RÅDETS DIREKTIV 2014/48/EU
af 24. marts 2014
om ændring af direktiv 2003/48/EF om beskatning af indtægter fra opsparing i form af rentebetalinger
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 115,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 2003/48/EF (3) har fundet anvendelse i medlemsstaterne siden 1. juli 2005 og har vist sig at være effektivt gennem de første tre års anvendelse inden for grænserne af anvendelsesområdet. Det fremgår imidlertid af Kommissionens første beretning af 15. september 2008 om dets anvendelse, at det ikke fuldt ud lever op til ambitionerne i de konklusioner, der blev vedtaget med enstemmighed af Rådet på samlingen den 26.-27. november 2000. Navnlig er visse finansielle instrumenter svarende til rentebærende værdipapirer og visse indirekte måder at opbevare rentebærende værdipapirer på ikke omfattet.
(2)
For bedre at opfylde målet med direktiv 2003/48/EF er det nødvendigt først at forbedre kvaliteten af de oplysninger, der anvendes til at fastlægge de retmæssige ejeres identitet og bopæl. I denne henseende bør den betalende agent anvende både fødselsdato og fødested samt skattemæssigt identifikationsnummer eller tilsvarende, hvis et sådant er tildelt af medlemsstaterne. Direktiv 2003/48/EF pålægger ikke medlemsstaterne pligt til at indføre skattemæssige identifikationsnumre. I denne henseende bør oplysninger om fælles konti og andre situationer med flere retmæssige ejere ligeledes forbedres.
(3)
Direktiv 2003/48/EF finder kun anvendelse på rentebetalinger, der foretages til umiddelbar fordel for fysiske personer med bopæl i Unionen. Disse fysiske personer kan således omgå direktiv 2003/48/EF ved at anvende et mellemled i form af en enhed eller et retligt arrangement, især en enhed eller et retligt arrangement, der er etableret i en jurisdiktion, hvor beskatning af indtægter betalt til denne enhed eller dette retlige arrangement ikke sikres. Under hensyntagen til de foranstaltninger vedrørende bekæmpelse af hvidvaskning af penge, der fremgår af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF (4), er det derfor hensigtsmæssigt at kræve, at de betalende agenter anvender »look-through-tilgangen« i forbindelse med betalinger til visse enheder og retlige arrangementer, der er etableret eller har deres sted for den faktiske ledelse i visse lande eller områder, hvor direktiv 2003/48/EF eller foranstaltninger med samme eller tilsvarende virkning ikke finder anvendelse. De betalende agenter bør anvende de oplysninger, som allerede er tilgængelige for dem om den eller de retmæssige ejere af sådanne enheder eller retlige arrangementer, for at sikre, at direktiv 2003/48/EF finder anvendelse, når den således identificerede retmæssige ejer er en fysisk person med bopæl i en anden medlemsstat end den, hvor den betalende agent er etableret. For at reducere den administrative byrde for de betalende agenter bør der udarbejdes en vejledende liste over enheder og retlige arrangementer i de tredjelande og jurisdiktioner, som er berørt af denne foranstaltning.
(4)
Omgåelse af direktiv 2003/48/EF ved kunstig kanalisering af en indtægtsbetaling via en økonomisk aktør uden for Unionen bør ligeledes undgås. Det er derfor nødvendigt at præcisere det ansvar, der påhviler økonomiske aktører, når de opdager, at en rentebetaling til en aktør etableret uden for det geografiske anvendelsesområde for direktiv 2003/48/EF sker til fordel for en fysisk person, som de ved er bosiddende i en anden medlemsstat, og som kan betragtes som værende en af deres kunder. I sådanne tilfælde bør disse økonomiske aktører betragtes som betalende agenter. Dette vil også især medvirke til at forhindre misbrug af det internationale netværk af finansieringsinstitutter, dvs. filialer, datterselskaber, associerede selskaber og holdingselskaber, til at omgå direktiv 2003/48/EF.
(5)
Erfaringerne har vist, at der er behov for bedre præcisering med hensyn til forpligtelsen til at optræde som betalende agent ved modtagelse af en rentebetaling. Især bør de mellemliggende strukturer, som er omfattet af en sådan forpligtelse, identificeres tydeligt. Bestemmelserne i direktiv 2003/48/EF bør finde anvendelse på enheder og retlige arrangementer, som ikke er underlagt reel beskatning, når de har modtaget rentebetalinger fra økonomiske aktører i forudgående led. En vejledende liste over sådanne enheder og retlige arrangementer i hver medlemsstat vil lette gennemførelsen af de nye bestemmelser.
(6)
Det fremgår af den første beretning om anvendelsen af direktiv 2003/48/EF, at det kan omgås ved anvendelse af finansielle instrumenter, som med hensyn til risikoniveau, fleksibilitet og på forhånd fastsatte investeringsafkast svarer til fordringer. Det er derfor nødvendigt at sikre, at det ikke blot dækker rentebetalinger, men også andre stort set tilsvarende indtægter.
(7)
Ligeledes bør livsforsikringskontrakter, som indeholder en garanti for udbytte, eller hvis ydelser for mere end 40 %'s vedkommende er forbundet med indtægter fra fordringer eller tilsvarende indtægter, der er omfattet af direktiv 2003/48/EF, være omfattet af det direktivs anvendelsesområde.
(8)
Med hensyn til investeringsfonde i Unionen dækker direktiv 2003/48/EF på nuværende tidspunkt kun indtægter, som hidrører fra institutter for kollektiv investering i værdipapirer (UCITS), der er godkendt i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF (5), som bl.a. ophævede og erstattede Rådets direktiv 85/611/EØF (6). Tilsvarende indtægter fra ikke-UCITS henhører kun under anvendelsesområdet for direktiv 2003/48/EF, hvis ikke-UCITS er enheder, der ikke har status som juridisk person og derfor optræder som betalende agenter efter modtagelse af rentebetalinger. For at sikre, at de samme regler finder anvendelse på alle investeringsfonde eller -ordninger uanset deres retlige form, bør henvisningen i direktiv 2003/48/EF til direktiv 85/611/EØF erstattes med en henvisning til deres registrering i henhold til lovgivningen i en medlemsstat eller til deres fondsbestemmelser eller vedtægter, der er underlagt lovgivningen i en af medlemsstaterne. Endvidere bør lige behandling sikres under hensyntagen til traktaten om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS).
(9)
Med hensyn til investeringsfonde, der ikke er etableret i en EU- eller EØS-medlemsstat, er det nødvendigt at præcisere, at direktivet omfatter rentebetalinger og tilsvarende indtægter fra alle disse fonde uanset deres retlige form og deres placering i forhold til investorerne.
(10)
Definitionen af rentebetaling bør præciseres for at sikre, at ikke blot direkte investeringer i fordringer, men også indirekte investeringer tages i betragtning ved beregningen af procentsatsen for de aktiver, som investeres i sådanne instrumenter. Desuden bør det for at forenkle de betalende agenters anvendelse af direktiv 2003/48/EF i forbindelse med indtægter, der hidrører fra institutter for kollektiv investering i andre lande, præciseres, at beregningen af aktivernes sammensætning i forbindelse med behandling af visse indtægter fra sådanne institutter er underlagt reglerne i den EU- eller EØS-medlemsstat, hvori de er etableret.
(11)
Både »attest«-proceduren, der gør det muligt for retmæssige ejere med skattemæssig bopæl i en medlemsstat at undgå opkrævning af kildeskat for rentebetalinger modtaget i en medlemsstat, der optræder på listen i artikel 10, stk. 1, i direktiv 2003/48/EF, og den alternative procedure med frivillig udlevering til den retmæssige ejers bopælsland, har fordele. Dog er proceduren med frivillig udlevering mindre byrdefuld for den retmæssige ejer, og det vil derfor være hensigtsmæssigt at lade valget af procedure være op til de retmæssige ejere.
(12)
Medlemsstaterne bør indgive relevante statistikker om anvendelsen af direktiv 2003/48/EF for at forbedre kvaliteten af de oplysninger, som Kommissionen anvender til forberedelse af den beretning, som forelægges for Rådet hvert tredje år, om direktivets anvendelse.
(13)
I overensstemmelse med punkt 34 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning (7) tilskyndes medlemsstaterne til, både i egen og Den Europæiske Unions interesse, at udarbejde og offentliggøre deres egne oversigter, der så vidt muligt viser overensstemmelsen mellem dette direktiv og gennemførelsesforanstaltningerne.
(14)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af direktiv 2003/48/EF bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (8).
(15)
Målene for dette direktiv, nemlig at sikre reel beskatning af indtægter fra opsparing i form af grænseoverskridende opsparing, der i alle medlemsstaterne generelt medregnes i den skattepligtige indkomst for bosiddende fysiske personer, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af handlingens omfang bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(16)
Direktiv 2003/48/EF bør ændres -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I direktiv 2003/48/EF foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 1, stk. 2, affattes således:
»2. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de opgaver, der er nødvendige til gennemførelse af dette direktiv, udføres af betalende agenter og andre økonomiske aktører, der er etableret eller i givet fald har deres sted for den faktiske ledelse på deres område, uanset hvor debitor for den fordring, der giver anledning til rentebetalingen, er etableret.«
2)
Følgende artikel indsættes:
»Artikel 1a
Definitioner af visse udtryk
I dette direktiv forstås ved:
a) »økonomisk aktør«: et kredit- eller finansieringsinstitut, en anden juridisk person eller fysisk person, der regelmæssigt eller lejlighedsvis foretager eller sikrer en rentebetaling i henhold til dette direktiv under udøvelsen af sin virksomhed
b) »sted for den faktiske ledelse«: for en enhed med eller uden status som juridisk person den adresse, hvor der træffes de centrale forvaltningsbeslutninger, som er nødvendige for enhedens virksomhed som helhed. Når sådanne beslutninger træffes i mere end ét land eller én jurisdiktion, anses stedet for den faktiske ledelse for at være på den adresse, hvor de fleste af de centrale forvaltningsbeslutninger vedrørende de aktiver, der giver anledning til rentebetalinger, jf. dette direktiv, træffes
c) »sted for den faktiske ledelse«: for en trust eller et andet retligt arrangement:
i)
den faste adresse for den fysiske person, der har det primære ansvar for at træffe de centrale forvaltningsbeslutninger vedrørende det retlige arrangements aktiver eller, i tilfælde af en trust, formueforvalterens faste adresse. Når mere end én fysisk person har et sådant primært ansvar, anses stedet for den faktiske ledelse for at være på den faste adresse for den person, der har det primære ansvar for at træffe de fleste af de centrale forvaltningsbeslutninger vedrørende de aktiver, der giver anledning til rentebetalinger, jf. dette direktiv, eller
ii)
den adresse, hvor den juridiske person, der har det primære ansvar for at forvalte det retlige arrangements aktiver eller, i tilfælde af en trust, formueforvalteren, træffer de centrale forvaltningsbeslutninger vedrørende disse aktiver. Når de centrale forvaltningsbeslutninger træffes i mere end ét land eller én jurisdiktion, anses stedet for den faktiske ledelse for at være på den adresse, hvor de fleste af de centrale forvaltningsbeslutninger vedrørende de aktiver, der giver anledning til rentebetalinger, jf. dette direktiv, træffes
d) »underlagt reel beskatning«: det forhold, at en enhed eller et retligt arrangement er skattepligtigt af alle sine indtægter eller af den del af sine indtægter, der tilskrives dens/dets ikkebosiddende deltagere, herunder af enhver rentebetaling.«
3)
Artikel 2 affattes således:
»Artikel 2
Definition af retmæssig ejer
1. I dette direktiv og med forbehold af stk. 2-4 forstås ved »retmæssig ejer« enhver fysisk person, der modtager en rentebetaling, eller enhver fysisk person, for hvem en sådan betaling sikres, medmindre han fremlægger bevis for, at betalingen ikke er modtaget eller sikret til hans egen fordel, dvs.
a)
at han optræder som betalende agent, jf. artikel 4, stk. 1
b)
at han optræder på vegne af en enhed med eller uden status som juridisk person og meddeler den økonomiske aktør, der foretager eller sikrer rentebetalingen, navn, retlig form, adresse på enhedens etableringssted og, hvis det ligger i et andet land eller en anden jurisdiktion, adresse på enhedens sted for den faktiske ledelse
c)
at han optræder på vegne af et retligt arrangement og meddeler den økonomiske aktør, der foretager eller sikrer rentebetalingen, eventuelt navn, retlig form, adresse på det retlige arrangements sted for den faktiske ledelse og navn på den juridiske eller fysiske person, jf. artikel 1a, litra c), eller
d)
at han optræder på vegne af en anden fysisk person, som er den retmæssige ejer, og meddeler den betalende agent den retmæssige ejers identitet, jf. artikel 3, stk. 2.
2. Hvis en betalende agent har oplysninger, der peger i retning af, at den fysiske person, der modtager en rentebetaling, eller for hvem en rentebetaling sikres, muligvis ikke er den retmæssige ejer, og hvis stk. 1, litra a), b) eller c), ikke finder anvendelse på denne fysiske person, tager den betalende agent rimelige skridt til at fastlægge den retmæssige ejers identitet, jf. artikel 3, stk. 2. Hvis den betalende agent ikke kan identificere den retmæssige ejer, behandler han den pågældende fysiske person som den retmæssige ejer.
3. Hvis en økonomisk aktør, som også er omfattet af artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF (*1), foretager en rentebetaling til eller sikrer en sådan betaling for en enhed eller et retligt arrangement, som ikke er underlagt reel beskatning, og som er etableret eller har sit sted for den faktiske ledelse i et land eller en jurisdiktion uden for det område, der er defineret i artikel 7 i nærværende direktiv, og uden for den territoriale dækning af de aftaler og ordninger, der indeholder de samme foranstaltninger eller tilsvarende foranstaltninger som i nærværende direktiv, gælder andet til femte afsnit i dette stykke.
Betalingen betragtes som foretaget til eller sikret til umiddelbar fordel for en fysisk person, der er bosat i en anden medlemsstat end den økonomiske aktør, og som i artikel 3, nr. 6), i direktiv 2005/60/EF er defineret som den retmæssige ejer af enheden eller det retlige arrangement. Den fysiske persons identitet fastlægges i overensstemmelse med de kundelegitimationsforanstaltninger, der er omhandlet i artikel 7 og artikel 8, stk. 1, litra b), i nævnte direktiv. Denne fysiske person betragtes også som den retmæssige ejer i forbindelse med nærværende direktiv.
Med henblik på første afsnit betragtes de kategorier af enheder og retlige arrangementer, der er nævnt i den vejledende liste, jf. bilag I, som ikke underlagt reel beskatning.
Den økonomiske aktør, der er nævnt i første afsnit, fastlægger enhedens eller det retlige arrangements retlige form og etableringssted eller i givet fald stedet for den faktiske ledelse på grundlag af oplysningerne fra en fysisk person, der optræder på vegne af enheden eller det retlige arrangement, navnlig i overensstemmelse med stk. 1, litra b) og c), medmindre den økonomiske aktør har mere pålidelige oplysninger, som viser, at de modtagne oplysninger er ukorrekte eller ufuldstændige med henblik på anvendelsen af dette stykke.
Hvis en enhed eller et retligt arrangement ikke henhører under en af kategorierne i bilag I eller henhører under disse kategorier, men påberåber sig at være underlagt reel beskatning, skal den økonomiske aktør, jf. første afsnit, fastslå, om den/det er underlagt reel beskatning, på grundlag af almindeligt anerkendte kendsgerninger eller på grundlag af officielle dokumenter, som enheden eller det retlige arrangement forelægger, eller som er tilgængelige ved hjælp af de kundelegitimationsforanstaltninger, der træffes i overensstemmelse med direktiv 2005/60/EF.
4. Hvis en enhed eller et retligt arrangement anses for at være betalende agent ved modtagelse af en rentebetaling eller ved sikring af en sådan betaling i henhold til artikel 4, stk. 2, anses rentebetalingen for at tilfalde følgende fysiske personer, der anses for at være de retmæssige ejere i henhold til dette direktiv:
a)
enhver fysisk person, der har ret til at modtage indtægterne fra de aktiver, der giver anledning til denne betaling, eller som har ret til at modtage andre aktiver, der repræsenterer denne betaling, når enheden eller det retlige arrangement modtager betalingen, eller når betalingen sikres på dens/dets vegne, i forhold til hans ret til disse indtægter
b)
for enhver del af indtægterne fra de aktiver, der giver anledning til denne betaling, eller af de andre aktiver, der repræsenterer denne betaling, som ingen af de i litra a) omhandlede fysiske personer har ret til, når enheden eller det retlige arrangement modtager betalingen, eller når betalingen sikres på dens/dets vegne, enhver fysisk person, der direkte eller indirekte har bidraget til enhedens eller det retlige arrangements aktiver, uanset om en sådan fysisk person har ret til enhedens eller det retlige arrangements aktiver eller indtægter
c)
hvis ingen af de i litra a) eller b) omhandlede fysisk personer, der i fællesskab eller tilsammen har ret til alle indtægterne fra de aktiver, der giver anledning til denne betaling, eller til alle de andre aktiver, der repræsenterer en sådan betaling, på tidspunktet for rentebetalingens modtagelse eller sikring, enhver fysisk person, i forhold til hans ret til disse indtægter, der på et senere tidspunkt får ret til alle eller en del af de aktiver, der giver anledning til rentebetalingen, eller til andre aktiver, der repræsenterer en sådan rentebetaling. Den samlede rentebetaling, der anses for at tilfalde den pågældende fysiske person, må ikke overstige den rentebetaling, som er modtaget af eller sikret for enheden eller det retlige arrangement, efter fradrag af enhver del, der i overensstemmelse med dette stykke er blevet tilskrevet en fysisk person, jf. litra a) eller b).
(*1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (EUT L 309 af 25.11.2005, s. 15).«"
4)
Artikel 3 og 4 affattes således:
»Artikel 3
De retmæssige ejeres identitet og bopæl
1. Hver medlemsstat skal på sit område fastlægge og sikre anvendelsen af de procedurer, der er nødvendige for at gøre det muligt for den betalende agent at identificere de retmæssige ejere og deres bopæl med henblik på artikel 8-12.
Disse procedurer skal være i overensstemmelse med de i stk. 2 og 3 fastsatte minimumsstandarder.
2. Den betalende agent fastlægger den retmæssige ejers identitet på grundlag af minimumsstandarder, der varierer efter, hvornår den betalende agent og den retmæssige ejer har optaget forbindelser:
a)
for kontraktlige forbindelser optaget før den 1. januar 2004 fastlægger den betalende agent den retmæssige ejers identitet, som består af navn og adresse, ved hjælp af de oplysninger, han er i besiddelse af, navnlig i henhold til de gældende forskrifter i etableringslandet og til direktiv 2005/60/EF
b)
for kontraktlige forbindelser, der er optaget, eller, hvis sådanne kontraktlige forbindelser ikke findes, for transaktioner, der er gennemført den 1. januar 2004 eller senere, fastlægger den betalende agent den retmæssige ejers identitet i form af navn, adresse, fødselsdato og fødested og i overensstemmelse med den liste, der er nævnt i stk. 4, det skattemæssige identifikationsnummer eller tilsvarende, der er tildelt af den medlemsstat, hvor den retmæssige ejer har skattemæssig bopæl. For kontraktlige forbindelser, der er optaget, eller hvis sådanne kontraktlige forbindelser ikke findes, for transaktioner, der er gennemført inden den 1. juli 2015, kræves oplysninger om fødselsdato og fødested kun, hvor et sådant skattemæssigt identifikationsnummer eller tilsvarende ikke er til rådighed.
De oplysninger, der henvises til i første afsnit, litra b), fastlægges på grundlag af et pas, et officielt identitetskort eller et andet officielt identitetsdokument, eventuelt i henhold til den liste, der er nævnt i stk. 4, som forevises af den retmæssige ejer. Oplysninger, der ikke er anført i disse dokumenter, fastlægges på grundlag af ethvert andet dokument, der beviser identiteten, som forevises af den retmæssige ejer.
3. Hvis den retmæssige ejer frivilligt forelægger en attest for skattemæssig bopæl, som er udstedt af et lands kompetente myndighed højst tre år inden betalingsdatoen eller på et senere tidspunkt, hvor betalingen anses for at tilfalde den retmæssige ejer, anses vedkommendes bopæl for at være i dette land. Hvis dette ikke er tilfældet, anses personen for at have bopæl i det land, hvor vedkommende har fast adresse. Den betalende agent fastlægger den retmæssige ejers faste adresse på grundlag af følgende minimumsstandarder:
a)
for kontraktlige forbindelser optaget før den 1. januar 2004 fastlægger den betalende agent den retmæssige ejers nuværende faste adresse ved hjælp af de oplysninger, han er i besiddelse af, navnlig i henhold til de gældende forskrifter i etableringslandet og til direktiv 2005/60/EF
b)
for kontraktlige forbindelser, der er optaget, eller, hvis sådanne kontraktlige forbindelser ikke findes, for transaktioner, der er gennemført den 1. januar 2004 eller senere, sørger den betalende agent for, at den retmæssige ejers nuværende faste adresse på grundlag af den adresse, der fremgår af identifikationsproceduren i stk. 2, første afsnit, litra b), ajourføres på grundlag af den seneste dokumentation, som er til rådighed for den betalende agent.
I den situation, der er nævnt i første afsnit, litra b), hvor retmæssige ejere forelægger et pas, et officielt identitetskort eller et andet officielt identitetsdokument udstedt af en medlemsstat og erklærer sig som hjemmehørende i et tredjeland, fastlægges bopælen ved hjælp af en skattemæssig bopælsattest udstedt højst tre år inden betalingsdatoen eller på et senere tidspunkt, hvor betalingen anses for at tilfalde den retmæssige ejer, af den kompetente myndighed i det tredjeland, hvor den retmæssige ejer hævder at være hjemmehørende. Hvis en sådan attest ikke kan fremvises, anses bopælen for at befinde sig i den medlemsstat, der har udstedt passet, det officielle identitetskort eller ethvert andet officielt identitetsdokument. For retmæssige ejere, for hvilke den betalende agent har officiel dokumentation til sin rådighed, der beviser, at de har skattemæssig bopæl i et andet land end det land, hvor de har fast adresse på grund af privilegier forbundet med deres diplomatiske status eller med andre internationalt aftalte regler, fastlægges bopælen ved hjælp af sådan officiel dokumentation, som er tilgængelig for den betalende agent.
4. Hver medlemsstat, der tildeler skattemæssige identifikationsnumre eller tilsvarende, underretter senest den 31. december 2014 Kommissionen om disse numres struktur og format og om den officielle dokumentation, der indeholder oplysninger om tildelte identifikationsnumre. Hver medlemsstat underretter endvidere Kommissionen, hvis der sker ændringer i dette. Kommissionen offentliggør i Den Europæiske Unions Tidende en samlet liste over de modtagne oplysninger.
Artikel 4
Betalende agenter
1. En økonomisk aktør, der er etableret i en medlemsstat, og som betaler renter til eller sikrer en sådan betaling til umiddelbar fordel for den retmæssige ejer, betragtes som betalende agent i henhold til dette direktiv.
I forbindelse med dette stykke har det ingen betydning, om den berørte økonomiske aktør er debitor eller udsteder af fordringen eller værdipapiret, som vedrører indtægterne, eller om vedkommende er den økonomiske aktør, som debitoren, udstederen eller den retmæssige ejer pålægger at betale indtægterne eller sikre betalingen af disse.
En økonomisk aktør etableret i en medlemsstat anses også for at være betalende agent i henhold til dette direktiv, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
han foretager en rentebetaling til eller sikrer en sådan betaling for en anden økonomisk aktør, herunder den første økonomiske aktørs faste driftssted eller datterselskab, etableret uden for det område, der er defineret i artikel 7, og uden for den territoriale dækning af de aftaler og ordninger, der indeholder de samme foranstaltninger eller foranstaltninger, der svarer til dem, som er fastsat i dette direktiv, og
b)
den første økonomiske aktør har på grundlag af foreliggende oplysninger grund til at tro, at den anden økonomiske aktør vil betale indtægterne til eller sikre en sådan betaling til umiddelbar fordel for en retmæssig ejer, der er en fysisk person, som den første økonomiske aktør ved bor i en anden medlemsstat, under hensyntagen til artikel 3.
Hvis betingelserne i første afsnit, litra a) og b), er opfyldt, anses den betaling, der er foretaget eller sikret af den første økonomiske aktør, for at være foretaget eller sikret til umiddelbar fordel for den retmæssige ejer, der er omhandlet i litra b) i nævnte afsnit.
2. En enhed eller et retligt arrangement, der har sit sted for den faktiske ledelse i en medlemsstat, og som ikke er underlagt reel beskatning i henhold til de generelle regler om direkte beskatning, som er gældende enten i denne medlemsstat eller i den medlemsstat, hvor den/det er etableret, eller i et andet land eller en anden jurisdiktion, hvor den/det på anden måde har skattemæssig bopæl, anses for at være en betalende agent ved modtagelse af en rentebetaling eller efter at have sikret en sådan betaling.
I forbindelse med dette stykke betragtes de kategorier af enheder og retlige arrangementer, der er nævnt i den vejledende liste, jf. bilag II, ikke som værende underlagt reel beskatning.
Hvis en enhed eller et retligt arrangement ikke tilhører i en af kategorierne i den vejledende liste, jf. bilag II, eller er omfattet af bilaget, men påberåber sig at være underlagt reel beskatning, skal den økonomiske aktør fastslå, om den/det er underlagt reel beskatning, på grundlag af almindeligt anerkendte kendsgerninger eller på grundlag af officielle dokumenter, som enheden eller det retlige arrangement forelægger, eller som er tilgængelige ved hjælp af de kundelegitimationsforanstaltninger, der træffes i overensstemmelse med direktiv 2005/60/EF.
Enhver økonomisk aktør, der er etableret i en medlemsstat, og som foretager en rentebetaling til eller sikrer en sådan betaling for en enhed eller et retligt arrangement, der er omhandlet i dette stykke, og som har sit sted for den faktiske ledelse i en anden medlemsstat end den stat, hvor den økonomiske aktør er etableret, underretter, under anvendelse af de oplysninger, der er nævnt i artikel 2, stk. 3, fjerde afsnit, eller andre tilgængelige oplysninger, sin medlemsstats kompetente myndighed om følgende:
i)
enhedens eller det retlige arrangements eventuelle navn
ii)
dens/dets retlige form
iii)
dens/dets sted for den faktiske ledelse
iv)
den samlede rentebetaling præciseret i overensstemmelse med artikel 8, som er foretaget til eller sikret for enheden eller det retlige arrangement
v)
datoen for den seneste rentebetaling.
Det fastslås efter bestemmelserne i artikel 2, stk. 4, hvilke fysiske personer der skal anses for at være de retmæssige ejere af en rentebetaling, der er foretaget til eller sikret for de enheder eller retlige arrangementer, der er omhandlet i dettes stykkes første afsnit. Når litra c) i artikel 2, stk. 4, finder anvendelse, meddeler enheden eller det retlige arrangement, når en fysisk person på et senere tidspunkt får ret til de aktiver, der giver anledning til denne rente, eller til andre aktiver, der repræsenterer rentebetalingen, den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den/det har sit sted for den faktiske ledelse, de oplysninger, der er anført i artikel 8, stk. 1, andet afsnit. Enheden eller det retlige arrangement underretter også sin kompetente myndighed om enhver flytning af stedet for den faktiske ledelse.
De forpligtelser, der er nævnt i det femte afsnit, gælder i ti år fra datoen for den seneste rentebetaling, som enheden eller det retlige arrangement har modtaget eller sikret, eller den seneste dato, hvor en fysisk person fik ret til de aktiver, der giver anledning til en sådan rente, eller til andre aktiver, der repræsenterer rentebetalingen, idet det sidste tidspunkt gælder.
Hvis en enhed eller et retligt arrangement i et tilfælde, hvor artikel 2, stk. 4, litra c), finder anvendelse, har flyttet sit sted for den faktiske ledelse til en anden medlemsstat, sender den første medlemsstats kompetente myndighed følgende oplysninger til den nye medlemsstats kompetente myndighed:
i)
den rentebetaling, der er modtaget af eller sikret for enheden eller det retlige arrangement, og for hvilken ingen tidligere har haft og stadig ikke har ret til de relevante aktiver
ii)
datoen for den seneste rentebetaling, der er modtaget af eller sikret for enheden eller det retlige arrangement, eller den seneste dato, hvor en fysisk person fik ret til alle eller en del af de aktiver, der giver anledning til en sådan rente, eller til andre aktiver, der repræsenterer rentebetalingen, idet det sidste tidspunkt gælder.
Dette stykke finder ikke anvendelse, hvis enheden eller det retlige arrangement fremlægger bevis for, at den/det befinder sig i en af følgende situationer:
a)
den/det er et institut for kollektiv investering eller anden kollektiv investeringsfond eller -ordning som defineret i artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra d), nr. i) og iii), eller litra e), nr. i) og iii)
b)
den/det er et institut, der yder pensions- eller forsikringsydelser eller et institut, der af et sådant institut er bemyndiget til at forvalte dets aktiver
c)
den/det er anerkendt som undtaget fra reel beskatning i henhold til de generelle regler om direkte beskatning, fordi den/det udelukkende tjener velgørende formål til gavn for offentligheden i henhold til de procedurer, som er gældende i den medlemsstat, hvor den/det har skattemæssig bopæl eller stedet for den faktiske ledelse
d)
der er tale om en situation med flere retmæssige ejere, hvor den økonomiske aktør, der foretager eller sikrer betalingen, har fastlagt alle de retmæssige ejeres identitet og bopæl i overensstemmelse med artikel 3, og den økonomiske aktør derfor er betalende agent i overensstemmelse med stk. 1 i denne artikel.
3. En enhed som omhandlet i stk. 2, der svarer til et institut for kollektiv investering eller anden kollektiv investeringsfond eller -ordning som omhandlet i stk. 2, ottende afsnit, litra a), kan med henblik på dette direktiv vælge at blive behandlet som et sådant institut eller en sådan investeringsfond eller -ordning.
Hvis en enhed benytter den i dette stykkes første afsnit omhandlede mulighed, udsteder den medlemsstat, hvor den har sit sted for den faktiske ledelse, en attest herfor. Enheden forelægger denne attest for den økonomiske aktør, der foretager eller sikrer rentebetalingen. Den økonomiske aktør er i så fald undtaget fra forpligtelsen i stk. 2, fjerde afsnit.
Medlemsstaterne fastlægger de nærmere regler vedrørende den i dettes stykkes første afsnit omhandlede mulighed for enheder, som har deres sted for den faktiske ledelse på deres område, med henblik på at sikre effektiv anvendelse af direktivet.«
5)
Artikel 6 affattes således:
»Artikel 6
Definition af rentebetalinger
1. I dette direktiv forstås ved »rentebetalinger«:
a)
renter betalt eller krediteret en konto vedrørende fordringer af enhver art med eller uden prioritetsgaranti eller klausuler om andel i debitors udbytte, navnlig indtægter fra statsgældsbeviser og indtægter fra obligationer eller forskrivninger, herunder præmier eller gevinster i tilknytning til sådanne gældsbeviser, obligationer eller forskrivninger; strafrenter for forsinket betaling betragtes ikke som rentebetalinger
b)
enhver form for indtægter betalt eller realiseret eller krediteret til en konto vedrørende alle former for værdipapirer, undtagen når indtægterne direkte betragtes som en rentebetaling i overensstemmelse med litra a), c), d) eller e), og når:
i)
de betingelser for en forrentning af investeret kapital, der blev fastsat på udstedelsesdatoen, omfatter en forpligtelse over for investor til, at han ved værdipapirernes udløb modtager mindst 95 % af den investerede kapital, eller
ii)
de betingelser, der blev fastsat på udstedelsesdatoen, bestemmer, at mindst 95 % af indtægterne fra værdipapirerne er forbundet med rente eller indtægter af de typer, der er nævnt i litra a), c), d) eller e)
c)
påløbne eller kapitaliserede renter i forbindelse med afståelse, indfrielse eller tilbagekøb af de i litra a) omhandlede fordringer og påløbne eller kapitaliserede indtægter i forbindelse med afståelse, indfrielse eller tilbagekøb af de i litra b) omhandlede værdipapirer
d)
indtægter afledt af de i dette stykkes litra a), b) eller c) omhandlede betalinger, enten direkte eller indirekte, herunder via en enhed eller et retligt arrangement omhandlet i artikel 4, stk. 2, hvis de er udloddet af
i)
institutter for kollektiv investering eller andre kollektive investeringsfonde eller -ordninger, der enten er registreret som sådanne i overensstemmelse med lovgivningen i en af medlemsstaterne eller et af de lande i EØS-området, der ikke er medlem af Unionen, eller som har fondsbestemmelser eller vedtægter, der er underlagt lovgivningen om kollektive investeringsfonde eller -ordninger i en af disse stater eller et af disse lande. Dette gælder uanset investeringsinstitutternes, -fondenes eller -ordningernes retlige form og uanset en eventuel restriktion til en begrænset gruppe investorer i forbindelse med anskaffelse, salg og indløsning af dens andele eller enheder
ii)
enheder, der har benyttet muligheden i artikel 4, stk. 3
iii)
enhver kollektiv investeringsfond eller -ordning etableret uden for det i artikel 7 definerede område og uden for EØS-området. Dette gælder uanset denne fonds eller denne ordnings retlige form og uanset en eventuel restriktion til en begrænset gruppe investorer i forbindelse med anskaffelse, salg og indløsning af dens andele eller enheder
e)
indkomst i forbindelse med afståelse, indfrielse eller tilbagekøb af andele eller enheder i følgende institutter, enheder eller investeringsfonde eller -ordninger, hvis de direkte eller indirekte via andre sådanne institutter, fonde eller ordninger eller via enheder eller retlige arrangementer som omhandlet i artikel 4, stk. 2, investerer mere end 40 % af deres aktiver i fordringer omhandlet i dette stykkes litra a) eller i værdipapirer omhandlet i litra b) deri:
i)
institutter for kollektiv investering eller andre kollektive investeringsfonde eller -ordninger, der enten er registreret som sådanne i overensstemmelse med lovgivningen i en af medlemsstaterne eller et af de lande i EØS-området, der ikke er medlem af Unionen, eller som har fondsbestemmelser eller vedtægter, der er underlagt lovgivningen om kollektive investeringsfonde eller -ordninger i en af disse stater eller et af disse lande. Dette gælder uanset investeringsinstitutternes, -fondenes eller -ordningernes retlige form og uanset en eventuel restriktion til en begrænset gruppe investorer i forbindelse med anskaffelse, salg og indløsning af dens andele eller enheder
ii)
enheder, der har benyttet muligheden i artikel 4, stk. 3
iii)
enhver kollektiv investeringsfond eller -ordning etableret uden for det i artikel 7 definerede område og uden for EØS-området. Dette gælder uanset denne fonds eller denne ordnings retlige form og uanset en eventuel restriktion til en begrænset gruppe investorer i forbindelse med anskaffelse, salg og indløsning af dens andele eller enheder.
I forbindelse med dette litra anses de af institutternes eller enhedernes eller investeringsfondenes eller -ordningernes aktiver, som de skal stille som sikkerhed i henhold til deres aftaler, kontrakter eller andre retsdokumenter for at kunne opfylde deres investeringsmål, og som investor ikke er part i og ikke har nogen juridisk ret til, ikke for at være fordringer, jf. litra a), eller værdipapirer, jf. litra b)
f)
udbytte fra en livsforsikringskontrakt, hvis:
i)
kontrakten indeholder en garanti for udbytte, eller
ii)
mere end 40 % af kontraktens faktiske ydelse er forbundet med rente eller indtægter som nævnt i litra a), b), c), d) og e).
I forbindelse med dette litra anses ethvert beløb ud over en tilbagebetaling eller delvis tilbagebetaling, som er foretaget af livsforsikringsselskabet inden livsforsikringskontrakten udløb, samt ethvert beløb, som er udbetalt af livsforsikringsselskabet ud over summen af alle betalinger til livsforsikringsselskabet under samme livsforsikringskontrakt, for at være udbytte fra en livsforsikringskontrakt. I tilfælde af hel eller delvis overdragelse af en livsforsikring til en tredjepart anses enhver værdi af den tildelte kontrakt ud over summen af alle betalinger til livsforsikringsselskabet også for at være udbytte fra en livsforsikringskontrakt. Udbytte af en livsforsikringskontrakt, som kun omfatter en pension eller en fast årlig udbetaling i mindst fem år, betragtes kun som sådan, hvis der er tale om tilbagebetaling eller overdragelse til tredjemand, der foretages inden udløbet af den femårige periode. Et beløb, som kun udbetales i forbindelse med dødsfald, invaliditet eller sygdom, anses ikke for at være udbytte fra en livsforsikringskontrakt.
Medlemsstaterne har imidlertid mulighed for kun at lade indkomst som omhandlet i første afsnit, litra e), indgå i definitionen af rentebetaling, for institutter for kollektiv investering eller andre kollektive investeringsfonde eller -ordninger, der enten er registreret i henhold til deres bestemmelser, eller som har fondsbestemmelser eller vedtægter, der er underlagt deres lovgivning, for så vidt denne indkomst svarer til en indkomst, der direkte eller indirekte stammer fra rentebetalinger som defineret i litra a), b) eller c) i det nævnte afsnit.
Med hensyn til første afsnit, litra f), nr. ii), har en medlemsstat mulighed for at medtage udbytter i definitionen af rentebetaling, uanset ydelsens sammensætning, hvis de er udbetalt af eller modtaget fra et livsforsikringsselskab, der er etableret i denne medlemsstat.
Hvis en medlemsstat gør brug af en af eller begge de i andet og tredje afsnit omhandlede muligheder, underretter den Kommissionen herom. Kommissionen offentliggør i Den Europæiske Unions Tidende, at der er gjort brug af denne mulighed, og med gyldighed fra datoen for en sådan offentliggørelse bliver brugen af muligheden bindende for de andre medlemsstater.
2. Med hensyn til stk. 1, første afsnit, litra b), skal den samlede betaling, hvis en betalende agent ikke har nogen oplysninger om størrelsen af den indtægt, der er betalt, realiseret eller krediteret, anses for at være rentebetaling.
Med hensyn til stk. 1, første afsnit, litra c), skal den samlede betaling, hvis en betalende agent ikke har nogen oplysninger om størrelsen af den rente eller indtægt, der er påløbet eller kapitaliseret i forbindelse med afståelse, indfrielse eller tilbagekøb, anses for at være rentebetaling.
Med hensyn til stk. 1, første afsnit, litra d) og e), skal den samlede indkomst, hvis en betalende agent ikke har nogen oplysninger om, hvor stor en del af indkomsten der afledes af rentebetalinger i henhold til litra a), b) og c) i det nævnte afsnit, anses for at være rentebetaling.
Med hensyn til stk. 1, første afsnit, litra f), skal den samlede betaling, hvis en betalende agent ikke har nogen oplysninger om størrelsen af udbyttet fra en livsforsikringskontrakt, anses for at være rentebetaling.
3. Med hensyn til stk. 1, første afsnit, litra e), skal procentsatsen, hvis en betalende agent ikke har nogen oplysninger om procentsatsen for de aktiver, der er investeret i fordringer eller i relevante værdipapirer eller i andele eller enheder i henhold til nævnte litra, anses for at være højere end 40 %. Hvis agenten ikke er i stand til at fastlægge beløbet for den indkomst, som den retmæssige ejer har realiseret, betragtes indkomsten som værende provenuet af afståelsen, indfrielsen eller tilbagekøbet af andelene eller enhederne.
Med hensyn til stk. 1, første afsnit, litra f), nr. ii), anses den ydelsesprocent, der er forbundet med rentebetalinger, jf. litra a), b), c), d) eller e) i det nævnte afsnit, for at være over 40 %, hvis den betalende agent ikke har nogen oplysninger om denne procent.
4. Hvis en rentebetaling som angivet i stk. 1 foretages til en enhed eller et retligt arrangement som omhandlet i artikel 4, stk. 2, eller krediteres en sådan enheds eller et sådant retligt arrangements konto, anses den for at tilfalde en fysisk person som omhandlet i artikel 2, stk. 4. Hvis der er tale om en enhed, gælder dette kun, hvis enheden ikke har benyttet muligheden i artikel 4, stk. 3.
5. Med hensyn til stk. 1, første afsnit, litra c) og e), skal medlemsstaterne have mulighed for at kræve, at betalende agenter på deres område beregner renterne eller andre relevante indtægter på årsbasis i en periode, der ikke må overstige et år, og behandler sådanne på årsbasis beregnede renter eller andre relevante indtægter som rentebetalinger, også selv om der ikke finder afståelse, indfrielse eller tilbagekøb sted i den pågældende periode.
6. Uanset stk. 1, første afsnit, litra d) og e), skal det være muligt for medlemsstaterne at holde enhver i de pågældende bestemmelser omhandlet form for indtægter fra institutter, enheder eller investeringsfonde eller -ordninger, der har fondsbestemmelser eller vedtægter, som er underlagt deres lovgivning, uden for definitionen af rentebetaling, hvis de pågældende institutters, enheders eller fondes eller ordningers direkte eller indirekte investeringer i fordringer som omhandlet i litra a) i nævnte afsnit, eller i værdipapirer som omhandlet i litra b) i nævnte afsnit, ikke har oversteget 15 % af deres aktiver.
Uanset stk. 4 kan medlemsstaterne ligeledes beslutte at holde de renteudbetalinger, der foretages til eller krediteres en konto tilhørende en enhed eller et retligt arrangement som omhandlet i artikel 4, stk. 2, der har sit sted for den faktiske ledelse på deres område, uden for definitionen af rentebetaling, jf. stk. 1, hvis de pågældende enheders eller retlige arrangementers direkte eller indirekte investeringer i fordringer omhandlet i stk. 1, første afsnit, litra a), eller i værdipapirer omhandlet i litra b) i det nævnte afsnit, ikke har oversteget 15 % af deres aktiver. Hvis der er tale om en enhed, gælder dette kun, hvis enheden ikke har benyttet muligheden i artikel 4, stk. 3.
Hvis en medlemsstat gør brug af en af eller begge de i første og andet afsnit omhandlede muligheder, underretter den Kommissionen herom. Kommissionen offentliggør i Den Europæiske Unions Tidende, at der er gjort brug af denne mulighed, og med gyldighed fra datoen for en sådan offentliggørelse bliver brugen af muligheden bindende for de andre medlemsstater.
7. Den i stk. 1, første afsnit, litra e) og litra f), nr. ii), og stk. 3 omhandlede tærskel på 40 % fastsættes fra den 1. januar 2016 til 25 %.
8. De i stk. 1, første afsnit, litra e), og stk. 6 omhandlede procentsatser fastsættes under henvisning til investeringspolitikken eller under henvisning til investeringsstrategien og -målene som fastlagt i driftsdokumenterne for de berørte institutter, enheder eller investeringsfonde eller -ordninger.
I forbindelse med dette stykke omfatter dokumenterne
a)
fondsbestemmelserne eller vedtægterne for institutterne, enhederne eller investeringsfondene eller -ordningerne
b)
en aftale, en kontrakt eller et andet retsdokument, som institutterne, enhederne eller investeringsfondene eller -ordningerne har indgået, og som er stillet til rådighed for en økonomisk aktør, og
c)
et prospekt eller lignende dokument, der er udstedt af eller på vegne af institutterne, enhederne eller investeringsfondene eller -ordningerne, og som forelægges for deres investorer.
Hvis dokumenterne ikke definerer en investeringspolitik, en investeringsstrategi eller investeringsmål, fastsættes disse procentsatser under henvisning til den faktiske sammensætning af de berørte institutters, enheders eller investeringsfondes eller -ordningers aktiver på baggrund af gennemsnittet af aktiver i begyndelsen eller på datoen for deres første halvårsrapport og ved udgangen af deres seneste regnskabsperiode inden den dato, hvor rentebetalingen til den retmæssige ejer foretages eller sikres af den betalende agent. For nyetablerede institutter, enheder eller investeringsfonde eller -ordninger bygger en sådan faktisk sammensætning på gennemsnittet af aktiver på startdatoen og datoen for den første evaluering af aktiverne som fastsat i de pågældende institutters, enheders eller fondes eller ordningers driftsdokumenter.
Sammensætningen af aktiverne måles i overensstemmelse med de gældende regler i en medlemsstat eller i et land i EØS-området, der ikke er medlem af Unionen, hvor et institut for kollektiv investering eller anden kollektiv investeringsfond eller -ordning er registreret som sådant/sådan, eller hvis lovgivning gælder for dets/dens fondsbestemmelser eller vedtægter. Den således målte sammensætning er bindende for de øvrige medlemsstater.
9. De i stk. 1, første afsnit, litra b), omhandlede indtægter, betragtes kun som en rentebetaling for så vidt de værdipapirer, der giver anledning til indtægterne, først er udstedt den 1. juli 2014 eller senere. De værdipapirer, der er udstedt før denne dato, medregnes ikke i de procentsatser, der er omhandlet i litra e) i det nævnte afsnit og i stk. 6.
10. Udbytte fra en livsforsikringskontrakt anses kun for at være en rentebetaling i henhold til stk. 1, første afsnit, litra f), for så vidt den livsforsikringskontrakt, der giver anledning til et sådant udbytte, først er indgået den 1. juli 2014 eller senere.
11. Medlemsstaterne har mulighed for kun at betragte indkomst omhandlet i stk. 1, første afsnit, litra e), nr. i), i forbindelse med afståelse, indfrielse eller tilbagekøb af andele eller enheder i etablerede institutter for kollektiv investering, som ikke er UCITS, der er godkendt i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF (*2), som rentebetaling, for så vidt den er tilfaldet disse institutter den 1. juli 2014 eller senere.
(*2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (EUT L 302 af 17.11.2009, s. 32).«"
6)
Artikel 8 affattes således:
»Artikel 8
Den betalende agents indgivelse af information
1. Når den retmæssige ejer har bopæl i en anden medlemsstat end den, hvor den betalende agent er etableret, omfatter den information, som den betalende agent skal indgive til sit etableringslands kompetente myndighed, som et minimum følgende:
a)
den retmæssige ejers identitet og bopæl fastlagt i henhold til artikel 3, eller, i situationer med flere retmæssige ejere, de i artikel 1, stk. 1, omhandlede retmæssige ejeres identitet og bopæl
b)
den betalende agents navn og adresse
c)
den retmæssige ejers kontonummer eller, såfremt et sådant ikke findes, identifikation af den fordring, der giver anledning til rentebetalingen, eller af den livsforsikringsaftale, det værdipapir, den andel eller enhed, der giver anledning til betalingen
d)
oplysninger om rentebetalingen i henhold til stk. 2.
Hvis den retmæssige ejer er bosiddende i en anden medlemsstat end den, hvor den betalende agent som omhandlet i artikel 4, stk. 2, har sit sted for den faktiske ledelse, giver denne betalende agent den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor han har sit sted for den faktiske ledelse, den i dette stykkes første afsnit, litra a)-d), nævnte information. Herudover indgiver en sådan betalende agent også information om følgende:
i)
det samlede beløb af de rentebetalinger, han har modtaget eller sikret, og som anses for at tilfalde de retmæssige ejere
ii)
når en fysisk person bliver retmæssig ejer som omhandlet i artikel 2, stk. 4, litra c), det beløb, som anses for at tilfalde denne fysiske person, samt datoen herfor.
2. Den information, som den betalende agent skal indgive vedrørende rentebetaling, skal som et minimum indeholde en differentiering mellem nedenstående kategorier af rentebetaling og angive følgende:
a)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra a): det betalte eller krediterede rentebeløb
b)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra b): enten de betalte, realiserede eller krediterede indtægters beløb eller betalingens samlede beløb
c)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra c) eller e): enten det rente- eller indkomstbeløb, der er omhandlet i de nævnte litraer, eller det samlede beløb af provenuet af afståelsen, indfrielsen eller tilbagekøbet
d)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra d): enten det indkomstbeløb, der er omhandlet i nævnte litra, eller udlodningens samlede beløb
e)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 4: det rentebeløb, der tilskrives hver af de retmæssige ejere, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1
f)
hvis en medlemsstat udnytter muligheden i artikel 6, stk. 5: rentebeløbet på årsbasis eller andre relevante indtægter
g)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra f): enten det beregnede udbytte i henhold til denne bestemmelse eller betalingens samlede beløb. Hvis der er tale om overdragelse til tredjemand, og den betalende agent derfor ikke har oplysninger om den tildelte værdi: summen af alle betalinger til livsforsikringsselskabet under livsforsikringskontrakten.
Den betalende agent underretter den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor han er etableret eller, hvis der er tale om en betalende agent i henhold til artikel 4, stk. 2, den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor han har sit sted for den faktiske ledelse, når han indgiver information om de samlede beløb i overensstemmelse med første afsnit, litra b), c), d) og e), i dette stykke.
3. I situationer med flere retmæssige ejere underretter den betalende agent den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor han er etableret, eller, hvis der er tale om en betalende agent i henhold til artikel 4, stk. 2, underrettes den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor han har sit sted for den faktiske ledelse, om, hvorvidt det beløb, der rapporteres for hver retmæssig ejer, er det fulde beløb, der tilskrives samlet til de retmæssige ejere, eller om det er den berørte retmæssige ejers faktiske andel eller en ligelig andel.
4. Uanset stk. 2 kan medlemsstaterne tillade, at de betalende agenter kun indgiver følgende oplysninger:
a)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra a), b) eller d): det samlede rente- eller indkomstbeløb
b)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra c) eller e): det samlede beløb af provenuet af afståelsen, indfrielsen eller tilbagekøbet forbundet med sådanne betalinger
c)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra f): enten det udbytte, som den kompetente myndighed i den retsmæssige ejers bopælsmedlemsstat ikke på anden måde har modtaget oplysning om fra den betalende agent, enten direkte eller via dennes skattemæssige repræsentant eller den kompetente myndighed i en anden medlemsstat, i medfør af lovbestemmelser, der er forskellige fra dem, som er nødvendige for at gennemføre dette direktiv, eller det samlede beløb udbetalt i henhold til livsforsikringskontrakter, der giver anledning til sådanne betalinger.
Den betalende agent underretter om, hvorvidt de samlede beløb i henhold til første afsnit, litra a), b) og c), i dette stykke indberettes.«
7)
Artikel 9 ændres således:
a)
Følgende stykker indsættes:
»1a. Den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den økonomiske aktør er etableret, afgiver de i artikel 4, stk. 2, fjerde afsnit, omhandlede oplysninger til den kompetente myndighed i en anden medlemsstat, hvor enheden eller det retlige arrangement har sit sted for den faktiske ledelse.
1b. Hvis en betalende agent som omhandlet i artikel 4, stk. 2, har flyttet sit sted for den faktiske ledelse til en anden medlemsstat, afgiver den første medlemsstats kompetente myndighed de i artikel 4, stk. 2, syvende afsnit, omhandlede oplysninger til den nye medlemsstats kompetente myndighed.«
b)
Stk. 2 affattes således:
»2. Indberetningen af information skal være automatisk og finde sted mindst en gang om året inden for seks måneder efter udgangen af skatteåret for den betalende agents eller økonomiske aktørs medlemsstat og skal omfatte følgende omstændigheder, der har fundet sted i det pågældende år:
i)
alle rentebetalinger
ii)
alle situationer, hvor fysiske personer er blevet retmæssige ejere som omhandlet i artikel 2, stk. 4
iii)
alle en betalende agents ændringer af stedet for den faktiske ledelse som omhandlet i artikel 4, stk. 2.«
8)
I artikel 10 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 1 affattes således:
»1. I en overgangsperiode regnet fra den dato, der er fastsat i artikel 17, stk. 2 og 3, har Luxembourg og Østrig ikke pligt til at anvende bestemmelserne i afsnit II, jf. dog artikel 13, stk. 1.
De har imidlertid ret til at modtage oplysninger fra de øvrige medlemsstater i henhold til afsnit II.
I overgangsperioden har dette direktiv til formål at sikre en reel minimumsbeskatning af indtægter fra opsparing i form af rentebetalinger, som udbetales i en medlemsstat til retmæssige ejere, der er fysiske personer med skattemæssig bopæl i en anden medlemsstat.«
b)
Stk. 3 affattes således:
»3. Ved overgangsperiodens udgang skal Luxembourg og Østrig anvende bestemmelserne i kapitel II og ophøre med at opkræve kildeskat og med at foretage deling af provenu i henhold til artikel 11 og 12. Hvis Luxembourg og Østrig vælger at anvende bestemmelserne i kapitel II i overgangsperioden, ophører de med at opkræve kildeskat og med at foretage deling af provenu i henhold til artikel 11 og 12.«
9)
Artikel 11 ændres således:
a)
Stk. 1 og 2, affattes således:
»1. I den i artikel 10 omhandlede overgangsperiode opkræver Luxembourg og Østrig, når den retmæssige ejer er hjemmehørende i en anden medlemsstat end den, hvor den betalende agent er etableret, eller hvis der er tale om en betalende agent i henhold til artikel 4, stk. 2, hvor den betalende agent har sit sted for den faktiske ledelse, en kildeskat på 15 % i overgangsperiodens tre første år, på 20 % i de følgende tre år og derefter på 35 %.
2. Den betalende agent opkræver kildeskat på følgende måde:
a)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra a): af det betalte eller krediterede rentebeløb
b)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra b): af de betalte, realiserede eller krediterede indtægters beløb
c)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra c) eller e): enten af de rente- eller indkomstbeløb, der er omhandlet i de nævnte litraer, eller ved hjælp af en skat med tilsvarende virkning, som skal bæres af den retmæssige ejer af det fulde beløb af provenuet af afståelsen, indfrielsen eller tilbagekøbet
d)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra d): af det indkomstbeløb, der er omhandlet i nævnte litra
e)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 4: af det rentebeløb, der tilskrives hver af de retmæssige ejere, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1. Det samlede beløb, som skatten opkræves af, må ikke overstige beløbet af den rentebetaling, som enheden eller det retlige arrangement har modtaget eller sikret
f)
hvis en medlemsstat udnytter muligheden i artikel 6, stk. 5: af rentebeløbet på årsbasis eller andre relevante indtægter
g)
hvis der er tale om en rentebetaling i henhold til artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra f): af det beregnede udbytte i henhold til denne bestemmelse. Medlemsstaterne kan tillade, at de betalende agenter kun opkræver skat af det udbytte, som den kompetente myndighed i den retmæssige ejers bopælsmedlemsstat endnu ikke har modtaget oplysning om fra den betalende agent eller dennes skattemæssige repræsentanter i medfør af lovbestemmelser, der er forskellige fra dem, som er nødvendige for at gennemføre dette direktiv.
Ved overførslen af kildeskattebeløb til den kompetente myndighed underretter den betalende agent denne om antallet af retmæssige ejere, som er berørt af opkrævningen af kildeskat, og som tariferes i henhold til deres respektive bopælsmedlemsstater.«
b)
I stk. 3 erstattes ordene »stk. 2, litra a) og b)« af »stk. 2, litra a), b) og c)«.
c)
Stk. 5 affattes således:
»5. I overgangsperioden kan de medlemsstater, der opkræver kildeskat, fastsætte, at en økonomisk aktør, der betaler renter til eller sikrer en sådan betaling for en enhed eller et retligt arrangement som omhandlet i artikel 4, stk. 2, der har sit sted for den faktiske ledelse i en anden medlemsstat, skal anses for at være betalende agent i stedet for enheden eller det retlige arrangement og skal opkræve kildeskat af disse renter, medmindre enheden eller det retlige arrangement formelt har accepteret, at dens/dets eventuelle navn, retlige form, sted for den faktiske ledelse og det samlede rentebeløb, der er betalt til eller sikret for den, meddeles i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2, fjerde afsnit.«
10)
Artikel 13 affattes således:
»Artikel 13
Undtagelser fra kildeskatteproceduren
1. Medlemsstater, der opkræver kildeskat i henhold til artikel 11, følger følgende procedurer for at sikre, at de retmæssige ejere kan kræve, at der ikke tilbageholdes nogen skat:
a)
en procedure, som gør det muligt for den retmæssige ejer udtrykkeligt at bemyndige den betalende agent til at indberette oplysninger i henhold til afsnit II, idet en sådan bemyndigelse dækker alle rentebetalinger, som den betalende agent tilskriver den retmæssige ejer; i så fald gælder artikel 9
b)
en procedure, som sikrer, at der ikke opkræves kildeskat, hvis den retmæssige ejer forelægger sin betalende agent en attest, som er udstedt i hans navn af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den retmæssige ejer har sin skattemæssige bopæl jf. stk. 2.
2. På begæring af den retmæssige ejer udsteder den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den pågældende har sin skattemæssige bopæl, en attest, som angiver:
a)
den retmæssige ejers navn, adresse, skattemæssige identifikationsnummer eller tilsvarende og fødselsdato og fødested
b)
den betalende agents navn og adresse
c)
den retmæssige ejers kontonummer eller, dersom et sådant ikke findes, identifikationen af værdipapiret.
En sådan attest er gyldig i højst tre år. Den udstedes til enhver retmæssig ejer, der har anmodet derom, inden for to måneder efter fremsættelsen af anmodningen.«
11)
Artikel 14 ændres således:
a)
Stk. 2, første punktum, affattes således:
»Hvis en rentebetaling, der er tilskrevet en retmæssig ejer, har været gjort til genstand for en sådan kildeskat i den betalende agents medlemsstat, indrømmer den medlemsstat, hvor den retmæssige ejer har sin skattemæssige bopæl, ham en skattegodtgørelse svarende til den tilbageholdte skats beløb i henhold til landets nationale lovgivning.«
b)
Stk. 3 affattes således:
»3. Hvis en rentebetaling, der er tilskrevet en retmæssig ejer, ud over den i artikel 11 omhandlede kildeskat har været gjort til genstand for nogen anden type kildeskat, og den medlemsstat, hvor den retmæssige ejer har sin skattemæssige bopæl, indrømmer en skattegodtgørelse for en sådan kildeskat i henhold til sin nationale lovgivning eller dobbeltbeskatningsaftaler, krediteres denne anden kildeskat, før proceduren fastsat i stk. 2 tages i anvendelse.«
12)
I artikel 15, stk. 1, andet afsnit, erstattes udtrykket »bilaget« af »bilag III«
13)
Artikel 18, første punktum, affattes således:
»Kommissionen aflægger hvert tredje år beretning til Rådet om, hvorledes dette direktiv virker, på baggrund af de i bilag IV omhandlede statistikker, som skal indgives af hver medlemsstat til Kommissionen.«
14)
Følgende artikler indsættes:
»Artikel 18a
Gennemførelsesforanstaltninger
1. Kommissionen kan, ved at handle efter proceduren i artikel 18b, stk. 2, træffe foranstaltninger i forbindelse med:
a)
angivelse af de dataleverandører, som de betalende agenter i forbindelse med anvendelse af artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra b), d) og e), kan anvende til at indhente de oplysninger, der er nødvendige for en korrekt behandling
b)
fastlæggelse af de fælles formater og praktiske ordninger, der er nødvendige for elektronisk udveksling af oplysninger i henhold til artikel 9
c)
fastlæggelse af fælles formater for attester og andre dokumenter, som forenkler dette direktivs anvendelse, navnlig for de dokumenter, der udstedes i medlemsstater, som opkræver kildeskat, som den retmæssige ejers skattemæssige bopælsmedlemsstat anvender i forbindelse med artikel 14.
2. Kommissionen ajourfører listen i bilag III på anmodning af den medlemsstat, der er direkte berørt.
Artikel 18b
Udvalg
1. Kommissionen bistås af udvalget for administrativt samarbejde om beskatning (»udvalget«).
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.«
15)
Bilaget ændres som angivet i bilaget til dette direktiv.
Artikel 2
1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest den 1. januar 2016 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse bestemmelser.
De anvender disse bestemmelser fra den første dag i det tredje kalenderår efter kalenderåret for dette direktivs ikrafttræden.
Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 3
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 4
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. marts 2014.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 2014/48/EU,
annettu 24 päivänä maaliskuuta 2014,
säästöjen tuottamien korkotulojen verotuksesta annetun direktiivin 2003/48/EY muuttamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 115 artiklan,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Neuvoston direktiiviä 2003/48/EY (3) on sovellettu jäsenvaltioissa 1 päivästä heinäkuuta 2005 alkaen, ja se on ensimmäisten kolmen soveltamisvuotensa aikana osoittanut toimivuutensa soveltamisalansa rajoissa. Sen soveltamista koskevasta 15 päivänä syyskuuta 2008 annetusta ensimmäisestä komission kertomuksesta ilmenee kuitenkin, että se ei vastaa täysin tavoitteita, jotka on esitetty neuvoston istunnossaan 26 ja 27 päivänä marraskuuta 2000 yksimielisesti antamissa päätelmissä. Sen soveltamisalaan eivät erityisesti sisälly tietyt korkoa tuottavia arvopapereita vastaavat rahoitusvälineet eivätkä tietyt välineet, joissa korkoa tuottavien arvopapereiden omistusyhteys on välillinen.
(2)
Jotta direktiivin 2003/48/EY tavoite saavutettaisiin paremmin, on tarpeen ensinnäkin parantaa tosiasiallisten edunsaajien henkilöllisyyden ja asuinpaikan määrittämiseen käytettävien tietojen laatua. Siksi maksuasiamiehen olisi käytettävä sekä syntymäaikaa ja -paikkaa että jäsenvaltioiden mahdollisesti antamia verotunnisteita tai muita vastaavia tunnisteita. Direktiivi 2003/48/EY ei velvoita jäsenvaltioita ottamaan käyttöön verotunnisteita. Siksi olisi parannettava myös tietoja, jotka liittyvät yhteisiin tileihin ja muihin useamman tosiasiallisen edunsaajan tapauksiin.
(3)
Direktiiviä 2003/48/EY sovelletaan yksinomaan unionissa asuvien luonnollisten henkilöiden välittömäksi hyväksi tapahtuviin koronmaksuihin. Sen vuoksi tällaiset henkilöt voivat kiertää direktiiviä 2003/48/EY käyttämällä välikätenään erityisesti sellaista yhteisöä tai oikeudellista järjestelyä, joka on sijoittautunut sellaiselle oikeudenkäyttöalueelle, jolla kyseiselle yhteisölle tai järjestelylle maksettavan tulon verottaminen ei ole varmaa. Ottaen huomioon myös rahanpesun vastaiset toimenpiteet, joista säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/60/EY (4), on siksi aiheellista vaatia maksuasiamiehiä soveltamaan niin kutsuttua läpäisyperiaatetta maksuihin, jotka suoritetaan tietyille yhteisöille tai oikeudellisille järjestelyille, joiden sijoittautumispaikka tai tosiasiallisen johdon sijaintipaikka on sellaisessa maassa tai sellaisella alueella, jossa direktiiviä 2003/48/EY tai vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä ei sovelleta. Näiden maksuasiamiesten tulisi käyttää tällaisen yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn tosiasiallisesta omistajasta tai tosiasiallisista omistajista jo saatavillaan olevia tietoja varmistaakseen, että direktiiviä 2003/48/EY sovelletaan silloin, kun tällä tavalla määritetty tosiasiallinen edunsaaja on luonnollinen henkilö, jonka asuinpaikka on muussa jäsenvaltiossa kuin maksuasiamiehen sijoittautumisjäsenvaltiossa. Maksuasiamiehille koituvan hallinnollisen rasitteen vähentämiseksi olisi laadittava suuntaa-antava luettelo kolmansiin maihin ja kolmansille oikeudenkäyttöalueille sijoittautuneista yhteisöistä ja oikeudellisista järjestelyistä, joihin mainittua toimenpidettä sovelletaan.
(4)
Direktiivin 2003/48/EY säännösten kiertäminen ohjaamalla koronmaksu keinotekoisesti unionin ulkopuolelle sijoittautuneen talouden toimijan kautta olisi myös vältettävä. Siksi on syytä täsmentää, mitkä ovat talouden toimijoiden velvollisuudet silloin, kun ne ovat tietoisia siitä, että direktiivin 2003/48/EY alueellisen soveltamisalan ulkopuolelle sijoittautuneelle toimijalle suoritettu koronmaksu on tapahtunut sellaisen luonnollisen henkilön hyväksi, jonka asuinpaikan ne tietävät sijaitsevan toisessa jäsenvaltiossa ja jota voidaan pitää niiden asiakkaana. Kyseisten talouden toimijoiden olisi tällaisissa tilanteissa katsottava toimivan maksuasiamiehinä. Näin voitaisiin estää erityisesti myös rahoituslaitosten kansainvälisen verkoston eli sivuliikkeiden, tytäryhtiöiden, osakkuusyhtiöiden tai holdingyhtiöiden mahdollista väärinkäyttöä direktiivin 2003/48/EY säännösten kiertämiseksi.
(5)
Kokemus on osoittanut, että on tarpeen selventää velvollisuutta toimia maksuasiamiehenä koronmaksun vastaanottamisen jälkeen. Erityisesti olisi määritettävä selvästi ne välittäjinä toimivat rakenteet, joita tämä velvollisuus koskee. Yhteisöjen ja oikeudellisten järjestelyjen, jotka eivät maksa tosiasiallisesti veroa, olisi sovellettava direktiivin 2003/48/EY säännöksiä, kun ne ovat vastaanottaneet koronmaksun maksuketjussa edellä olevalta talouden toimijalta. Suuntaa-antava luettelo tällaisista yhteisöistä ja oikeudellisista järjestelyistä kussakin jäsenvaltiossa helpottaa uusien säännösten täytäntöönpanoa.
(6)
Direktiivin 2003/48/EY soveltamista koskevasta ensimmäisestä kertomuksesta ilmenee, että kyseisen direktiivin säännöksiä voidaan kiertää käyttämällä rahoitusvälineitä, jotka riskitasonsa, joustavuutensa ja ennalta sovitun tuottonsa puolesta vastaavat velkasitoumuksia. Siksi on tarpeen varmistaa, että sen soveltamisalaan sisältyvät paitsi korkotulot myös muut olennaisesti vastaavat tulot.
(7)
Samoin henkivakuutussopimukset, jotka sisältävät tuottoa koskevan takuun tai joiden tuotto on yli 40-prosenttisesti riippuvainen direktiivin 2003/48/EY piiriin kuuluvista velkasitoumuksista saatavista tuloista tai muista vastaavista tuloista, olisi sisällytettävä kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
(8)
Kun on kyse unioniin sijoittautuneista sijoitusrahastoista, direktiivin 2003/48/EY nykyiseen soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan ne tulot, jotka on saatu sellaisten arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten (yhteissijoitusyritykset) välityksellä, joiden toimilupa on myönnetty Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/65/EY (5), joka on muun muassa kumonnut ja korvannut neuvoston direktiivin 85/611/ETY (6), mukaisesti. Muista kuin yhteissijoitusyrityksistä saatavat vastaavat tulot kuuluvat direktiivin 2003/48/EY soveltamisalaan vain silloin, kun muut kuin yhteissijoitusyritykset ovat yhteisöjä, joilla ei ole oikeushenkilön asemaa, mistä syystä ne toimivat maksuasiamiehinä, kun ne vastaanottavat koronmaksuja. Sen varmistamiseksi, että samoja sääntöjä sovelletaan kaikkiin sijoitusrahastoihin tai sijoitusjärjestelmiin niiden oikeudellisesta muodosta riippumatta, direktiivissä 2003/48/EY oleva viittaus direktiiviin 85/611/ETY olisi korvattava viittauksella siihen, että ne on rekisteröity jonkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti tai niiden rahastosäännöt tai perustamiskirjat noudattavat jonkin jäsenvaltion lainsäädäntöä. Yhtäläinen kohtelu olisi varmistettava myös ottaen huomioon Euroopan talousalueesta tehty sopimus.
(9)
Kun on kyse muualle kuin Euroopan unionin tai Euroopan talousalueen jäsenvaltioihin sijoittautuneista sijoitusrahastoista, on tarpeen selventää, että direktiivin soveltamisalaan kuuluvat kaikista näistä rahastoista saatavat korkotulot ja muut vastaavat tulot riippumatta sijoitusrahastojen oikeudellisesta muodosta ja siitä, kuinka niitä tarjotaan sijoittajille.
(10)
Koronmaksun määritelmää olisi selvennettävä sen varmistamiseksi, että velkasitoumuksiin tehtyjen suorien sijoitusten lisäksi myös välilliset sijoitukset otetaan huomioon laskettaessa tällaisiin välineisiin sijoitettujen varojen prosenttiosuutta. Jotta maksuasiamiesten olisi helpompi soveltaa direktiiviä 2003/48/EY muihin maihin sijoittautuneista yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavista yrityksistä peräisin oleviin tuloihin, olisi tehtävä selväksi, että tällaisten yritysten tiettyjen tulojen kohtelua varten suoritettava varojen koostumuksen laskenta määräytyy Euroopan unionin tai Euroopan talousalueen sen jäsenvaltion sääntöjen mukaan, johon ne ovat sijoittautuneet.
(11)
Sekä todistusmenettelyllä, jossa tosiasialliset edunsaajat, joiden verotuksellinen kotipaikka sijaitsee jossakin jäsenvaltiossa, välttyvät saamansa todistuksen perusteella lähdeveron soveltamiselta direktiivin 2003/48/EY 10 artiklan 1 kohdassa mainitussa jäsenvaltiossa saatuun korkotuloon, että vaihtoehtoisella menettelyllä, jossa tiedot ilmoitetaan tosiasiallisen edunsaajan asuinjäsenvaltiolle vapaaehtoisesti, on ansionsa. Menettely, jossa tiedot ilmoitetaan vapaaehtoisesti, on kuitenkin tosiasialliselle edunsaajalle kevyempi, ja siksi on asianmukaista antaa tosiasiallisten edunsaajien valita sovellettava menettely.
(12)
Jäsenvaltioiden olisi toimitettava asiaankuuluvat tilastotiedot direktiivin 2003/48/EY soveltamisesta, jotta voidaan parantaa sellaisten tietojen laatua, joita komissio käyttää laatiessaan joka kolmas vuosi neuvostolle annettavaa kertomusta mainitun direktiivin soveltamisesta.
(13)
Paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten välisen sopimuksen (7) 34 kohdan mukaisesti jäsenvaltioita kannustetaan laatimaan itseään varten ja Euroopan unionin edun vuoksi omia taulukoitaan, joista ilmenee mahdollisuuksien mukaan tämän direktiivin ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen toimenpiteiden välinen vastaavuus, ja julkaisemaan ne.
(14)
Jotta voidaan varmistaa direktiivin 2003/48/EY yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. Tätä valtaa olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 (8) mukaisesti.
(15)
Jäsenvaltioiden eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita, joita ovat säästöjen tuottamien korkotulojen, jotka yleisesti kuuluvat kaikissa jäsenvaltioissa paikallisten luonnollisten henkilöiden verotettavaan tuloon, tosiasiallisen verotuksen varmistaminen, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
(16)
Direktiivi 2003/48/EY olisi muutettava,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Muutetaan direktiivi 2003/48/EY seuraavasti:
1)
Korvataan 1 artiklan 2 kohta seuraavasti:
”2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että maksuasiamiehet ja muut talouden toimijat, jotka ovat sijoittautuneet niiden alueelle tai, tapauksen mukaan, joiden tosiasiallinen johto sijaitsee niiden alueella, suorittavat tämän direktiivin täytäntöön panemisen edellyttämät tehtävät riippumatta koronmaksun perustana olevan sitoumuksen antajan sijoittautumispaikasta.”
2)
Lisätään 1 a artikla seuraavasti:
”1 a artikla
Tiettyjen käsitteiden määritelmät
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)
’talouden toimijalla’ luotto- tai rahoituslaitosta tai muuta oikeushenkilöä tai luonnollista henkilöä, joka ammattitoimintansa osana säännöllisesti tai satunnaisesti suorittaa tässä direktiivissä tarkoitetun koronmaksun tai huolehtii tällaisesta koronmaksusta;
b)
yhteisön ’tosiasiallisen johdon sijaintipaikalla’ riippumatta siitä, onko se itsenäinen oikeushenkilö, paikkaa, jossa tehdään yhteisön toiminnalle kokonaisuutena tarpeelliset keskeiset johdon päätökset. Jos sellaiset päätökset tehdään useassa maassa tai usealla oikeudenkäyttöalueella, tosiasiallisen johdon katsotaan sijaitsevan paikassa, jossa tehdään useimmat tässä direktiivissä tarkoitetun koronmaksun perustana oleviin varoihin liittyvät keskeiset johdon päätökset;
c)
huolto-omaisuuden (trust) tai muun oikeudellisen järjestelyn ’tosiasiallisen johdon sijaintipaikalla’:
i)
oikeudellisen järjestelyn varoihin liittyvistä keskeisistä johdon päätöksistä pääasiallisesti vastaavan luonnollisen henkilön vakituista kotipaikkaa tai huolto-omaisuuden (trust) tapauksessa omaisuudenhoitajan vakituista kotipaikkaa. Jos tällainen pääasiallinen vastuu on usealla luonnollisella henkilöllä, tosiasiallisen johdon katsotaan sijaitsevan sen henkilön vakituisessa kotipaikassa, joka vastaa pääasiallisesti useimmista tässä direktiivissä tarkoitetun koronmaksun perustana oleviin varoihin liittyvistä keskeisistä johdon päätöksistä; tai
ii)
paikkaa, jossa oikeudellisen järjestelyn varojen hallinnoinnista pääasiallisesti vastaava oikeudellinen henkilö, tai huolto-omaisuuden (trust) tapauksessa omaisuudenhoitaja, tekee kyseisiin varoihin liittyvät keskeiset johdon päätökset. Jos keskeiset johdon päätökset tehdään useassa maassa tai usealla oikeudenkäyttöalueella, tosiasiallisen johdon katsotaan sijaitsevan paikassa, jossa tehdään useimmat tässä direktiivissä tarkoitetun koronmaksun perustana oleviin varoihin liittyvät keskeiset johdon päätökset;
d)
’tosiasiallisesti veroa maksavalla’ sitä, että yhteisö tai oikeudellinen järjestely on velvollinen maksamaan veroa kaikista tuloistaan tai siitä tulojensa osasta, joka kuuluu sen toisessa maassa asuville osallistujille, korkotulot mukaan lukien.”
3)
Korvataan 2 artikla seuraavasti:
”2 artikla
Tosiasiallisen edunsaajan määritelmä
1. Rajoittamatta kohtien 2-4 soveltamista tässä direktiivissä ’tosiasiallisella edunsaajalla’ tarkoitetaan jokaista luonnollista henkilöä, jolle tai jonka hyväksi suoritetaan koronmaksu, paitsi jos henkilö voi osoittaa, ettei sitä ole vastaanotettu tai sen maksamisesta huolehdittu hänen hyväkseen eli että hän
a)
toimii 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna maksuasiamiehenä;
b)
toimii jonkin yhteisön puolesta, riippumatta siitä, onko se itsenäinen oikeushenkilö, ja ilmoittaa koronmaksun suorittavalle tai koron maksamisesta huolehtivalle talouden toimijalle yhteisön nimen, oikeudellisen muodon ja sijoittautumispaikan osoitteen sekä, jos se sijaitsee eri maassa tai oikeudenkäyttöalueella, yhteisön tosiasiallisen johdon sijaintipaikan osoitteen;
c)
toimii oikeudellisen järjestelyn puolesta ja ilmoittaa koronmaksun suorittavalle tai koron maksamisesta huolehtivalle talouden toimijalle oikeudellisen järjestelyn mahdollisen nimen, oikeudellisen muodon, tosiasiallisen johdon sijaintipaikan osoitteen ja 1 a artiklan c kohdassa tarkoitetun oikeushenkilön tai luonnollisen henkilön nimen; tai
d)
toimii toisen luonnollisen henkilön, joka on tosiasiallinen edunsaaja, puolesta ja ilmoittaa tosiasiallisen edunsaajan henkilöllisyyden maksuasiamiehelle 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Jos maksuasiamiehellä on tietoja, joiden perusteella on syytä olettaa, että luonnollinen henkilö, jolle tai jonka lukuun korko maksetaan, ei voi olla tosiasiallinen edunsaaja ja jos tämä henkilö ei ole 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitettu luonnollinen henkilö, maksuasiamiehen on ryhdyttävä kohtuullisiin toimiin tosiasiallisen edunsaajan henkilöllisyyden selvittämiseksi 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Mikäli maksuasiamies ei pysty määrittämään tosiasiallisen edunsaajan henkilöllisyyttä, sen on kohdeltava koron saajaa tosiasiallisena edunsaajana.
3. Jos Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY (*1) 2 artiklan soveltamisalan piiriin tuleva talouden toimija maksaa koron tai huolehtii sen maksamisesta sellaiselle yhteisölle tai oikeudelliselle järjestelylle, joka ei tosiasiallisesti maksa veroa ja jonka sijoittautumispaikka tai tosiasiallisen johdon sijaintipaikka on tämän direktiivin 7 artiklassa tarkoitetun alueen ulkopuolella ja myös tässä direktiivissä säädettyjen kaltaisia tai niitä vastaavia toimenpiteitä edellyttävien sopimusten ja järjestelyjen alueellisen soveltamisalan ulkopuolella olevassa maassa tai olevalla oikeudenkäyttöalueella, sovelletaan tämän kohdan toista-viidettä alakohtaa:
Maksu katsotaan suoritetuksi tai siitä katsotaan huolehditun sellaisen luonnollisen henkilön välittömäksi hyväksi, jonka asuinpaikka sijaitsee eri jäsenvaltiossa kuin talouden toimijan kotipaikka ja joka on direktiivin 2005/60/EY 3 artiklan 6 kohdan määritelmän mukaan kyseisen yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn tosiasiallinen edunsaaja. Kyseisen luonnollisen henkilön henkilöllisyys on todennettava kyseisen direktiivin 7 artiklassa ja 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyjen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden mukaisesti. Tällaista luonnollista henkilöä pidetään myös tässä direktiivissä tarkoitettuna tosiasiallisena edunsaajana.
Ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa liitteen I suuntaa-antavassa luettelossa tarkoitetut yhteisöjen ja oikeudellisten järjestelyjen ryhmät on katsottava sellaisiksi, jotka eivät maksa tosiasiallisesti veroa.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun talouden toimijan on määritettävä yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn oikeudellinen muoto ja sijoittautumispaikka tai tapauksen mukaan tosiasiallisen johdon sijaintipaikka käyttämällä tietoja, jotka yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn puolesta toimiva luonnollinen henkilö on ilmoittanut erityisesti 1 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti, paitsi jos talouden toimijalla on käytössään luotettavampia tietoja, joiden mukaan saadut tiedot ovat virheellisiä tai puutteellisia tämän kohdan soveltamista ajatellen.
Jos yhteisö tai oikeudellinen järjestely ei kuulu liitteessä I tarkoitettuihin ryhmiin tai jos se kuuluu johonkin niistä mutta väittää maksavansa tosiasiallisesti veroa, ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu talouden toimija määrittää, maksaako se tosiasiallisesti veroa, yleisesti tunnustettujen tosiseikkojen perusteella taikka asianomaisen yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn esittämien, tai direktiivin 2005/60/EY mukaisesti toteutettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden ansiosta saatavilla olevien, virallisten asiakirjojen perusteella.
4. Jos yhteisöä tai oikeudellista järjestelyä pidetään koronmaksun vastaanottaneena tai siitä huolehtineena maksuasiamiehenä 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti, koronmaksu katsotaan seuraavien luonnollisten henkilöiden tuloksi ja heitä pidetään tämän direktiivin mukaisina tosiasiallisina edunsaajina:
a)
luonnollinen henkilö, jolla on oikeus saada tällaisen koronmaksun perustana olevista varoista peräisin olevat tulot tai jolla on oikeus saada muita tällaista koronmaksua vastaavia varoja, kun yhteisö tai oikeudellinen järjestely vastaanottaa maksun tai kun maksusta huolehditaan sen puolesta, suhteessa hänen oikeuteensa saada kyseiset tulot;
b)
tällaisen koronmaksun perustana olevista varoista peräisin olevien tulojen tai muiden tällaista koronmaksua vastaavien varojen sen osan osalta, johon siinä vaiheessa, kun yhteisö tai oikeudellinen järjestely vastaanottaa maksun tai kun maksusta huolehditaan sen puolesta, kenelläkään a alakohdassa tarkoitetulla luonnollisella henkilöllä ei ole oikeutta, luonnollinen henkilö, joka on osallistunut suoraan tai välillisesti kyseisen yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn varoihin, riippumatta siitä, onko tällaisella luonnollisella henkilöllä oikeus yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn varoihin tai tuloihin;
c)
jos kellään a tai b kohdassa tarkoitetuista luonnollisista henkilöistä, ei ole yhteisesti tai kullakin erikseen oikeutta kaikkiin tällaisen koronmaksun perustana olevista varoista peräisin oleviin tuloihin tai kaikkiin muihin tällaista koronmaksua vastaaviin varoihin koronmaksun vastaanottamisen tai siitä huolehtimisen hetkellä, luonnollinen henkilö, joka saa myöhemmin oikeuden kaikkiin koronmaksun perustana oleviin varoihin tai muihin tällaista koronmaksua vastaaviin varoihin tai osaan niistä suhteessa hänen oikeuteensa saada kyseiset tulot. Kokonaismäärä, joka katsotaan tällaisen luonnollisen henkilön tuloksi, ei saa ylittää yhteisölle tai oikeudelliselle järjestelylle tai sen lukuun maksetun koron määrää sen jälkeen, kun kaikki a tai b alakohdassa tarkoitetulle luonnolliselle henkilölle tämän kohdan mukaisesti kuuluviksi luetut osuudet on vähennetty.
(*1) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/60/EY, annettu 26 päivänä lokakuuta 2005, rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen (EUVL L 309, 25.11.2005, s. 15).”"
4)
Korvataan 3 ja 4 artikla seuraavasti:
”3 artikla
Tosiasiallisen edunsaajan henkilöllisyys ja asuinpaikka
1. Kunkin jäsenvaltion on omalla alueellaan otettava käyttöön tarvittavat menettelyt, joiden avulla maksuasiamiehen on mahdollista määrittää tosiasialliset edunsaajat ja heidän asuinpaikkansa 8-12 artiklan soveltamista varten, sekä varmistettava menettelyjen soveltaminen.
Näiden menettelyjen on täytettävä 2 ja 3 kohdassa vahvistetut vähimmäisvaatimukset.
2. Maksuasiamiehen on todennettava tosiasiallisen edunsaajan henkilöllisyys noudattaen vähimmäisvaatimuksia, jotka vaihtelevat seuraavasti sen mukaan, milloin maksuasiamiehen ja tosiasiallisen edunsaajan välinen sopimussuhde on syntynyt:
a)
ennen 1 päivää tammikuuta 2004 syntyneiden sopimussuhteiden osalta maksuasiamiehen on määritettävä tosiasiallisen edunsaajan henkilöllisyys, johon sisältyy tosiasiallisen edunsaajan nimi ja osoite, niiden tietojen mukaan, jotka sillä on hallussaan, erityisesti sen sijoittautumisvaltiossa voimassa olevien säädösten ja direktiivin 2005/60/EY perusteella;
b)
1 päivänä tammikuuta 2004 tai sen jälkeen syntyneiden sopimussuhteiden tai, jos sopimussuhdetta ei ole, toteutuneiden liiketoimien osalta maksuasiamiehen on määritettävä tosiasiallisen edunsaajan henkilöllisyys, johon sisältyy tosiasiallisen edunsaajan nimi, osoite, syntymäaika ja -paikka sekä 4 kohdassa tarkoitetun luettelon mukaisesti sen jäsenvaltion antama verotunniste tai muu vastaava tunniste, jossa tosiasiallisen edunsaajan verotuksellinen kotipaikka sijaitsee. Ennen 1 päivää heinäkuuta 2015 syntyneiden sopimussuhteiden tai, jos sopimussuhdetta ei ole, toteutuneiden liiketoimien osalta tiedot syntymäajasta ja -paikasta vaaditaan vain, jos tällaista verotunnistetta tai muuta vastaavaa tunnistetta ei ole saatavilla.
Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetut tiedot on määritettävä tosiasiallisen edunsaajan esittämän passin tai virallisen henkilökortin tai tapauksen mukaan 4 kohdassa tarkoitetussa luettelossa määritetyn muun virallisen henkilöasiakirjan perusteella. Kaikki sellaiset tiedot, jotka eivät käy ilmi näistä asiakirjoista, määritetään tosiasiallisen edunsaajan esittämän muun henkilöllisyyttä koskevan asiakirjanäytön perusteella.
3. Jos tosiasiallinen edunsaaja esittää vapaaehtoisesti jonkin maan toimivaltaisen viranomaisen enintään kolme vuotta ennen koron maksupäivää tai myöhempää ajankohtaa, jona maksun katsotaan tulleen tosiasiallisen edunsaajan tuloksi, antaman verotuksellista kotipaikkaa koskevan todistuksen, hänen asuinpaikkansa katsotaan sijaitsevan kyseisessä maassa. Muussa tapauksessa hänen verotuksellisen kotipaikkansa katsotaan sijaitsevan maassa, jossa hänen vakituinen kotipaikkansa sijaitsee. Maksuasiamiehen on määritettävä tosiasiallisen edunsaajan vakituinen asuinpaikka seuraavia vähimmäisvaatimuksia noudattaen:
a)
ennen 1 päivää tammikuuta 2004 syntyneiden sopimussuhteiden osalta maksuasiamiehen on määritettävä tosiasiallisen edunsaajan senhetkinen vakituinen asuinpaikka niiden parhaiden tietojen perusteella, jotka sillä on hallussaan erityisesti sen sijoittautumisvaltiossa voimassa olevien säädösten ja direktiivin 2005/60/EY perusteella;
b)
1 päivänä tammikuuta 2004 tai sen jälkeen syntyneiden sopimussuhteiden tai, jos sopimussuhdetta ei ole, toteutuneiden liiketoimien osalta maksuasiamiehen on määritettävä tosiasiallisen edunsaajan senhetkinen vakituinen asuinpaikka 2 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa esitettyjen määrittämismenettelyjen avulla määritetyn, uusimpia maksuasiamiehen hallussa olevia asiakirjoja käyttäen ajan tasalle saatetun osoitteen perusteella.
Jos ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetussa tilanteessa tosiasiallinen edunsaaja esittää jäsenvaltion myöntämän passin, virallisen henkilökortin tai muun virallisen henkilöasiakirjan ja ilmoittaa asuinpaikakseen jonkin kolmannen maan, hänen kotipaikkansa määritetään verotuksellista kotipaikkaa koskevalla todistuksella, jonka tosiasiallisen edunsaajan asuinpaikakseen ilmoittaman kolmannen maan toimivaltainen viranomainen on antanut enintään kolme vuotta ennen koron maksupäivää tai myöhempää ajankohtaa, jona maksun katsotaan tulleen tosiasiallisen edunsaajan tuloksi. Jos tällaista todistusta ei esitetä, kotipaikan katsotaan sijaitsevan siinä jäsenvaltiossa, joka on myöntänyt kyseisen passin, virallisen henkilökortin tai muun virallisen henkilöasiakirjan. Sellaisten tosiasiallisten edunsaajien, joista maksuasiamiehellä on hallussaan virallisia asiakirjoja, joista käy ilmi, että heidän verotuksellinen kotipaikkansa sijaitsee heidän diplomaatin asemaansa liittyvien vapauksien tai muiden kansainvälisesti hyväksyttyjen sääntöjen vuoksi eri maassa kuin heidän vakituinen asuinpaikkansa, kotipaikka määritetään maksuasiamiehen käytettävissä olevien virallisten asiakirjojen perusteella.
4. Kunkin verotunnisteita tai muita vastaavia tunnisteita antavan jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2014 kyseisten tunnisteiden ja annettuja tunnisteita koskevia tietoja sisältävien virallisten asiakirjojen rakenne ja muoto. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle mahdollisista muutoksista tältä osin. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä vastaanotettujen tietojen luettelon.
4 artikla
Maksuasiamiehet
1. Tätä direktiiviä sovellettaessa maksuasiamiehenä pidetään jäsenvaltioon sijoittautunutta talouden toimijaa, joka suorittaa koronmaksun tai huolehtii koron maksamisesta tosiasiallisen edunsaajan välittömäksi hyväksi.
Tätä kohtaa sovellettaessa on epäolennaista, onko asianomainen talouden toimija koronmaksun perustana olevan sitoumuksen antaja, arvopaperin liikkeeseenlaskija vai talouden toimija, jolle sitoumuksen antaja, arvopaperin liikkeeseenlaskija tai tosiasiallinen edunsaaja on antanut tehtäväksi koronmaksun suorittamisen tai siitä huolehtimisen.
Tätä direktiiviä sovellettaessa maksuasiamiehenä pidetään myös jäsenvaltioon sijoittautunutta talouden toimijaa, kun seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
talouden toimija suorittaa koronmaksun tai huolehtii sen maksamisesta toiselle talouden toimijalle, joka voi olla myös ensin mainitun talouden toimijan kiinteä toimipaikka tai tytäryhtiö ja joka on sijoittautunut 7 artiklassa tarkoitetun alueen ulkopuolelle ja tässä direktiivissä säädettyjen kaltaisia tai niitä vastaavia toimenpiteitä edellyttävien sopimusten ja järjestelyjen alueellisen soveltamisalan ulkopuolelle; ja
b)
ensin mainitulla talouden toimijalla on saatavilla olevien tietojen perusteella syytä uskoa, että jälkimmäinen talouden toimija maksaa tulon tai huolehtii tällaisesta maksusta sellaisen tosiasiallisen edunsaajan välittömäksi hyväksi, joka on luonnollinen henkilö, jonka asuinpaikan ensin mainittu talouden toimija tietää sijaitsevan toisessa jäsenvaltiossa, ottaen huomioon 3 artikla.
Jos ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut edellytykset täyttyvät, maksu, jonka edellinen talouden toimija on suorittanut tai jonka suorittamisesta se on huolehtinut, katsotaan suoritetuksi tai sen suorittamisesta katsotaan huolehditun kyseisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetun tosiasiallisen edunsaajan välittömäksi hyväksi.
2. Yhteisöä tai oikeudellista järjestelyä, jonka tosiasiallinen johto sijaitsee jäsenvaltiossa ja joka ei joko kyseisen jäsenvaltion tai sijoittautumisjäsenvaltionsa taikka maan tai oikeudenkäyttöalueen, jossa on muulla tavoin sen verotuksellinen kotipaikka, välitöntä verotusta koskevien yleisten sääntöjen nojalla tosiasiallisesti maksa veroa, pidetään maksuasiamiehenä, kun se on vastaanottanut koronmaksun tai huolehtinut tällaisesta maksusta.
Tätä kohtaa sovellettaessa liitteen II suuntaa-antavassa luettelossa tarkoitetut yhteisöjen ja oikeudellisten järjestelyjen ryhmät on katsottava sellaisiksi, jotka eivät maksa tosiasiallisesti veroa.
Jos yhteisö tai oikeudellinen järjestely ei kuulu yhteenkään liitteessä II olevassa suuntaa-antavassa luettelossa tarkoitettuun ryhmään tai jos se kuuluu kyseisen liitteen piiriin mutta väittää maksavansa tosiasiallisesti veroa, talouden toimija määrittää, maksaako se tosiasiallisesti veroa, yleisesti tunnustettujen tosiseikkojen perusteella taikka asianomaisen yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn esittämien, tai direktiivin 2005/60/EY mukaisesti toteutettujen asiakkaan tuntemisvelvollisuutta koskevien toimenpiteiden ansiosta saatavilla olevien, virallisten asiakirjojen perusteella.
Jäsenvaltioon sijoittautuneen talouden toimijan, joka suorittaa koronmaksun tai huolehtii koron maksamisesta tässä kohdassa tarkoitetulle yhteisölle tai oikeudelliselle järjestelylle, jonka tosiasiallinen johto sijaitsee eri jäsenvaltiossa kuin mihin talouden toimija on sijoittautunut, on ilmoitettava sijoittautumisjäsenvaltionsa toimivaltaiselle viranomaiselle seuraavat tiedot käyttäen 2 artiklan 3 kohdan neljännessä alakohdassa tarkoitettuja tai muita saatavilla olevia tietoja:
i)
yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn mahdollinen nimi;
ii)
sen oikeudellinen muoto;
iii)
sen tosiasiallisen johdon sijaintipaikka;
iv)
yhteisölle tai oikeudelliselle järjestelylle tai sen lukuun suoritetun, 8 artiklan mukaisesti määritetyn koronmaksun kokonaismäärä;
v)
viimeisimmän koronmaksun päivämäärä.
Luonnolliset henkilöt, joita pidetään tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun, yhteisöille tai oikeudellisille järjestelyille tai niiden lukuun suoritetun koronmaksun tosiasiallisina edunsaajina, määritetään 2 artiklan 4 kohdassa esitettyjen sääntöjen mukaisesti. Kun sovelletaan 2 artiklan 4 kohdan c alakohtaa ja luonnollinen henkilö saa myöhemmin oikeuden tällaisen koronmaksun perustana oleviin varoihin tai muihin koronmaksua vastaaviin varoihin, yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn on toimitettava sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa sen tosiasiallinen johto sijaitsee, 8 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaiset tiedot. Yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn on ilmoitettava tuolle toimivaltaiselle viranomaiselle myös mahdolliset tosiasiallisen johtonsa sijaintipaikan muutokset.
Viidennessä alakohdassa tarkoitetut velvollisuudet ovat voimassa 10 vuotta päivästä, jona yhteisö tai oikeudellinen järjestely on vastaanottanut viimeisen koronmaksun tai huolehtinut siitä, taikka, jos se on myöhäisempi, viimeisestä päivästä, jona luonnollinen henkilö sai oikeuden koronmaksun perustana oleviin varoihin tai muihin koronmaksua vastaaviin varoihin.
Jos yhteisö tai oikeudellinen järjestely on tapauksessa, jossa sovelletaan 2 artiklan 4 kohdan c alakohtaa, muuttanut tosiasiallisen johtonsa sijaintipaikan toiseen jäsenvaltioon, aiemman jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava uuden jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle seuraavat tiedot:
i)
se yhteisölle tai oikeudelliselle järjestelylle tai sen lukuun suoritetun koronmaksun määrä, jota aiemmat oikeudet asiaankuuluviin varoihin eivät edelleenkään kata;
ii)
päivä, jona yhteisölle tai oikeudelliselle järjestelylle tai sen lukuun on suoritettu viimeinen koronmaksu taikka, jos se on myöhäisempi, viimeinen päivä, jona luonnollinen henkilö sai oikeuden kaikkiin koronmaksun perustana oleviin varoihin tai muihin koronmaksua vastaaviin varoihin tai osaan niistä.
Tätä kohtaa ei sovelleta, jos yhteisö tai oikeudellinen järjestely osoittaa, että se kuuluu johonkin seuraavista tapauksista:
a)
se on 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan d alakohdan i ja iii alakohdassa tai e alakohdan i ja iii alakohdassa määritelty yhteistä sijoitustoimintaa harjoittava yritys tai muu yhteistä sijoitustoimintaa harjoittava rahasto tai järjestelmä;
b)
se on eläke- tai vakuutuspalveluja tarjoava laitos tai yritys, jonka tällainen laitos on valtuuttanut hallinnoimaan varojaan;
c)
se on siinä jäsenvaltiossa, jossa sen verotuksellinen kotipaikka on tai jossa sen tosiasiallinen johto sijaitsee, sovellettavia menettelyjä noudattaen todettu vapautetuksi tosiasiallisesta verotuksesta välitöntä verotusta koskevien yleisten sääntöjen nojalla, koska se toimii yksinomaan yleishyödyllisessä hyväntekeväisyystarkoituksessa;
d)
kyseessä on yhteisomistus, jonka kaikkien tosiasiallisten edunsaajien henkilöllisyyden ja kotipaikan koronmaksun suorittava tai koron maksamisesta huolehtiva talouden toimija on määrittänyt 3 artiklan mukaisesti, minkä vuoksi talouden toimija on maksuasiamies tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetulla yhteisöllä, joka on 2 kohdan kahdeksannen alakohdan a alakohdassa tarkoitetun yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavan yrityksen tai yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavan rahaston tai järjestelmän kaltainen, on mahdollisuus tätä direktiiviä sovellettaessa tulla kohdelluksi tällaisena yrityksenä, sijoitusrahastona tai sijoitusjärjestelmänä.
Kun yhteisö käyttää tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua mahdollisuutta, jäsenvaltion, jossa sen tosiasiallinen johto sijaitsee, on annettava asiaa koskeva todistus. Yhteisön on esitettävä tämä todistus koronmaksun suorittavalle tai siitä huolehtivalle talouden toimijalle. Tällaisessa tapauksessa talouden toimija on vapautettu 2 kohdan neljännessä alakohdassa asetetuista velvoitteista.
Jäsenvaltioiden on vahvistettava tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua mahdollisuutta koskevat yksityiskohtaiset säännöt yhteisöjä varten, joiden tosiasiallinen johto sijaitsee niiden alueella, varmistaakseen tämän direktiivin tehokkaan soveltamisen.”
5)
Korvataan 6 artikla seuraavasti:
”6 artikla
Koronmaksun määritelmä
1. Tätä direktiiviä sovellettaessa ’koronmaksulla’ tarkoitetaan
a)
kaikenlaisiin velkasitoumuksiin liittyviä maksettuja tai tilille kirjattuja korkoja riippumatta siitä, onko niiden vakuutena kiinnitys ja liittyykö niihin oikeus osuuteen velallisen voitosta, ja erityisesti valtioiden liikkeeseen laskemien arvopapereiden ja joukkovelkakirjojen tuottoa mukaan luettuina niihin liittyvät preemiot ja palkkiot; maksun viivästymisestä maksettavia sakkomaksuja ei pidetä korkoina;
b)
kaikenlaisia maksettuja, realisoituneita tai tilille kirjattuja tuloja, jotka liittyvät mihin tahansa arvopapereihin, paitsi jos tuloa pidetään suoraan koronmaksuna a, c, d tai e alakohdan mukaisesti ja jos
i)
liikkeeseenlaskupäivänä määriteltyihin pääoman tuoton ehtoihin sisältyy sijoittajalle annettu sitoumus siitä, että tämä saa juoksuajan päättyessä vähintään 95 prosenttia sijoitetusta pääomasta, tai
ii)
liikkeeseenlaskupäivänä määriteltyjen ehtojen mukaan arvopaperin tuotto on riippuvainen vähintään 95-prosenttisesti a, c, d tai e alakohdassa tarkoitetunlaisista koroista tai tuotoista;
c)
edellä a alakohdassa tarkoitettujen velkasitoumusten myynnin, takaisinoston tai lunastuksen yhteydessä kertyneitä tai pääomitettuja korkoja ja b alakohdassa tarkoitettujen arvopapereiden myynnin, takaisinoston tai lunastuksen yhteydessä kertyneitä tai pääomitettuja tuloja;
d)
tämän kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetuista maksuista joko suoraan tai välillisesti esimerkiksi 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn välityksellä saatuja tuloja, jos jokin seuraavista jakaa ne:
i)
yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset taikka muut yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat rahastot tai järjestelmät, jotka joko on rekisteröity tällaisina jonkin jäsenvaltion tai Euroopan talousalueeseen, mutta ei unioniin kuuluvan maan lainsäädännön mukaisesti taikka joilla on jonkin tällaisen valtion tai maan yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia rahastoja tai järjestelmiä koskevaa lainsäädäntöä noudattavat rahastosäännöt tai perustamiskirjat. Tätä sovelletaan riippumatta tällaisen yrityksen, rahaston tai järjestelmän oikeudellisesta muodosta ja riippumatta siitä, koskeeko mahdollisuus ostaa, myydä tai lunastaa niiden osakkeita tai osuuksia rajattua sijoittajien ryhmää;
ii)
yhteisöt, jotka ovat käyttäneet 4 artiklan 3 kohdan mukaista mahdollisuutta;
iii)
7 artiklassa tarkoitetun alueen ja Euroopan talousalueen ulkopuolelle sijoittautuneet yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat rahastot tai järjestelmät. Tätä sovelletaan riippumatta rahaston tai järjestelmän oikeudellisesta muodosta ja riippumatta siitä, koskeeko mahdollisuus ostaa, myydä tai lunastaa niiden osakkeita tai osuuksia rajattua sijoittajien ryhmää;
e)
jäljempänä mainittujen yritysten, yhteisöjen, sijoitusrahastojen tai sijoitusjärjestelmien osakkeiden tai osuuksien myynnin, takaisinoston tai lunastuksen yhteydessä realisoituneita tuloja, jos kyseiset yritykset, yhteisöt, rahastot tai järjestelmät sijoittavat suoraan tai muiden tällaisten yritysten, rahastojen tai järjestelmien välityksellä taikka 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yhteisöjen tai oikeudellisten järjestelyjen välityksellä yli 40 prosenttia varoistaan tämän kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin velkasitoumuksiin tai b alakohdassa tarkoitettuihin arvopapereihin:
i)
yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset taikka muut yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat rahastot tai järjestelmät, jotka joko on rekisteröity tällaisina jonkin jäsenvaltion tai Euroopan talousalueeseen, mutta ei unioniin kuuluvan maan lainsäädännön mukaisesti taikka joilla on jonkin tällaisen valtion tai maan yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia rahastoja tai järjestelmiä koskevaa lainsäädäntöä noudattavat rahastosäännöt tai perustamiskirjat. Tätä sovelletaan riippumatta tällaisen yrityksen, rahaston tai järjestelmän oikeudellisesta muodosta ja riippumatta siitä, koskeeko mahdollisuus ostaa, myydä tai lunastaa niiden osakkeita tai osuuksia rajattua sijoittajien ryhmää;
ii)
yhteisöt, jotka ovat käyttäneet 4 artiklan 3 kohdan mukaista mahdollisuutta;
iii)
7 artiklassa tarkoitetun alueen ja Euroopan talousalueen ulkopuolelle sijoittautuneet yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat rahastot tai järjestelmät. Tätä sovelletaan riippumatta rahaston tai järjestelmän oikeudellisesta muodosta ja riippumatta siitä, koskeeko mahdollisuus ostaa, myydä tai lunastaa niiden osakkeita tai osuuksia rajattua sijoittajien ryhmää.
Tätä alakohtaa sovellettaessa yritysten, yhteisöjen, sijoitusrahastojen tai sijoitusjärjestelmien varoja, jotka niillä on oltava vakuutena tekemiensä sopimusten tai muiden oikeudellisten asiakirjojen mukaisesti, jotta ne voivat saavuttaa sijoitustavoitteensa, ja joihin sijoittaja ei osallistu ja joihin sijoittajalla ei ole laillisia oikeuksia, ei pidetä a alakohdassa tarkoitettuina velkasitoumuksina tai b alakohdassa tarkoitettuina arvopapereina;
f)
henkivakuutussopimuksista saatavia etuuksia, jos:
i)
sopimus sisältää pääoman tuottoa koskevan takuun; tai
ii)
sopimuksen tosiasiallinen tuotto on yli 40-prosenttisesti riippuvainen a, b, c, d ja e alakohdassa tarkoitetuista koroista tai tuloista.
Kaikenlaisen takaisinmaksun tai osittaisen takaisinmaksun liikamäärää, jonka henkivakuutuksenantaja suorittaa ennen henkivakuutussopimuksen voimassaolon päättymistä, sekä kaikenlaista henkivakuutuksenantajan maksamaa liikamäärää suhteessa henkivakuutuksenantajalle saman henkivakuutussopimuksen mukaisesti suoritettujen maksujen kokonaismäärään pidetään tätä alakohtaa sovellettaessa henkivakuutussopimuksesta saatuna etuutena. Myös saatua sopimuksen arvon liikamäärää suhteessa vakuutuksenantajalle suoritettujen kaikkien maksujen kokonaismäärään tapauksessa, jossa henkivakuutus siirretään kokonaisuudessaan tai osittain kolmannelle osapuolelle, pidetään henkivakuutussopimuksesta saatuna etuutena. Sellaisesta henkivakuutussopimuksesta saatavaa etuutta, jonka mukaan maksetaan vain eläkettä tai kiinteää elinkorkoa vähintään viiden vuoden ajan, pidetään etuutena ainoastaan silloin, kun kyseessä on ennen viiden vuoden määräajan päättymistä suoritettu takaisinmaksu tai siirto kolmannelle osapuolelle. Määrää, joka on maksettu yksinomaan kuolemaan, työkyvyttömyyteen tai sairauteen liittyen, ei pidetä henkivakuutussopimuksesta saatuna etuutena.
Jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus sisällyttää ensimmäisen alakohdan e alakohdassa mainitut tulot koronmaksun määritelmään yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten tai muiden yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien rahastojen tai järjestelmien osalta, jotka joko on rekisteröity niiden sääntöjen mukaisesti tai joilla on niiden lainsäädäntöä noudattavat rahastosäännöt tai perustamiskirjat, ainoastaan siinä laajuudessa kuin kyseiset tulot vastaavat tuloja, jotka on suoraan tai välillisesti saatu mainitun alakohdan a, b tai c alakohdan mukaisista koronmaksuista.
Jäsenvaltiolla on mahdollisuus ensimmäisen alakohdan f alakohdan ii alakohdan tapauksessa sisällyttää etuuksia koronmaksun määritelmään tuoton koostumuksesta riippumatta, jos ne ovat kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen henkivakuutuksenantajan maksamat tai siltä saadut.
Jos jäsenvaltio käyttää yhtä tai molempia toisessa ja kolmannessa alakohdassa tarkoitetuista mahdollisuuksista, sen on ilmoitettava asiasta komissiolle. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä tiedon siitä, että mahdollisuutta on käytetty, ja kyseinen mahdollisuuden käyttö sitoo muita jäsenvaltioita tiedon julkaisemispäivästä alkaen.
2. Jos maksuasiamiehellä ei ole 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan tapauksessa tietoa maksettujen, realisoituneiden tai tilille kirjattujen tulojen määrästä, maksu katsotaan kokonaisuudessaan koronmaksuksi.
Jos maksuasiamiehellä ei ole 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdan tapauksessa tietoa myynnin, takaisinoston tai lunastuksen yhteydessä kertyneiden tai pääomitettujen korkojen tai tulojen määrästä, maksu katsotaan kokonaisuudessaan koronmaksuksi.
Jos maksuasiamiehellä ei ole 1 kohdan ensimmäisen alakohdan d ja e alakohdan tapauksissa tietoa siitä, mikä osa tuloista on kertynyt mainitun alakohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetuista koronmaksuista, tulot katsotaan kokonaisuudessaan koronmaksuksi.
Jos maksuasiamiehellä ei ole 1 kohdan ensimmäisen alakohdan f alakohdan tapauksessa tietoa henkivakuutussopimuksesta saatujen etuuksien määrästä, maksu katsotaan kokonaisuudessaan koronmaksuksi.
3. Jos maksuasiamiehellä ei ole 1 kohdan ensimmäisen alakohdan e alakohdan tapauksessa tietoa siitä, kuinka suuri prosenttiosuus varoista on sijoitettu velkasitoumuksiin, huomioon otettaviin arvopapereihin tai kyseisessä alakohdassa määriteltyihin osakkeisiin tai osuuksiin, prosenttiosuuden katsotaan olevan yli 40 prosenttia. Jos maksuasiamies ei pysty määrittämään tosiasiallisen edunsaajan saamien tulojen määrää, tulojen katsotaan vastaavan osakkeiden tai osuuksien myynnistä, takaisinostosta tai lunastuksesta kertynyttä tuottoa.
Jos maksuasiamiehellä ei ole 1 kohdan ensimmäisen alakohdan f alakohdan ii alakohdan tapauksessa tietoa mainitun alakohdan a, b, c, d tai e alakohdassa tarkoitetuista koronmaksuista riippuvaisen tuoton prosenttiosuudesta, prosenttiosuuden katsotaan olevan yli 40 prosenttia.
4. Jos 1 kohdassa määritelty koronmaksu tapahtuu 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle yhteisölle tai oikeudelliselle järjestelylle tai kirjataan sen tilille, se katsotaan 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun luonnollisen henkilön tuloksi. Yhteisön tapauksessa tätä sovelletaan vain, jos yhteisö ei ole käyttänyt 4 artiklan 3 kohdan mukaista mahdollisuutta.
5. Tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c ja e alakohdan tapauksissa jäsenvaltioilla on mahdollisuus vaatia niiden alueelle sijoittautuneita maksuasiamiehiä vuotuistamaan korot tai muut huomioon otettavat tulot tietylle ajanjaksolle, joka ei saa olla pitempi kuin yksi vuosi, ja kohdella tällaisia vuotuistettuja korkoja tai muita huomioon otettavia tuloja koronmaksuna, vaikka kyseisenä ajanjaksona ei olisikaan toteutettu myynti-, takaisinosto- tai lunastustapahtumia.
6. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan ensimmäisen alakohdan d ja e alakohdassa säädetään, jäsenvaltioilla on mahdollisuus jättää koronmaksun määritelmän ulkopuolelle kyseisissä säännöksissä tarkoitettujen sellaisten yritysten, yhteisöjen, sijoitusrahastojen tai sijoitusjärjestelmien jakamat tulot, joilla on niiden lainsäädäntöä noudattavat rahastosäännöt tai perustamiskirjat, jos kyseiset yritykset, yhteisöt, rahastot tai järjestelmät eivät ole sijoittaneet suoraan tai epäsuorasti yli 15:tä prosenttia varoistaan mainitun alakohdan a alakohdassa tarkoitettuihin velkasitoumuksiin tai mainitun alakohdan b alakohdassa tarkoitettuihin arvopapereihin.
Poiketen siitä, mitä 4 kohdassa säädetään, jäsenvaltioilla on mahdollisuus jättää 1 kohdassa olevan koronmaksun määritelmän ulkopuolelle sellaisten 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yhteisöjen tai oikeudellisten järjestelyjen tileille suoritetut tai kirjatut koronmaksut, joiden tosiasiallinen johto sijaitsee niiden alueella, jos kyseiset yhteisöt tai oikeudelliset järjestelyt eivät ole sijoittaneet suoraan tai epäsuorasti yli 15:tä prosenttia varoistaan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettuihin velkasitoumuksiin tai 1 kohdan mainitun alakohdan b alakohdassa tarkoitettuihin arvopapereihin. Yhteisön tapauksessa tätä sovelletaan vain, jos yhteisö ei ole käyttänyt 4 artiklan 3 kohdan mukaista mahdollisuutta.
Jos jäsenvaltio käyttää yhtä tai molempia ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa tarkoitetuista mahdollisuuksista, sen on ilmoitettava asiasta komissiolle. Komissio julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä tiedon siitä, että mahdollisuutta on käytetty, ja kyseinen mahdollisuuden käyttö sitoo muita jäsenvaltioita tiedon julkaisemispäivästä alkaen.
7. Edellä 1 kohdan ensimmäisen alakohdan e alakohdassa ja f alakohdan ii alakohdassa sekä 3 kohdassa tarkoitetut 40 prosentin kynnykset ovat 1 päivästä tammikuuta 2016 alkaen 25 prosenttia.
8. Edellä 1 kohdan ensimmäisen alakohdan e alakohdassa ja 6 kohdassa tarkoitetut prosenttiosuudet määritetään asianomaisen yrityksen, yhteisön, sijoitusrahaston tai sijoitusjärjestelmän toimintaa ohjaavissa asiakirjoissa vahvistettujen sijoituspolitiikan tai sijoitusstrategian ja -tavoitteiden perusteella.
Tätä kohtaa sovellettaessa asiakirjoihin kuuluvat seuraavat:
a)
asianomaisen yrityksen, yhteisön, sijoitusrahaston tai sijoitusjärjestelmän rahastosäännöt tai perustamiskirjat;
b)
talouden toimijan saataville saatetut asianomaisen yrityksen, yhteisön, sijoitusrahaston tai sijoitusjärjestelmän tekemät sopimukset tai muut oikeudelliset asiakirjat; ja
c)
asianomaisen yrityksen, yhteisön, sijoitusrahaston tai sijoitusjärjestelmän laatimat tai sen puolesta laaditut esitteet tai vastaavanlaiset asiakirjat, jotka on saatettu sen sijoittajien saataville.
Jos asiakirjoissa ei määritellä sijoituspolitiikkaa tai sijoitusstrategiaa ja -tavoitteita, kyseiset prosenttiosuudet määritetään asianomaisen yrityksen, yhteisön, sijoitusrahaston tai sijoitusjärjestelmän varojen sellaisen todellisen koostumuksen pohjalta, joka perustuu sen viimeisen tilikauden alun, tai ensimmäisen puolivuotisraportin päivämäärän, ja viimeisen tilikauden lopun arvojen keskiarvoon, joka on edeltänyt päivää, jona maksuasiamies on suorittanut koronmaksun tai huolehtinut koron maksamisesta tosiasialliselle edunsaajalle. Hiljattain perustettujen yritysten, yhteisöjen, sijoitusrahastojen tai sijoitusjärjestelmien varojen todellinen koostumus perustuu niiden aloittamispäivän ja niiden toimintaa ohjaavien asiakirjojen mukaisesti tehdyn varojen ensimmäisen arvioinnin päivämäärän arvojen keskiarvoon.
Varojen koostumus määritetään siinä jäsenvaltiossa tai Euroopan talousalueeseen, mutta ei unioniin kuuluvassa maassa sovellettavien sääntöjen mukaisesti, jossa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittava yritys tai muu yhteistä sijoitustoimintaa harjoittava rahasto tai järjestelmä on tällaisena rekisteröity tai jonka lainsäädäntöä sen säännöt tai perustamiskirjat noudattavat. Täten määritetty koostumus on muita jäsenvaltioita sitova.
9. Edellä 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetut tulot katsotaan koronmaksuksi vain siltä osin kuin tulojen perustana olevat arvopaperit on laskettu liikkeeseen ensimmäisen kerran 1 päivänä heinäkuuta 2014 tai sen jälkeen. Ennen tuota päivämäärää liikkeeseen laskettuja arvopapereita ei oteta huomioon mainitun alakohdan e alakohdassa ja 6 kohdassa tarkoitettuja prosenttiosuuksia määritettäessä.
10. Etuudet henkivakuutussopimuksista katsotaan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan f alakohdan mukaiseksi koronmaksuksi vain siltä osin kuin kyseisiin etuuksiin oikeuttavat henkivakuutussopimukset on tehty ensimmäisen kerran 1 päivänä heinäkuuta 2014 tai sen jälkeen.
11. Jäsenvaltioilla on mahdollisuus katsoa sellaisten yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavien yritysten, jotka eivät ole Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/65/EY (*2) mukaisesti toimiluvan saaneita yhteissijoitusyrityksiä, osakkeiden tai osuuksien myynnin, takaisinoston tai lunastuksen yhteydessä realisoituneet 1 kohdan ensimmäisen alakohdan e alakohdan i alakohdassa tarkoitetut tulot koronmaksuksi vain siltä osin kuin ne ovat kertyneet kyseisille yrityksille 1 päivänä heinäkuuta 2014 tai sen jälkeen.
(*2) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/65/EY, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009, siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (EUVL L 302, 17.11.2009, s. 32).”"
6)
Korvataan 8 artikla seuraavasti:
”8 artikla
Maksuasiamiehen ilmoitusvelvollisuus
1. Jos tosiasiallisen edunsaajan asuinpaikka on muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon maksuasiamies on sijoittautunut, maksuasiamiehen on ilmoitettava sijoittautumisjäsenvaltionsa toimivaltaiselle viranomaiselle vähintään seuraavat tiedot:
a)
tosiasiallisen edunsaajan henkilöllisyys ja asuinpaikka 3 artiklan mukaisesti määritettynä tai, jos kyseessä on yhteisomistus, kaikkien 1 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvien tosiasiallisten edunsaajien henkilöllisyys ja asuinpaikka;
b)
maksuasiamiehen nimi ja osoite;
c)
tosiasiallisen edunsaajan tilinumero tai sellaisen puuttuessa koronmaksuun oikeuttavan velkasitoumuksen, henkivakuutussopimuksen, arvopaperin, osakkeen tai osuuden tunnistetiedot;
d)
koronmaksua koskevat tiedot 2 kohdan mukaisesti.
Jos tosiasiallisen edunsaajan asuinpaikka on muussa jäsenvaltiossa kuin siinä missä 4 artiklan 2 kohdan mukaisen maksuasiamiehen tosiasiallinen johto sijaitsee, tällaisen maksuasiamiehen on toimitettava sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa sen tosiasiallinen johto sijaitsee, tämän kohdan ensimmäisen alakohdan a-d alakohdassa määritetyt tiedot. Tällaisen maksuasiamiehen on ilmoitettava lisäksi seuraavat tiedot:
i)
sille tai sen lukuun suoritettujen koronmaksujen kokonaismäärä, joka katsotaan sen tosiasiallisten edunsaajien tuloksi;
ii)
jos luonnollisesta henkilöstä tulee 2 artiklan 4 kohdan c alakohdan mukaisesti tosiasiallinen edunsaaja, hänen tulokseen katsottu määrä ja päivämäärä, jona kyseinen määrä katsottiin hänen tulokseen.
2. Maksuasiamiehen koronmaksun osalta ilmoittamissa vähimmäistiedoissa on eriteltävä koronmaksut seuraavan luokituksen mukaisesti ja ilmoitettava:
a)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti: maksettujen tai tilille kirjattujen korkojen määrä;
b)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisesti: joko maksettujen, realisoituneiden tai tilille kirjattujen tulojen määrä tai maksun kokonaismäärä;
c)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c tai e alakohdan mukaisesti: joko mainituissa alakohdissa tarkoitettujen korkojen tai tulojen määrä tai myynnin, takaisinoston tai lunastuksen yhteydessä kertyneen tuoton kokonaismäärä;
d)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan d alakohdan mukaisesti: joko mainitussa alakohdassa tarkoitettujen tulojen määrä tai jaettu kokonaismäärä;
e)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti: kullekin 1 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvalle tosiasialliselle edunsaajalle kuuluva korkojen määrä;
f)
mikäli jäsenvaltio käyttää 6 artiklan 5 kohdassa säädettyä mahdollisuuttaan: vuotuistettujen korkojen tai muiden huomioon otettavien tulojen määrä;
g)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan f alakohdan mukaisesti: joko mainitun säännöksen mukaisesti laskettu etuus tai maksun kokonaismäärä. Jos kolmannelle osapuolelle tehdyn siirron tapauksessa saatu arvo ei ole maksuasiamiehen tiedossa: henkivakuutuksenantajalle henkivakuutussopimuksen mukaisesti maksettujen maksujen kokonaismäärä.
Maksuasiamiehen on ilmoitettava sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, johon se on sijoittautunut, tai 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun maksuasiamiehen tapauksessa sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa sen tosiasiallinen johto sijaitsee, milloin se ilmoittaa kokonaismäärät tämän kohdan ensimmäisen alakohdan b, c, d ja g alakohdan mukaisesti.
3. Kun on kyseessä yhteisomistus, maksuasiamiehen on ilmoitettava sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, johon se on sijoittautunut, tai 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun maksuasiamiehen tapauksessa sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa sen tosiasiallinen johto sijaitsee, onko kunkin tosiasiallisen edunsaajan osalta ilmoitetussa määrässä kyse kaikille tosiasiallisille edunsaajille kuuluvasta kokonaismäärästä, asianomaiselle tosiasialliselle edunsaajalle varsinaisesti kuuluvasta osuudesta vai tasaosuudesta.
4. Sen estämättä, mitä 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat sallia, että maksuasiamiehet ilmoittavat vain seuraavat tiedot:
a)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a, b tai d alakohdan mukaisesti: korkojen tai tulojen kokonaismäärä;
b)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c tai e alakohdan mukaisesti: koronmaksuun liittyvän myynnin, takaisinoston tai lunastuksen yhteydessä kertyneen tuoton kokonaismäärä;
c)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan f alakohdan mukaisesti: joko etuudet, joita maksuasiamies ei ole muutoin ilmoittanut joko suoraan tai veroedustajansa tai toisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen välityksellä tosiasiallisen edunsaajan asuinjäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle minkä tahansa muun säännöksen kuin tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämän säännöksen nojalla, tai kyseisiin maksuihin johtaneiden henkivakuutussopimusten perusteella maksettu kokonaismäärä.
Maksuasiamiehen on ilmoitettava, ilmoittaako se kokonaismäärät tämän kohdan ensimmäisen alakohdan a, b ja c alakohdan mukaisesti.”
7)
Muutetaan 9 artikla seuraavasti:
a)
lisätään kohdat seuraavasti:
”1 a. Talouden toimijan sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava 4 artiklan 2 kohdan neljännessä alakohdassa tarkoitetut tiedot sen toisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn tosiasiallinen johto sijaitsee.
1 b. Jos 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu maksuasiamies on muuttanut tosiasiallisen johtonsa sijainnin toiseen jäsenvaltioon, aiemman jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava 4 artiklan 2 kohdan seitsemännessä alakohdassa tarkoitetut tiedot uuden jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.”
b)
korvataan 2 kohta seuraavasti:
”2. Tietojenvaihdon on tapahduttava automaattisesti ja vähintään kerran vuodessa, kuuden kuukauden kuluessa maksuasiamiehen tai talouden toimijan jäsenvaltion verovuoden päättymisestä, ja sen on katettava kyseisen vuoden aikana sattuneet seuraavat tapahtumat:
i)
kaikki koronmaksut;
ii)
kaikki tapaukset, jolloin luonnollisista henkilöistä on tullut tosiasiallisia edunsaajia 2 artiklan 4 kohdan mukaisesti;
iii)
kaikki 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun maksuasiamiehen tosiasiallisen johdon sijaintipaikan muutokset.”
8)
Muutetaan 10 artikla seuraavasti:
a)
korvataan 1 kohta seuraavasti:
”1. Siirtymäkautena, joka alkaa 17 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuna päivänä, Luxemburgin ja Itävallan ei tarvitse soveltaa II luvun säännöksiä, ellei 13 artiklan 1 kohdasta muuta johdu.
Ne saavat kuitenkin tietoja muilta jäsenvaltioilta II luvun mukaisesti.
Siirtymäkauden aikana tämän direktiivin tavoitteena on varmistaa jäsenvaltiossa tosiasiallisille edunsaajille, jotka ovat luonnollisia henkilöitä, joiden verotuksellinen kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, maksettujen säästöistä kertyneiden korkotulojen tosiasiallinen vähimmäisverotus.”
b)
korvataan 3 kohta seuraavasti:
”3. Siirtymäkauden päätyttyä Luxemburgin ja Itävallan on sovellettava II luvun säännöksiä ja lopetettava 11 artiklassa säädetyn lähdeveron ja 12 artiklassa säädetyn verotulojen jaon soveltaminen. Jos Luxemburg tai Itävalta päättää siirtymäkauden aikana soveltaa II luvun säännöksiä, se ei saa enää soveltaa 11 artiklassa säädettyä lähdeveroa ja 12 artiklassa säädettyä verotulojen jakoa.”
9)
Muutetaan 11 artikla seuraavasti:
a)
korvataan 1 ja 2 kohta seuraavasti:
”1. Edellä 10 artiklassa tarkoitetun siirtymäkauden ajan, kun korkojen tosiasiallisen edunsaajan asuinpaikka on muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon maksuasiamies on sijoittautunut tai, 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun maksuasiamiehen tapauksessa, jossa sen tosiasiallinen johto sijaitsee, Luxemburgin ja Itävallan on perittävä siirtymäkauden kolmena ensimmäisenä vuonna 15 prosentin lähdeveroa, kolmena seuraavana vuonna 20 prosentin lähdeveroa ja tämän jälkeen 35 prosentin lähdeveroa.
2. Maksuasiamiehen on kannettava lähdeveroa seuraavasti:
a)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti: maksettujen tai tilille kirjattujen korkojen määrästä;
b)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisesti: maksettujen, realisoituneiden tai tilille kirjattujen tulojen määrästä;
c)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c tai e alakohdan mukaisesti: joko mainituissa alakohdissa tarkoitetuista koroista tai tuloista tai perimällä tulojen tosiasiallisen edunsaajan maksettava vaikutuksiltaan vastaavansuuruinen vero myynnin, takaisinoston tai lunastuksen yhteydessä kertyneestä koko tuotosta;
d)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan d alakohdan mukaisesti: mainitussa alakohdassa tarkoitetusta tulojen määrästä;
e)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti: kullekin 1 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvalle tosiasialliselle edunsaajalle kuuluvasta korkojen määrästä. Kokonaismäärä, josta veroa peritään, ei saa ylittää sen koronmaksun määrää, jonka yhteisö tai oikeudellinen järjestely on vastaanottanut tai josta se on huolehtinut;
f)
mikäli jäsenvaltio käyttää 6 artiklan 5 kohdassa säädettyä mahdollisuuttaan: vuotuistettujen korkojen tai muiden huomioon otettavien tulojen määrästä;
g)
mikäli koronmaksu on tapahtunut 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan f alakohdan mukaisesti: mainitun säännöksen mukaisesti lasketusta etuudesta. Jäsenvaltiot voivat sallia maksuasiamiesten periä lähdeveroa vain etuuksista, joita maksuasiamies tai tämän veroedustaja ei ole vielä ilmoittanut tosiasiallisen edunsaajan asuinjäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle minkä tahansa muun säännöksen kuin tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämän säännöksen nojalla.
Kun maksuasiamies siirtää lähdeverotulot toimivaltaiselle viranomaiselle, sen on ilmoitettava sille lähdeverotettujen tosiasiallisten edunsaajien lukumäärä heidän asuinjäsenvaltionsa mukaan eriteltynä.”
b)
3 kohdassa ilmaisusta ”2 kohdan a ja b alakohdan tapauksessa” tulee ilmaisu ”2 kohdan a, b ja c alakohdan tapauksessa”;
c)
korvataan 5 kohta seuraavasti:
”5. Lähdeveroa perivät jäsenvaltiot voivat siirtymäkauden kuluessa säätää, että 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle yhteisölle tai oikeudelliselle järjestelylle, jonka tosiasiallinen johto sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa, koronmaksun suorittavaa tai koron maksamisesta huolehtivaa talouden toimijaa pidetään mainitun yhteisön tai oikeudellisen järjestelyn lukuun toimivana maksuasiamiehenä, joka perii kyseisestä korosta lähdeveron, jollei yhteisö tai oikeudellinen järjestely ole virallisesti hyväksynyt, että sen mahdollinen nimi, sen oikeudellinen muoto ja tosiasiallisen johdon sijaintipaikka sekä sille tai sen lukuun maksettujen korkojen kokonaismäärä ilmoitetaan 4 artiklan 2 kohdan neljännen alakohdan mukaisesti.”
10)
Korvataan 13 artikla seuraavasti:
”13 artikla
Poikkeus lähdeverojärjestelmään
1. Edellä 11 artiklan mukaisesti lähdeveroa perivien jäsenvaltioiden on järjestettävä seuraavat menettelyt sen varmistamiseksi, että tosiasiallisella edunsaajalla on mahdollisuus pyytää vapautusta lähdeverosta:
a)
menettely, joka antaa tosiasialliselle edunsaajalle mahdollisuuden nimenomaisesti valtuuttaa maksuasiamies ilmoittamaan tiedot II luvun mukaisesti, jolloin valtuutus koskee kaikkia kyseisen maksuasiamiehen suoritettavia tälle edunsaajalle kuuluvia koronmaksuja; tällaisessa tapauksessa sovelletaan 9 artiklaa;
b)
menettely, jolla varmistetaan, että lähdeveroa ei peritä, kun tosiasiallinen edunsaaja esittää maksuasiamiehelleen verotuksellisen kotipaikkansa jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen edunsaajan nimelle 2 kohdan mukaisesti laatiman todistuksen.
2. Tosiasiallisen edunsaajan pyynnöstä hänen verotuksellisen kotipaikkansa jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen antaa todistuksen, josta käyvät ilmi seuraavat tiedot:
a)
tosiasiallisen edunsaajan nimi, osoite, verotunniste tai muu vastaava tunniste sekä syntymäaika ja -paikka;
b)
maksuasiamiehen nimi ja osoite;
c)
tosiasiallisen edunsaajan tilinumero tai sellaisen puuttuessa arvopaperin tunnistetiedot.
Todistus on voimassa enintään kolme vuotta. Todistus on annettava jokaiselle sitä pyytävälle tosiasialliselle edunsaajalle kahden kuukauden kuluessa pyynnön esittämisestä.”
11)
Muutetaan 14 artikla seuraavasti:
a)
korvataan 2 kohdan ensimmäinen virke seuraavasti:
”Jos tosiasialliselle edunsaajalle kuuluvaksi luetusta koronmaksusta on peritty lähdevero maksuasiamiehen jäsenvaltiossa, tosiasialliselle edunsaajalle myönnetään perityn lähdeveron suuruinen veronhyvitys hänen verotuksellisen kotipaikkansa jäsenvaltiossa sen kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”
b)
korvataan 3 kohta seuraavasti:
”3. Jos tosiasialliselle edunsaajalle kuuluvaksi luetusta koronmaksusta on 11 artiklassa tarkoitetun lähdeveron lisäksi peritty muuntyyppistä lähdeveroa ja jäsenvaltio, jossa tosiasiallisen edunsaajan verotuksellinen kotipaikka sijaitsee, myöntää tällaisesta lähdeverosta veronhyvityksen kansallisen lainsäädäntönsä tai kaksinkertaista verotusta koskevien verosopimusten perusteella, tällainen muu lähdevero on hyvitettävä ennen 2 kohdassa säädetyn menettelyn soveltamista.”
12)
Korvataan 15 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa oleva ilmaus ”liitteessä” ilmauksella ”liitteessä III”.
13)
Korvataan 18 artiklan ensimmäinen virke seuraavasti:
”Komissio antaa kolmen vuoden välein neuvostolle tämän direktiivin toimintaa koskevan kertomuksen, joka perustuu liitteessä IV lueteltuihin tilastotietoihin, jotka jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle.”
14)
Lisätään artiklat seuraavasti:
”18 a artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
1. Komissio voi toteuttaa 18 b artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on:
a)
yksilöidä tietojentoimittajat, joilta maksuasiamiehet voivat hankkia tietoja, joita tarvitaan asianmukaista kohtelua varten 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b, d ja e alakohtaa sovellettaessa;
b)
vahvistaa yhteiset tiedonvaihtomuodot ja käytännön järjestelyt, joita 9 artiklassa tarkoitettu sähköinen tietojenvaihto edellyttää;
c)
vahvistaa yhteiset mallit todistuksille ja muille asiakirjoille, joilla helpotetaan tämän direktiivin soveltamista, erityisesti lähdeveroa kantavien jäsenvaltioiden antamien asiakirjojen osalta, joita tosiasiallisen edunsaajan verotuksellisen kotipaikan jäsenvaltio käyttää 14 artiklaa sovellettaessa.
2. Komissio saattaa ajan tasalle liitteessä III olevan luettelon niiden jäsenvaltioiden pyynnöstä, joita asia suoraan koskee.
18 b artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa verohallinnollisen yhteistyön komitea, jäljempänä ’komitea’.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan asetuksen (EU) N:o 182/2011 5 ja 7 artiklaa.”
15)
Muutetaan liite tämän direktiivin liitteen mukaisesti.
2 artikla
1. Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2016. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset.
Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä kolmannen tämän direktiivin voimaantulovuotta seuraavan kalenterivuoden ensimmäisestä päivästä alkaen.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
3 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
4 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltiolle.
Tehty Brysselissä 24 päivänä maaliskuuta 2014.