KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 183/2014
af 20. december 2013
om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber, for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere beregningen af specifikke og generelle kreditrisikojusteringer
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 110, stk. 4, tredje afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Forordning (EU) nr. 575/2013 definerer kreditrisikojustering som størrelsen af specifikke og generelle hensættelser til dækning af tab på udlån for kreditrisici, som er anerkendt i instituttets årsregnskab i overensstemmelse med de gældende regnskabsregler, men fastsætter ikke specifikke regler for fastlæggelse af, hvad der er specifikke og generelle kreditrisikojusteringer.
(2)
Der bør fastsættes regler vedrørende præciseringen af de beløb, der skal medregnes ved beregningen af kreditrisikojusteringer, som afspejler tab, der alene vedrører kreditrisiko. Beregningen af kreditrisikojusteringer med henblik på at fastlægge kapitalgrundlagskrav bør begrænses til beløb, der har reduceret instituttets egentlige kernekapital.
(3)
Tab, der alene vedrører kreditrisiko, som i henhold til de gældende regnskabsregler er indregnet i det løbende regnskabsår, bør indregnes som kreditrisikojusteringer, såfremt instituttet indregner virkningen i sin egentlige kernekapital. Dette er relevant i situationer, hvor der forekommer værdiforringelser registreret i løbet af et regnskabsår, selv om der generelt er opnået foreløbige overskud i løbet af året eller ved årets udgang, som ikke er godkendt i overensstemmelse med artikel 26, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, og hvor deres indregning som kreditrisikojusteringer vil have indvirkning på eksponeringsværdier eller supplerende kapital før end på egentlig kernekapital. For foreløbige tab omhandlet i artikel 36, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 er en sådan justering ikke nødvendig, hvis tab i det løbende regnskabsår, jf. nævnte artikel, straks fratrækkes den egentlige kernekapital.
(4)
Visse bestemmelser i forordning (EU) nr. 575/2013 vedrørende kreditrisikojusteringer henviser udtrykkeligt til ikkebalanceførte poster. Hvis det ikke anføres udtrykkeligt, gælder de relevante bestemmelser for både balanceførte og ikkebalanceførte poster.
(5)
Der bør fastlægges regler, som omhandler tab, der alene vedrører kreditrisiko, som indregnes i henhold til de gældende regnskabsregler, og som et instituts egentlige kernekapital er blevet reduceret med. Disse regler bør omfatte forringelser og værdijusteringer for finansielle aktiver eller hensættelser til ikkebalanceførte poster, for så vidt de afspejler tab, der alene vedrører kreditrisiko, og såfremt de er regnskabsført i resultatopgørelsen i henhold til de gældende regnskabsregler. For så vidt disse tab vedrører finansielle instrumenter værdiansat til dagsværdi, bør disse regler også omfatte beløb, der er registreret som forringelser i henhold til de gældende regnskabsregler, eller der bør foretages lignende justeringer, såfremt de afspejler tab vedrørende en forringelse af kreditkvaliteten for et aktiv eller en aktivportefølje. Det er i denne fase ikke hensigtsmæssigt at regulere andre beløb, der ikke er en forringelse af et finansielt instrument i henhold til de gældende regnskabsregler, eller som ikke afspejler et tilsvarende forhold, selv om disse ændringer kan omfatte en kreditrisikokomponent.
(6)
Med henblik på at sikre fuld dækning af beregningen skal alle beløb, der er relevante med henblik på artikel 110, stk. 4, første afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013, fordeles til beregningen af generelle kreditrisikojusteringer eller specifikke kreditrisikojusteringer.
(7)
Med henblik på at identificere de beløb, der kan medtages i beregningen af specifikke kreditrisikojusteringer, er det eneste kriterium, jf. forordning (EU) nr. 575/2013, at de specifikke kreditrisikojusteringer ikke kan medtages i den supplerende kapital, når kreditrisikoen opgøres efter standardmetoden, jf. artikel 62, litra c), i forordning (EU) nr. 575/2013. Der skal derfor skelnes mellem beløb, som skal medtages i beregningen af specifikke kreditrisikojusteringer eller generelle kreditrisikojusteringer, i overensstemmelse med kriterierne for identifikation af beløb, der kan medtages i supplerende kapital.
(8)
Forordning (EU) nr. 575/2013 gennemfører de internationalt godkendte standarder, der er udarbejdet af Baselkomitéen for Banktilsyn (tredje reguleringsstandarder om bankernes kapitalgrundlag (2) (Basel III-reglerne)). De relevante regler om kreditrisikojusteringer bør derfor også være i overensstemmelse med Baselrammen, som bestemmer, at et af kriterierne for at skelne mellem generelle kreditrisikojusteringer og specifikke kreditrisikojusteringer er, at generelle hensættelser eller generelle reserver til imødegåelse af tab på udlån frit skal kunne anvendes til at imødegå tab, der opstår efterfølgende. I henhold til Basel III-bestemmelserne vedrørende reserver til imødegåelse af tab på udlån i forhold til fremtiden kan uidentificerede tab frit anvendes til at imødegå tab, som stammer fra kreditrisiko og opstår efterfølgende, og kan derfor indregnes i den supplerende kapital. Beløb, der indgår i beregningen af generelle kreditrisikojusteringer, bør desuden frit og fuldstændigt med hensyn til tidspunkt og beløb kunne anvendes til at imødegå sådanne tab som minimum på gone concern-basis, hvis kapitalen kan sikre tabsabsorbering ved insolvens, før indskyderne mister penge.
(9)
Det bør være muligt at anvende reglerne på dette område uanset de gældende regnskabsregler. For at sætte institutterne i stand til at skelne mellem specifikke kreditrisikojusteringer og generelle kreditrisikojusteringer på samme måde bør der fastsættes kriterier for behandling af tab relateret til kreditrisiko inden for rammerne af de gældende regnskabsregler for hver type kreditrisikojustering. Behandlingen af tab, der alene vedrører kreditrisiko indregnet i henhold til de gældende regnskabsregler, afhænger af opfyldelsen af disse kriterier, men størstedelen af disse beløb bør normalt klassificeres som specifikke kreditrisikojusteringer som følge af den restriktive karakter af kriterierne for generelle kreditrisikojusteringer.
(10)
Internationale regnskabsstandarder ændres løbende, og det kan medføre ændring af kriterierne for at skelne mellem specifikke kreditrisikojusteringer og generelle kreditrisikojusteringer. I lyset af de igangværende drøftelser, navnlig vedrørende en ny model for værdiforringelser, forekommer det at være for tidligt at forvente en sådan model for kriterier for kreditrisikojusteringer.
(11)
Forordning (EU) nr. 575/2013 kræver, at de specifikke kreditrisikojusteringer identificeres for en enkelt eksponering. Det skal derfor besluttes, hvordan specifikke kreditrisikojusteringer, der afspejler tab vedrørende kreditrisiko i forbindelse med en hel gruppe af eksponeringer, skal behandles. Det skal endvidere besluttes, for hvilke eksponeringer i gruppen og i hvilket omfang specifikke kreditrisikojusteringer skal indregnes. Dele af dette beløb, der følger af sådanne specifikke kreditrisikojusteringer, skal fordeles til eksponeringerne i forhold til de risikovægtede eksponeringsbeløb. Til det formål bør eksponeringsværdierne fastsættes uden hensyntagen til eventuelle specifikke kreditrisikojusteringer.
(12)
Med henblik på konstatering af misligholdelse, jf. artikel 178, stk. 3, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal der kun indregnes specifikke kreditrisikojusteringer, der foretages for en enkelt eksponering eller en enkelt låntager, og ikke specifikke kreditrisikojusteringer, der foretages for hele grupper af eksponeringer. Specifikke kreditrisikojusteringer, der foretages for hele grupper af eksponeringer, identificerer ikke låntagerne i forbindelse med eksponeringer, der tilhører sådanne grupper, hvor det vurderes, at en misligholdelsesbegivenhed har fundet sted. Eksistensen af specifikke kreditrisikojusteringer for en gruppe af eksponeringer er ikke tilstrækkelig begrundelse for at konkludere, at misligholdelsesbegivenheder har fundet sted for hver låntager eller eksponering i denne gruppe.
(13)
Institutter skal kunne påvise, hvordan kriterierne for at skelne mellem specifikke kreditrisikojusteringer og generelle kreditrisikojusteringer anvendes inden for rammerne af de gældende regnskabsregler. De bør derfor dokumentere denne proces.
(14)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har fremsendt til Kommissionen.
(15)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele i overensstemmelse med artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (3) samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold til artikel 37 i forordning (EU) nr. 1093/2010 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Identifikation af generelle og specifikke kreditrisikojusteringer med henblik på artikel 111, 159, 166-168, 178, 246 og 266 i forordning (EU) nr. 575/2013
1. Med henblik på denne forordning er de beløb, der skal medtages i et instituts beregning af generelle og specifikke kreditrisikojusteringer, lig med summen af de beløb, som et instituts egentlige kernekapital er blevet reduceret med for at afspejle tab, som udelukkende vedrører kreditrisiko i henhold til de gældende regnskabsregler, og som er indregnet i overensstemmelse hermed i resultatopgørelsen, uanset om de er resultatet af værdiforringelser, værdijusteringer eller hensættelser til ikkebalanceførte poster.
Alle beløb, der følger af første afsnit, og som er indregnet i løbet af regnskabsåret, kan kun medtages i beregningen af generelle og specifikke kreditrisikojusteringer, hvis de pågældende beløb er blevet fratrukket et instituts egentlige kernekapital i overensstemmelse med artikel 36, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, eller gennem en tilsvarende omgående reduktion i den egentlige kernekapital med henblik på beregning af kapitalgrundlaget, hvis der er tale om et foreløbigt overskud eller et overskud ved årets udgang, som ikke er blevet godkendt i overensstemmelse med artikel 26, stk. 2, i nævnte forordning.
2. De i stk. 1 omhandlede beløb medtages i instituttets beregning af generelle kreditrisikojusteringer, hvis de opfylder følgende kriterier:
a)
de kan frit og fuldstændigt med hensyn til tidspunkt og beløb anvendes til at imødegå tab relateret til kreditrisiko, der endnu ikke er opstået
b)
de afspejler tab relateret til kreditrisiko for en gruppe eksponeringer, for hvilken instituttet i øjeblikket ikke kan dokumentere, at en tabsbegivenhed er forekommet.
3. Alle andre beløb, der er omhandlet i stk. 1, medtages i beregningen af specifikke kreditrisikojusteringer.
4. Såfremt kriterierne i stk. 2 er opfyldt, medtager instituttet følgende tab i beregningen af generelle kreditrisikojusteringer:
a)
tab, der indregnes for at dække højere gennemsnitlige porteføljetab for de senere år, selv om der i øjeblikket ikke er dokumentation for tabsbegivenheder til støtte for det tidligere konstaterede tabsniveau
b)
tab, for hvilke instituttet ikke er bekendt med kreditforringelse for en gruppe eksponeringer, men hvor en vis grad af manglende betaling statistisk set er sandsynlig baseret på tidligere erfaringer.
5. Instituttet medtager altid følgende tab i beregningen af de i stk. 3 omhandlede specifikke kreditrisikojusteringer:
a)
tab opført i resultatopgørelsen for instrumenter opgjort til dagsværdi, som repræsenterer en kreditrisikoforringelse i henhold til de gældende regnskabsregler
b)
tab, som følger af nuværende eller tidligere begivenheder, der påvirker en betydelig individuel eksponering eller eksponeringer, som ikke er betydelige hver for sig, og som vurderes individuelt eller samlet
c)
tab, for hvilke historiske erfaringer, der er justeret på grundlag af aktuelle og observerbare data, viser, at tabet er forekommet, men hvor instituttet endnu ikke ved, hvilken individuel eksponering disse tab er opstået for.
Artikel 2
Fordeling af specifikke kreditrisikojusteringer for en gruppe eksponeringer til eksponeringerne i gruppen
1. I tilfælde af specifikke kreditrisikojusteringer, der afspejler tab vedrørende en gruppe eksponeringer, fordeler institutter denne specifikke kreditrisikojustering til alle enkelteksponeringer i gruppen i forhold til de risikovægtede eksponeringsbeløb. Til det formål bestemmes eksponeringsværdierne uden hensyntagen til specifikke kreditrisikojusteringer.
2. For så vidt angår behandlingen af de i artikel 159 i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede forventede tab for en gruppe ikkemisligholdte eksponeringer, skal institutter ikke fordele en specifik kreditrisikojustering til enkelteksponeringer i gruppen.
3. Hvis en specifik kreditrisikojustering vedrører en gruppe eksponeringer, for hvilke kapitalgrundlagskravene i relation til kreditrisiko beregnes delvist ved hjælp af standardmetoden og delvist ved hjælp af IRB-metoden, fordeler instituttet denne specifikke kreditrisikojustering til den gruppe eksponeringer, der er dækket af hver metode, i forhold til de risikovægtede eksponeringsbeløb for gruppen, inden det udfører de handlinger, der er omhandlet i stk. 1 og 2. Til det formål bestemmes eksponeringsværdierne uden hensyntagen til specifikke kreditrisikojusteringer.
4. Når de specifikke kreditrisikojusteringer fordeles til eksponeringer, sikrer institutterne, at den samme andel ikke fordeles til flere forskellige eksponeringer.
Artikel 3
Beregning af kreditrisikojusteringer med henblik på at fastsætte eksponeringsværdien i henhold til artikel 111, 166-168, 246 og 266 i forordning (EU) nr. 575/2013
Med henblik på at fastsætte eksponeringsværdien i henhold til artikel 111, 166-168, 246 og 266 i forordning (EU) nr. 575/2013 beregner institutter specifikke kreditrisikojusteringer vedrørende en eksponering som summen af de specifikke kreditrisikojusteringer for denne enkelteksponering eller som summen af de specifikke kreditrisikojusteringer, som instituttet har fordelt til denne eksponering i medfør af artikel 2.
Artikel 4
Beregning af generelle og specifikke kreditrisikojusteringer med henblik på behandling af forventede tab i henhold til artikel 159 i forordning (EU) nr. 575/2013
1. Med henblik på behandling af forventede tab i henhold til artikel 159 i forordning (EU) nr. 575/2013 beregner instituttet de generelle kreditrisikojusteringer, der er forbundet med de eksponeringer, der indgår i behandlingen af forventede tab, som summen af de beløb, der er udpeget som generelle kreditrisikojusteringer i medfør af denne forordnings artikel 1, og som instituttet har fordelt i medfør af artikel 110, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013.
2. Med henblik på behandling af forventede tab i henhold til artikel 159 i forordning (EU) nr. 575/2013 beregnes de samlede specifikke kreditrisikojusteringer, der er forbundet med de eksponeringer, der indgår i behandlingen af forventede tab, ved at lægge litra a) og b) nedenfor sammen, eksklusive eksponeringer ved misligholdelse:
a)
beløb identificeret som specifikke kreditrisikojusteringer i henhold til artikel 1, som vedrører kreditrisikoen i forbindelse med en enkelteksponering
b)
beløb identificeret som specifikke kreditrisikojusteringer i henhold til artikel 1, som vedrører kreditrisikoen i forbindelse med en gruppe eksponeringer, og som er fordelt i overensstemmelse med artikel 2.
3. De samlede specifikke kreditrisikojusteringer vedrørende en eksponering ved misligholdelse beregnes som summen af alle specifikke kreditrisikojusteringer for denne enkelteksponering eller som summen af specifikke kreditrisikojusteringer, som instituttet har fordelt til denne eksponering i medfør af artikel 2.
Artikel 5
Beregning af specifikke kreditrisikojusteringer i forbindelse med kapitalgrundlagskrav med henblik på konstatering af misligholdelse i overensstemmelse med artikel 178 i forordning (EU) nr. 575/2013
Med henblik på at konstatere misligholdelse i henhold til artikel 178 i forordning (EU) nr. 575/2013 beregnes specifikke kreditrisikojusteringer som summen af de specifikke kreditrisikojusteringer vedrørende kreditrisikoen i relation til en enkelt eksponering eller en enkelt låntager.
Artikel 6
Dokumentation
Institutter dokumenterer identifikationen og beregningen af generelle kreditrisikojusteringer og specifikke kreditrisikojusteringer.
Artikel 7
Ikrafttrædelse
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2013.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 183/2014,
annettu 20 päivänä joulukuuta 2013,
luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla erityisten ja yleisten luottoriskioikaisujen laskennan täsmentämiseksi
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) ja erityisesti sen 110 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksessa (EU) N:o 575/2013 luottoriskioikaisut määritellään yleisiä tai erityisiä lainatappioita koskevien varausten määräksi niiden luottoriskien osalta, jotka on merkitty laitoksen tilinpäätökseen sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti. Asetuksessa ei kuitenkaan anneta erityisiä sääntöjä sen määrittämisestä, mitä erityiset ja yleiset luottoriskioikaisut ovat.
(2)
Olisi annettava säännöt niiden luottoriskioikaisun laskentaan sisällytettävien määrien täsmentämisestä, jotka kuvaavat yksinomaan luottoriskiin liittyviä tappioita. Omia varoja koskevien vaatimusten määrittämiseksi tehtävän luottoriskioikaisujen laskennan olisi rajoituttava määriin, jotka ovat vähentäneet laitoksen ydinpääomaa (CET1).
(3)
Tappiot, jotka liittyvät yksinomaan sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaan kuluvalla tilikaudella kirjattuun luottoriskiin, olisi kirjattava luottoriskioikaisuiksi, jos laitos kirjaa niiden vaikutuksen ydinpääomaan (CET1). Tämä on merkityksellistä tilanteissa, joissa tällaisia tilikauden aikana kirjattuja arvonalentumistappioita tapahtuu, vaikka laitoksella olisi kesken tilikauden tai vuoden päätteeksi kertyneitä voittoja, joita ei ole hyväksytty asetuksen (EU) N:o 575/2013 26 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja kun tappioiden kirjaaminen luottoriskioikaisuiksi johtaisi siihen, että ne vaikuttaisivat vastuuarvoihin tai toissijaiseen pääomaan aikaisemmin kuin ydinpääomaan (CET1). Asetuksen (EU) N:o 575/2013 36 artiklan 1 kohdan mukaisten kesken tilikautta kertyneiden tappioiden osalta tällaista oikaisua ei tarvita, sillä kyseisen artiklan nojalla kuluvan tilikauden tappiot vähennetään suoraan ydinpääomasta (CET1).
(4)
Tietyt asetuksen (EU) N:o 575/2013 luottoriskioikaisuihin liittyvät säännökset viittaavat nimenomaisesti taseen ulkopuolisiin eriin. Jos tällaista eroa ei ole ilmoitettu, asianmukaiset säännökset koskevat sekä taseeseen sisältyviä että taseen ulkopuolisia eriä.
(5)
Olisi vahvistettava säännöt niiden sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti kirjattavien yksinomaan luottoriskiin liittyvien tappioiden kattamiseksi, joilla laitoksen ydinpääomaa on vähennetty. Näiden sääntöjen olisi katettava rahoitusvaroihin liittyvät arvonalennukset ja arvonoikaisut tai taseen ulkopuolisiin eriin liittyvät varaukset siltä osin kuin ne kuvaavat yksinomaan luottoriskiin liittyviä tappioita ja mikäli ne on kirjattu tuloslaskelmassa sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti. Siinä määrin kuin kyseiset tappiot liittyvät käypään arvoon arvostettuihin rahoitusvälineisiin, sääntöjen olisi katettava myös määrät, jotka kirjataan sovellettavien tilinpäätössäännöstöjen mukaisesti arvonalennuksiksi, tai vastaavat oikaisut, mikäli ne kuvaavat tappioita, jotka liittyvät omaisuuserän tai omaisuuserien salkun luottokelpoisuuden heikkenemiseen tai huononemiseen. Tässä vaiheessa ei ole tarkoituksenmukaista säännellä muita määriä, jotka eivät sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti alenna rahoitusvälineen arvoa tai kuvaa samankaltaista käsitettä, vaikka niihin saattaisi sisältyä luottoriski.
(6)
Laskennan täyden kattavuuden varmistamiseksi on kaikki asetuksen (EU) N:o 575/2013 110 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa lueteltujen tarkoitusten kannalta merkitykselliset määrät otettava mukaan joko yleisten luottoriskioikaisujen tai erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan.
(7)
Erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan sisällytettävien määrien tunnistamista varten ainoa asetuksessa (EU) N:o 575/2013 annettu peruste on, että asetuksen (EU) N:o 575/2013 62 artiklan c kohdan mukaan erityisiä luottoriskioikaisuja ei voida sisällyttää luottoriskin standardimenetelmän mukaisesti toissijaiseen pääomaan. Näin ollen erityisten luottoriskioikaisujen tai yleisten luottoriskioikaisujen laskentaan sisällytettävien määrien erottelussa on sovellettava niitä perusteita, joilla tunnistetaan toissijaiseen pääomaan sisällytettävät määrät.
(8)
Asetuksella (EU) N:o 575/2013 pannaan täytäntöön Baselin pankkivalvontakomitean pankkeja koskevan kansainvälisen sääntelykehyksen alalla kansainvälisesti sopimat standardit (2), jäljempänä ’Basel III’. Luottoriskioikaisuja koskevien sääntöjen olisi sen vuoksi oltava yhdenmukaiset myös Baselin kehyksen kanssa, jonka mukaan yhtenä yleisten luottoriskioikaisujen ja erityisten luottoriskioikaisujen erottelun perusteena on oltava, että yleiset varaukset tai yleiset lainatappiovaraukset ovat vapaasti käytettävissä myöhemmin toteutuvien tappioiden kattamiseen. Basel III:n mukaan varaukset tai lainatappiovaraukset, joilla varaudutaan tuleviin, vielä tunnistamattomiin tappioihin, ovat vapaasti käytettävissä myöhemmin toteutuvien, luottoriskistä johtuvien tappioiden kattamiseen, ja ne voidaan siten sisällyttää toissijaiseen pääomaan. Lisäksi yleisten luottoriskioikaisujen laskentaan sisällytettävien määrien olisi oltava ajallisesti ja määrällisesti kokonaan käytettävissä tällaisten tappioiden kattamiseen ainakin laitoksen toiminnan loppuessa, jos tappioita voidaan kattaa pääomalla maksukyvyttömyystilanteessa ennen kuin tallettajat menettävät varojaan.
(9)
Sääntöjä olisi voitava soveltaa tällä alalla sovellettavasta tilinpäätössäännöstöstä riippumatta. Jotta laitokset voisivat erottaa erityiset luottoriskioikaisut ja yleiset luottoriskioikaisut yhdenmukaisella tavalla toisistaan, olisi kumpaakin luottoriskioikaisujen lajia varten vahvistettava perusteet, joilla luottoriskitappioita käsitellään sovellettavassa tilinpäätössäännöstössä. Kun sovellettavien tilinpäätössäännöstöjen mukaisesti kirjattujen yksinomaan luottoriskiin liittyvien tappioiden käsittely riippuu kyseisten perusteiden täyttymisestä, valtaosa näistä määristä olisi yleensä luokiteltava erityisiksi luottoriskioikaisuiksi yleisille luottoriskioikaisuille esitettyjen perusteiden rajoittavan luonteen johdosta.
(10)
Kansainvälisiin tilinpäätösstandardeihin tehdään tarkistuksia, jotka saattavat edellyttää erityisten luottoriskioikaisujen ja yleisten luottoriskioikaisujen välisen erottelun perusteiden muuttamista. Käynnissä olevien, erityisesti arvonalennusmallia koskevien keskustelujen valossa näyttäisi olevan liian aikaista ennakoida kyseistä mallia luottoriskioikaisuja koskevissa perusteissa.
(11)
Asetuksessa (EU) N:o 575/2013 edellytetään yksittäisiin vastuisiin liittyvien erityisten luottoriskioikaisujen tunnistamista. Sen vuoksi olisi päätettävä, miten käsitellään sellaisia erityisiä luottoriskioikaisuja, jotka kuvaavat kokonaisen vastuiden ryhmän luottoriskiin liittyviä tappioita. Lisäksi olisi päätettävä, minkä ryhmään kuuluvien vastuiden osalta ja missä määrin erityiset luottoriskioikaisut olisi kirjattava. Tällaisista erityisistä luottoriskioikaisuista seuraavien määrien osittaminen ryhmään kuuluvien vastuiden kesken on tehtävä suhteessa riskipainotettuihin vastuueriin. Tätä varten vastuuarvot olisi määriteltävä ottamatta mitään erityisiä luottoriskioikaisuja huomioon.
(12)
Maksukyvyttömyyden määritystä varten on asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti sisällytettävä ainoastaan ne erityiset luottoriskioikaisut, jotka on tehty yksittäin tietyn vastuun tai velallisen osalta, eikä erityisiä luottoriskioikaisuja, jotka on tehty kokonaisten vastuiden ryhmien osalta. Kokonaisten vastuiden ryhmien osalta tehdyissä erityisissä luottoriskioikaisuissa ei yksilöidä tällaisiin ryhmiin kuuluvien vastuiden velallisia, joiden osalta maksukyvyttömyyden katsotaan tapahtuneen. Erityisesti se, että vastuiden ryhmään kohdistuu erityinen luottoriskioikaisu, ei riitä osoittamaan, että jokaista velkojaa tai ryhmään kuuluvaa vastuuta on kohdannut maksukyvyttömyys.
(13)
Laitosten olisi voitava osoittaa, miten erityisten luottoriskioikaisujen ja yleisten luottoriskioikaisujen välisen erottelun perusteita on käytetty sovellettavan tilinpäätössäännöstön puitteissa. Siksi laitosten olisi dokumentoitava tämä prosessi.
(14)
Tämä asetus perustuu Euroopan pankkiviranomaisen Euroopan komissiolle esittämään teknisten sääntelystandardien luonnokseen.
(15)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimia julkisia kuulemisia teknisten sääntelystandardien luonnoksista, johon tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (3) 10 artiklan mukaisesti sekä pyytänyt asetuksen (EU) N:o 1093/2010 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä lausunnon.
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Yleisten luottoriskioikaisujen ja erityisten luottoriskioikaisujen tunnistaminen asetuksen (EU) N:o 575/2013 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 ja 266 artiklaa sovellettaessa
1. Tämän asetuksen soveltamiseksi on niiden määrien, jotka laitoksen on sisällytettävä yleisten ja erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan, katettava kaikki määrät, joilla laitoksen ydinpääomaa (CET1) on vähennetty niiden tappioiden kuvaamiseksi, jotka liittyvät yksinomaan luottoriskiin sovellettavien tilinpäätössäännösten mukaisesti ja jotka on kirjattu sellaisiksi tuloslaskelmassa riippumatta siitä, johtuvatko ne arvonalennuksista, arvonoikaisuista tai taseen ulkopuolisiin eriin liittyvistä varauksista.
Ensimmäisen alakohdan mukaiset määrät, jotka on kirjattu tilikauden aikana, voidaan sisällyttää yleisten ja erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan vain, jos niitä vastaavat määrät on vähennetty laitoksen ydinpääomasta (CET1) joko asetuksen (EU) N:o 575/2013 36 artiklan 1 kohdan mukaisesti, tai - kun on kyse kesken tilikautta tai tilikauden päätteeksi kertyneistä voitoista, joita ei ole hyväksytty kyseisen asetuksen 26 artiklan 2 kohdan mukaisesti - tekemällä niitä vastaava välitön vähennys ydinpääomasta omien varojen määritystä varten.
2. Laitoksen on sisällytettävä edellä 1 kohdassa tarkoitetut määrät yleisten luottoriskioikaisujen laskentaan, jos ne täyttävät kummankin seuraavista ehdoista:
a)
ne ovat ajoituksen ja määrän puolesta vapaasti ja täydellisesti käytettävissä sellaisten luottoriskitappioiden kattamiseen, jotka eivät ole vielä toteutuneet;
b)
ne kuvaavat sellaiseen vastuiden ryhmään liittyviä luottoriskitappioita, josta laitoksella ei ole vielä näyttöä tappioiden aiheutumisesta.
3. Kaikki muut 1 kohdassa tarkoitetut määrät on sisällytettävä erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan.
4. Jos 2 kohdan ehdot täyttyvät, laitoksen on sisällytettävä seuraavat tappiot yleisten luottoriskioikaisujen laskentaan:
a)
tappiot, jotka kattavat salkun viime vuosien keskiarvoon perustuvan suuremman tappion, vaikka tappioista ei olisikaan vielä mitään näyttöä, joka tukisi aiempaa tappioiden tasoa;
b)
tappiot, joihin laitos ei tiedä liittyvän vastuiden ryhmän luottokelpoisuuden heikkenemistä mutta joihin tilastollisen todennäköisyyden perusteella liittyy jonkinasteista maksuhäiriötä.
5. Laitoksen on aina sisällytettävä seuraavat tappiot 3 kohdassa tarkoitettuun erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan:
a)
tappiot, jotka on kohdistettu tuloslaskelmassa käypään arvoon arvostettuihin rahoitusvälineisiin ja jotka heikentävät luottoriskiä sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti;
b)
tappiot, jotka ovat seurausta nykyisistä tai aiemmista tapahtumista, jotka ovat vaikuttaneet merkittävään yksittäiseen vastuuseen tai sellaisiin vastuisiin, jotka eivät ole yksittäin merkityksellisiä ja jotka arvioidaan yksittäin tai yhdessä;
c)
tappiot, joista aiemmat kokemukset nykyisten tietojen valossa osoittavat, että tappioita on aiheutunut, mutta laitos ei vielä tiedä, mihin yksittäisiin vastuisiin nämä tappiot ovat kohdistuneet.
2 artikla
Vastuiden ryhmään liittyvien erityisten luottoriskioikaisujen kohdentaminen ryhmään kuuluviin vastuisiin
1. Kun erityinen luottoriskioikaisu kuvaa vastuiden ryhmään liittyviä tappioita, laitosten on kohdennettava tämä erityinen luottoriskioikaisu kaikkiin ryhmään kuuluviin yksittäisiin vastuisiin suhteessa riskipainotettuihin vastuueriin. Tätä varten vastuuarvot on määriteltävä ottamatta mitään erityisiä luottoriskioikaisuja huomioon.
2. Kun laitokset käsittelevät asetuksen (EU) N:o 575/2013 159 artiklassa tarkoitettujen odotettujen tappioiden yhteismääriä, jotka liittyvät maksukykyisten vastuiden ryhmään, niiden ei tarvitse kohdentaa erityistä luottoriskioikaisua ryhmän yksittäisiin vastuisiin.
3. Kun erityinen luottoriskioikaisu liittyy vastuiden ryhmään, jota koskevien luottoriskin kattamiseen tarvittavien omien varojen vaatimusten laskenta perustuu osittain standardimenetelmään ja osittain sisäisten luottoluokitusten menetelmään, laitoksen on kohdennettava erityinen luottoriskioikaisu kunkin menetelmän alaiseen vastuiden ryhmään suhteessa ryhmän riskipainotettuihin vastuueriin ennen 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen toimien toteuttamista. Tätä varten vastuuarvot on määriteltävä ottamatta mitään erityisiä luottoriskioikaisuja huomioon.
4. Kohdentaessaan erityisiä luottoriskioikaisuja vastuisiin laitosten on varmistettava, ettei samaa osaa kohdenneta kahdesti eri vastuisiin.
3 artikla
Luottoriskioikaisujen laskenta vastuuarvon määrittämiseksi asetuksen (EU) N:o 575/2013 111, 166, 167, 168, 246 ja 266 artiklan mukaisesti
Vastuuarvon määrittämiseksi asetuksen (EU) N:o 575/2013 111, 166-168, 246 ja 266 artiklan mukaisesti laitosten on laskettava vastuuseen liittyvät erityiset luottoriskioikaisut kyseiseen yksittäiseen vastuuseen liittyvinä erityisten luottoriskioikaisujen määrinä tai niinä erityisten luottoriskioikaisujen määrinä, jotka laitos on kohdentanut kyseiseen vastuuseen 2 artiklan mukaisesti.
4 artikla
Yleisten ja erityisten luottoriskioikaisujen laskenta asetuksen (EU) N:o 575/2013 159 artiklassa tarkoitettujen odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyä varten
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 159 artiklassa tarkoitettujen odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyä varten laitoksen on laskettava yleisten luottoriskioikaisujen kokonaismäärä, joka liittyy odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyyn sisällytettäviin vastuisiin, laskemalla yhteen tämän asetuksen 1 artiklan mukaisesti yleisiksi luottoriskioikaisuiksi tunnistetut määrät, jotka laitos on kohdentanut asetuksen (EU) N:o 575/2013 110 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
2. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 159 artiklassa tarkoitettujen odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyä varten erityisten luottoriskioikaisujen kokonaismäärä, joka liittyy odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyyn sisällytettäviin vastuisiin, on a ja b alakohdassa tarkoitettujen määrien summa ilman maksukyvyttömyystilassa olevia vastuita:
a)
1 artiklan mukaisesti tunnistetut erityiset luottoriskioikaisut, jotka liittyvät yksittäisen vastuun luottoriskiin;
b)
1 artiklan mukaisesti tunnistetut erityiset luottoriskioikaisut, jotka liittyvät vastuiden ryhmän luottoriskiin ja jotka on kohdennettu 2 artiklan mukaisesti.
3. Maksukyvyttömyystilassa olevaan vastuuseen liittyvien erityisten luottoriskioikaisujen kokonaismäärä lasketaan ynnäämällä kaikki yksittäiseen vastuuseen liittyvät erityisten luottoriskioikaisujen määrät tai ne erityisten luottoriskioikaisujen määrät, jotka laitos on kohdentanut kyseiseen vastuuseen 2 artiklan mukaisesti.
5 artikla
Omia varoja koskeviin vaatimuksiin liittyvien erityisten luottoriskioikaisujen laskenta maksukyvyttömyyden määrittämiseksi asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan mukaisesti
Maksukyvyttömyyden määrittämiseksi asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan mukaisesti on erityiset luottoriskioikaisut laskettava yksittäisen vastuun tai yksittäisen velallisen luottoriskiin liittyvinä erityisten luottoriskioikaisujen määrinä.
6 artikla
Dokumentointi
Laitosten on dokumentoitava yleisten luottoriskioikaisujen ja erityisten luottoriskioikaisujen tunnistaminen ja laskenta.
7 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 2013.