RÅDETS AFGØRELSE
af 24. juni 2014
om ordninger til Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen
(2014/415/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 222, stk. 3, første punktum,
under henvisning til det fælles forslag fra Europa-Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Denne afgørelse vedrører Unionens gennemførelse af artikel 222 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) (»solidaritetsbestemmelsen«). Den vedrører ikke medlemsstaternes gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen i henhold til artikel 222, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. I henhold til erklæring (nr. 37) ad artikel 222 i TEUF, kan en medlemsstat vælge de mest passende midler til at opfylde sin egen solidaritetsforpligtelse over for en anden medlemsstat.
(2)
I henhold til artikel 222, stk. 1, i TEUF skal Unionen og medlemsstaterne handle i fællesskab på et solidarisk grundlag, hvis en medlemsstat udsættes for et terrorangreb eller er offer for en naturkatastrofe eller en menneskeskabt katastrofe. Der bør tilstræbes sammenhæng og komplementaritet i Unionens og medlemsstaternes aktioner til fordel for enhver medlemsstat, der påberåber sig solidaritetsbestemmelsen, og med henblik på at undgå overlapninger. Eftersom medlemsstaterne skal foretage en samordning i Rådet for at opfylde deres egne solidaritetsforpligtelser i henhold til artikel 222, stk. 2, i TEUF, er det hensigtsmæssigt at have ordninger for samordningen i Rådet med hensyn til Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen.
(3)
Ordninger for samordning i Rådet bør bygge på EU's integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR), der blev godkendt af Rådet den 25. juni 2013, hvorefter IPCR også skal støtte ordninger til gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen. Det er hensigtsmæssigt, at Rådet tilpasser IPCR-ordningerne, navnlig i tilfælde af en revision.
(4)
Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen bør så vidt muligt benytte sig af eksisterende instrumenter, bør øge effektiviteten ved at forbedre koordinering og undgå overlapninger, bør fungere uden yderligere tilførsel af ressourcer, bør give medlemsstaterne en simpel og entydig kontaktflade på EU-plan og bør respektere de kompetencer, som hver EU-institutions og -tjenestegren er tillagt.
(5)
Solidaritetsbestemmelsen opfordrer Unionen til at mobilisere alle de instrumenter, det har til rådighed. Relevante instrumenter omfatter strategien for den indre sikkerhed for Den Europæiske Union, Den Europæiske Unions civilbeskyttelsesmekanisme oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU (1) (»EU-mekanismen«), Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1082/2013/EU (2) og de strukturer, der er udviklet inden for rammerne af den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik (FSFP).
(6)
Anvendelsesområdet for ordningerne for Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen bør være klart defineret.
(7)
For så vidt angår bekæmpelsen af terrorisme er den strategiske ramme for Unionens indsats Den Europæiske Unions terrorbekæmpelsesstrategi. Forskellige instrumenter er oprettet, herunder instrumenter, der styrker beskyttelsen af kritiske infrastrukturer inden for energi- og transportsektoren (3). Der er desuden foretaget aktioner i lyset af Kommissionens meddelelse med titlen: »EU's terrorbekæmpelsespolitik: vigtigste resultater og fremtidige udfordringer«, f.eks. aktioner, der fremmer samarbejdet mellem retshåndhævende myndigheder, styrker forebyggelsen af radikalisering, navnlig gennem oprettelsen af netværket til bevidstgørelse omkring radikalisering, og begrænser terroristers adgang til økonomiske midler samt sprængstoffer (4) og kemisk, biologisk, radiologisk og nukleart materiale samt aktioner, der forbedrer sikkerheden for eksplosivstoffer.
(8)
En påberåbelsesmekanisme og en udfasningsmekanisme for ordningerne i henhold til denne afgørelse bør defineres på EU-plan, baseret på en anmodning på højt politisk plan fra den berørte medlemsstat og understøttet af et enkelt kontaktpunkt på EU-plan.
(9)
Responsordninger på EU-plan bør forbedre effektiviteten gennem en styrket koordinering, der bygger på eksisterende instrumenter.
(10)
EU-mekanismen har til formål at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne og Unionen og at lette koordineringen på civilbeskyttelsesområdet. Afgørelse nr. 1313/2013/EU oprettede et katastrofeberedskabskoordineringscenter (»ERCC«), som skal sikre operationel kapacitet 24/7 og betjene medlemsstaterne og Kommissionen med henblik på at opfylde målene for EU-mekanismen.
(11)
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) råder over strukturer med efterretningsmæssig og militær ekspertise samt et netværk af delegationer, der også kan bidrage til respons på trusler eller katastrofer på medlemsstaternes område eller på kriser, der har en ydre dimension. Afhængigt af krisen, bør andre strukturer og EU-agenturer inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), herunder FSFP, i givet fald tilvejebringe bidrag i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i EU-retten.
(12)
I de tilfælde, hvor det er nødvendigt og muligt på grund af situationens hastende karakter, bør responsordninger på EU-plan suppleres med vedtagelsen af retsakter eller ændringer af eksisterende retsakter i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i traktaten.
(13)
Denne afgørelse har ingen indvirkning på forsvarsområdet. Hvis en krise kræver aktion inden for FUSP eller FSFP, bør Rådet vedtage en afgørelse i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i traktaten.
(14)
Denne afgørelse berører ikke artikel 42, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Union.
(15)
Kommissionens meddelelse med titlen: »Strategien for EU's indre sikkerhed i praksis - Fem skridt hen imod et mere sikkert EU« fastlægger et mål om at øge Unionens modstandsdygtighed over for kriser og katastrofer gennem en række aktioner, herunder ved fuld brug af solidaritetsbestemmelsen. Som Rådet mindede om i sine konklusioner af den 24. og 25. februar 2011, er det af afgørende betydning at øge Europas modstandskraft over for kriser og katastrofer for yderligere at styrke frihed, sikkerhed og retfærdighed i Unionen.
(16)
Det Europæiske Råd skal regelmæssigt vurdere de trusler, som Unionen står over for, således at Unionen og dens medlemsstater kan foretage effektive aktioner. På anmodning af Det Europæiske Råd bør der udarbejdes rapporter om konkrete trusler.
(17)
I henhold til artikel 346, stk. 1, litra a), i TEUF er ingen medlemsstat forpligtet til at meddele oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville stride mod dens væsentlige sikkerhedsinteresser.
(18)
Den 22. november 2012 vedtog Europa-Parlamentet beslutning 2012/2223 med titlen: »EU's bestemmelser om gensidigt forsvar og solidaritet: politiske og operationelle dimensioner«.
(19)
Denne afgørelse respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og den bør anvendes i overensstemmelse med disse rettigheder og principper.
(20)
Målet for denne afgørelse, nemlig Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af aktionens omfang og virkning bedre gennemføres på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går afgørelsen ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Generelt mål og emne
1. Denne afgørelse fastlægger regler og procedurer for Unionens gennemførelse af artikel 222 i TEUF (»solidaritetsbestemmelsen«).
2. For at sikre sammenhæng og komplementaritet i Unionens og medlemsstaternes aktioner koordinerer Rådet på politisk plan responsen på påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen under anvendelse af IPCR-ordningerne. Generalsekretariatet for Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten yder operationel støtte til IPCR-ordningerne.
3. Ordninger på EU-plan baseres på eksisterende mekanismer i Rådet, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og EU's agenturer til at levere oplysninger og yde bistand. Når det er relevant, bidrager Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (HR) og EU-Udenrigstjenesten ved at tage initiativer og levere relevante oplysninger og yde bistand inden for HR's kompetenceområde.
4. Relevante EU-instrumenter og IPCR-ordningerne skal følge deres egne procedurer og kan være aktive inden påberåbelsen og efter udfasningen af responsen i medfør af denne afgørelse.
5. Ordningerne i henhold til denne afgørelse forbedrer effektiviteten gennem øget koordinering mellem Unionens og medlemsstaternes respons.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. I tilfælde af et terrorangreb eller en naturkatastrofe eller en menneskeskabt katastrofe, uanset om de opstår inden for eller uden for medlemsstaternes område, finder denne afgørelse anvendelse:
a)
inden for medlemsstaternes område, hvor traktaterne finder anvendelse, dvs. landområder, indre farvande, ydre territorialfarvande og luftrummet
b)
når infrastrukturer (såsom offshore olie- og gasinstallationer), der er beliggende i en medlemsstats ydre territorialfarvande eller eksklusive økonomiske zone eller på en medlemsstats kontinentalsokkel, berøres.
Når Unionen anvender ordningerne under denne afgørelse, og navnlig når den tager alle de instrumenter i brug, der står til dens rådighed, er den bundet af folkeretten og bør ikke gribe ind i tredjelandes rettigheder.
2. Denne afgørelse har ingen indvirkning på forsvarsområdet.
Artikel 3
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
a) »katastrofe«: enhver situation, der har eller kan have alvorlige konsekvenser for mennesker, miljøet eller ejendom, herunder kulturarv
b) »terrorangreb«: en terrorhandling, som defineret Rådets rammeafgørelse 2002/475/RIA (5)
c) »krise«: en katastrofe eller et terrorangreb med så vidtrækkende konsekvenser eller politisk betydning, og at det kræver en rettidig politisk koordinering og respons på politisk plan i Unionen
d) »respons«: enhver aktion, der træffes i tilfælde af en katastrofe eller et terrorangreb for at imødegå de umiddelbare skadelige konsekvenser.
Artikel 4
Påberåbelse af solidaritetsbestemmelsen
1. I tilfælde af en katastrofe eller et terrorangreb, kan den berørte medlemsstat påberåbe sig solidaritetsbestemmelsen, hvis den efter at have udnyttet alle muligheder i eksisterende ressourcer og værktøjer, der findes på nationalt plan og EU-plan, finder, at krisen klart overstiger den responskapacitet, den har til rådighed.
2. De politiske myndigheder i den berørte medlemsstat fremsender deres påberåbelse til formandskabet for Rådet. Påberåbelsen fremsendes også til formanden for Europa-Kommissionen gennem ERCC.
Artikel 5
Responsordninger på EU-plan
1. Når solidaritetsbestemmelsen er blevet påberåbt, sikrer Rådet den politiske og strategiske styring af Unionens respons på påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen under fuld hensyntagen til Kommissionens og HR's beføjelser. Med henblik herpå aktiverer Rådets formandskab straks IPCR-ordningerne, hvis de ikke allerede er i brug, og dermed informere alle medlemsstater om påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen.
2. Samtidig og i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, skal Kommissionen og HR:
a)
identificere alle relevante EU-instrumenter, der bedst kan bidrage til responsen på krisen, herunder sektorspecifikke, operationelle, politiske eller finansielle instrumenter og strukturer, og træffe alle nødvendige foranstaltninger, der er fastsat i disse instrumenter
b)
identificere de militære kapaciteter, som bedst kan bidrage til responsen på krisen med støtte fra EU's Militærstab
c)
identificere og foreslå anvendelse af de instrumenter og ressourcer, der falder ind under EU-agenturernes ansvarsområde, og som bedst kan bidrage til responsen på krisen
d)
rådgive Rådet om, hvorvidt de eksisterende instrumenter er tilstrækkelige midler til at hjælpe de berørte medlemsstater efter påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen
e)
udarbejde regelmæssige samlede integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse, som skal informere og støtte koordinering og beslutningstagning på politisk plan i Rådet i overensstemmelse med artikel 6 i denne afgørelse.
3. Når det er relevant, og i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, forelægger Kommissionen og HR forslag for Rådet, navnlig vedrørende:
a)
afgørelser om ekstraordinære foranstaltninger, som ikke findes i eksisterende instrumenter
b)
anmodninger om militær kapacitet, som går videre end de eksisterende ordninger for civilbeskyttelse, eller
c)
foranstaltninger til støtte for en hurtig respons fra medlemsstaterne.
4. Ved anvendelse af IPCR-ordningerne sikrer formandskabet for Rådet, at der er sammenhæng mellem håndteringen i Rådet og den overordnede respons på politisk plan i Unionen, herunder for så vidt angår udvikling og ajourføring af forslag til aktioner, samtidig med at Kommissionens og HR's initiativret respekteres inden for deres kompetenceområder. I den forbindelse modtager formandskabet støtte og rådgivning fra Generalsekretariatet for Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten samt, i tilfælde af et terrorangreb, fra EU-antiterrorkoordinatoren. Afhængig af krisen tilvejebringer strukturer og EU-agenturer inden for FUSP/FSFP i givet fald bidrag i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i EU-retten.
5. Formandskabet for Rådet underretter formanden for Det Europæiske Råd og formanden for Europa-Parlamentet om påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen og om den vigtigste udvikling.
6. Ved påberåbelse af solidaritetsbestemmelsen fungerer ERCC som det centrale kontaktpunkt 24/7 på EU-plan for medlemsstaternes kompetente myndigheder og andre interessenter, jf. dog de eksisterende ansvarsområder i Kommissionen og for HR og de eksisterende informationsnet. ERCC vil lette udarbejdelsen af integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse (ISAA) i samarbejde med EU's situationsrum og andre EU-krisecentre i overensstemmelse med denne afgørelses artikel 6.
Artikel 6
Integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse
ISAA-rapporter tilpasses behovene på Unionens politiske plan som fastsat af Rådets formandskab og giver et strategisk overblik over situationen i Rådet i overensstemmelse med IPCR-ordningerne. Disse rapporter samler validerede bidrag, som medlemsstaterne, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og de relevante EU-agenturer samt relevante internationale organisationer frivilligt stiller til rådighed. I tilfælde af en påberåbelse i forbindelse med terrorangreb håndteres efterretningsvurderinger og briefinger separat gennem eksisterende kanaler.
Artikel 7
Udfasning
Udfasningen af responsen i medfør af denne afgørelse skal følge den samme procedure som fastsat i artikel 4, stk. 2. Den medlemsstat, der har påberåbt sig solidaritetsbestemmelsen, giver besked, så snart den vurderer, at der ikke længere er behov for at opretholde påberåbelsen.
Artikel 8
Trusselsvurdering på EU-plan
1. For regelmæssigt at vurdere truslerne mod Unionen kan Det Europæiske Råd anmode Kommissionen, HR og i givet fald EU-agenturer om at udarbejde rapporter om konkrete trusler.
2. Medmindre andet fastsættes af Det Europæiske Råd, baseres de pågældende rapporter alene på de tilgængelige vurderinger af trusler, som relevante EU-institutioner, -organer og -agenturer har udarbejdet under de eksisterende ordninger, og på de oplysninger, som medlemsstaterne frivilligt har stillet til rådighed, og overlapninger skal undgås. EU-antiterrorkoordinatoren inddrages i udarbejdelsen af disse rapporter, hvis det er relevant. I overensstemmelse med artikel 346, stk. 1, litra a), i TEUF er ingen medlemsstat forpligtet til at meddele oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville stride mod dens væsentlige sikkerhedsinteresser.
Artikel 9
Revision
1. Ordningerne i denne afgørelse tages op til revision med jævne mellemrum i overensstemmelse med identificerede behov og under alle omstændigheder senest 12 måneder, efter at påberåbelsen heraf er ophørt for at sikre, at de relevante erfaringer identificeres og behandles. Denne revision foretages i Rådet på grundlag af en fælles rapport udarbejdet af Kommissionen og HR.
2. Denne afgørelse kan revideres, hvis det er relevant. I så fald og i overensstemmelse med artikel 222, stk. 3, i TEUF bistås Rådet af Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité og Den Stående Komité for det Operationelle Samarbejde om den Indre Sikkerhed.
3. Hvis det er relevant, kan Rådet tilpasse IPCR-ordningerne, navnlig for at imødekomme behov, som Rådet har identificeret i forbindelse med en revision eller efter en revision af denne afgørelse.
Artikel 10
Finansielle virkninger
De finansielle midler, der er nødvendige for gennemførelsen af denne afgørelse, mobiliseres inden for rammerne af de vedtagne årlige udgiftsgrænser og i overensstemmelse med de eksisterende EU-instrumenters anvendelsesområde og overholder de årlige lofter i den flerårige finansielle ramme.
Artikel 11
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Luxembourg, den 24. juni 2014.
NEUVOSTON PÄÄTÖS,
annettu 24 päivänä kesäkuuta 2014,
yhteisvastuulausekkeen täytäntöönpanojärjestelyistä unionissa
(2014/415/EU)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 222 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen,
ottaa huomioon Euroopan komission ja unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan yhteisen ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Tämä päätös koskee Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 222 artiklan, jäljempänä ’yhteisvastuulauseke’, unionin täytäntöönpanoa. Päätös ei koske yhteisvastuulausekkeen SEUT 222 artiklan 2 kohdan mukaista jäsenvaltioiden täytäntöönpanoa. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 222 artiklasta tehdyn julistuksen nro 37 mukaan jäsenvaltio voi valita tarkoituksenmukaisimmat keinot täyttääkseen yhteisvastuuta koskevan velvoitteensa toista jäsenvaltiota kohtaan.
(2)
SEUT 222 artiklan 1 kohdan mukaan unioni ja sen jäsenvaltiot toimivat yhdessä yhteisvastuun hengessä, jos jäsenvaltio joutuu terrori-iskun kohteeksi taikka luonnon tai ihmisen aiheuttaman onnettomuuden uhriksi. Yhteisvastuulausekkeeseen vetoavan jäsenvaltion hyödyksi ja päällekkäisten toimien välttämiseksi unionin ja jäsenvaltioiden toiminnassa olisi pyrittävä johdonmukaisuuteen ja täydentävyyteen. Ottaen huomioon, että jäsenvaltioiden on sovitettava yhteen toimensa neuvostossa täyttääkseen omat SEUT 222 artiklan 2 kohdan mukaiset yhteisvastuuvelvoitteensa, on tarkoituksenmukaista säätää neuvostossa noudatettavista, yhteisvastuulausekkeen unionin täytäntöönpanoa koskevista koordinointijärjestelyistä.
(3)
Neuvostossa noudatettavien koordinointijärjestelyjen olisi perustuttava neuvoston 25 päivänä kesäkuuta 2013 hyväksymiin EU:n poliittisen kriisitoiminnan integroituihin järjestelyihin (IPCR), joiden mukaan IPCR tukee myös yhteisvastuulausekkeen täytäntöönpanoa. Neuvoston on aiheellista mukauttaa IPCR-järjestelyjä, erityisesti tarkistuksen yhteydessä.
(4)
Yhteisvastuulausekkeen unionin täytäntöönpanossa olisi nojauduttava mahdollisuuksien mukaan olemassa oleviin välineisiin, lisättävä tehokkuutta parantamalla koordinointia ja välttämällä päällekkäisyyksiä, toimittava sillä perusteella, että lisäresursseja ei tarvita, tarjottava jäsenvaltioille yksinkertainen ja selvä rajapinta unionin tasolla, ja kunnioitettava kullekin unionin toimielimelle ja yksikölle annettua toimivaltaa.
(5)
Yhteisvastuulauseke edellyttää, että unioni ottaa käyttöön kaikki käytettävissään olevat välineet. Asianomaisiin välineisiin kuuluvat Euroopan unionin sisäisen turvallisuuden strategia, Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 1313/2013/EU (1) perustettu Euroopan unionin pelastuspalvelumekanismi (jäljempänä ’unionin mekanismi’), Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1082/2013/EU (2) ja yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (YTPP) puitteissa kehitetyt rakenteet.
(6)
Yhteisvastuulausekkeen unionin täytäntöönpanojärjestelyjen soveltamisala olisi määriteltävä selvästi.
(7)
Terrorismin torjunnan osalta unionin toiminnan strateginen kehys on Euroopan unionin terrorismin vastainen strategia. Käytössä on useita välineitä, muun muassa sellaisia, jotka vahvistavat energia-alan ja liikenteen kriittisten infrastruktuurien (3) suojelemista. Myös komission tiedonannon ”EU:n terrorisminvastainen politiikka: tärkeimmät saavutukset ja tulevaisuuden haasteet” johdosta on toteutettu toimia, esimerkiksi lainvalvontaviranomaisten välisen yhteistyön parantamiseksi, radikalisoitumisen torjumisen vahvistamiseksi erityisesti perustamalla radikalisoitumisen tunnistamista koskeva verkosto, toimia jotka rajoittavat terroristien pääsyä varoihin sekä räjähteisiin (4) ja kemiallisiin, biologisiin, radioaktiivisiin ja ydinaineisiin, sekä toimia, jotka edistävät räjähdeturvallisuutta.
(8)
Mekanismi, jonka mukaan tämän päätöksen mukaisiin järjestelyihin voidaan vedota, sekä näiden järjestelyiden vaiheittaisen lopettamisen mekanismi, olisi määriteltävä unionin tasolla niin, että perustana on asianomaisen jäsenvaltion korkean tason poliittinen pyyntö ja sitä tukee yksi yhteyspiste unionin tasolla.
(9)
Unionin tason valmiustoimia koskevien järjestelyjen tarkoituksena on parantaa toiminnan tehokkuutta olemassa oleviin välineisiin perustuvan tiiviimmän koordinoinnin avulla.
(10)
Unionin mekanismin tavoitteena on vahvistaa jäsenvaltioiden ja unionin yhteistyötä ja helpottaa koordinointia pelastuspalvelun alalla. Päätöksellä N:o 1313/2013/EU perustettiin hätäavun koordinointikeskus, jäljempänä ’ERCC’, joka huolehtii ympärivuorokautisesta toimintavalmiudestaan seitsemänä päivänä viikossa ja palvelee jäsenvaltioita ja komissiota unionin mekanismin tavoitteiden saavuttamisessa.
(11)
Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) käytettävissä on rakenteita, joilla on tiedustelua ja sotilasalaa koskevaa asiantuntemusta samoin kuin edustustoverkosto, joka myös voi antaa oman panoksensa jäsenvaltioiden alueelle kohdistuvien uhkien tai onnettomuuksien taikka ulkoisen ulottuvuuden sisältävien kriisien johdosta toteutettaviin valmiustoimiin. Kriisistä riippuen muiden rakenteiden sekä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP), mukaan lukien YTPP, alalla toimivien unionin virastojen olisi tarvittaessa annettava panoksensa unionin oikeuden asiaa koskevien säännösten mukaisesti.
(12)
Jos se on tarpeen ja mahdollista kiireellisissä tapauksissa, valmiustoimia koskevia unionin tason järjestelyjä olisi täydennettävä säädöksillä tai muuttamalla voimassa olevia säädöksiä perussopimusten asiaa koskevien määräysten mukaisesti.
(13)
Päätöksellä ei ole puolustukseen liittyviä vaikutuksia. Jos kriisi edellyttää YUTP tai YTPP:n aloihin kuuluvia toimia, neuvoston olisi tehtävä asiasta päätös perussopimusten asiaa koskevien määräysten mukaisesti.
(14)
Tämä päätös ei vaikuta Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 42 artiklan 7 kohdan soveltamiseen.
(15)
Komission tiedonannossa ”EU:n sisäisen turvallisuuden strategian toteuttamissuunnitelma: viisi askelta kohti turvallisempaa Eurooppaa” asetettiin tavoitteeksi parantaa unionin kykyä selviytyä kriiseistä ja katastrofeista useiden toimien avulla, mukaan lukien yhteisvastuulausekkeen täysimääräinen käyttö. Kuten neuvosto muistutti 24 ja 25 päivänä helmikuuta 2011 antamissaan päätelmissä, Euroopan kriisi- ja katastrofivalmiuksien parantamisella on ratkaiseva merkitys vapauden, turvallisuuden ja oikeuden vahvistamiselle entisestään unionissa.
(16)
Jotta unioni ja sen jäsenvaltiot voisivat toimia tehokkaasti, Eurooppa-neuvosto arvioi säännöllisesti unioniin kohdistuvia uhkia. Eurooppa-neuvoston pyynnöstä olisi laadittava raportteja yksittäisistä uhkista.
(17)
SEUT 346 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti mikään jäsenvaltio ei ole velvollinen antamaan tietoja, joiden ilmaisemisen se katsoo keskeisten turvallisuusetujensa vastaiseksi.
(18)
Euroopan parlamentti antoi 22 päivänä marraskuuta 2012 päätöslauselman 2012/2223 ”EU:n keskinäistä puolustusta ja yhteisvastuuta koskevista lausekkeista: poliittinen ja operatiivinen ulottuvuus”.
(19)
Tässä päätöksessä kunnioitetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja perusoikeuksia ja noudatetaan siinä tunnustettuja periaatteita, ja sitä on sovellettava näiden oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.
(20)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän päätöksen tavoitetta eli yhteisvastuulausekkeen täytäntöönpanoa unionissa, vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä päätöksessä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Yleistavoite ja aihe
1. Tässä päätöksessä vahvistetaan säännöt ja menettelyt Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 222 artiklan, jäljempänä ’yhteisvastuulauseke’, panemiseksi täytäntöön.
2. Unionin ja jäsenvaltioiden toiminnan johdonmukaisuuden ja täydentävyyden varmistamiseksi neuvosto huolehtii lausekkeeseen vetoamisen edellyttämien valmiustoimien koordinoinnista poliittisella tasolla käyttäen IPCR-järjestelyjä. IPCR-järjestelyille antavat tukea neuvoston pääsihteeristö, komissio ja EUH.
3. Unionin tason järjestelyt perustuvat neuvoston, komission, EUH:n ja unionin virastojen olemassa oleviin tiedonhankinta- ja tukimekanismeihin. Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja, jäljempänä ’korkea edustaja’, ja EUH osallistuvat tarvittaessa järjestelyihin tekemällä aloitteita ja antamalla korkean edustajan toimialaan kuuluvia tietoja ja tukea.
4. Asianomaisissa unionin välineissä ja IPCR-järjestelyissä noudatetaan niiden omia menettelyjä, ja ne voivat olla aktiivisia ennen tämän päätöksen mukaisiin valmiustoimiin vetoamista ja niiden vaiheittaista lopettamista.
5. Tämän päätöksen nojalla toteutettavilla järjestelyillä parannetaan tehokkuutta lisäämällä unionin ja jäsenvaltioiden toimien välistä koordinointia.
2 artikla
Soveltamisala
1. Tätä päätöstä sovelletaan terrori-iskun taikka luonnon tai ihmisen aiheuttaman suuronnettomuuden johdosta riippumatta siitä, onko sen alkuperä jäsenvaltioiden alueen sisä- vai ulkopuolella:
a)
jäsenvaltioiden alueella, johon sovelletaan perussopimuksia, millä tarkoitetaan maa-aluetta, aluevesiä ja ilmatilaa;
b)
kun se kohdistuu infrastruktuuriin (kuten avomerellä sijaitsevat öljyn- ja kaasunporauslaitteistot), joka sijaitsee jäsenvaltion aluevesillä, talousvyöhykkeellä tai mannerjalustalla;
Unionin turvautuessa tämän päätöksen mukaisiin järjestelyihin, ja erityisesti sen ottaessa käyttöön saatavillaan olevat voimavarat, sitä sitoo kansainvälinen oikeus, eikä se loukkaa unionin ulkopuolisten valtioiden oikeuksia.
2. Tällä päätöksellä ei ole puolustukseen liittyviä vaikutuksia.
3 artikla
Määritelmät
Tätä päätöstä sovellettaessa tarkoitetaan:
a)
’suuronnettomuudella’ tilannetta, jolla on tai jolla voi olla vakavia vaikutuksia ihmisiin, ympäristöön tai omaisuuteen, kulttuuriperintö mukaan lukien;
b)
’terrori-iskulla’ terrorismirikosta, sellaisena kuin se on määritelty neuvoston puitepäätöksessä 2002/475/YOS (5);
c)
’kriisillä’ suuronnettomuutta tai terrori-iskua, joka on vaikutukseltaan niin laaja tai poliittisesti merkittävä, että se edellyttää nopeaa politiikan koordinointia ja reagointia EU:n poliittisella tasolla;
d)
’valmiustoimilla’ mitä tahansa toimintaa, jota toteutetaan suuronnettomuuden tai terrori-iskun tapauksessa sen välittömien haitallisten vaikutusten torjumiseksi.
4 artikla
Yhteisvastuulausekkeeseen vetoaminen
1. Suuronnettomuuden tai terrori-iskun tapauksessa sen kohteeksi joutunut jäsenvaltio voi vedota yhteisvastuulausekkeeseen, jos se kansallisella ja unionin tasolla olemassa olevien keinojen ja välineiden tarjoamia mahdollisuuksia käytettyään katsoo, että kriisi selvästi ylittää sen toimintavalmiudet.
2. Kyseisen jäsenvaltion poliittisten viranomaisten on osoitettava vetoomuksensa neuvoston puheenjohtajavaltiolle. Vetoomus on osoitettava myös Euroopan komission puheenjohtajalle ERCC:n kautta.
5 artikla
Toimintajärjestelyt unionin tasolla
1. Kun yhteisvastuulausekkeeseen on vedottu, neuvosto huolehtii yhteisvastuulausekkeeseen vetoamisen vuoksi toteutettujen unionin toimien poliittisesta ja strategisesta ohjauksesta ottaen täysimääräisesti huomioon komission ja korkean edustajan toimivallan. Tätä varten neuvoston puheenjohtaja aktivoi välittömästi IPCR-järjestelyt, jos ne eivät ole jo käytössä, ja ilmoittaa näin ollen kaikille jäsenvaltioille yhteisvastuulausekkeeseen vetoamisesta.
2. Samaan aikaan komissio ja korkea edustaja 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti
a)
yksilöivät kaikki asianmukaiset unionin välineet, jotka voivat parhaiten edistää kriisiin vastaamista, mukaan lukien alakohtaiset, operatiiviset, poliittiset tai taloudelliset välineet ja rakenteet, ja toteuttavat kaikki mainittujen välineiden mukaiset toimenpiteet;
b)
yksilöivät EU:n sotilasesikunnan tuella sotilaalliset voimavarat, jotka voivat parhaiten edistää kriisiin vastaamista;
c)
yksilöivät unionin virastojen toimialaan kuuluvat välineet ja resurssit, jotka voivat parhaiten edistää kriisiin vastaamista, ja ehdottavat niiden käyttöönottoa;
d)
antavat neuvostolle neuvoja siitä, ovatko olemassa olevat välineet riittävä keino auttaa kohteeksi joutunutta jäsenvaltiota yhteisvastuulausekkeeseen vetoamisen jälkeen;
e)
laativat säännöllisesti yhteistä tilannetietoisuutta ja -analyysia koskevia raportteja koordinoinnin ja päätöksenteon tukemiseksi neuvoston poliittisella tasolla tämän päätöksen 6 artiklan mukaisesti.
3. Komissio ja korkea edustaja esittävät tarvittaessa 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvostolle ehdotuksia, jotka koskevat erityisesti seuraavia:
a)
päätökset poikkeuksellisista toimenpiteistä, jotka eivät kuulu olemassa olevien välineiden piiriin;
b)
sotilaallisia voimavaroja koskevat pyynnöt, jotka menevät nykyisiä pelastuspalvelujärjestelyjä pidemmälle; tai
c)
jäsenvaltioiden nopeaa toimintaa tukevat toimenpiteet.
4. Neuvoston puheenjohtajavaltio varmistaa IPCR-järjestelyjä hyödyntäen, että käsittely neuvostossa ja toiminta kokonaisuudessaan unionin poliittisella tasolla on johdonmukaista, mukaan lukien toimintaehdotusten laatiminen ja päivittäminen, samalla kunnioittaen komission ja korkean edustajan aloiteoikeutta näiden toimivaltaan kuuluvilla aloilla. Neuvoston pääsihteeristö, komissio ja EUH, sekä terrori-iskujen tapauksessa EU:n terrorismintorjunnan koordinaattori, antavat tätä varten puheenjohtajavaltiolle tukea ja neuvontaa. Kriisistä riippuen rakenteet ja YUTP/YTPP-alalla toimivat unionin virastot antavat tarvittaessa panoksensa unionin oikeuden asiaa koskevien säännösten mukaisesti.
5. Neuvoston puheenjohtajavaltio ilmoittaa Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalle ja Euroopan parlamentin puhemiehelle yhteisvastuulausekkeeseen vetoamisesta ja tilanteen merkittävistä muutoksista.
6. Kun yhteisvastuulausekkeeseen on vedottu, ERCC toimii unionin tasolla ympärivuorokautisena yhteyspisteenä seitsemänä päivänä viikossa jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja muiden sidosryhmien kesken, tämän kuitenkaan vaikuttamatta komission ja korkean edustajan nykyisiin vastuualueisiin ja nykyisiin tietoverkkoihin. ERCC edistää yhteistä tilannetietoisuutta ja -analyysia (ISAA) koskevien raporttien tuottamista yhteistyössä EU:n tilannekeskuksen ja muiden unionin kriisikeskusten kanssa tämän päätöksen 6 artiklan mukaisesti.
6 artikla
Yhteistä tilannetietoisuutta ja -analyysia koskevat raportit
ISAA-raportit laaditaan ottaen huomioon neuvoston puheenjohtajavaltion määrittelemät unionin poliittisen tason tarpeet, ja ne tarjoavat strategisen katsauksen neuvoston tilanteeseen IPCR-järjestelyjen mukaisesti. Raportteihin kootaan jäsenvaltioiden, komission, EUH:n ja asianomaisten unionin virastojen sekä asianomaisten kansainvälisten järjestöjen vapaaehtoisesti saataville asettamia validoituja lausuntoja. Jos kyse on terrori-iskuun liittyvästä lausekkeeseen vetoamisesta, tiedusteluarviot ja -katsaukset käsitellään erillään, olemassa olevia kanavia käyttäen.
7 artikla
Vaiheittainen lopettaminen
Tämän päätöksen mukaisten valmiustoimien vaiheittaisessa lopettamisessa noudatetaan samaa menettelyä kuin mistä säädetään 4 artiklan 2 kohdassa. Yhteisvastuulausekkeeseen vedonneen jäsenvaltion on ilmoitettava heti, kun se katsoo, että vetoamista ei ole enää tarpeen pitää voimassa.
8 artikla
Uhkien arviointi unionin tasolla
1. Unioniin kohdistuvien uhkien säännöllistä arviointia varten Eurooppa-neuvosto voi pyytää komissiota, korkeaa edustajaa ja unionin virastoja laatimaan tarvittaessa raportteja yksittäisistä uhkista.
2. Jollei Eurooppa-neuvosto toisin määrää, tällaisten raporttien on perustuttava yksinomaan asianomaisten unionin toimielinten, elinten ja virastojen nykyisten järjestelyjen mukaisesti kokoamiin uhka-arvioihin ja jäsenvaltioiden vapaaehtoisesti toimittamiin tietoihin, samalla toiminnan päällekkäisyyttä välttäen. EU:n terrorismintorjunnan koordinaattori osallistuu tarvittaessa raporttien laatimiseen. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 346 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti mikään jäsenvaltio ei ole velvollinen antamaan tietoja, joiden ilmaisemisen se katsoo keskeisten turvallisuusetujensa vastaiseksi.
9 artikla
Uudelleenarviointi
1. Tämän päätöksen mukaisia järjestelyjä arvioidaan säännöllisesti uudelleen havaittujen tarpeiden mukaisesti ja joka tapauksessa 12 kuukauden kuluttua järjestelyihin vetoamisesta, jotta varmistetaan saatujen kokemusten hyödyntäminen. Neuvosto toteuttaa uudelleenarvioinnin komission ja korkean edustajan laatiman yhteisen selvityksen pohjalta.
2. Tätä päätöstä voidaan tarvittaessa tarkistaa. Siinä tapauksessa ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 222 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvostoa avustaa poliittisten ja turvallisuusasioiden komitea sekä sisäisen turvallisuuden operatiivisen yhteistyön pysyvä komitea.
3. Neuvosto voi tarvittaessa mukauttaa IPCR-järjestelyjä etenkin sellaisten tarpeiden huomioon ottamiseksi, jotka neuvosto on havainnut tämän päätöksen uudelleentarkastelun tai tarkistamisen yhteydessä.
10 artikla
Rahoitusvaikutukset
Tämän päätöksen täytäntöönpanon mahdollisesti edellyttämät taloudelliset resurssit otetaan käyttöön yhteisesti sovittujen vuotuisen menojen rajoissa ja olemassa olevien unionin välineiden soveltamisalan mukaisesti sekä monivuotisen rahoituskehyksen vuotuista ylärajaa noudattaen.
11 artikla
Voimaantulo
Tämä päätös tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tehty Luxemburgissa 24 päivänä kesäkuuta 2014.