KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE (EU) 2015/253
af 16. februar 2015
om fastsættelse af bestemmelser om prøvetagning og rapportering i henhold til Rådets direktiv 1999/32/EF for så vidt angår svovlindholdet i skibsbrændstoffer
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets direktiv 1999/32/EF af 26. april 1999 om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer og om ændring af direktiv 93/12/EØF (1), særlig artikel 6, stk. 1b, og artikel 7, stk. 1a, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det har høj prioritet at sikre omkostningseffektivitet og sammenhæng i gennemførelsen og håndhævelsen af direktiv 1999/32/EF for at opnå de forventede sundheds- og miljøgevinster som følge af reducerede udledninger af svovldioxid fra skibsfarten og derigennem fremme fair konkurrence og øget bæredygtighed inden for søtransport.
(2)
Med henblik på at gennemføre artikel 3a, 4a og 4b i direktiv 1999/32/EF effektivt bør medlemsstaterne sikre tilstrækkelig hyppig og nøjagtig prøvetagning af skibsbrændstoffer, der leveres til skibe eller anvendes om bord på dem, herunder inspektioner af skibenes logbøger og bunkerleveringsattester.
(3)
I henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 1999/32/EF træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til ved prøvetagning at kontrollere svovlindholdet i de skibsbrændstoffer, der anvendes til forbrænding om bord, når skibene befinder sig inden for relevante havområder og havne. I denne sammenhæng bør prøvetagningen være bredt sammensat, således at den omfatter alle de metoder til sikring af regeloverholdelsen, som er fastlagt i direktivets artikel 6, stk. 1a, litra a), b) og c).
(4)
Fysisk prøvetagning af skibsbrændstoffer med henblik på kontrol af overholdelsen af reglerne bør gennemføres enten ved at fremskaffe og analysere en stikprøve af brændstof fra skibets brændstofsystem eller ved at analysere forseglede brændstofprøver, der befinder sig om bord.
(5)
Prøvetagningens hyppighed bør fastlægges på grundlag af antallet af skibe, der anløber en medlemsstat, kontrollen af skibenes papirer, anvendelsen af alternative udvælgelsesteknologier for at sikre en ligelig fordeling af byrderne blandt medlemsstaterne og omkostningseffektivitet samt specifikke advarsler vedrørende enkelte skibe.
(6)
Prøvetagningen af skibsbrændstoffer under levering til skibe skal være målrettet skibsbrændstofleverandører, som gentagne gange ikke har overholdt den angivne specifikation på bunkerleveringsattesten, under hensyntagen til den mængde skibsbrændstof, som leverandøren markedsfører.
(7)
For at sikre en omkostningseffektiv gennemførelse af direktiv 1999/32/EF bør medlemsstaterne opfordres til at overholde den pålagte hyppighed af prøvetagningen og udvælge skibe til brændstofkontrol på grundlag af nationale risikobaserede udvælgelsesmekanismer eller ved hjælp af innovative metoder til sikring af regeloverholdelsen samt til at dele de indsamlede oplysninger med andre medlemsstater.
(8)
Et dedikeret EU-informationssystem, som er udviklet og drevet af Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed, vil være tilgængeligt for medlemsstaterne fra 1. januar 2015 og skal tjene som platform for registrering og udveksling af oplysninger om resultater af de enkelte kontroller inden for rammerne af direktiv 1999/32/EF. Medlemsstaterne bør tilskyndes til at anvende systemet, som kan bidrage betydeligt til rationalisering og optimering af vurderingen af, om direktivets krav overholdes.
(9)
For ikke at lægge uforholdsmæssige administrative byrder på medlemsstater uden kystlinje, på skibe, som fører deres flag, eller på deres skibsbrændstofleverandører, bør visse bestemmelser ikke gælde for disse medlemsstater.
(10)
Rapporteringen bør tage hensyn til den bedst mulige brug af alle tilgængelige avancerede teknologier, således at den administrative byrde kan holdes på et minimum, og de medlemsstater, der ønsker det, får fleksibiliteten til at rapportere på en mere traditionel måde. Derfor får medlemsstaterne muligheden for at bruge EU-informationssystemet til at opfylde de relevante årlige rapporteringsforpligtelser i direktiv 1999/32/EF.
(11)
Medlemsstaterne kan tidligst den 1. januar 2016, og under forudsætning af at fælles data om kontrol og prøvetagning vedrørende svovl er tilgængelige, anvende den risikobaserede udvælgelsesmekanisme, der er integreret i EU-informationssystemet, til at prioritere kontrollen af skibsbrændstof på en omkostningseffektiv måde.
(12)
Foranstaltningerne i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, i direktiv 1999/32/EF -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Genstand
Ved denne afgørelse fastsættes bestemmelser om prøvetagningsmetoder, prøvetagningens hyppighed og rapportering i medfør af direktiv 1999/32/EF for så vidt angår svovlindholdet i skibsbrændstoffer.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
1) »brændstoftank«: en tank, hvorfra brændstof føres til efterfølgende brændselsoliefyrede forbrændingsmotorer
2) »brændstofsystem«: det system, der understøtter fordelingen, filtreringen, rensningen af og forsyningen med olie fra brændstofstankene til de brændselsoliefyrede forbrændingsmotorer
3) »skibsrepræsentant«: skibsføreren eller den ansvarshavende officer, som har ansvaret for de anvendte skibsbrændstoffer, dokumentationen og for at aftale det alternative prøvetagningspunkt for brændstoffet
4) »svovlinspektør«: en person, der af en medlemsstats kompetente myndighed er behørigt autoriseret til at kontrollere overholdelsen af bestemmelserne i direktiv 1999/32/EF
5) »EU-informationssystem«: et system, der drives af Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed og anvender de enkelte skibes havneanløbsdata inden for informationshåndteringssystemet SafeSeaNet, der er oprettet ved artikel 22a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/59/EF (2) (»SafeSeaNet«), til at registrere og udveksle oplysninger om resultaterne af de enkelte kontroller inden for rammerne af direktiv 1999/32/EF. En risikobaseret EU-udvælgelsesmekanisme udvikles inden for rammerne af direktiv 1999/32/EF på grundlag af resultaterne af de enkelte kontroller og de dertil knyttede anmærkninger.
Artikel 3
Hyppigheden af prøvetagning af skibsbrændstoffer, der anvendes om bord på skibe
1. Medlemsstaterne foretager inspektioner af skibenes logbøger og bunkerleveringsattester om bord på mindst 10 % af det samlede antal skibe, der årligt anløber den pågældende medlemsstat.
Det samlede antal skibe, der anløber en medlemsstat, svarer her til det gennemsnitlige antal skibe de tre foregående år, således som det er blevet rapporteret via SafeSeaNet.
2. Fra den 1. januar 2016 kontrolleres svovlindholdet i det skibsbrændstof, der anvendes om bord, desuden via prøvetagning og/eller analyse af mindst følgende procentdel af de inspicerede skibe nævnt i stk. 1:
a)
40 % i medlemsstater, der fuldt ud grænser op til SOx-emissionskontrolområder (SECA-områder)
b)
30 % i medlemsstater, der delvist grænser op til SECA-områder
c)
20 % i medlemsstater, der ikke grænser op til SECA-områder.
I medlemsstater, der ikke grænser op til SECA-områder, kræves det fra den 1. januar 2020, at svovlindholdet i det skibsbrændstof, der anvendes om bord, også kontrolleres via prøvetagning og/eller analyse af mindst 30 % af de inspicerede skibe nævnt i stk. 1.
Medlemsstaterne kan overholde de i dette stykke fastsatte hyppigheder ved at vælge skibe på grundlag af nationale risikobaserede udvælgelsesmekanismer og specifikke advarsler om enkelte skibe, som rapporteres i EU-informationssystemet.
3. Det efter stk. 2 beregnede antal skibe, som ligeledes skal kontrolleres ved prøvetagning og/eller analyse, kan enten justeres (men må ikke reduceres med mere end 50 %):
a)
ved at fratrække det antal skibe, hvis mulige overtrædelse af reglerne er blevet kontrolleret ved hjælp af fjernovervågningsteknologier eller quick scan-analysemetoder, eller
b)
ved at fastlægge et passende antal, når kontrollen af papirer i overensstemmelse med stk. 1 gennemføres om bord på mindst 40 % af de skibe, der anløber den pågældende medlemsstat på årsbasis.
Den justering som omhandles i litra a) og b) skal rapporteres i EU-informationssystemet.
4. Fra den 1. januar 2016 kan medlemsstaterne i stedet for at følge den årlige frekvens fastlagt i stk. 1, 2 og 3 anvende en årlig prøvetagningsfrekvens baseret på EU's risikobaserede udvælgelsesmekanisme.
5. Denne artikel gælder ikke for Tjekkiet, Luxembourg, Ungarn, Østrig og Slovakiet.
Artikel 4
Hyppigheden af prøvetagning af skibsbrændstoffer under levering til skibe
1. I overensstemmelse med artikel 6, stk. 1a, litra b), i direktiv 1999/32/EF og under hensyntagen til den leverede mængde skibsbrændstoffer foretager medlemsstaterne på grundlag af rapporteringen i EU's informationssystem eller den årsrapport, der er omhandlet i artikel 7, prøvetagning og analyse af skibsbrændstoffer under levering til skibe, når brændstofleverandørerne er registreret i medlemsstaten, og det mindst tre gange i et givent år er blevet konstateret, at de har leveret brændstof, der ikke overholder den i bunkerleveringsattesten angivne specifikation.
2. Denne artikel gælder ikke for Tjekkiet, Luxembourg, Ungarn, Østrig og Slovakiet.
Artikel 5
Prøvetagningsmetoder til kontrol af svovlindholdet i det skibsbrændstof, der anvendes om bord
1. I tilfælde hvor svovlindholdet i de skibsbrændstoffer, der anvendes om bord, kontrolleres i overensstemmelse med artikel 3, anvender medlemsstaterne følgende trinvise tilgang til prøvetagningen og kontrollen af overholdelsen af svovlstandarderne:
a)
inspektion af skibenes logbøger og bunkerleveringsattester
b)
i fornødent omfang en eller begge af følgende metoder til prøvetagning og analyse:
i)
analyse af de forseglede brændstofprøver, der befinder sig om bord og følger med bunkerleveringsattesterne, og som er taget i overensstemmelse med regel 18(8.1) og (8.2) i bilag VI til MARPOL
ii)
stikprøvetagning om bord af skibsbrændstoffer til forbrænding om bord i overensstemmelse med artikel 6 efterfulgt af analyse.
2. Efter udført kontrol og analyse af svovlindholdet registrerer svovlinspektøren oplysningerne om den brændstofspecifikke inspektion og anmærkninger i overensstemmelse med de oplysninger, der anmodes om i artikel 7, litra a).
Artikel 6
Stikprøver om bord
1. Medlemsstaterne foretager stikprøven af skibsbrændstoffet om bord ved hjælp af en eller flere stikprøver det sted, hvor der er monteret en ventil specielt til stikprøver i brændstofsystemet, således som dette er beskrevet i skibets brændstofrørdiagram eller dets apteringstegning, og som flagstatens myndigheder eller den anerkendte organisation, der handler på dennes vegne, har godkendt.
2. Hvis det i stk. 1 omtalte sted ikke forefindes, skal prøvetagningsstedet for brændstoffet være det sted, hvor der er placeret en ventil med henblik på at tage en prøve, og det skal:
a)
give let og sikker adgang
b)
tage hensyn til forskellige kvaliteter af det brændstof, der anvendes til den brændselsoliefyrede forbrændingsmotor
c)
befinde sig nedstrøms i forhold til det brændstof, der anvendes fra brændstoftanken
d)
være så tæt på den brændselsoliefyrede forbrændingsmotors brændstoftilførsel som det er muligt og sikkert under hensyntagen til typerne af brændstof, strømhastigheden, temperaturen og trykket bagved det valgte prøvetagningssted
e)
foreslås af skibsrepræsentanten og accepteres af svovlinspektøren.
3. Medlemsstaterne kan tage en stikprøve mere end et sted i brændstofsystemet med henblik på at fastslå, om der er tale om en mulig krydskontaminering af brændstoffet pga. manglende adskillelse af brændstofsystemerne, eller hvor der anvendes flere brændstoftanke.
4. Medlemsstaterne sikrer, at stikprøven placeres i en prøvebeholder, hvorfra der kan påfyldes mindst tre prøveflasker, som er repræsentative for det anvendte skibsbrændstof.
5. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger for at sikre følgende:
a)
at prøveflaskerne forsegles af svovlinspektøren med en unik identifikator, som anbringes under overværelse af skibsrepræsentanten
b)
at to prøveflasker bringes i land for at blive analyseret
c)
at skibsrepræsentanten opbevarer en prøveflaske i en periode på mindst 12 måneder fra prøvetagningsdatoen.
Artikel 7
Oplysninger, som skal angives i årsrapporten
Den årsrapport, som medlemsstaterne skal indgive til Kommissionen angående overholdelsen af svovlstandarderne for skibsbrændstoffer, skal som minimum indeholde følgende oplysninger:
a)
det samlede årlige antal og typerne af overtrædelser af reglerne for det målte svovlindhold i det brændstof, der er blevet undersøgt, herunder omfanget af de enkelte overtrædelser og det gennemsnitlige svovlindhold, der er blevet konstateret ved prøvetagning og analyse
b)
det samlede årlige antal kontroller af papirer, herunder bunkerleveringsattester, brændstofpåfyldningslokaliteter, oliejournaler, logbøger, procedurer for brændstofskift og fortegnelser
c)
erklæringer om manglende tilgængelighed af skibsbrændstoffer, jf. artikel 4a, stk. 5b, i direktiv 1999/32/EF, herunder skibsoplysninger, påfyldningshavn og medlemsstater, hvor brændstoffet ikke var tilgængeligt, antallet af erklæringer fra samme skib og typer ikke-tilgængelig brændselsolie
d)
meddelelser og protestskrivelser vedrørende svovlindholdet i brændstoffer rettet til skibsbrændstofleverandører i deres territorium
e)
en liste med navn og adresse på alle skibsbrændstofleverandører i den relevante medlemsstat
f)
beskrivelsen af anvendelsen af alternative emissionsreduktionsmetoder, herunder forsøg og løbende overvågning af emissioner - eller alternative brændstoffer og kontroller af, at der fortsat opnås SOx-reduktioner i overensstemmelse med bilag I og II til direktiv 1999/32/EF for skibe, der sejler under medlemsstatens flag
g)
hvor det er relevant en beskrivelse af nationale risikobaserede udvælgelsesmekanismer, herunder specifikke advarsler, og anvendelsen og resultaterne af fjernovervågning og andre tilgængelige teknologier til at prioritere skibe med henblik på kontrol
h)
det samlede antal og typen af indledte overtrædelsesprocedurer og/eller sanktioner, beløbsstørrelsen for de bøder, som den kompetente myndighed har pålagt henholdsvis skibsoperatører og skibsbrændstofleverandører
i)
for hvert enkelt skib, efter kontrollen af dets logbøger og bunkerleveringsattester og/eller prøvetagning:
i)
skibsdata, herunder IMO-nummer, type, alder og tonnage
ii)
rapporter om prøvetagninger og analyser, herunder antallet og typen af prøver, de anvendte prøvetagningsmetoder og prøvetagningssteder, med henblik på kontrol af skibstypen
iii)
relevante oplysninger om bunkerleveringsattester, brændstofpåfyldningslokaliteter, oliejournaler, logbøger, procedurer for brændstofskift og fortegnelser
iv)
håndhævelsesforanstaltninger og juridiske procedurer, der er indledt på nationalt plan, og/eller sanktioner over for det enkelte skib.
Artikel 8
Rapportens format
1. Medlemsstaterne kan anvende EU-informationssystemet til umiddelbart efter kontrollen at registrere alle relevante brændstofspecifikke kontroloplysninger og anmærkninger i systemet, herunder prøvetagningsrelaterede oplysninger.
2. Medlemsstater, der anvender EU-informationssystemet til at registrere, udveksle og dele data om kontrollerne, kan anvende den årligt aggregerede sammenstilling af håndhævelsesforanstaltninger, som EU-informationssystemet stiller til rådighed, med henblik på at opfylde deres rapporteringsforpligtelser, som er fastlagt ved artikel 7 i direktiv 1999/32/EF.
3. Medlemsstater, der ikke anvender EU-informationssystemet, sørger enten for en forbindelse mellem EU-informationssystemet og deres nationale system, der i givet fald som minimum kan registrere de samme datafelter som EU-informationssystemet, eller de rapporterer elektronisk om alle de punkter, der er omhandlet i artikel 7.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. februar 2015.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOPÄÄTÖS (EU) 2015/253,
annettu 16 päivänä helmikuuta 2015,
neuvoston direktiivin 1999/32/EY mukaisen näytteidenoton ja tietojen raportoinnin säännöistä meriliikenteen polttoaineiden rikkipitoisuudesta osalta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon tiettyjen nestemäisten polttoaineiden rikkipitoisuuden vähentämisestä ja direktiivin 93/12/ETY (1) muuttamisesta 26 päivänä huhtikuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/32/EY ja erityisesti sen 6 artiklan 1 b kohdan ja 7 artiklan 1 a kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivin 1999/32/EY kustannustehokas ja yhdenmukainen täytäntöönpano on ensisijainen asia, jotta voidaan saavuttaa direktiivin suunnitellut terveys- ja ympäristöhyödyt, joita saadaan merenkulun rikkidioksidipäästöjen vähentämisestä, ja edistää näin tasapuolista kilpailua meriliikenteessä sekä nostaa meriliikenteen ympäristönsuojelun tasoa.
(2)
Jotta direktiivin 1999/32/EY 3 a artikla, 4 a artikla ja 4 b artikla pantaisiin tehokkaasti täytäntöön, jäsenvaltioiden on tarpeen varmistaa, että aluksiin toimitetusta tai aluksilla käytetystä meriliikenteen polttoaineesta otetaan riittävän usein ja riittävän tarkkoja näytteitä ja että alusten lokikirjat ja polttoaineen luovutustodistukset tarkastetaan.
(3)
Direktiivin 1999/32/EY 6 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot toteuttavat kaikki tarvittavat toimenpiteet tarkastaakseen näytteiden perusteella aluksilla käytettävän polttoaineen rikkipitoisuuden alusten ollessa asianomaisilla merialueilla ja satamissa. Tässä yhteydessä näytteidenoton pitäisi katsoa kattavan kaikki mainitun direktiivin 6 artiklan 1 a kohdan a, b ja c alakohdassa vahvistetut sääntöjenmukaisuuden tarkistamismenetelmät.
(4)
Kun meriliikenteen polttoaineesta otetaan näytteitä sääntöjenmukaisuuden tarkistamiseksi, näytteidenotto olisi toteutettava joko ottamalla aluksen polttoainejärjestelmästä pistokoenäyte ja analysoimalla se tai analysoimalla asianomaisia aluksella olevia sinetöityjä polttoainenäytteitä.
(5)
Näytteidenoton tiheys olisi määriteltävä jäsenvaltion satamissa vierailevien yksittäisten alusten määrän, alusten asiakirjojen tarkastamisen, vaihtoehtoisten rajoittavien toimenpiteiden, joilla varmistetaan työtaakan tasapuolinen jakautuminen jäsenvaltioiden kesken, ja kustannustehokkuuden sekä erityisten yksittäisiä aluksia koskevien varoitusten perusteella.
(6)
Näytteiden ottaminen meriliikenteen polttoaineista, kun niitä toimitetaan aluksiin, olisi suunnattava sellaisiin meriliikenteen polttoaineiden toimittajiin, joiden on todettu toistuvasti jättävän noudattamatta polttoaineiden luovutustodistusten eritelmiä, ottaen huomioon toimittajan markkinoille saattamien meriliikenteen polttoaineiden määrän.
(7)
Jotta direktiivi 1999/32/EY pantaisiin täytäntöön kustannustehokkaasti, jäsenvaltioita olisi rohkaistava noudattamaan näytteidenottotiheyttä ja valitsemaan alukset polttoaineen sääntöjenmukaisuuden varmistamiseen kansallisten riskiperustaisten kohdentamismekanismien tai innovatiivisten sääntöjen noudattamisen varmistamismenetelmien perusteella, sekä jakamaan kerätyt tiedot muiden jäsenvaltioiden kanssa.
(8)
Euroopan meriturvallisuusviraston kehittämä ja ylläpitämä erityinen tietojärjestelmä, joka on jäsenvaltioiden käytettävissä 1 päivästä tammikuuta 2015, toimii direktiivin 1999/32/EY mukaisten yksittäisten sääntöjenmukaisuuden varmistusten tuloksia koskevien tietojen tallentamis- ja vaihtofoorumina. Jäsenvaltioita olisi rohkaistava käyttämään järjestelmää, joka voi merkittävästi edistää mainitun direktiivin vaatimusten noudattamisen arvioinnin järkeistämistä ja optimointia.
(9)
Jottei sellaisille jäsenvaltioille, joilla ei ole rantaviivaa, niiden lipun alla purjehtiville aluksille eikä niiden meriliikenteen polttoaineen toimittajille aiheutuisi kohtuutonta hallinnollista taakkaa, tiettyjä säännöksiä ei pitäisi soveltaa näihin jäsenvaltioihin.
(10)
Raportoinnissa olisi otettava huomioon kaikkien käytettävissä olevien ja uusimpien teknologioiden paras mahdollinen käyttö, jotta voitaisiin minimoida hallinnollinen taakka ja jättää joustovaraa niille jäsenvaltioille, jotka mahdollisesti haluavat raportoida perinteisemmällä tavalla. Näin ollen jäsenvaltiot voivat käyttää unionin tietojärjestelmää direktiivin 1999/32/EY mukaisten raportointivelvoitteidensa täyttämiseen.
(11)
Jäsenvaltiot voivat aikaisintaan 1 päivästä tammikuuta 2016, mikäli käytettävissä on yhteisiä ja jaettuja tietoja rikkipitoisuutta koskevien sääntöjen noudattamisen varmistamisesta ja näytteidenotosta, käyttää unionin tietojärjestelmään sisällytettyä riskiperustaista kohdentamismekanismia priorisoimaan alusten polttoaineen varmistamista kustannustehokkaalla tavalla.
(12)
Tässä päätöksessä säädetyt toimenpiteet ovat direktiivin 1999/32/EY 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti perustetun komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Kohde
Tässä päätöksessä vahvistetaan direktiivin 1999/32/EY mukaista näytteidenottoa ja tietojen raportointia koskevat säännöt meriliikenteen polttoaineiden rikkipitoisuuden osalta.
2 artikla
Määritelmät
Tässä päätöksessä tarkoitetaan
1)
’syöttösäiliöllä’ säiliötä, josta polttoainetta johdetaan polttomoottoriin;
2)
’polttoainejärjestelmällä’ järjestelmää, joka tukee polttoaineen syöttöä, suodatusta, puhdistusta ja ruiskutusta syöttösäiliöstä polttomoottoriin;
3)
’aluksen edustajalla’ aluksen päällikköä tai vastuuhenkilöä, joka vastaa käytetystä meriliikenteen polttoaineesta, asiakirjoista sekä vaihtoehtoisen polttoaineen näytteenottopaikan hyväksymisestä;
4)
’rikkitarkastajalla’ henkilöä, jonka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on asianmukaisesti valtuuttanut varmistamaan direktiivin 1999/32/EY säännösten noudattamisen;
5)
’unionin tietojärjestelmällä’ Euroopan meriturvallisuusviraston käyttämää järjestelmää, jossa käytetään sellaisia yksittäisten alusten satamassakäyntitietoja, jotka sisältyvät SafeSeaNet-järjestelmän eli on Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/59/EY (2) 22 a artiklalla perustettuun tietojenhallintajärjestelmään direktiivin 1999/32/EY mukaisten yksittäisten sääntöjenmukaisuustarkistusten tulosten tallentamiseksi ja niitä koskevien tietojen vaihtamiseksi. Unionin riskiperustainen kohdentamismekanismi on kehitetty näiden direktiivin 1999/32/EY mukaisten yksittäisten sääntöjen noudattamisen varmistamistoimien ja niihin liittyvien tulosten perusteella.
3 artikla
Aluksilla käytettävien meriliikenteen polttoaineiden näytteenottotiheys
1. Jäsenvaltioiden on tarkastettava lokikirjat ja polttoaineiden luovutustodistukset vähintään 10 prosentilta kaikista yksittäisistä asianomaisessa jäsenvaltiossa vuosittain käyvistä aluksista.
Jäsenvaltiossa käyvien yksittäisten alusten kokonaismäärän on vastattava SafeSeaNet-järjestelmän välityksellä raportoitujen alusten keskimääräistä määrää kolmen edellisen vuoden aikana.
2. Vuoden 2016 tammikuun 1 päivästä alkaen on myös aluksilla käytettävän meriliikenteen polttoaineen rikkipitoisuus tarkastettava näytteistä tai analysoimalla taikka molemmilla tavoilla; 1 kohdassa tarkoitetuista tarkastetuista aluksista on rikkipitoisuuden tarkastukseen otettava vähintään seuraava osuus:
a)
40 prosenttia jäsenvaltioissa, joiden alue rajoittuu täysin rikin oksidipäästöjen valvonta-alueeseen (SECA);
b)
30 prosenttia jäsenvaltioissa, joiden alue rajoittuu osittain SECA-alueeseen;
c)
20 prosenttia jäsenvaltioissa, joiden alue ei rajoitu SECA-alueeseen,
Vuoden 2020 tammikuun 1 päivästä alkaen jäsenvaltioissa, joiden alue ei rajoitu SECA-alueeseen, on tarkastettava aluksilla käytettävän meriliikenteen polttoaineen rikkipitoisuus näytteistä tai analysoimalla taikka molemmilla tavoilla vähintään 30 prosentilta 1 kohdassa tarkoitetuista tarkastetuista aluksista.
Jäsenvaltiot voivat noudattaa tässä kohdassa yksilöityjä näytteidenottotiheyksiä valitsemalla alukset kansallisen riskiperustaisen kohdentamismekanismin ja unionin tietojärjestelmään raportoitujen yksittäisiä aluksia koskevien erityisten varoitusten perusteella.
3. Niiden 2 kohdan mukaan laskettujen alusten määrää, jotka voidaan myös tarkastaa näytteistä tai analysoimalla tai molempia tapoja käyttäen, voidaan mukauttaa, vähentämättä määrää kuitenkaan yli 50 prosenttia, joko:
a)
vähentämällä kokonaismäärästä niiden yksittäisten alusten määrä, joiden osalta mahdollinen sääntöjen noudattamatta jättäminen voidaan varmistaa kaukohavainnointiteknologioilla tai pikatutkimusmenetelmillä; tai
b)
vahvistamalla asianmukainen määrä tapauksia, jolloin 1 kohdan mukaiset aluksella suoritettavat asiakirjojen tarkastukset suoritetaan vähintään 40 prosentin osalta niistä yksittäisistä aluksista, jotka käyvät asianomaisessa jäsenvaltiossa vuosittain.
Edellä a ja b kohdassa tarkoitetut mukautukset raportoidaan unionin tietojärjestelmässä.
4. Vuoden 2016 tammikuun 1 päivästä alkaen jäsenvaltio voi 1, 2 ja 3 kohdassa vahvistetun vuotuisen näytteidenottotiheyden noudattamisen sijaan soveltaa unionin riskiperustaiseen kohdentamismekanismiin perustuvaa vuotuista näytteidenottotiheyttä.
5. Tätä artiklaa ei sovelleta Tšekkiin, Luxemburgiin, Unkariin, Itävaltaan eikä Slovakiaan.
4 artikla
Aluksille toimitettavien meriliikenteen polttoaineiden näytteidenottotiheys
1. Direktiivin 1999/32/EY 6 artiklan 1 a kohdan b alakohdan mukaisesti ja toimitetun meriliikenteen polttoaineen määrä huomioon ottaen jäsenvaltioiden on suoritettava meriliikenteessä käytettävien polttoaineiden näytteidenotto ja analyysi polttoaineen alukseen toimittamisen yhteydessä sellaisten toimittajien osalta, jotka ovat rekisteröityneet kyseiseen jäsenvaltioon ja joiden on osoitettu toimittaneen minkä tahansa vuoden aikana vähintään kolme kertaa polttoainetta, joka ei ole polttoaineen luovutustodistuksen eritelmien mukaista unionin tietojärjestelmään toimitettujen tietojen tai 7 artiklassa tarkoitetun vuosikertomuksen perusteella.
2. Tätä artiklaa ei sovelleta Tšekkiin, Luxemburgiin, Unkariin, Itävaltaan eikä Slovakiaan.
5 artikla
Aluksella käytettävän meriliikenteen polttoaineen rikkipitoisuuden varmistamiseen liittyvät näytteenottomenetelmät
1. Jos aluksella käytettävien meriliikenteen polttoaineiden rikkipitoisuus varmistetaan 3 artiklan mukaisesti, jäsenvaltioiden on sovellettava näytteidenottoon ja rikkipitoisuussäännösten noudattamisen varmistamiseen seuraavaa vaiheittaista lähestymistapaa:
a)
alusten lokikirjojen ja polttoaineen luovutustodistusten tarkastaminen;
b)
soveltuvin osin toinen tai molemmat seuraavista näytteenotto- ja analyysitavoista:
i)
polttoaineen luovutustodistukseen liitettyjen Marpol-yleissopimuksen liitteessä VI olevan määräyksen 18(8.1) ja (8.2) mukaisesti otettujen sinetöityjen polttoainenäytteiden analyysi;
ii)
aluksella käytettävien meriliikenteen polttoaineiden pistokoenäytteiden otto aluksella 6 artiklan mukaisesti sekä näytteiden analyysi.
2. Rikkipitoisuuden varmistuksen ja analyysin päätteeksi rikkitarkastajan on tallennettava yksityiskohtaiset tiedot polttoainekohtaisesta tarkastuksesta ja tuloksista 7 artiklan a kohdassa vaaditun tietotyypin mukaisesti.
6 artikla
Aluksella otettavat pistokoenäytteet
1. Jäsenvaltioiden on otettava aluksella otettavat meriliikenteen polttoaineen pistokoenäytteet yhtenä tai useampana näytteenä paikassa, johon on asennettu venttiili näytteen ottamiseksi polttoainejärjestelmästä, kuten on ilmaistu aluksen polttoaineputkisto- tai kytkentäsuunnitelmassa ja kuten lippuvaltion viranomainen tai sen puolesta toimiva tunnustettu järjestö on hyväksynyt.
2. Jos 1 kohdassa tarkoitettua paikkaa ei ole, polttoainenäytteet on otettava paikassa, johon on asennettu venttiili näytteiden ottamiseksi ja jonka on täytettävä seuraavat edellytykset:
a)
paikka on helposti ja turvallisesti saavutettavissa;
b)
paikan valinnassa otetaan huomioon polttomoottorissa käytettävät eri polttoainelaadut;
c)
paikka sijaitsee syöttötankin ja polttomoottorin välisellä osuudella;
d)
paikka on niin lähellä polttomoottorin polttoaineen ottopistettä kuin on mahdollista ja turvallista ottaen huomioon polttoainetyypit, virtausaste, lämpötila ja valitun näytteenottopaikan takana oleva paine;
e)
aluksen edustaja on paikkaa ehdottanut ja rikkitarkastaja on sen hyväksynyt.
3. Jäsenvaltiot voivat ottaa pistokoenäytteitä useammasta kuin yhdestä polttoainejärjestelmän kohdasta sen määrittämiseksi, onko tapahtunut polttoaineiden sekoittumista, jos käytettävissä ei ole täysin erillisiä polttoainejärjestelmiä tai jos käytössä on useiden syöttötankkien järjestelmiä.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että pistokoenäytteet kootaan näyteastiaan, josta voidaan täyttää vähintään kolme näytepulloa, joissa on edustava otos käytetystä meriliikenteen polttoaineesta.
5. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että
a)
rikkitarkastaja sinetöi näytepullot aluksen edustajan läsnä ollessa asennetulla yksilöllisellä tunnistuskeinolla;
b)
kaksi näytepulloa viedään maihin analysoitaviksi;
c)
laivan edustaja säilyttää yhden näytepullon vähintään 12 kuukauden ajan näytteenottopäivästä.
7 artikla
Vuosikertomuksessa annettavat tiedot
Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittain kertomus meriliikenteen rikkipitoisuusrajojen noudattamisesta ja kertomukseen on sisällyttävä vähintään seuraavat tiedot:
a)
tutkitun polttoaineen rikkipitoisuuden sääntöjenvastaisuuksien kokonaismäärä ja tyyppi, mukaan lukien se, missä määrin yksittäiset näytteet eivät olleet rikkipitoisuusrajojen mukaisia, sekä näytteenoton ja analyysin jälkeen määritetty keskimääräinen rikkipitoisuus;
b)
asiakirjavarmistusten vuotuinen kokonaismäärä, mukaan lukien polttoaineen luovutustodistukset, tankkauspaikka, öljypäiväkirjat, lokikirjat, polttoaineen vaihtomenettelyt ja rekisterit;
c)
väitteet, joiden mukaan direktiivin 1999/32/EY 4 a artiklan 5 b kohdassa tarkoitettua meriliikenteen polttoainetta ei ole ollut saatavissa, mukaan lukien yksityiskohtaiset tiedot aluksesta, tankkaussatama ja jäsenvaltiot, joissa polttoainetta ei ollut saatavissa, saman aluksen tekemien väitteiden määrä ja polttoaineen tyyppi, jota saatavuusongelma koskee;
d)
ilmoitukset ja esitetyt vastalauseet, jotka liittyvät niiden alueella toimivien meriliikenteen polttoaineiden toimittajien polttoaineiden rikkipitoisuuksiin;
e)
luettelo kaikista asianomaisessa jäsenvaltioissa toimivista meriliikenteen polttoaineen toimittajista osoitetietoineen;
f)
kuvaus jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla aluksilla käytettävistä vaihtoehtoisista päästöjen rajoitusmenetelmistä, mukaan lukien koekäytöt ja päästöjen jatkuva tarkkailu, tai vaihtoehtoisten polttoaineiden käytöstä ja SOx-päästöjen vähentämisen tason säilyttämisen vaatimustenmukaisuuden tarkastaminen direktiivin 1999/32/EY liitteen I ja II mukaisesti;
g)
tarvittaessa kuvaus kansallisista riskiperustaisista kohdentamismekanismeista, mukaan lukien erityiset varoitukset, kaukohavainnoinnin käytöstä ja siitä saaduista tuloksista sekä muista käytettävissä olevista teknologioista, joiden avulla voidaan priorisoida sääntöjen noudattamisen tarkastukseen joutuvat alukset;
h)
käynnistettyjen rikkomismenettelyjen määrä ja tyyppi tai näistä rikkomismenettelyistä saadut rangaistukset tai molemmat ja toimivaltaisen viranomaisen sekä aluksen käyttäjälle että meriliikenteen polttoaineen toimittajalle määräämien sakkojen määrä;
i)
kunkin aluksen osalta, kun sen lokikirjat ja polttoaineen luovutustodistukset on tarkastettu, näytteet otettu, tai molempia menetelmiä käytetty:
i)
yksityiskohtaiset tiedot aluksesta, mukaan lukien IMO-numero sekä aluksen tyyppi, ikä ja vetoisuus;
ii)
näytteidenottoa ja analyysiä koskevat raportit, mukaan lukien näytteiden määrä ja tyyppi, käytetyt näytteidenottotavat ja näytteidenottopaikat, joita käytetään laivatyypin sääntöjenmukaisuuden tarkistamiseen;
iii)
asiaa koskevat tiedot polttoaineen luovutustodistuksista tankkauspaikasta, öljypäiväkirjasta, lokikirjasta, polttoaineen vaihtomenettelystä ja rekistereistä;
iv)
kansallisella tasolla yhden aluksen osalta käynnistetyt täytäntöönpanotoimet ja oikeudelliset menettelyt tai rangaistukset tai molemmat.
8 artikla
Kertomuksen muoto
1. Jäsenvaltiot voivat käyttää unionin tietojärjestelmää tallentaakseen järjestelmään heti tarkistusten jälkeen kaikki asianomaiset polttoainekohtaiset tarkastustiedot ja -löydökset, mukaan lukien näytteidenottoon liittyvät tiedot.
2. Jäsenvaltio, joka käyttää unionin tietojärjestelmää sääntöjenmukaisuuden tarkistamiseen liittyvien tietojen tallentamiseen, vaihtamiseen ja jakamiseen, voi käyttää unionin tietojärjestelmästä saatavaa täytäntöönpanon valvontatoimien vuotuista koostetta direktiivin 1999/32/EY 7 artiklassa vahvistettujen raportointivelvoitteidensa täyttämiseen.
3. Jäsenvaltioiden, jotka eivät käytä unionin tietojärjestelmää, on joko mahdollistettava unionin tietojärjestelmän ja jäsenvaltion kansallisen järjestelmän, johon pystytään vähintään tallettamaan tarvittaessa samat tietokentät kuin unionin tietojärjestelmään, välinen yhteys tai raportoitava sähköisesti kaikista 7 artiklassa tarkoitetuista asioista.
9 artikla
Voimaantulo
Tämä päätös tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tehty Brysselissä 16 päivänä helmikuuta 2015.