KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/171
af 4. februar 2015
om visse aspekter af proceduren for udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21. november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (1), særlig artikel 17, stk. 5, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Kommissionens henstilling 2004/358/EF af 7. april 2004 om en fælles europæisk model for licensdokumenter, der udstedes i overensstemmelse med Rådets direktiv 95/18/EF om licenser til jernbanevirksomheder (2) anbefalede brugen af en standardmodel for licensdokumenter, der udstedes af nationale licensudstedende myndigheder.
(2)
I medfør af artikel 23 i direktiv 2012/34/EU er licenser, der udstedes af nationale licensudstedende myndigheder, gyldige i hele Den Europæiske Unions område. De nationale licensudstedende myndigheder skal informere Det Europæiske Jernbaneagentur om, hvilke licenser der er udstedt, suspenderet, tilbagekaldt eller ændret, og sidstnævnte skal informere de øvrige medlemsstater herom. En fælles model for licensen vil lette arbejdet hos de nationale licensudstedende myndigheder og Det Europæiske Jernbaneagentur samt give alle interesserede parter, navnlig de licensudstedende myndigheder i andre medlemsstater og infrastrukturforvalterne, lettere adgang til information om licenser.
(3)
Alle de nødvendige informationer, der bekræfter, at en given jernbanevirksomhed er indehaver af en lovmæssig licens for en vis type jernbanetransporttjenesteydelser, kan rummes i et standardiseret dokument. Standardmodellen for licensdokumentet vil lette offentliggørelsen af alle relevante informationer om licenser på Det Europæiske Jernbaneagenturs hjemmeside. Standardmodellen vil på et senere tidspunkt kunne ændres på baggrund af erfaringen med dens anvendelse og udviklingen af behovene for yderligere information om licenser.
(4)
Betingelserne for opfyldelsen af kravene, der er omtalt i artikel 22 i direktiv 2012/34/EU, om dækning for civilt erstatningsansvar, kan variere medlemsstaterne imellem afhængigt af de nationale lovgivninger. Der skal føres bevis for, at jernbanevirksomheden opfylder disse nationale krav, i et bilag til licensdokumentet. Til dette formål skal standardmodellen for dette bilag bruges. Såfremt jernbanevirksomheden ønsker at udøve sine aktiviteter i to eller flere medlemsstater, skal dækningen for civilt erstatningsansvar i disse medlemsstater medtages i et yderligere bilag, der udleveres af den licensudstedende myndighed i den yderligere medlemsstat, som jernbanevirksomheden ønsker at operere i.
(5)
De licensudstedende myndigheder kan nedbringe deres administrative omkostninger, licensafgifternes størrelse og tidsrummet til at træffe en afgørelse om en licensansøgning, hvis de hurtigt udveksler de nødvendige data med andre myndigheder og andre offentlige og private instanser.
(6)
Grundet de begrænsede bevægelser på markedet kan der gå et eller flere år imellem, at visse medlemsstater træffer en afgørelse om udstedelse af licens. Samtidig kan høje afgifter udgøre en forhindring for jernbanevirksomheders adgang til markedet.
(7)
Jernbanevirksomheder, der ansøger om en ny licens, bør ikke udsættes for mindre gunstige licensbetingelser end de jernbanevirksomheder, der allerede er aktive på markedet.
(8)
Den unødige administrative byrde, der pålægges de licensudstedende myndigheder og virksomhederne, bør reduceres gennem en streng begrænsning af kravene til de i direktiv 2012/34/EU fastsatte betingelser.
(9)
De licensudstedende myndigheder er ikke forpligtede til at opkræve en licensafgift fra en jernbanevirksomhed. Medlemsstaterne kan imidlertid beslutte at pålægge en sådan afgift for det arbejde, de licensudstedende myndigheder udfører i forbindelse med behandlingen af ansøgningen. I så fald skal licensafgiften pålægges uden forskelsbehandling, den skal opkræves hos alle virksomheder, der ansøger om en licens, og den skal være baseret på den reelle arbejdsbyrde for den licensudstedende myndighed. Hvis licensafgiften overstiger 5 000 EUR, skal den licensudstedende myndighed angive det anvendte antal mandetimer og udgifterne i opkrævningen af afgiften.
(10)
I et forsøg på at skabe identiske konkurrencevilkår for de forskellige jernbanevirksomheder afskaffer direktiv 2012/34/EU visse ordninger, som ikke er forenelige med en forbedring af markedsvilkårene, hvorved jernbanevirksomhederne skal være forsikrede eller stille passende garantier ifølge markedsvilkårene. De licensudstedende myndigheder skal opfordres til at kontrollere gennemførelsen af de reviderede betingelser i samarbejde med andre myndigheder i medlemsstaterne.
(11)
Udstedelsen af en licens til en jernbanevirksomhed bør ikke være afhængig af, at virksomheden er indehaver af et sikkerhedscertifikat som omtalt i artikel 10 i Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2004/49/EF (3).
(12)
Nye jernbanevirksomheder er vigtige for konkurrencen, men de kan have praktiske vanskeligheder ved at fremlægge resultater vedrørende deres økonomiske helbred, som sætter dem i stand til at udarbejde realistiske antagelser for en 12 måneders periode i henhold til artikel 20, stk. 1 og 2, i direktiv 2012/34/EU. Medens EU's lovgivere har skabt mulighed for at indføre et forenklet bevis for visse mindre luftfartsselskaber i henhold til artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 (4), kan proceduren for opnåelse af en licens tage højde for disse praktiske vanskeligheder ved at lette proceduren for bevis af økonomisk helbred for jernbanevirksomheder, der ansøger om en licens.
(13)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelsen fra det udvalg, der er oprettet i henhold til artikel 62, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Denne forordning beskriver nærmere anvendelsen af en fælles model for licensdokumentet. Den fastlægger også visse aspekter ved proceduren for udstedelse af en licens.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås der ved »licensdokument« den udfyldte og behørigt underskrevne fælles model som fastsat i bilag I og II til denne forordning, der skal indgives til Det Europæiske Jernbaneagentur.
Artikel 3
Anvendelsen af den fælles model for licensdokumentet
1. Licenser, der udstedes i henhold til kapitel III i direktiv 2012/34/EU, skal anvende standardmodellen, der er beskrevet i bilag I og II til denne forordning.
Såfremt der udstedes en ny licens, skal den licensudstedende myndighed tildele EF's referencenummer for licensanmeldelsen i henhold til det harmoniserede nummereringssystem betegnet European Identification Number (EIN) som fastsat i tillæg 2 til bilaget til Kommissionens beslutning 2007/756/EF (5).
Hver gang en licens udstedes, ændres på en måde, der er relevant for licensdokumentet, suspenderes, tilbagekaldes eller erstattes med en midlertidig licens, skal den licensudstedende myndighed udarbejde et licensdokument baseret på denne model.
2. De licensudstedende myndigheder skal informere Det Europæiske Jernbaneagentur i henhold til artikel 24, stk. 8, i direktiv 2012/34/EU under videregivelse af en kopi af licensdokumentet som fastsat i den kommunikationsprotokol, der er aftalt imellem dem.
3. Oplysningerne om økonomisk dækning for civilt erstatningsansvar, der er omtalt i artikel 22 i direktiv 2012/34/EU, skal angives i bilaget til licensdokumentet under anvendelse af standardmodellen, der er fastlagt i bilag II til denne forordning. Myndigheden, der udsteder licensen, skal vedlægge et bilag til licensdokumentet. Dette bilag nummereres med »1«.
4. Ved hjælp af informationerne i forsikringsbilagene som fastsat i bilag II til denne forordning kan den licensudstedende myndighed i en given medlemsstat eller en infrastrukturforvalter kontrollere, om jernbanevirksomhedens dækning for civilt erstatningsansvar, der er godkendt af andre licensudstedende myndigheder, er tilstrækkelig i netop denne medlemsstat. Hvis den licensudstedende myndighed bestemmer, at dækningsniveauet er utilstrækkeligt, kan den anmode jernbanevirksomheden om at tegne yderligere dækning. Jernbanevirksomheden skal forsyne den licensudstedende myndighed med de ønskede oplysninger om dens dækning.
5. Når den licensudstedende myndighed er tilfreds med dækningen, skal den informere Det Europæiske Jernbaneagentur ved opdatering af et eksisterende bilag, der er videregivet af en licensudstedende myndighed i samme medlemsstat, eller ved tilføjelse af et yderligere bilag til licensen, under anvendelse af standardmodellen i bilag II. Dette bilag tildeles det næste nummer (2, 3, 4 osv.).
6. Hvert forsikringsbilag skal omfatte dækningens beløb, omfang, såsom det geografiske omfang eller typer af tjenesteydelser, samt startdatoen og, hvis det er relevant, udløbsdatoen. Licensanmeldelsens referencenummer skal angives på hvert bilag for at skabe en tydelig forbindelse til den licenshavende jernbanevirksomhed. Den licensudstedende myndighed skal udarbejde et opdateret bilag, når den informeres om en ændring i dækningen for civilt erstatningsansvar, og skal videregive bilaget til Det Europæiske Jernbaneagentur.
Artikel 4
Licensafgifter
Medlemsstaterne kan opkræve en licensafgift for behandlingen af hver ansøgning. Licensafgifterne skal pålægges uden forskelsbehandling.
Artikel 5
Visse aspekter vedrørende kravene om dækning for civilt erstatningsansvar og passende garantier
1. Den licensudstedende myndighed skal offentliggøre de påkrævede minimale niveauer af dækning, herunder hvor i den nationale lovgivning beløbet på en sådan dækning er fastsat.
2. Den licensudstedende myndighed kan ikke kræve, at dækningen træder i kraft, før jernbanevirksomheden begynder sin togdrift.
3. Senest den 25. august 2015 skal den licensudstedende myndighed, der har udstedt licensen, rekvirere bevis fra samtlige licenshavende jernbanevirksomheder for niveauet og omfanget af deres eksisterende dækning for erstatningsansvar i tilfælde af uheld, med mindre de har tegnet en forsikring, eller myndigheden allerede har denne information. Myndigheden kan også rekvirere et sådant bevis fra jernbanevirksomhederne, såfremt den nærer tvivl om, hvorvidt deres dækning opfylder de krav, der er omtalt i artikel 22 i direktiv 2012/34/EU.
4. Såfremt virksomheden ikke kan bevise, at den er tilstrækkeligt forsikret, men at den har passende garantier for dækningen, skal den licensudstedende myndighed, i givet fald efter samråd med tilsynsorganet, undersøge, hvorvidt de vilkår, under hvilke virksomheden har opnået sådanne garantier, svarer til de markedsvilkår, som enhver anden virksomhed med samme niveau af finansiel formåen og risikoeksponering ville have opnået.
5. Hvis den licensudstedende myndighed suspenderer licensen i henhold til artikel 24, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU eller udsteder en midlertidig licens i henhold til artikel 24, stk. 3, i nævnte direktiv, skal den informere alle andre kompetente myndigheder, der er omtalt i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 (6), som den ved, jernbanevirksomheden har indgået kontrakt om tjenesteydelser med. Hvis den licensudstedende myndighed nærer tvivl om foreneligheden af garantierne for dækning for dens erstatningsansvar med Den Europæiske Unions regler om statsstøtte, kan den sende de nødvendige oplysninger til de myndigheder, der varetager kontrollen med sådanne regler om statsstøtte.
Artikel 6
Forbindelse med sikkerhedscertifikater
1. Udstedelsen af en licens må ikke være afhængig af, om virksomheden er indehaver af et sikkerhedscertifikat som omtalt i artikel 10 i direktiv 2004/49/EF.
2. Hvis virksomheden er indehaver af et sikkerhedscertifikat, kontrollerer den licensudstedende myndighed ikke kravene til sikkerhedscertifikater ved udstedelse af licensen.
Artikel 7
Visse aspekter ved proceduren for udstedelse af en licens
1. Inden for én måned fra modtagelsen af ansøgningen skal den licensudstedende myndighed informere virksomheden om, at ansøgningen er komplet, eller bede om yderligere oplysninger. Denne tidsfrist kan forlænges med to uger i enestående tilfælde, og virksomheden skal informeres herom. Når de yderligere oplysninger er modtaget, skal den licensudstedende myndighed inden for højst én måned informere virksomheden om, hvorvidt ansøgning er komplet.
2. Den licensudstedende myndighed må kun rekvirere dokumenter, der er omtalt i kapitel III i direktiv 2012/34/EU, eller som er påkrævet ifølge den nationale lovgivning. Den licensudstedende myndighed skal offentliggøre en liste over alle dokumenterne og deres indhold og må ikke rekvirere yderligere dokumenter fra virksomhederne. Hvis listen er blevet opdateret og offentliggjort, kan virksomhederne stadig rette sig efter den tidligere liste, for hvad angår ansøgninger, de har indgivet inden opdateringen.
3. Hvad angår virksomheder med en årlig indtægt på under 5 mio. EUR, som stammer fra jernbanetransportaktiviteter, kan den licensudstedende myndighed betragte kravet om virksomhedens evne til at opfylde nuværende og potentielle forpligtelser i en 12 måneders periode fra starten af driften i henhold til artikel 20, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU som værende opfyldt, såfremt virksomheden kan bevise, at dens nettokapital er mindst 100 000 EUR eller et beløb, der er fastsat ved overenskomst med tilsynsorganet. Den licensudstedende myndighed skal offentliggøre dette beløb.
Artikel 8
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning finder anvendelse fra 16. juni 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 4. februar 2015.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2015/171,
annettu 4 päivänä helmikuuta 2015,
rautatieyritysten toimilupamenettelyn tietyistä näkökohdista
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yhtenäisestä eurooppalaisesta rautatiealueesta 21 päivänä marraskuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/34/EU (1) ja erityisesti sen 17 artiklan 5 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yhteisen eurooppalaisen mallin käyttämisestä rautatieyritysten toimiluvista annetun neuvoston direktiivin 95/18/EY mukaisesti myönnetyissä toimiluvissa 7 päivänä huhtikuuta 2004 annetussa komission suosituksessa (2) suositettiin, että kansalliset toimilupaviranomaiset myöntäisivät toimilupa-asiakirjat vakiomuotoisina.
(2)
Direktiivin 2012/34/EU 23 artiklan nojalla kansallisten toimilupaviranomaisten myöntämät toimiluvat ovat voimassa koko unionin alueella. Kansallisten toimilupaviranomaisten olisi ilmoitettava myönnetyt, määräaikaisesti tai kokonaan peruutetut ja muutetut toimiluvat Euroopan rautatievirastolle, joka ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille. Jos toimiluville olisi yhteinen malli, kansallisten toimilupaviranomaisten ja Euroopan rautatieviraston työ helpottuisi ja kaikki asianomaiset osapuolet, erityisesti muiden jäsenvaltioiden toimilupaviranomaiset ja rataverkon haltijat, voisivat helpommin tutustua toimilupia koskeviin tietoihin.
(3)
Kaikki tarvittavat tiedot, joissa vahvistetaan, että tietty rautatieyritys on saanut säännöllisesti toimiluvan tietyntyyppistä rautatieliikennepalvelua varten, mahtuvat vakiomuotoiseen asiakirjaan. Toimilupa-asiakirjan vakiomalli helpottaisi kaikkien toimilupia koskevien asiaankuuluvien tietojen julkaisemista Euroopan rautatieviraston verkkosivustolla. Vakiomallia voitaisiin muuttaa myöhemmin sen käytöstä saadun kokemuksen perusteella ja riippuen siitä, miten toimilupaan lisättävien tietojen tarve kehittyy.
(4)
Direktiivin 2012/34/EU 22 artiklassa tarkoitetut korvausvelvollisuuden kattamista koskevien vaatimusten täyttämisedellytykset saattavat vaihdella eri jäsenvaltioissa kansallisesta lainsäädännöstä riippuen. Näyttö siitä, että rautatieyritykset täyttävät nämä kansalliset vaatimukset, olisi annettava toimilupa-asiakirjan liitteessä. Kyseisen liitteen vakiomallia olisi käytettävä tätä tarkoitusta varten. Jos rautatieyritykset haluavat harjoittaa toimintaansa kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa, niiden korvausvelvollisuuden kattavuus kussakin näissä jäsenvaltioissa olisi mainittava toisessa liitteessä, jonka toimittaa sen jäsenvaltion toimilupaviranomainen, jossa rautatieyritys haluaa harjoittaa toimintaa.
(5)
Toimilupaviranomaiset voisivat alentaa hallintokustannuksiaan ja toimilupamaksujen tasoa sekä lyhentää toimilupahakemusta koskevan päätöksen tekemiseen kuluvaa aikaa, jos ne vaihtavat tarvittavat tiedot nopeasti muiden viranomaisten ja muiden julkisten ja yksityisten tahojen kanssa.
(6)
Koska markkinat eivät ole kovinkaan vilkkaita, eräissä jäsenvaltioissa ei tehdä toimilupapäätöksiä yhtenä vuotena tai useampana peräkkäisenä vuotena. Samalla korkeat maksut voivat estää uusien rautatieyritysten pääsyä markkinoille.
(7)
Uutta toimilupaa hakevien rautatieyritysten toimilupaedellytysten ei tulisi olla vähemmän suotuisia kuin markkinoilla jo toimivilla rautatieyrityksillä.
(8)
Toimilupaviranomaisiin ja yrityksiin kohdistuvaa tarpeetonta hallinnollista taakkaa olisi vähennettävä rajoittamalla vaatimukset koskemaan pelkästään direktiivissä 2012/34/EU säädettyjä edellytyksiä.
(9)
Toimilupaviranomaisten ei ole pakko periä toimilupamaksua rautatieyritykseltä. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin kantaa tällaisen maksun työstä, jonka toimilupaviranomaiset tekevät hakemuksen tutkimiseksi. Tällaisessa tapauksessa toimilupamaksun olisi oltava syrjimätön, se olisi tosiasiallisesti kannettava kaikilta toimilupaa hakevilta yrityksiltä ja sen olisi perustuttava toimilupaviranomaisen todelliseen työtaakkaan. Jos toimilupamaksu on yli 5 000 euroa, toimilupaviranomaisen olisi ilmoitettava käytetyt henkilötyötunnit ja kustannukset toimiluvan maksuilmoituksessa.
(10)
Direktiivillä 2012/34/EU pyritään luomaan rautatieyrityksille tasavertaiset toimintaolosuhteet kumoamalla tietyt parantuviin markkinaolosuhteisiin soveltumattomat järjestelyt ja edellyttämällä, että rautatieyrityksillä on riittävät vakuutukset tai riittävät markkinaehtoiset takuut. Toimilupaviranomaisia olisi kehotettava varmentamaan tarkistettujen edellytysten täytäntöönpano yhteistyössä jäsenvaltioiden muiden viranomaisten kanssa.
(11)
Toimiluvan myöntäminen ei saisi olla riippuvainen siitä, onko rautatieyrityksellä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/49/EY (3) 10 artiklassa tarkoitettu turvallisuustodistus.
(12)
Uudet rautatieyritykset ovat erittäin tärkeitä kilpailun syntymiseksi, mutta niillä voi olla käytännön vaikeuksia esittää todisteita taloudellisesta vakavaraisuudestaan ja osoittaa siten, että ne kykenevät määrittelemään realistisia oletuksia tulevalle 12 kuukauden ajanjaksolle direktiivin 2012/34/EU 20 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti. EU:n lainsäätäjät ovat Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1008/2008 (4) 5 artiklan 3 kohdassa säätäneet tietyille pienille lentoyhtiöille annettavasta mahdollisuudesta yksinkertaistettuun todistamiseen, joten samaan tapaan toimilupamenettelyssä voidaan ottaa huomioon nämä käytännön vaikeudet keventämällä menettelyä, jolla toimilupaa hakevien rautatieyritysten on osoitettava taloudellinen vakavaraisuutensa.
(13)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat direktiivin 2012/34/EU 62 artiklan 1 kohdalla perustetun komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan toimilupa-asiakirjan yhteisen mallin käyttöä koskevat yksityiskohdat. Siinä säädetään myös toimilupamenettelyn tietyistä näkökohdista.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa ’toimilupa-asiakirjalla’ tarkoitetaan tämän asetuksen liitteiden I ja II mukaista täytettyä ja asianmukaisesti allekirjoitettua yhteistä mallia, joka on toimitettava Euroopan rautatievirastolle.
3 artikla
Toimilupa-asiakirjan yhteisen mallin käyttö
1. Direktiivin 2012/34/EU III luvun mukaisesti myönnettävissä luvissa on käytettävä tämän asetuksen liitteissä I ja II vahvistettua vakiomuotoa.
Kun uusi toimilupa myönnetään, toimilupaviranomaisen on annettava sille EY:n toimilupailmoitusnumero komission päätöksen 2007/756/EY (5) lisäyksessä 2 säädetyn EU:n tunnistusnumerojärjestelmäksi (EIN) kutsutun yhdenmukaistetun numerointijärjestelmän mukaisesti.
Aina kun toimilupa myönnetään, peruutetaan määräajaksi tai kokonaan, korvataan väliaikaisella toimiluvalla tai kun sitä muutetaan toimilupa-asiakirjan kannalta merkittävällä tavalla, toimilupaviranomaisen on annettava toimilupa-asiakirja kyseistä muotoa noudattaen.
2. Toimilupaviranomaisten on ilmoitettava asiasta direktiivin 2012/34/EU 24 artiklan 8 kohdan mukaisesti Euroopan rautatievirastolle antamalla sille toimilupa-asiakirjan jäljennös niiden välillä sovittua yhteyskäytäntöä noudattaen.
3. Direktiivin 2012/34/EU 22 artiklassa tarkoitettua korvausvelvollisuuden kattamista koskevat tiedot on mainittava toimilupa-asiakirjan liitteessä tämän asetuksen liitteessä II vahvistettua vakiomuotoa noudattaen. Toimiluvan myöntävän viranomaisen on oheistettava liite toimilupa-asiakirjaan. Kyseisen liitteen numeron on oltava 1.
4. Jäsenvaltion toimilupaviranomainen tai rataverkon haltija voi tämän asetuksen liitteen II mukaisissa korvausvelvollisuusliitteissä olevia tietoja käyttäen tarkastaa, onko rautatieyrityksen korvausvelvollisuuden kattavuus, jonka muut toimilupaviranomaiset ovat hyväksyneet, riittävä kyseisessä jäsenvaltiossa. Jos toimilupaviranomainen toteaa, ettei kattavuus ole riittävä, se voi pyytää rautatieyritystä lisäämään kattavuutta. Rautatieyrityksen on annettava toimilupaviranomaiselle tämän pyytämät kattavuutta koskevat tiedot.
5. Kun toimilupaviranomainen pitää kattavuutta riittävänä, sen on ilmoitettava asiasta Euroopan rautatievirastolle ja päivitettävä saman jäsenvaltion toimilupaviranomaisen toimittama liite tai lisättävä toimilupaan uusi liite, joka laaditaan liitteessä II vahvistettua vakiomuotoa noudattaen ja jolle annetaan järjestyksessä seuraava numero (2, 3, 4 jne.).
6. Kussakin korvausvastuuliitteessä on mainittava kattavuuden määrä, soveltamisala, kuten maantieteellinen laajuus tai palvelujen tyyppi, sekä alkamispäivä ja soveltuvin osin päättymispäivä. Kussakin liitteessä on mainittava toimilupailmoitusnumero, jotta toimiluvan saaneeseen rautatieyritykseen on selkeä yhteys. Toimilupaviranomaisen on päivitettävä liite, kun sille ilmoitetaan korvausvastuun kattavuuden muuttumisesta, ja toimitettava se Euroopan rautatievirastolle.
4 artikla
Toimilupamaksut
Jäsenvaltiot voivat periä toimilupamaksun kunkin hakemuksen tutkimisesta. Toimilupamaksuja on sovellettava syrjimättömästi.
5 artikla
Korvausvastuun kattavuutta ja riittäviä takeita koskeviin vaatimuksiin liittyvät tietyt näkökohdat
1. Toimilupaviranomaisen on julkaistava vaadittava kattavuuden vähimmäistaso, mukaan lukien silloin, kun tämä taso on vahvistettu kansallisessa lainsäädännössä.
2. Toimilupaviranomainen ei voi edellyttää, että kattavuuden on oltava riittävä ennen kuin rautatieyritys aloittaa junaliikenteen harjoittamisen.
3. Viimeistään 25 päivänä elokuuta 2015 toimiluvan myöntäneen toimilupaviranomaisen on pyydettävä kaikilta toimiluvan saaneilta rautatieyrityksiltä todisteet korvausvastuunsa kattavuuden tasosta ja soveltamisalasta onnettomuustapauksissa, paitsi jos ne ovat ottaneet vakuutuksen tai viranomaisilla on jo nämä tiedot. Se voi myös pyytää näitä todisteita rautatieyrityksiltä, jos se epäilee, täyttääkö niiden kattavuus direktiivin 2012/34/EU 22 artiklassa tarkoitetut vaatimukset.
4. Jos yritys ei osoita, että sillä on riittävä vakuutus, mutta sillä on riittävät takeet kattavuudesta, toimilupaviranomaisen on tarvittaessa sääntelyelintä kuultuaan tutkittava, vastaavatko edellytykset, joilla yritys on saanut tällaiset takeet, niitä markkinaedellytyksiä, jotka olisi saanut mikä tahansa toinen yritys, jonka taloudellinen valmius ja altistuminen riskille ovat samat.
5. Jos toimilupaviranomainen peruuttaa toimiluvan määräajaksi direktiivin 2012/34/EU 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti tai myöntää väliaikaisen toimiluvan mainitun direktiivin 24 artiklan 3 kohdan mukaisesti, sen on ilmoitettava asiasta mahdollisille muille Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1370/2007 (6) tarkoitetuille toimivaltaisille viranomaisille, joiden kanssa rautatieyritys oli toimilupaviranomaisen tietojen mukaan tehnyt palvelusopimuksia. Jos toimilupaviranomaisella on epäilyjä siitä, ovatko korvausvastuun kattavuutta koskevat takeet unionin valtiontukisääntöjen mukaisia, se voi toimittaa tarvittavat tiedot tällaisten valtiontukisääntöjen valvonnasta vastaaville viranomaisille.
6 artikla
Yhteys turvallisuustodistuksiin
1. Toimiluvan myöntäminen ei saa olla riippuvainen siitä, onko yrityksellä direktiivin 2004/49/EY 10 artiklassa tarkoitettu turvallisuustodistus.
2. Jos yrityksellä on turvallisuustodistus, lupaviranomainen ei tarkasta turvallisuustodistusta koskevia vaatimuksia toimilupaa myöntäessään.
7 artikla
Toimilupamenettelyn tietyt näkökohdat
1. Toimilupaviranomaisen on kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta ilmoitettava yritykselle, että asiakirjat ovat täydelliset, tai pyydettävä lisätietoja. Tätä määräaikaa voidaan pidentää kahdella viikolla poikkeustapauksissa, ja yritykselle on ilmoitettava siitä. Kun lisätiedot on vastaanotettu, toimilupaviranomaisen on ilmoitettava yritykselle kuukauden kuluessa, ovatko asiakirjat täydelliset.
2. Toimilupaviranomainen voi pyytää ainoastaan direktiivin 2012/34/EU III luvussa tarkoitettuja tai kansallisessa lainsäädännössä vaadittuja asiakirjoja. Toimilupaviranomaisen on julkaistava luettelo kaikista asiakirjoista ja niiden sisällöstä eikä se saa pyytää yrityksiltä muita asiakirjoja. Jos listaa on päivitetty ja se on julkaistu, yritykset voivat silti käyttää aiempaa luetteloa ennen päivitystä jätetyissä hakemuksissa.
3. Toimilupaviranomainen voi katsoa, että yritykset, joiden rautatieliikenteestä saamat tulot ovat alle viisi miljoonaa euroa vuodessa, täyttävät vaatimuksen, joka koskee niiden valmiutta noudattaa olemassa olevia ja mahdollisesti syntyviä velvoitteita 12 kuukauden ajan toiminnan aloittamisesta alkaen direktiivin 2012/34/EU 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jos yritys voi osoittaa, että sen nettopääoma on vähintään 100 000 euroa tai muu sääntelyelimen kanssa sovittu määrä. Toimilupaviranomaisen on julkaistava kyseinen määrä.
8 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tätä asetusta sovelletaan 16 päivästä kesäkuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 4 päivänä helmikuuta 2015.