EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS AFGØRELSE Nr. 994/2012/EU
af 25. oktober 2012
om indførelse af en mekanisme for udveksling af oplysninger vedrørende mellemstatslige aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande på energiområdet
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 194,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det Europæiske Råd har bedt medlemsstaterne om fra den 1. januar 2012 at oplyse Kommissionen om alle deres nye og eksisterende bilaterale aftaler med tredjelande på energiområdet. Kommissionen bør stille disse oplysninger til rådighed for alle de øvrige medlemsstater på en hensigtsmæssig måde under hensyntagen til behovet for beskyttelse af forretningsmæssigt følsomme oplysninger.
(2)
Ifølge artikel 4 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) pålægges medlemsstaterne at træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af traktaterne eller af retsakter vedtaget af EU-institutionerne. Medlemsstaterne bør derfor undgå eller fjerne enhver uforenelighed mellem EU-retten og internationale aftaler indgået mellem medlemsstaterne og tredjelande.
(3)
Et velfungerende indre energimarked kræver, at energi, der importeres til Unionen, er fuldt omfattet af reglerne for etablering af det indre energimarked. Et indre energimarked, der ikke fungerer tilfredsstillende, bringer Unionen i en sårbar og ufordelagtig situation med hensyn til energiforsyningssikkerheden og underminerer dets potentielle fordele for de europæiske forbrugere og den europæiske industri. En høj grad af gennemsigtighed med hensyn til aftaler mellem medlemsstater og tredjelande på energiområdet vil gøre det muligt for Unionen at træffe koordinerede foranstaltninger i en ånd af solidaritet for at sikre, at sådanne aftaler er i overensstemmelse med EU-retten og effektivt sikrer energiforsyningen. En sådan gennemsigtighed vil også virke befordrende for at opnå både et tættere internt samarbejde i Unionen om eksterne forbindelser på energiområdet og nå Unionens langsigtede politiske mål vedrørende energi, klima og energiforsyningssikkerhed.
(4)
En ny mekanisme for udveksling af oplysninger bør derfor indføres. Den bør kun omfatte mellemstatslige aftaler, der har indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen, da de to områder er uløseligt forbundet. Den første vurdering af, om en mellemstatslig aftale eller en anden tekst, som en mellemstatslig aftale udtrykkeligt henviser til, har indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen, bør være medlemsstaternes ansvar; i tvivlstilfælde bør medlemsstaterne rådføre sig med Kommissionen. I princippet har aftaler, der ikke længere er i kraft eller ikke længere anvendes, ikke nogen indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen og bør derfor ikke være omfattet af denne mekanisme for udveksling af oplysninger. Mekanismen for udveksling af oplysninger bør navnlig omfatte alle de mellemstatslige aftaler, som har indvirkning på levering af gas, olie eller elektricitet gennem fast infrastruktur, eller som har betydning for den mængde energi, der importeres til Unionen.
(5)
Mellemstatslige aftaler, som skal meddeles i deres helhed til Kommissionen på grundlag af andre EU-retsakter, bør undtages fra mekanismen for udveksling af oplysninger. Denne undtagelse bør dog ikke finde anvendelse på mellemstatslige aftaler med tredjelande, der har indvirkning på udviklingen og brugen af gasinfrastruktur og gasforsyningerne, og som skal meddeles Kommissionen i overensstemmelse med artikel 13, stk. 6, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 994/2010 af 20. oktober 2010 om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden (3). Sådanne aftaler bør meddeles i henhold til de regler, der er fastsat i denne afgørelse. For at undgå overlapning bør en meddelelse, der er forelagt i overensstemmelse med denne afgørelse, anses for at opfylde forpligtelsen i artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010.
(6)
Mellemstatslige aftaler vedrørende spørgsmål, der henhører under traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskabs anvendelsesområde, bør ikke omfattes af denne afgørelse.
(7)
Denne afgørelse skaber ikke forpligtelser i forbindelse med aftaler mellem kommercielle enheder. Den er dog ikke til hinder for, at medlemsstaterne frivilligt videregiver kommercielle aftaler, der udtrykkeligt henvises til i mellemstatslige aftaler, til Kommissionen. Da det endvidere er muligt, at kommercielle aftaler indeholder lovbestemmelser, bør kommercielle operatører, der forhandler kommercielle aftaler med operatører fra tredjelande, have mulighed for at søge vejledning fra Kommissionen for at undgå en potentiel konflikt med EU-retten.
(8)
Medlemsstaterne bør forelægge Kommissionen alle eksisterende mellemstatslige aftaler, uanset om de er trådt i kraft eller anvendes midlertidigt i henhold til artikel 25 i Wienerkonventionen om traktatretten, samt alle nye mellemstatslige aftaler.
(9)
Mere gennemsigtighed med hensyn til fremtidige mellemstatslige aftaler, som vil blive forhandlet, eller som er ved at blive forhandlet mellem medlemsstaterne og tredjelande på energiområdet, kan bidrage til overensstemmelse i medlemsstaternes tilgange til sådanne aftaler såvel som til overholdelse af EU-retten og til energiforsyningssikkerheden i Unionen. Medlemsstaterne bør derfor have mulighed for at underrette Kommissionen om forhandlinger om nye mellemstatslige aftaler eller ændringer af eksisterende mellemstatslige aftaler. Når medlemsstaterne vælger denne mulighed, bør Kommissionen i så fald regelmæssigt holdes orienteret om udviklingen i forhandlingerne. Medlemsstaterne bør have mulighed for at indbyde Kommissionen til at deltage i forhandlingerne som observatør.
Kommissionen bør også have mulighed for på egen anmodning at deltage som observatør med den pågældende medlemsstats samtykke. Medlemsstaterne bør ligeledes have mulighed for at anmode Kommissionen om at bistå dem under forhandlingerne med tredjelande. I så tilfælde bør Kommissionen have mulighed for at rådgive om, hvordan uforenelighed med EU-retten undgås, og henlede opmærksomheden på Unionens energipolitiske mål og princippet om solidaritet mellem medlemsstaterne.
(10)
Kommissionen bør foretage en vurdering af de eksisterende mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten. I tilfælde af uforenelighed bør medlemsstaterne tage alle nødvendige skridt med henblik på at finde en passende løsning for at fjerne den fastslåede uforenelighed.
(11)
For at sikre mere gennemsigtighed og for at undgå potentielle konflikter med EU-retten bør medlemsstaterne have mulighed for at underrette Kommissionen om en ny mellemstatslig aftale med et tredjeland enten før eller under forhandlingerne herom. Såfremt en medlemsstat, der har forhandlet en mellemstatslig aftale, således har underrettet Kommissionen inden forhandlingernes afslutning og har forelagt den udkastet til den mellemstatslige aftale, bør Kommissionen have mulighed for at meddele den pågældende medlemsstat sin vurdering af den forhandlede aftales forenelighed med EU-retten. Kommissionen har ret til at anlægge et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), hvis den finder, at en medlemsstat ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til TEUF.
(12)
Alle endelige, ratificerede mellemstatslige aftaler, der er omfattet af denne afgørelse, bør fremsendes til Kommissionen, så alle de øvrige medlemsstater kan blive underrettet herom.
(13)
Kommissionen bør stille samtlige oplysninger, som den modtager, til rådighed for alle de øvrige medlemsstater i sikker elektronisk form. Kommissionen bør respektere anmodninger fra medlemsstaterne om at behandle de til den fremsendte oplysninger som fortrolige. Anmodninger om fortrolighed bør dog ikke begrænse Kommissionens egen adgang til fortrolige oplysninger, da Kommissionen har brug for omfattende oplysninger til sin egen vurdering. Kommissionen bør have ansvaret for at sikre, at fortrolighedsklausulen respekteres. Anmodninger om fortrolig behandling bør ikke berøre retten til aktindsigt som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (4).
(14)
Anser en medlemsstat en mellemstatslig aftale for at være fortrolig, bør den give Kommissionen en sammenfatning af den med henblik på videregivelse af denne sammenfatning til de øvrige medlemsstater.
(15)
En permanent udveksling af oplysninger om mellemstatslige aftaler på EU-niveau bør gøre det muligt at udvikle bedste praksis. Kommissionen bør på grundlag af denne bedste praksis og, for så vidt angår Unionens eksterne politikker, i samarbejde med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten), hvis det er relevant, udarbejde fakultative standardbestemmelser til anvendelse i mellemstatslige aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande. Anvendelsen af sådanne standardbestemmelser bør tage sigte på at undgå konflikter mellem mellemstatslige aftaler og EU-retten, især konkurrenceretten og lovgivningen vedrørende det indre energimarked, og konflikter med internationale aftaler, der indgås af Unionen. Det bør være fakultativt at anvende dem, og det bør være muligt at tilpasse deres indhold til enhver specifik situation.
(16)
I betragtning af det indre energimarkeds eksistens og Unionens energipolitiske mål bør medlemsstaterne tage behørigt hensyn til disse mål, når de forhandler mellemstatslige aftaler på energiområdet, som kan have indvirkning på Unionens energipolitik.
(17)
En bedre gensidig viden om eksisterende og nye mellemstatslige aftaler bør muliggøre bedre koordinering i energispørgsmål mellem medlemsstaterne og mellem medlemsstaterne og Kommissionen. En sådan forbedret koordinering bør sætte medlemsstaterne i stand til fuldt ud at drage fordel af Unionens politiske og økonomiske vægt og gøre det muligt for Kommissionen at foreslå løsninger på de problemer, der er påvist i de mellemstatslige aftaler.
(18)
Kommissionen bør lette og fremme koordinering mellem medlemsstaterne for at styrke Unionens samlede strategiske rolle gennem en stærk og effektiv koordineret tilgang over for producent-, transit- og forbrugerlande.
(19)
Mekanismen for udveksling af oplysninger, herunder vurderinger, som medlemsstaterne skal foretage i forbindelse med gennemførelsen heraf, berører ikke anvendelsen af EU-reglerne vedrørende overtrædelser, statsstøtte og konkurrence.
(20)
Kommissionen bør vurdere, om denne afgørelse er tilstrækkelig og effektiv med henblik på at sikre mellemstatslige aftalers overholdelse af EU-retten og en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne med hensyn til mellemstatslige aftaler på energiområdet.
(21)
Målet for denne afgørelse, nemlig udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende mellemstatslige aftaler på energiområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af afgørelsens virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne afgørelse ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne afgørelse indføres en mekanisme for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen om mellemstatslige aftaler på energiområdet, som defineret i artikel 2, med henblik på at få det indre energimarked til at fungere så tilfredsstillende som muligt.
2. Denne afgørelse finder ikke anvendelse på mellemstatslige aftaler, som allerede i deres helhed er omfattet af andre særlige meddelelsesprocedurer i henhold til EU-retten.
Uanset første afsnit finder denne afgørelse anvendelse på mellemstatslige aftaler, der skal meddeles Kommissionen i henhold til artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
1) »mellemstatslig aftale«: enhver retligt bindende aftale mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere tredjelande, der har indvirkning på det indre energimarkeds virkemåde eller funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen; omfatter en sådan retligt bindende aftale også andre spørgsmål, er det dog kun de energirelaterede bestemmelser, herunder generelle bestemmelser, der gælder for disse energirelaterede bestemmelser, der udgør en »mellemstatslig aftale«
2) »eksisterende mellemstatslig aftale«: en mellemstatslig aftale, der trådte i kraft, eller som anvendes midlertidigt, inden denne afgørelses ikrafttræden.
Artikel 3
Udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen
1. Medlemsstaterne forelægger senest den 17. februar 2013 Kommissionen alle eksisterende mellemstatslige aftaler med tilhørende bilag og senere ændringer. Hvis disse eksisterende mellemstatslige aftaler udtrykkeligt henviser til andre tekster, forelægger medlemsstaterne også disse andre tekster for Kommissionen, for så vidt de indeholder elementer, der har indvirkning på det indre energimarkeds funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen. Denne forpligtelse finder dog ikke anvendelse på aftaler mellem kommercielle enheder.
Eksisterende mellemstatslige aftaler, som allerede er meddelt Kommissionen i overensstemmelse med artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010 på tidspunktet for denne afgørelses ikrafttræden, anses for at være meddelt i henhold til nærværende stykke under forudsætning af, at meddelelsen opfylder kravene i nærværende stykkes første afsnit. Senest den 17. februar 2013 underretter medlemsstaterne Kommissionen, om nogen del af sådanne mellemstatslige aftaler skal betragtes som fortrolig, og om de forelagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater.
Når en medlemsstat i henhold til dette stykke forelægger Kommissionen eksisterende mellemstatslige aftaler, der tillige falder ind under anvendelsesområdet for artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010, anses den for at have overholdt meddelelsespligten i den pågældende artikel.
2. Såfremt Kommissionen efter sin første vurdering er i tvivl om foreneligheden af de i henhold til stk. 1 forelagte aftaler med EU-retten, især med Unionens konkurrenceret og lovgivningen vedrørende det indre energimarked, underretter Kommissionen den berørte medlemsstat herom inden for ni måneder efter forelæggelsen af disse aftaler.
3. Før eller under forhandlingerne med et tredjeland om en mellemstatslig aftale eller om ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale kan en medlemsstat skriftligt meddele Kommissionen målene med forhandlingerne og de bestemmelser, der skal behandles under forhandlingerne, og den kan meddele Kommissionen eventuelle andre relevante oplysninger. Såfremt medlemsstaten underretter Kommissionen om forhandlingerne, holder den pågældende medlemsstat regelmæssigt Kommissionen orienteret om udviklingen i forhandlingerne.
Den berørte medlemsstat angiver over for Kommissionen, om oplysninger, der er afgivet i henhold til første afsnit, må videregives til alle de øvrige medlemsstater. Hvis den berørte medlemsstat har meddelt, at oplysningerne må videregives, gør Kommissionen de modtagne oplysninger tilgængelige for alle medlemsstaterne i sikker elektronisk form, med undtagelse af fortrolige dele identificeret i henhold til artikel 4.
4. Såfremt en medlemsstat underretter Kommissionen om forhandlinger i henhold til stk. 3, kan Kommissionen rådgive den om, hvordan uforenelighed mellem den mellemstatslige aftale eller ændringen af en eksisterende mellemstatslig aftale under forhandling og EU-retten undgås.
5. Ved ratifikation af en mellemstatslig aftale eller af en ændring af en mellemstatslig aftale forelægger den berørte medlemsstat den mellemstatslige aftale eller ændringen, herunder eventuelle tilhørende bilag til aftalen eller ændringen for Kommissionen.
Såfremt de mellemstatslige aftaler eller ændringerne til de mellemstatslige aftaler udtrykkeligt henviser til andre tekster, forelægger medlemsstaterne endvidere disse andre tekster, for så vidt de indeholder elementer, der har indvirkning på det indre energimarkeds funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen. Denne forpligtelse finder dog ikke anvendelse på aftaler mellem kommercielle enheder.
6. Kommissionen gør de dokumenter, den har modtaget i medfør af stk. 1 og 5, tilgængelige i sikker elektronisk form for alle de øvrige medlemsstater jf. dog denne artikels stk. 7 og artikel 4.
7. Pålægger en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 4 Kommissionen ikke at gøre en eksisterende mellemstatslig aftale, en ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale eller en ny mellemstatslig aftale tilgængelig for andre medlemsstater, skal den gøre en sammenfatning af de indsendte oplysninger tilgængelig. Denne sammenfatning skal mindst omfatte følgende oplysninger vedrørende den pågældende aftale eller ændring:
a)
genstand
b)
formål og anvendelsesområde
c)
varighed
d)
de kontraherende parter
e)
oplysninger om hovedelementerne.
Kommissionen gør sammenfatningerne tilgængelige i elektronisk form for alle de øvrige medlemsstater.
Artikel 4
Fortrolighed
1. Medlemsstaten kan, når den forelægger oplysninger for Kommissionen i henhold til artikel 3, stk. 1-6, angive, om nogle af oplysningerne, hvad enten det er kommercielle eller andre oplysninger, hvis offentliggørelse vil kunne skade de involverede parters aktiviteter, skal betragtes som fortrolige, og om de forelagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater. Kommissionen respekterer disse angivelser.
2. Anmodninger om fortrolighed i medfør af denne artikel begrænser ikke Kommissionens egen adgang til fortrolige oplysninger. Kommissionen sikrer, at adgangen til de fortrolige oplysninger er strengt begrænset til de af dens tjenestegrene, for hvilke det er absolut nødvendigt at råde over disse oplysninger.
Artikel 5
Bistand fra Kommissionen
Underretter en medlemsstat i henhold til artikel 3, stk. 3, Kommissionen om forhandlinger, kan den pågældende medlemsstat anmode om bistand fra Kommissionen ved disse forhandlinger.
Kommissionen kan efter anmodning fra den pågældende medlemsstat eller efter anmodning fra Kommissionen selv og med den berørte medlemsstats skriftlige samtykke deltage i forhandlingerne som observatør.
Såfremt Kommissionen deltager i forhandlingerne som observatør, kan den rådgive den berørte medlemsstat om, hvordan uforenelighed mellem den mellemstatslige aftale eller ændringen under forhandling og EU-retten undgås.
Artikel 6
Forenelighedsvurdering
1. Når en medlemsstat forhandler en mellemstatslig aftale eller en ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale, og den på grundlag af sin egen vurdering ikke har været i stand til at nå frem til en klar konklusion om foreneligheden af den mellemstatslige aftale eller ændringen under forhandling med EU-retten, underretter den Kommissionen herom inden forhandlingernes afslutning og forelægger den udkastet til aftalen eller ændringen sammen med eventuelle dertil hørende bilag.
2. Kommissionen giver inden fire uger fra datoen for modtagelsen af udkastet til aftalen eller ændringen med tilhørende bilag den berørte medlemsstat meddelelse om sine eventuelle tvivl om foreneligheden af udkastet til den mellemstatslige aftale eller ændringen med EU-retten. Kommissionen anses for ikke at være i tvivl, hvis den ikke har svaret inden for dette tidsrum.
3. Såfremt Kommissionen i henhold til stk. 2 underretter den berørte medlemsstat om, at den er i tvivl, meddeler den senest 10 uger fra datoen for modtagelsen som omhandlet i stk. 2 (undersøgelsesperioden) den pågældende medlemsstat sin vurdering af foreneligheden med EU-retten af udkastet til den mellemstatslige aftale eller ændringen. Med den pågældende medlemsstats samtykke kan undersøgelsesperioden forlænges. Kommissionen anses for ikke at have gjort nogen indsigelse, hvis den ikke har fremsat en udtalelse i løbet af undersøgelsesperioden.
4. De i stk. 2 og 3 nævnte tidsrum afkortes efter aftale med Kommissionen, hvis omstændighederne tilsiger det.
Artikel 7
Koordinering mellem medlemsstaterne
Kommissionen letter og fremmer koordineringen mellem medlemsstaterne med henblik på:
a)
at gennemgå udviklingen i forbindelse med mellemstatslige aftaler og tilstræbe konsekvens og sammenhæng i Unionens eksterne energiforbindelser med producent-, transit- og forbrugerlande
b)
at påvise fælles problemer i forbindelse med mellemstatslige aftaler og overveje passende foranstaltninger til at tackle disse problemer, og om nødvendigt foreslå løsninger
c)
på grundlag af bedste praksis og i samråd med medlemsstaterne at udvikle fakultative standardbestemmelser, som, hvis de anvendes, vil kunne forbedre fremtidige mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten væsentligt
d)
om nødvendigt at støtte udviklingen af multilaterale mellemstatslige aftaler, der omfatter flere medlemsstater eller Unionen som helhed.
Artikel 8
Rapportering og revision
1. Kommissionen forelægger senest den 1. januar 2016 en rapport om anvendelsen af denne afgørelse for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg.
2. I rapporten vurderes især, i hvilket omfang denne afgørelse fremmer de mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten og en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne med hensyn til mellemstatslige aftaler. Den skal ligeledes vurdere denne afgørelses indvirkning på medlemsstaternes forhandlinger med tredjelande, og om denne afgørelses anvendelsesområde og de procedurer, den fastsætter, er hensigtsmæssige.
3. Efter forelæggelse af den første rapport som omhandlet i stk. 1 i denne artikel aflægger Kommissionen hvert tredje år rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om de oplysninger, den modtager i medfør af artikel 3, med behørig hensyntagen til bestemmelserne om fortrolighed i denne afgørelse.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 10
Adressater
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 25. oktober 2012.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON PÄÄTÖS N:o 994/2012/EU,
annettu 25 päivänä lokakuuta 2012,
energia-alalla tehtyjä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden hallitustenvälisiä sopimuksia koskevan tietojenvaihtomekanismin perustamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 194 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ovat kuulleet alueiden komiteaa,
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Eurooppa-neuvosto on pyytänyt jäsenvaltioita ilmoittamaan komissiolle 1 päivästä tammikuuta 2012 alkaen kaikki uudet ja jo voimassa olevat energia-alan kahdenväliset sopimuksensa kolmansien maiden kanssa. Komission olisi annettava nämä tiedot kaikkien muiden jäsenvaltioiden saataville asianmukaisessa muodossa ottaen huomioon tarve suojata liiketoiminnan kannalta arkaluonteiset tiedot.
(2)
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot toteuttavat kaikki asianmukaiset toimenpiteet perussopimuksista tai unionin toimielinten antamista säädöksistä johtuvien velvoitteiden noudattamiseksi. Jäsenvaltioiden olisi näin ollen vältettävä ristiriitaisuuksia unionin oikeuden sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä tehtyjen kansainvälisten sopimusten välillä tai poistettava ne.
(3)
Energian sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta edellyttää, että unioniin tuotavaan energiaan sovelletaan täysimääräisesti energian sisämarkkinoiden perustamista koskevia sääntöjä. Huonosti toimivat energian sisämarkkinat saattavat unionin heikkoon ja epäedulliseen asemaan energian toimitusvarmuuden kannalta ja heikentävät etuja, joita sisämarkkinat voivat tuoda eurooppalaisille kuluttajille ja teollisuudelle. Jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiä energia-alan sopimuksia koskeva hyvin suuri avoimuus tekisi unionille mahdolliseksi toteuttaa yhteisvastuun hengessä koordinoituja toimia, joilla varmistetaan, että kyseiset sopimukset ovat unionin oikeuden mukaisia ja että niillä voidaan tosiasiallisesti turvata energian toimitukset. Tällainen avoimuus myös edistäisi sekä unionin sisäisen yhteistyön tiivistämistä ulkoisten energiasuhteiden alalla että unionin pitkän aikavälin poliittisten tavoitteiden saavuttamista energian, ilmaston ja energian toimitusvarmuuden alalla.
(4)
Olisi näin ollen perustettava uusi tietojenvaihtomekanismi. Sen olisi koskettava vain sellaisia hallitustenvälisiä sopimuksia, jotka vaikuttavat energian sisämarkkinoihin tai energian toimitusvarmuuteen unionissa, koska nämä kaksi näkökohtaa liittyvät erottamattomasti toisiinsa. On jäsenvaltioiden asia tehdä alustava arviointi siitä, onko hallitustenvälisellä sopimuksella tai muulla tekstillä, johon hallitustenvälisessä sopimuksessa nimenomaisesti viitataan, vaikutusta energian sisämarkkinoihin tai energian toimitusvarmuuteen unionissa; jos asiasta on epävarmuutta, jäsenvaltioiden olisi kuultava komissiota. Sopimuksilla, jotka eivät enää ole voimassa tai joita ei enää sovelleta, ei lähtökohtaisesti ole vaikutusta energian sisämarkkinoihin tai energian toimitusvarmuuteen unionissa, eikä niiden näin ollen olisi kuuluttava tämän tietojenvaihtomekanismin piiriin. Tietojenvaihtomekanismin olisi koskettava erityisesti kaikkia sellaisia hallitustenvälisiä sopimuksia, jotka vaikuttavat kaasun, öljyn tai sähkön toimittamiseen kiinteän infrastruktuurin kautta tai unioniin tuotavan energian määrään.
(5)
Hallitustenväliset sopimukset, joista on kokonaisuudessaan ilmoitettava komissiolle muiden unionin säädösten nojalla, olisi jätettävä tietojenvaihtomekanismin soveltamisalan ulkopuolelle. Tätä vapautusta ei olisi kuitenkaan sovellettava sellaisiin kolmansien maiden kanssa tehtyihin hallitustenvälisiin sopimuksiin, jotka vaikuttavat kaasuinfrastruktuurin ja kaasuvarantojen kehittämiseen ja käyttöön ja jotka on ilmoitettava komissiolle toimista kaasunsaannin turvaamiseksi 20 päivänä lokakuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 994/2010 (3) 13 artiklan 6 kohdan a alakohdan mukaisesti. Tällaisista sopimuksista olisi ilmoitettava tässä päätöksessä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti. Päällekkäisyyksien välttämiseksi olisi katsottava, että tämän päätöksen mukaisesti toimitetulla ilmoituksella täytetään asetuksen (EU) N:o 994/2010 13 artiklan 6 kohdan a alakohdassa säädetty velvollisuus.
(6)
Hallitustenvälisten sopimusten asioista, jotka kuuluvat Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen alaan, ei olisi kuuluttava tämän päätöksen soveltamisalaan.
(7)
Tällä päätöksellä ei luoda kaupallisten toimijoiden välisiä sopimuksia koskevia velvoitteita. Päätöksellä ei kuitenkaan estetä jäsenvaltioita ilmoittamasta vapaaehtoisesti komissiolle niistä kaupallisista sopimuksista, joihin nimenomaisesti viitataan hallitustenvälisissä sopimuksissa. Koska kaupalliset sopimukset saattavat lisäksi sisältää säänteleviä määräyksiä, kaupallisten toimijoiden, jotka neuvottelevat kaupallisia sopimuksia kolmansista maista olevien toimijoiden kanssa, olisi voitava pyytää komissiolta ohjeita, jotta vältetään mahdolliset ristiriitaisuudet unionin oikeuden kanssa.
(8)
Jäsenvaltioiden olisi toimitettava komissiolle kaikki voimassa olevat hallitustenväliset sopimukset siitä riippumatta, ovatko ne tulleet voimaan tai sovelletaanko niitä väliaikaisesti valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen 25 artiklan mukaisesti, sekä kaikki uudet hallitustenväliset sopimukset.
(9)
Lisäämällä avoimuutta tulevista hallitustenvälisistä energia-alan sopimuksista, joista tulevaisuudessa tai parhaillaan neuvotellaan jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä, voitaisiin edistää yhdenmukaisuutta jäsenvaltioiden lähestymistavoissa näiden sopimusten osalta, unionin oikeuden noudattamista ja energian toimitusvarmuutta unionissa. Jäsenvaltioilla olisi siten oltava mahdollisuus ilmoittaa komissiolle uusia hallitustenvälisiä sopimuksia koskevista neuvotteluista tai voimassa olevien hallitustenvälisten sopimusten muutoksista. Jos jäsenvaltiot päättävät käyttää tätä mahdollisuutta, komissiolle olisi tiedotettava säännöllisesti neuvottelujen edistymisestä. Jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus pyytää komissiota osallistumaan neuvotteluihin tarkkailijana.
Komissiolla olisi myös oltava mahdollisuus osallistua tarkkailijana omasta pyynnöstään edellyttäen, että asianomainen jäsenvaltio antaa tähän suostumuksensa. Jäsenvaltioilla olisi myös oltava mahdollisuus pyytää komissiota auttamaan niitä kolmansien maiden kanssa käytävien neuvottelujen aikana. Tällöin komissiolla olisi oltava mahdollisuus antaa ohjeita siitä, miten vältetään ristiriitaisuus unionin oikeuden kanssa, ja kiinnittää huomiota unionin energiapoliittisiin tavoitteisiin ja jäsenvaltioiden välisen yhteisvastuun periaatteeseen.
(10)
Komission olisi arvioitava voimassa olevien hallitustenvälisten sopimusten yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa. Jos tällaiset sopimukset ovat ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, jäsenvaltioiden olisi toteutettava kaikki tarvittavat toimet sopivan ratkaisun löytämiseksi niin, että todettu ristiriitaisuus voidaan poistaa.
(11)
Avoimuuden lisäämiseksi ja mahdollisten ristiriitaisuuksien välttämiseksi unionin oikeuden kanssa jäsenvaltioiden olisi voitava ilmoittaa komissiolle kolmannen maan kanssa tehtävästä uudesta hallitustenvälisestä sopimuksesta ennen kyseistä sopimusta koskevia neuvotteluja tai niiden aikana. Jos jäsenvaltio, joka on neuvotellut hallitustenvälisen sopimuksen, on ilmoittanut siitä komissiolle ennen neuvottelujen päättymistä ja toimittanut sille hallitustenvälisen sopimuksen luonnoksen, komissiolla olisi oltava mahdollisuus ilmoittaa kyseiselle jäsenvaltiolle näkemyksensä siitä, onko neuvoteltu sopimus yhteensopiva unionin oikeuden kanssa. Komissiolla on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 258 artiklan mukaisesti oikeus käynnistää rikkomismenettely, jos se katsoo, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille mainitun perussopimuksen mukaan kuuluvan velvollisuuden.
(12)
Kaikki tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvat hallitustenväliset lopulliset ja ratifioidut sopimukset olisi toimitettava komissiolle, jotta niistä voidaan toimittaa tieto kaikille muille jäsenvaltioille.
(13)
Komission olisi annettava kaikki vastaanottamansa tiedot kaikkien muiden jäsenvaltioiden saataville turvallisessa sähköisessä muodossa. Komission olisi kunnioitettava jäsenvaltioiden pyyntöjä sille toimitettujen tietojen luottamuksellisesta käsittelystä. Luottamuksellisuutta koskevilla pyynnöillä ei kuitenkaan saisi rajoittaa komission omaa oikeutta tutustua luottamuksellisiin tietoihin, koska komissio tarvitsee kattavat tiedot omia arviointejaan varten. Komission tehtävänä olisi oltava varmistaa luottamuksellisuuslausekkeen soveltaminen. Luottamuksellisuutta koskevat pyynnöt eivät saisi vaikuttaa Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30 päivänä toukokuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1049/2001 (4) säädettyyn yleisön oikeuteen tutustua asiakirjoihin.
(14)
Jos jäsenvaltio katsoo, että hallitustenvälinen sopimus on luottamuksellinen, sen olisi toimitettava siitä yhteenveto komissiolle, jotta yhteenveto voidaan saattaa muiden jäsenvaltioiden tietoon.
(15)
Pysyvän hallitustenvälisiä sopimuksia koskevien tietojen vaihtamisen unionin tasolla olisi mahdollistettava parhaiden käytäntöjen kehittäminen. Komission olisi kyseisten parhaiden käytäntöjen perusteella ja unionin ulkopolitiikkaa koskevissa asioissa tarvittaessa yhteistyössä Euroopan ulkosuhdehallinnon kanssa laadittava valinnaisia mallilausekkeita, joita käytettäisiin jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden hallitustenvälisissä sopimuksissa. Tällaisten mallilausekkeiden käytöllä olisi pyrittävä välttämään ristiriitaisuudet hallitustenvälisten sopimusten ja unionin oikeuden välillä, erityisesti kilpailuoikeuden ja energian sisämarkkinasääntöjen osalta, ja ristiriitaisuudet hallitustenvälisten sopimusten ja unionin tekemien kansainvälisten sopimusten välillä. Niiden käytön olisi oltava vapaaehtoista, ja niiden sisältöä olisi voitava mukauttaa erilaisiin tilanteisiin.
(16)
Energian sisämarkkinoiden olemassaolon ja unionin energiapolitiikan tavoitteiden perusteella jäsenvaltioiden olisi otettava asianmukaisesti huomioon nämä tavoitteet, kun ne neuvottelevat hallitustenvälisiä energia-alan sopimuksia, joilla on vaikutusta unionin energiapolitiikkaan.
(17)
Lisääntynyt molemminpuolinen tietoisuus voimassa olevista ja uusista hallitustenvälisistä sopimuksista voisi parantaa energia-asioiden koordinointia jäsenvaltioiden välillä sekä jäsenvaltioiden ja komission välillä. Paremman koordinoinnin ansiosta jäsenvaltioille annettaisiin mahdollisuus hyötyä täysimääräisesti unionin poliittisesta ja taloudellisesta painoarvosta ja komissiolle annettaisiin mahdollisuus ehdottaa ratkaisuja hallitustenvälisissä sopimuksissa todettuihin ongelmiin.
(18)
Komission olisi helpotettava ja edistettävä jäsenvaltioiden välistä koordinointia unionin yleisen strategisen roolin tehostamiseksi vahvan ja tehokkaan koordinoidun lähestymistavan avulla tuottaja-, kauttakuljetus- ja kuluttajamaihin nähden.
(19)
Tietojenvaihtomekanismi, mukaan lukien jäsenvaltioiden sen täytäntöönpanemiseksi suorittamat arvioinnit, ei vaikuta rikkomisia, valtiontukia ja kilpailua koskevien unionin sääntöjen soveltamiseen.
(20)
Komission olisi arvioitava, onko tämä päätös riittävä ja tehokas sen varmistamiseksi, että hallitustenväliset sopimukset ovat yhteensopivia unionin oikeuden kanssa ja että energia-alalla tehtyjä hallitustenvälisiä sopimuksia koskeva koordinointi jäsenvaltioiden välillä on runsasta.
(21)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän päätöksen tavoitetta, joka on energia-alan hallitustenvälisiä sopimuksia koskeva tietojenvaihto jäsenvaltioiden ja komission välillä, vaan se voidaan tämän päätöksen vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä päätöksessä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tällä päätöksellä perustetaan mekanismi 2 artiklassa määriteltyjä energia-alalla tehtyjä hallitustenvälisiä sopimuksia koskevien tietojen vaihtamiseksi jäsenvaltioiden ja komission välillä energian sisämarkkinoiden toiminnan optimoimiseksi.
2. Tätä päätöstä ei sovelleta sellaisiin hallitustenvälisiin sopimuksiin, joihin jo kokonaisuudessaan sovelletaan unionin oikeuden nojalla muita erityisiä ilmoitusmenettelyjä.
Sen estämättä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, tätä päätöstä sovelletaan hallitustenvälisiin sopimuksiin, joista on ilmoitettava komissiolle asetuksen (EU) N:o 994/2010 13 artiklan 6 kohdan a alakohdan nojalla.
2 artikla
Määritelmät
Tässä päätöksessä tarkoitetaan
1)
’hallitustenvälisellä sopimuksella’ yhden tai useamman jäsenvaltion ja yhden tai useamman kolmannen maan välistä oikeudellisesti sitovaa sopimusta, joka vaikuttaa energian sisämarkkinoiden toimintaan tai toimivuuteen taikka energian toimitusvarmuuteen unionissa; jos tällainen oikeudellisesti sitova sopimus kuitenkin koskee muitakin asioita, ainoastaan ne määräykset, jotka liittyvät energiaan, mukaan lukien kyseisiin energiaan liittyviin määräyksiin sovellettavat yleiset määräykset, muodostavat ”hallitustenvälisen sopimuksen”;
2)
’voimassa olevalla hallitustenvälisellä sopimuksella’ hallitustenvälistä sopimusta, joka on tullut voimaan tai jota sovelletaan väliaikaisesti ennen tämän päätöksen voimaantuloa.
3 artikla
Tietojen vaihtaminen jäsenvaltioiden ja komission välillä
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kaikki voimassa olevat hallitustenväliset sopimukset sekä niiden liitteet ja niihin tehdyt muutokset viimeistään 17 päivänä helmikuuta 2013. Jos näissä voimassa olevissa hallitustenvälisissä sopimuksissa nimenomaisesti viitataan muihin teksteihin, jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle myös nämä muut tekstit siltä osin kuin niihin sisältyy osia, jotka vaikuttavat energian sisämarkkinoiden toimintaan tai energian toimitusvarmuuteen unionissa. Tätä velvoitetta ei kuitenkaan sovelleta kaupallisten yksiköiden välisiin sopimuksiin.
Voimassa olevat hallitustenväliset sopimukset, joista on viimeistään tämän päätöksen voimaantulopäivänä ilmoitettu komissiolle asetuksen (EU) N:o 994/2010 13 artiklan 6 kohdan a alakohdan mukaisesti, katsotaan toimitetuiksi komissiolle tämän kohdan mukaisesti, edellyttäen että ilmoitus täyttää tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyt vaatimukset. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään 17 päivänä helmikuuta 2013, onko jonkin tällaisen hallitustenvälisen sopimuksen osa katsottava luottamukselliseksi ja voidaanko toimitetut tiedot saattaa muiden jäsenvaltioiden tietoon.
Jos jäsenvaltio tämän kohdan nojalla toimittaa komissiolle voimassa olevat sopimukset, jotka kuuluvat myös asetuksen (EU) N:o 994/2010 13 artiklan 6 kohdan a alakohdan soveltamisalaan, sen katsotaan noudattaneen mainitussa artiklassa säädettyä ilmoitusvelvollisuutta.
2. Jos komissio ensimmäisen arviointinsa jälkeen epäilee sille 1 kohdan nojalla toimitettujen sopimusten yhteensopivuutta unionin oikeuden ja erityisesti unionin kilpailuoikeuden ja energian sisämarkkinoita koskevan lainsäädännön kanssa, komissio ilmoittaa asiasta asianomaisille jäsenvaltioille yhdeksän kuukauden kuluessa siitä, kun kyseiset sopimukset on toimitettu.
3. Ennen kolmannen maan kanssa käytäviä, hallitustenvälistä sopimusta koskevia neuvotteluja tai voimassa olevan hallitustenvälisen sopimuksen muuttamista koskevia neuvotteluja tai niiden aikana jäsenvaltio voi ilmoittaa komissiolle kirjallisesti neuvottelujen tavoitteet ja neuvotteluissa käsiteltävät määräykset sekä toimittaa komissiolle kaikki muut asiaan liittyvät tiedot. Jos jäsenvaltio tekee komissiolle tällaisen neuvotteluja koskevan ilmoituksen, asianomaisen jäsenvaltion on tiedotettava säännöllisesti komissiolle neuvottelujen edistymisestä.
Asianomaisen jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle, voidaanko ensimmäisen alakohdan nojalla toimitetut tiedot saattaa kaikkien muiden jäsenvaltioiden tietoon. Jos asianomainen jäsenvaltio on ilmoittanut, että tiedot voidaan saattaa muiden jäsenvaltioiden tietoon, komissio antaa vastaanotetut tiedot turvallisessa sähköisessä muodossa kaikkien muiden jäsenvaltioiden saataville lukuun ottamatta 4 artiklan mukaisesti määritettyjä mahdollisia luottamuksellisia osia.
4. Jos jäsenvaltio tekee komissiolle 3 kohdan nojalla neuvotteluja koskevan ilmoituksen, komissio voi antaa sille neuvoja siitä, miten välttää se, että neuvoteltavana oleva hallitustenvälinen sopimus tai voimassa olevan hallitustenvälisen sopimuksen muutos on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa.
5. Hallitustenvälistä sopimusta tai hallitustenvälisen sopimuksen muutosta ratifioitaessa asianomaisen jäsenvaltion on toimitettava komissiolle hallitustenvälinen sopimus tai sen muutos liitteineen.
Jos hallitustenvälisessä sopimuksessa tai hallitustenvälisen sopimuksen muutoksessa nimenomaisesti viitataan muihin teksteihin, jäsenvaltioiden on toimitettava myös nämä muut tekstit siltä osin kuin niihin sisältyy osia, jotka vaikuttavat energian sisämarkkinoiden toimintaan tai energian toimitusvarmuuteen unionissa. Tätä velvoitetta ei kuitenkaan sovelleta kaupallisten yksiköiden välisiin sopimuksiin.
6. Komissio antaa 1 ja 5 kohdan nojalla vastaanottamansa asiakirjat kaikkien muiden jäsenvaltioiden saataville turvallisessa sähköisessä muodossa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän artiklan 7 kohdan ja 4 artiklan soveltamista.
7. Jos jäsenvaltio antaa komissiolle 4 artiklan mukaisesti ohjeet siitä, että voimassa olevaa hallitustenvälistä sopimusta, voimassa olevan hallitustenvälisen sopimuksen muutosta tai uutta hallitustenvälistä sopimusta ei saa antaa muiden jäsenvaltioiden saataville, sen on annettava saataville yhteenveto toimitetuista tiedoista. Tämän yhteenvedon on sisällettävä kyseessä olevan sopimuksen tai sen muutoksen osalta ainakin seuraavat tiedot:
a)
kohde;
b)
tarkoitus ja soveltamisala;
c)
voimassaoloaika;
d)
sopimuspuolet;
e)
tiedot tärkeimmistä osista.
Komissio antaa yhteenvedot sähköisessä muodossa kaikkien muiden jäsenvaltioiden saataville.
4 artikla
Luottamuksellisuus
1. Kun jäsenvaltio toimittaa komissiolle tietoja 3 artiklan 1-6 kohdan mukaisesti, jäsenvaltio voi ilmoittaa, onko osa tiedoista, riippumatta siitä, onko kyse liiketoimintaan liittyvistä tai muista tiedoista, joiden julkistaminen saattaisi vahingoittaa osapuolten toimintaa, katsottava luottamukselliseksi ja voidaanko toimitetut tiedot saattaa muiden jäsenvaltioiden tietoon. Komissio noudattaa tällaisia ilmoituksia.
2. Tässä artiklassa tarkoitetut luottamuksellisuutta koskevat pyynnöt eivät rajoita komission omaa oikeutta tutustua luottamuksellisiin tietoihin. Komissio varmistaa, että luottamukselliset tiedot ovat vain niiden komission yksiköiden saatavilla, joiden on ehdottoman välttämätöntä saada tiedot käyttöönsä.
5 artikla
Komission tarjoama apu
Jos jäsenvaltio 3 artiklan 3 kohdan nojalla tekee komissiolle ilmoituksen neuvotteluista, kyseinen jäsenvaltio voi pyytää komissiolta apua näitä neuvotteluja varten.
Komissio voi osallistua neuvotteluihin tarkkailijana asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta pyynnöstään saatuaan asianomaisen jäsenvaltion kirjallisen hyväksynnän.
Jos komissio osallistuu neuvotteluihin tarkkailijana, se voi antaa asianomaiselle jäsenvaltiolle neuvoja siitä, miten välttää se, että neuvoteltavana oleva hallitustenvälinen sopimus tai sen muutos on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa.
6 artikla
Yhteensopivuuden arviointi
1. Jos jäsenvaltio hallitustenvälisestä sopimuksesta tai voimassa olevan hallitustenvälisen sopimuksen muutoksesta neuvotellessaan ei pysty oman arvionsa perusteella tekemään varmaa päätelmää siitä, onko neuvoteltava hallitustenvälinen sopimus tai sen muutos yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, sen on ilmoitettava tästä komissiolle ennen neuvottelujen päättymistä ja toimitettava komissiolle sopimusluonnos tai muutosehdotus liitteineen.
2. Neljän viikon kuluessa siitä, kun komissio on vastaanottanut sopimusluonnoksen tai muutosehdotuksen liitteineen, se ilmoittaa asianomaiselle jäsenvaltiolle mahdollisista epäilyksistään, jotka koskevat hallitustenvälisen sopimuksen luonnoksen ja muutosehdotuksen yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa. Jos komissio ei vastaa mainitussa määräajassa, katsotaan, että komissiolla ei ole epäilyksiä asian suhteen.
3. Jos komissio 2 kohdan nojalla ilmoittaa asianomaiselle jäsenvaltiolle epäilyksistään, se toimittaa asianomaiselle jäsenvaltiolle lausuntonsa kyseisen sopimusluonnoksen tai muutosehdotuksen yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa 10 viikon kuluessa 2 kohdasta tarkoitetusta vastaanottamispäivästä, jäljempänä ’tarkastelukausi’. Tarkastelukautta voidaan jatkaa asianomaisen jäsenvaltion suostumuksella. Jos komissio ei tarkastelukauden aikana anna lausuntoa, katsotaan, että komissio ei ole esittänyt vastalauseita.
4. Edellä 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja lyhennetään yhteisymmärryksessä komission kanssa, jos olosuhteet sitä edellyttävät.
7 artikla
Koordinointi jäsenvaltioiden kesken
Komissio helpottaa ja edistää jäsenvaltioiden keskinäistä koordinointia, jotta voidaan
a)
tarkastella hallitustenvälisiin sopimuksiin liittyvää kehitystä ja pyrkiä yhtenäisyyteen ja johdonmukaisuuteen unionin energia-alan ulkosuhteissa keskeisiin tuottaja-, kauttakuljetus- ja kuluttajamaihin;
b)
määrittää hallitustenvälisiin sopimuksiin liittyvät yhteiset ongelmat ja tarkastella asianmukaisia toimenpiteitä kyseisten ongelmien ratkaisemiseksi sekä tarvittaessa ehdottaa ratkaisuja;
c)
laatia jäsenvaltioita kuullen parhaisiin käytäntöihin perustuvia valinnaisia vakiolausekkeita, joiden käytöllä voitaisiin huomattavasti lisätä tulevien hallitustenvälisten sopimusten yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa;
d)
tukea tarpeen mukaan sellaisten monenvälisten hallitustenvälisten sopimusten laatimista, joissa on mukana useita jäsenvaltioita tai koko unioni.
8 artikla
Kertomus ja uudelleentarkastelu
1. Komissio toimittaa 1 päivään tammikuuta 2016 mennessä Euroopan parlamentille, neuvostolle sekä Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän päätöksen soveltamisesta.
2. Kertomuksessa on erityisesti arvioitava sitä, missä määrin tällä päätöksellä edistetään hallitustenvälisten sopimusten yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa ja hallitustenvälisiä sopimuksia koskevaa runsasta koordinointia jäsenvaltioiden välillä. Siinä on myös arvioitava, millainen vaikutus tällä päätöksellä on jäsenvaltioiden kolmansien maiden kanssa käymiin neuvotteluihin ja ovatko tämän päätöksen soveltamisala ja päätöksessä säädetyt menettelyt tarkoituksenmukaisia.
3. Toimitettuaan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ensimmäisen kertomuksen komissio toimittaa joka kolmas vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen 3 artiklan nojalla saaduista tiedoista ottaen asianmukaisesti huomioon luottamuksellisuutta koskevat tämän päätöksen säännökset.
9 artikla
Voimaantulo
Tämä päätös tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
10 artikla
Osoitus
Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Strasbourgissa 25 päivänä lokakuuta 2012.