KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 528/2014
af 12. marts 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende andre risici end deltarisiko ved optioner i den standardiserede markedsrisikometode
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 329, stk. 3, tredje afsnit, artikel 352, stk. 6, tredje afsnit, og artikel 358, stk. 4, tredje afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I lyset af beføjelsen i forordning (EU) nr. 575/2013 til at udvikle en række metoder til i institutters kapitalgrundlagskrav at afspejle andre risici end deltarisikoen »på en måde, der står i et rimeligt forhold til omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter i optioner og warrants«, er det hensigtsmæssigt at definere metoder med forskellige niveauer af kompleksitet og risikofølsomhed, som kan være egnet til forskellige typer af institutter. Det er derfor hensigtsmæssigt at fastsætte de følgende tre metoder ordnet efter stigende kompleksitet til måling af andre risici end deltarisiko ved optioner og warrants: i) den forenklede metode; ii) delta-plus-metoden; iii) scenarie-metoden. Denne ramme baseret på tre metoder gennemfører i det store og hele de retningslinjer vedrørende andre risici end deltarisiko, som er udstukket af Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS), med de nødvendige justeringer under hensyntagen til forordning (EU) nr. 575/2013. Dette har ydermere den fordel at sikre overensstemmelsen mellem EU's regler og internationalt aftalte minimumstandarder.
(2)
Da det er nødvendigt at give institutter, som anvender delta-plus-metoden, mulighed for at behandle ikke-kontinuerte optioner på en mere risikofølsom måde, bør institutterne på bestemte betingelser kunne kombinere de fastsatte metoder til måling af risikoen ved optioner og warrants, ikke kun koncerninternt, men også inden for individuelle juridiske enheder. For ikke desto mindre at undgå muligheden for selektiv anvendelse af metoderne i institutterne med henblik på at minimere kapitalgrundlagskravene bør kombinationen af metoder på et individuelt grundlag kun tillades på betingelse af, at institutterne forud for anvendelsen præciserer anvendelsesområdet for hver metode, således at der sikres en ensartet anvendelse over tid.
(3)
Andre risici end deltarisikoen ved optioner og warrants kan omfatte - men er ikke begrænset til - risikoen for ændringer i instrumentets gamma, benævnt »gammarisiko« eller »konveksitetsrisiko«, jf. artikel 4, stk. 1, litra a), i denne forordning, risikoen for ændringer i dets vega, benævnt »vegarisiko« eller »volatilitetsrisiko«, jf. artikel 4, stk. 1, litra b), i denne forordning, risikoen for ændringer i rentesatser, benævnt »renterisiko« eller »rhorisiko«, ikke-lineariteter, som ikke kan fanges af gammarisikoen, samt risikoen for implicit samvariation, når optioner eller warrants er knyttet til en kurv af instrumenter. Af disse risici er kun gamma- og vegarisici af en væsentlighed, som retfærdiggør krav til kapitalgrundlaget, selv for mere komplekse institutter, og kun disse typer af risici bør derfor medtages i beregningen af kapitalgrundlagskravene. Forordning (EU) nr. 575/2013 pålægger institutterne at indhente forudgående tilladelse fra deres kompetente myndigheder til at benytte en intern model til beregning af delta. Anvendelsen af metoderne til måling af andre risici end deltarisiko skal imidlertid overvåges og vurderes inden for rammerne af institutternes tilsyns- og evalueringsproces, jf. bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (2). Scenarie-metodens større kompleksitet nødvendiggør desuden en tættere overvågning foretaget af de kompetente myndigheder, og institutternes anvendelse heraf bør derfor være underkastet præcise betingelser, såvel forud for dens første anvendelse som løbende.
(4)
Da artikel 330 i forordning (EU) nr. 575/2013 vedrørende behandlingen af »fixed-to-floating«-renteswaps kun finder anvendelse på renterisiko, bør den ikke tages i betragtning i forbindelse med visse finansielle instrumenter såsom swaptioner (optioner på swaps).
(5)
Bestemmelserne i denne forordning er nært forbundne, eftersom de alle behandler måling af andre risici end deltarisiko ved optioner og warrants i relation til forskellige underliggende instrumenter. For at sikre sammenhængen mellem disse bestemmelser, som bør træde i kraft samtidigt, og for at personer, som er omfattet af disse forpligtelser, lettere kan få et samlet overblik over og en samlet adgang til dem, er det ønskeligt at samle alle reguleringsmæssige tekniske standarder, som forordning (EU) nr. 575/2013 fastsætter i relation til dette emne, i en enkelt forordning.
(6)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har forelagt Kommissionen.
(7)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i forordning (EU) nr. 1093/2010 (3) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved optioner og warrants
1. Institutterne skal beregne deres kapitalgrundlagskrav i relation til markedsrisici ved optioner og warrants i form af andre risici end deltarisiko som fastsat i artikel 329, stk. 3, artikel 352, stk. 6, og artikel 358, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 efter en af følgende metoder:
a)
den forenklede metode, jf. artikel 2 og 3 i denne forordning
b)
delta-plus-metoden, jf. artikel 4, 5 og 6 i denne forordning
c)
scenarie-metoden, jf. artikel 7, 8 og 9 i denne forordning.
2. Ved beregning af kapitalgrundlagskravene på et konsolideret grundlag kan institutterne kombinere anvendelsen af forskellige metoder. På et individuelt grundlag må institutterne kun kombinere scenarie-metoden og delta-plus-metoden på de betingelser, som fastsættes i artikel 4-9.
3. Med henblik på beregningen nævnt i stk. 1 skal institutterne følge nedenstående trin:
a)
Nedbryde kurvene af optioner eller warrants i deres grundlæggende bestanddele.
b)
Nedbryde caps og floors eller andre optioner knyttet til forskellige perioderenter i en kæde af uafhængige optioner knyttet til forskellige tidsperioder (»caplets« og »floorlets«).
c)
Optioner eller warrants knyttet til »fixed-to-floating«-renteswaps skal behandles som optioner eller warrants knyttet til swappens fastrentedel.
d)
Optioner eller warrants knyttet til mere end et af de i artikel 5, stk. 3, beskrevne underliggende instrumenter skal behandles som en kurv af optioner eller warrants, hvor hver option har et særskilt underliggende instrument.
Artikel 2
Betingelser for anvendelse af den forenklede metode
Institutter, som kun køber optioner og warrants, kan benytte den forenklede metode.
Artikel 3
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene efter den forenklede metode
1. Institutter, som anvender den forenklede metode, beregner kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved call- og put-optioner eller warrants som det højeste beløb mellem nul og differencen mellem følgende værdier:
a)
bruttobeløbet som beskrevet i stk. 2-5
b)
det risikovægtede deltaækvivalente beløb, som beregnes som markedsværdien af det underliggende instrument multipliceret med delta og derefter multipliceret med en af de følgende relevante vægte:
i)
for specifik og generel egenkapital- eller renterisiko, jf. tredje del, afsnit IV, kapitel 2, i forordning (EU) nr. 575/2013
ii)
for råvarerisiko, jf. tredje del, afsnit IV, kapitel 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 samt
iii)
for valutarisiko, jf. tredje del, afsnit IV, kapitel 3, i forordning (EU) nr. 575/2013.
2. For optioner eller warrants, som falder ind under en af de følgende to kategorier, fastlægges bruttobeløbet omtalt i stk. 1 efter stk. 3-4:
a)
hvis køberen har en ubetinget ret til at købe det underliggende aktiv til en på forhånd fastsat pris ved udløb eller på et hvert tidspunkt før denne dato, og hvor sælgeren er forpligtet til at efterkomme købers anmodning (»simple call- optioner eller warrants«)
b)
hvis køberen har en ubetinget ret til at sælge det underliggende aktiv på samme måde som beskrevet under litra a) (»simple put-optioner eller warrants«).
3. Bruttobeløbet omhandlet i stk. 1 beregnes som det højeste beløb mellem nul og markedsværdien af det underliggende værdipapir multipliceret med summen af kapitalgrundlagskravene i relation til specifik og generel markedsrisiko for det underliggende værdipapir fratrukket den eventuelle fortjeneste ved udnyttelse her og nu af optionen (»in the money«), såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
optionen eller warranten indebærer en ret til at sælge det underliggende aktiv (»lang put«) og kombineres med beholdninger af det underliggende aktiv (»lang position i det underliggende instrument«)
b)
optionen eller warranten indebærer en ret til at købe det underliggende aktiv (»lang call«) og kombineres med et løfte om salg i det underliggende instrument (»kort position i det underliggende aktiv«).
4. Såfremt optionen eller warranten indebærer en ret til at købe det underliggende aktiv (»lang call«) eller en ret til at sælge det underliggende aktiv (»lang put«), udgør det i stk. 1 omhandlede bruttobeløb det mindste af de følgende to beløb:
a)
markedsværdien af det underliggende værdipapir multipliceret med summen af kapitalgrundlagskravene i relation til specifik og generel markedsrisiko for det underliggende aktiv
b)
værdien af positionen fastlagt ved markedsværdimetoden eller modelværdimetoden, jf. artikel 104, stk. 2, litra b) og c), i forordning (EU) nr. 575/2013 (»markedsværdi af option eller warrant«).
5. For alle typer af optioner eller warrants, som ikke har de i stk. 2 beskrevne egenskaber, udgør bruttobeløbet, jf. stk. 1, markedsværdien af optionen eller warranten.
Artikel 4
Oversigt over fastlæggelsen af kapitalgrundlagskravene efter delta-plus-metoden
1. Såfremt institutterne vælger at anvende delta-plus-metoden i forbindelse med optioner og warrants, hvis gamma er en kontinuert funktion af prisen på det underliggende instrument, og hvis vega er en kontinuert funktion af den implicitte volatilitet (»kontinuerte optioner og warrants«), skal kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved optioner og warrants beregnes som summen af følgende krav:
a)
kapitalgrundlagskravene i relation til den partielle afledede af delta med hensyn til prisen på det underliggende instrument, som for optioner eller warrants baseret på obligationer er den partielle afledede af delta med hensyn til »yield to maturity« af den underliggende obligation og for swaptioner er den partielle afledede af delta med hensyn til swap raten
b)
kapitalgrundlagskravene i relation til den første ordens partielle afledede af værdien af en option eller en warrant med hensyn til den implicitte volatilitet.
2. Den implicitte volatilitet bestemmes som den værdi af volatiliteten i formlen til prisfastsættelse af optioner eller warrants, for hvilken - givet en bestemt prisfastsættelsesmodel og givet niveauet af alle øvrige observerbare prisparametre - den teoretiske pris på optionen eller warranten er lig med markedsværdien, idet »markedsværdi« skal forstås som beskrevet i artikel 3, stk. 4.
3. Kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved ikke-kontinuerte optioner eller warrants fastlægges som følger:
a)
såfremt en option eller en warrant er købt, som det højeste beløb mellem nul og forskellen mellem følgende værdier:
i)
markedsværdien af optionen eller warranten forstået som beskrevet i artikel 3, stk. 4
ii)
det risikovægtede deltaækvivalente beløb forstået som beskrevet i artikel 3, stk. 1, litra b)
b)
såfremt en option eller en warrant er solgt, som det højeste beløb mellem nul og forskellen mellem følgende værdier:
i)
den relevante markedsværdi af det underliggende aktiv, som bestemmes ved enten den størst mulige betaling ved udløb, hvis denne betaling er fastsat i aftalen, eller markedsværdien af det underliggende aktiv eller den faktiske nominelle værdi, hvis ingen størst mulig betaling ved udløb er fastsat i aftalen
ii)
det risikovægtede deltaækvivalente beløb forstået som beskrevet i artikel 3, stk. 1, litra b).
4. Den værdi af gamma og vega, som anvendes ved beregningen af kapitalgrundlagskravene, skal beregnes ved benyttelse af en hensigtsmæssig prisfastsættelsesmodel, jf. artikel 329, stk. 1, artikel 352, stk. 1, og artikel 358, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013. Hvis enten gamma eller vega ikke kan beregnes i overensstemmelse med dette stykke, skal kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko beregnes efter stk. 3.
Artikel 5
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene i relation til gammarisiko efter delta-plus-metoden
1. Med henblik på artikel 4, stk. 1, litra a), skal kapitalgrundlagskravene i relation til gammarisiko beregnes ved hjælp af en procedure bestående af nedennævnte følge af trin:
a)
For hver enkelte option eller warrant beregnes en gammaeffekt.
b)
Gammaeffekten for de enkelte optioner eller warrants, som er knyttet til den samme specifikke underliggende type, lægges sammen.
c)
Den absolutte værdi af summen af alle negative værdier fra trin b) udgør kapitalgrundlagskravene i relation til gammarisiko. Der ses bort fra positive værdier fra trin b).
2. Med henblik på det i stk. 1, litra a), beskrevne trin beregnes gammaeffekter i overensstemmelse med formlen beskrevet i bilag I.
3. Med henblik på det i stk. 1, litra b), beskrevne trin, skal ved en »specifik underliggende type« forstås:
a)
for renter i samme valuta: hvert løbetidsbånd som fastsat i tabel 2 i artikel 339 i forordning (EU) nr. 575/2013
b)
for aktier og aktieindeks: hvert marked som defineret i det regelsæt, som skal udarbejdes i henhold til artikel 341, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013
c)
for fremmed valuta og guld: hvert valutapar og guld
d)
for råvarer: råvarer, der betragtes som identiske som defineret i artikel 357, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013.
Artikel 6
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene i relation til vegarisiko efter delta-plus-metoden
Med henblik på artikel 4, stk. 1, litra b), skal kapitalgrundlagskravene i relation til vegarisiko beregnes ved hjælp af en procedure bestående af nedennævnte følge af trin:
a)
For hver enkelte option fastlægges værdien af vega.
b)
For hver enkelte option beregnes en forudsat ændring på plus/minus 25 % i den implicitte volatilitet, idet »implicit volatilitet« skal forstås som beskrevet i artikel 4, stk. 2.
c)
For hver enkelte option multipliceres vegaværdien fra trin a) med den antagne ændring i den implicitte volatilitet fra trin b).
d)
For hver specifikke underliggende type forstået som beskrevet i artikel 5, stk. 3, lægges værdierne fra trin c) sammen.
e)
Summen af de absolutte værdier fra trin d) udgør de samlede kapitalgrundlagskrav i relation til vegarisiko.
Artikel 7
Betingelser for anvendelse af scenarie-metoden
Institutterne kan benytte scenariemetoden, hvis de opfylder alle de følgende krav:
a)
De har etableret en risikokontrolfunktion, som overvåger risikoen ved institutternes optionsportefølje og afrapporterer resultaterne til ledelsen.
b)
De har underrettet de kompetente myndigheder om et på forhånd fastlagt udsnit af eksponeringer, som skal dækkes af denne metode på en ensartet måde over tid.
c)
De integrerer resultaterne fra scenarie-metoden i den interne afrapportering til instituttets ledelse.
Med henblik på litra c) skal institutterne fastlægge de nøjagtige positioner, som hører under scenarie-metoden, herunder produkttype eller handelsenhed portefølje, den specifikke metode til forvaltning af risici ved sådanne positioner, IT-applikationen, som finder anvendelse i forbindelse med sådanne positioner samt en begrundelse for at henregne disse positioner til scenarie-metoden set i forhold til de positioner, som er henregnet til andre metoder.
Artikel 8
Definition af scenarie-matricen ifølge scenarie-metoden
1. Instituttet fastlægger for hver specifikke underliggende type omhandlet i artikel 5, stk. 3, en scenarie-matrice, som indeholder en række scenarier.
2. Scenarie-matricens første dimension består af ændringer i prisen på den underliggende type over og under dens aktuelle værdi. Denne skala består af følgende:
a)
for renteoptioner eller warrants: plus/minus den forudsatte renteændring ifølge søjle fem, tabel 2, i artikel 339 i forordning (EU) nr. 575/2013
b)
for optioner eller warrants knyttet til aktier eller aktieindeks: plus/minus vægtningen ifølge artikel 343 i forordning (EU) nr. 575/2013
c)
for optioner eller warrants knyttet til fremmed valuta og guld: plus/minus vægtningen ifølge artikel 351 i forordning (EU) nr. 575/2013 eller, hvor det er relevant, vægtningen ifølge artikel 354 i forordning (EU) nr. 575/2013
d)
for råvareoptioner (warrants): plus/minus vægtningen ifølge artikel 360, stk. 1, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013.
3. Prisændringerne i den underliggende type skal fastlægges ved hjælp af en inddeling bestående af mindst syv punkter, heri medregnet den aktuelle observation, som inddeler skalaen omhandlet i stk. 2 i lige store intervaller.
4. Scenarie-matricens anden dimension fastlægges ved ændringer i volatiliteten. Skalaen for ændringerne i volatiliteten skal være mellem plus/minus 25 % af den implicitte volatilitet, idet implicit volatilitet skal forstås som beskrevet i artikel 4, stk. 2. Skalaens inddeling skal bestå af mindst tre punkter, heri medregnet en ændring på 0 %, som inddeler skalaen i lige store intervaller.
5. Scenarie-matricen er fastlagt ved alle mulige kombinationer af punkterne omhandlet i stk. 3 og 4. Hver kombination udgør et særskilt scenarie.
Artikel 9
Fastlæggelse af kapitalgrundlagskravene efter scenarie-metoden
Efter scenarie-metoden skal kapitalgrundlagskravene i relation til andre risici end deltarisiko ved optioner eller warrants beregnes ved hjælp af en procedure bestående af nedennævnte følge af trin:
a)
For hver enkelt option eller warrant anvendes alle scenarier nævnt i artikel 8 til at simulere et nettotab eller en nettogevinst svarende til hvert scenario. Denne simulation skal udføres ved hjælp af »full revaluation«-metoder og simulere prisændringerne ved brug af prisfastsættelsesmodeller og uden anvendelse af lokale tilnærmelser til disse modeller.
b)
For hver specifik underliggende type omhandlet i artikel 5, stk. 3, sammenlægges værdierne vedrørende de enkelte scenarier, som resulterer af beregningen jf. litra a).
c)
For hver specifik underliggende type omhandlet i artikel 5, stk. 3, beregnes det »relevante scenarie« som det scenarie, for hvilket værdierne fra trin b) resulterer i det største tab eller den laveste gevinst, såfremt der ikke forekommer tab.
d)
For hver specifik underliggende type omhandlet i artikel 5, stk. 3, beregnes kapitalgrundlagskravene i overensstemmelse med formlen beskrevet i bilag II.
e)
De samlede kapitalgrundlagskrav i relation til andre risici end deltarisiko ved optioner eller warrants udgøres af summen af kapitalgrundlagskravene fra beregningen på trin d) for alle specifikke underliggende typer omhandlet i artikel 5, stk. 3.
Artikel 10
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. marts 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 528/2014,
annettu 12 päivänä maaliskuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla, joita sovelletaan markkinariskiä koskevassa standardimenetelmässä optioihin liittyviin muihin riskeihin kuin deltaa koskeviin riskeihin
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) ja erityisesti sen 329 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan, 352 artiklan 6 kohdan kolmannen alakohdan ja 358 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksessa (EU) N:o 575/2013 esitetyn toimeksiannon mukaan olisi määriteltävä useita menetelmiä, joiden avulla omien varojen vaatimuksissa voidaan ottaa huomioon muut kuin deltaa koskevat riskit ”oikeassa suhteessa laitosten optioihin ja optiotodistuksiin liittyvän toiminnan laajuuteen ja monimuotoisuuteen nähden”, ja siksi olisi asianmukaista kehittää menetelmiä, joiden erilaiset kehittyneisyysasteet ja riskiherkkyystasot vastaisivat laitosten erilaisia profiileja. Optioihin ja optiotodistuksiin liittyvien muiden kuin deltaa koskevien riskien mittaamista varten on näin ollen aiheellista määrittää seuraavat kolme vaihtoehtoista menetelmää monimuotoisuuteen perustuvassa järjestyksessä: i) yksinkertaistettu menetelmä, ii) delta plus -menetelmä ja iii) skenaariomenetelmä. Tällaisella kolmeen menetelmään perustuvalla lähestymistavalla pannaan pitkälti täytäntöön Baselin pankkivalvontakomitean (BCBS) vahvistama muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin liittyvä kehys, johon on tehty tarvittavat muutokset asetuksen (EU) N:o 575/2013 huomioon ottamiseksi. Tämän lähestymistavan lisäetuna on, että sillä varmistetaan EU:n sääntöjen ja kansainvälisesti sovittujen vähimmäisvaatimusten yhdenmukaisuus.
(2)
Koska on välttämätöntä, että delta plus -menetelmää soveltaville laitoksille annetaan mahdollisuus käsitellä epäjatkuvia optioita (non-continuous options) riskiherkemmällä tavalla, laitosten pitäisi voida yhdistellä optioiden ja optiotodistusten riskien mittaamiseen tarkoitettuja menetelmiä tietyin edellytyksin, oli kyse sitten ryhmittymistä tai yksittäisistä oikeushenkilöistä. Jotta voitaisiin kuitenkin estää se, että laitosten olisi mahdollista soveltaa menetelmiä valikoivasti tarkoituksenaan omien varojen vaatimusten minimoiminen, menetelmien yhdisteleminen olisi sallittava yksilöllisellä tasolla ainoastaan sillä edellytyksellä, että laitokset täsmentävät ennen niiden käyttöä, mikä on kunkin menetelmän soveltamisala, jotta menetelmää sovellettaisiin koko ajan johdonmukaisesti.
(3)
Optioihin ja optiotodistuksiin liittyviin muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin voivat muun muassa kuulua tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa esitetyt rahoitusvälineen gamman muutoksista aiheutuvat riskit, jäljempänä ’gammariski’ tai ’konveksisuutta koskeva riski’, tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa esitetyt vegan muutoksista aiheutuvat riskit, jäljempänä ’eariski’ tai ’volatiliteettia koskevat riski’, korkojen muutoksista aiheutuvat riskit, jäljempänä ’korkoriski’ tai ’rhoriski’, epälineaarisuudet, joita gammariskeillä ei kyetä ottamaan huomioon, ja koriin sisältyviä optioita tai optiotodistuksia koskeva implisiittisten korrelaatioiden riski. Näistä riskeistä ainoastaan gamma- ja vegariskit ovat niin merkittäviä, että omien varojen vaatimusten asettaminen on niiden osalta perusteltua, myös silloin, kun kyse on monimuotoisista laitoksista, joten vain kyseiset riskityypit olisi sisällytettävä omien varojen vaatimusten laskentaan. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaan laitosten on saatava toimivaltaiselta viranomaiseltaan lupa, ennen kuin ne voivat käyttää sisäistä mallia deltan laskemiseen. Muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin perustuvien menetelmien käyttöä on kuitenkin seurattava ja arvioitava laitosten vakavaraisuuden arviointiprosessiin liittyvien Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (2) säännösten mukaisesti. Lisäksi skenaariomenetelmän monimutkaisuuden takia toimivaltaisten viranomaisten olisi seurattava sitä tarkasti, ja menetelmän käyttöön laitoksissa olisi sovellettava tarkkoja soveltamisedellytyksiä sekä ennen ensimmäistä käyttökertaa että jatkuvassa käytössä.
(4)
Koska koronvaihtosopimusten, joissa kiinteä korko vaihdetaan vaihtuvaan korkoon, käsittelyä koskevaa asetuksen (EU) N:o 575/2013 330 artiklaa sovelletaan vain korkoriskin suhteen, kyseistä artiklaa ei pitäisi ottaa huomioon tiettyjen rahoitusvälineiden, kuten swaptioiden, kohdalla.
(5)
Tämän asetuksen säännökset liittyvät läheisesti toisiinsa, sillä ne kaikki koskevat eri kohde-etuuksiin liittyvien optioiden ja optiotodistusten riskien mittausta muiden kuin deltaa koskevien riskien tapauksessa. Jotta varmistettaisiin niiden säännösten yhdenmukaisuus, joiden pitäisi tulla voimaan samaan aikaan, ja jotta asianomaisten velvoitteiden soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden olisi helpompi saada näistä säännöksistä kattava käsitys ja tutustua niihin vaivattomasti, on suotavaa, että kaikki asetuksessa (EU) N:o 575/2013 edellytetyt tekniset sääntelystandardit, jotka koskevat kyseessä olevaa aihetta, sisällytetään yhteen asetukseen.
(6)
Tämä asetus perustuu Euroopan pankkiviranomaisen Euroopan komissiolle esittämiin teknisten sääntelystandardien luonnoksiin.
(7)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimen julkisen kuulemisen niistä teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (3) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen optioiden ja optiotodistusten muiden kuin deltaa koskevien riskien osalta
1. Laitosten on laskettava markkinariskiin liittyvät omien varojen vaatimuksensa optioiden tai optiotodistusten muiden kuin deltaa koskevien riskien osalta asetuksen (EU) N:o 575/2013 329 artiklan 3 kohdan, 352 artiklan 6 kohdan ja 358 artiklan 4 kohdan edellyttämällä tavalla noudattaen jotakin seuraavista menetelmistä:
a)
tämän asetuksen 2 ja 3 artiklassa esitetty yksinkertaistettu menetelmä;
b)
tämän asetuksen 4, 5 ja 6 artiklassa esitetty delta plus -menetelmä;
c)
tämän asetuksen 7, 8 ja 9 artiklassa esitetty skenaariomenetelmä.
2. Laitokset voivat yhdistellä eri menetelmiä, kun ne laskevat omia varoja koskevia vaatimuksia konsolidoidulla tasolla. Laitokset voivat yksilöllisellä tasolla käyttää yhdessä vain skenaariomenetelmää ja delta plus -menetelmää 4-9 artiklassa säädetyin edellytyksin.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua laskelmaa varten laitosten on:
a)
jaettava optioista tai optiotodistuksista muodostuvat korit niiden perusosatekijöihin;
b)
jaettava korkokatot ja korkolattiat tai muut eri ajankohtien korkoihin liittyvät optiot itsenäisiksi optioiksi, jotka liittyvät eri ajanjaksoihin [(”korkokatto-optiot” (caplets) ja ”korkolattiaoptiot” (floorlets)];
c)
käsiteltävä optioita tai optiotodistuksia koronvaihtosopimuksissa, joissa kiinteä korko vaihdetaan vaihtuvaan korkoon, sopimuksen kiinteäkorkoista puolta koskevina optioina tai optiotodistuksina;
d)
käsiteltävä optioita tai optiotodistuksia, jotka liittyvät useampaan kuin yhteen 5 artiklan 3 kohdassa kuvattuun kohde-etuuteen, optioista tai optiotodistuksista muodostuvana korina, jossa kullakin optiolla on yksi erillinen kohde-etuus.
2 artikla
Yksinkertaistetun menetelmän soveltamisedellytykset
Laitokset, jotka ostavat yksinomaan optioita ja optiotodistuksia, voivat soveltaa ainoastaan yksinkertaistettua menetelmää.
3 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen yksinkertaistetun menetelmän mukaisesti
1. Yksinkertaistettua menetelmää soveltavien laitosten on laskettava osto- ja myyntioptioiden tai -optiotodistusten muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin liittyvät omien varojen vaatimukset määränä, joka sen mukaan, kumpi luvuista on suurempi, on joko nolla tai seuraavien arvojen välinen erotus:
a)
2-5 kohdan mukainen bruttomäärä;
b)
riskipainotettu deltavasta-arvo, joka lasketaan kertomalla kohde-etuutena toimivan rahoitusvälineen markkina-arvo ensin delta-luvulla ja sitten yhdellä seuraavista asianmukaisista painotuksista:
i)
erityisten ja yleisten osakeriskien tai korkoriskien osalta painotus on asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan IV osaston 2 luvun mukainen;
ii)
hyödykeriskin osalta painotus on asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan IV osaston 4 luvun mukainen; ja
iii)
valuuttakurssiriskin osalta painotus on asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan IV osaston 3 luvun mukainen.
2. Jos optiot tai optiotodistukset kuuluvat jompaankumpaan seuraavista luokista, 1 kohdassa tarkoitettu bruttomäärä on määritettävä 3-4 kohdan mukaisesti:
a)
optiot ja optiotodistukset, jotka antavat ostajalle rajoittamattoman oikeuden ostaa kohde-etuus tiettyyn ennalta määrättyyn hintaan päättymispäivänä tai milloin tahansa ennen päättymispäivää ja jotka velvoittavat myyjän täyttämään ostajan vaatimuksen (”yksinkertaiset osto-optiot tai -optiotodistukset”);
b)
optiot tai optiotodistukset, jotka antavat ostajalle rajoittamattoman oikeuden myydä kohde-etuus a alakohdassa kuvatulla tavalla (”yksinkertaiset myyntioptiot tai -optiotodistukset”).
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu bruttomäärä lasketaan suurimpana lukuna nollan ja sen luvun väliltä, joka on tuloksena, kun kohde-etuutena olevan arvopaperin markkina-arvo kerrotaan kohde-etuuden osalta erityisiin ja yleisiin markkinariskeihin liittyvien omien varojen vaatimusten yhteismäärällä ja tästä vähennetään se voitto, joka option välittömästä lunastuksesta mahdollisesti syntyisi (”käteisenä rahana”), jos jompikumpi seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
optio tai optiotodistus sisältää oikeuden myydä kohde-etuutena oleva omaisuuserä (”long put”, pitkä myyntioptio), ja siihen liittyy omistusosuuksia kohde-etuutena olevasta omaisuuserästä (”pitkä positio kohde-etuutena olevassa rahoitusvälineessä”);
b)
optio tai optiotodistus sisältää oikeuden ostaa kohde-etuutena oleva omaisuuserä (”long call”, pitkä osto-optio), ja siihen liittyy lupaus myydä omistusosuuksia kohde-etuutena olevasta rahoitusvälineestä (”lyhyt positio kohde-etuutena olevassa omaisuuserässä”).
4. Jos optio tai optiotodistus sisältää oikeuden ostaa kohde-etuutena oleva omaisuuserä (”long call”, pitkä osto-optio) tai oikeuden myydä kohde-etuutena oleva omaisuuserä (”long put”, pitkä myyntioptio), 1 kohdassa tarkoitetun bruttomäärän tulee olla pienempi seuraavista kahdesta määrästä:
a)
kohde-etuutena olevan arvopaperin markkina-arvo kerrottuna kohde-etuutena olevan omaisuuserän osalta erityisiin ja yleisiin markkinariskeihin liittyvien vaatimusten yhteismäärällä;
b)
position arvo, joka määritetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 104 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa säädetyllä tavalla joko arvostamalla markkinahintaan tai arvostamalla mallin avulla (”option tai optiotodistuksen markkina-arvo”).
5. Kaikkien sellaisten optioiden taikka optiotodistusten osalta, joilla ei ole 2 kohdassa tarkoitettuja ominaisuuksia, 1 kohdassa tarkoitetun bruttomäärän on oltava kyseisen option tai optiotodistuksen markkina-arvo.
4 artikla
Kuvaus omien varojen vaatimusten määrittämisestä delta plus -menetelmän mukaisesti
1. Mikäli laitokset valitsevat delta plus -menetelmän, optioihin tai optiotodistuksiin liittyvien muiden kuin deltaa koskevien riskien omien varojen vaatimukset on laskettava sellaisten optioiden ja optiotodistusten osalta, joiden gamma on jatkuva kohde-etuuden hinnan funktio ja joiden vega on puolestaan jatkuva implisiittisen volatiliteetin funktio (”jatkuvat optiot ja optiotodistukset”), seuraavien vaatimusten summana:
a)
omien varojen vaatimukset, jotka liittyvät kohde-etuuden hintaan perustuvaan deltan osittaisderivaattaan, joka on joukkovelkakirjaoptioiden ja -optiotodistusten osalta kohde-etuutena olevan joukkovelkakirjan sisäiseen korkoon perustuva deltan osittaisderivaatta ja swaptioiden osalta niiden vaihtokurssiin perustuva deltan osittaisderivaatta;
b)
vaatimus, joka liittyy implisiittiseen volatiliteettiin perustuvaan option tai optiotodistuksen arvon ensimmäiseen osittaisderivaattaan.
2. Implisiittiseksi volatiliteetiksi katsotaan option tai optiotodistuksen hinnoittelukaavan mukainen volatiliteetin arvo, jonka kohdalla määrätyn hinnoittelumallin ja kaikkien muiden havainnoitavien hinnoitteluparametrien puitteissa option tai optiotodistuksen teoreettinen hinta vastaa sen markkina-arvoa, kun ”markkina-arvo” ymmärretään 3 artiklan 4 kohdassa kuvatulla tavalla.
3. Omien varojen vaatimukset epäjatkuviin optioihin tai optiotodistuksiin liittyvien muiden kuin deltaa koskevien riskien osalta määritetään seuraavasti:
a)
siinä tapauksessa, että optiot tai optiotodistukset on ostettu, suurimpana määränä nollan ja seuraavien arvojen välisen erotuksen väliltä:
i)
option tai optiotodistuksen markkina-arvo ymmärrettynä 3 artiklan 4 kohdassa kuvatulla tavalla;
ii)
riskipainotettu deltavasta-arvo ymmärrettynä 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa kuvatulla tavalla;
b)
siinä tapauksessa, että optiot tai optiotodistukset on myyty, suurimpana määränä nollan ja seuraavien arvojen välisen erotuksen väliltä:
i)
kohde-etuutena olevan omaisuuserän asianmukainen markkina-arvo, joksi katsotaan joko option lunastuspäivän suurin mahdollinen maksu, mikäli se on sopimuksessa vahvistettu, tai kohde-etuutena olevan omaisuuserän markkina-arvo tai efektiivinen nimellisarvo, mikäli sopimuksessa ei ole vahvistettu suurinta mahdollista maksua;
ii)
riskipainotettu deltavasta-arvo ymmärrettynä 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa kuvatulla tavalla.
4. Omien varojen vaatimusten laskennassa sovellettavat gamma- ja vega-arvot on laskettava käyttämällä asetuksen (EU) N:o 575/2013 329 artiklan 1 kohdassa, 352 artiklan 1 kohdassa ja 358 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua asianmukaista hinnoittelumallia. Jos gammaa tai vegaa ei voida laskea tämän edellytyksen mukaisesti, muiden kuin deltaa koskevien riskien pääomavaatimus on laskettava 3 kohdan mukaisesti.
5 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen gammariskien osalta delta plus -menetelmän mukaisesti
1. Gammariskejä koskevat omien varojen vaatimukset on 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi laskettava prosessissa, joka koostuu seuraavista vaiheista:
a)
kullekin yksittäiselle optiolle tai optiotodistukselle lasketaan gammavaikutus;
b)
samaan erilliseen kohde-etuustyyppiin liittyvien yksittäisten optioiden tai optiotodistusten gammavaikutukset lasketaan yhteen;
c)
kaikkien vaiheesta b saatavien negatiivisten arvojen yhteenlasketun summan absoluuttinen arvo muodostaa gammariskiä koskevat omien varojen vaatimukset. Vaiheesta b saatavia positiivisia arvoja ei oteta huomioon.
2. Gammavaikutukset on 1 kohdan a alakohdassa esitetyn vaiheen soveltamiseksi laskettava liitteessä I kuvatun kaavan mukaisesti.
3. Edellä 1 kohdan b alakohdassa esitettyä vaihetta sovellettaessa seuraavat katsotaan erilliseksi kohde-etuustyypiksi:
a)
samassa valuutassa olevien korkojen osalta: kukin asetuksen (EU) N:o 575/2013 339 artiklan taulukossa 2 säädetty maturiteettiluokka;
b)
osakkeiden ja osakeindeksien osalta: kukin asetuksen (EU) N:o 575/2013 341 artiklan 3 kohdan nojalla laadittavissa säännöissä määritelty markkina;
c)
valuuttojen ja kullan osalta: kukin valuuttapari ja kulta;
d)
hyödykkeiden osalta: asetuksen (EU) N:o 575/2013 357 artiklan 4 kohdan mukaisesti samanlaisiksi katsottavat hyödykkeet.
6 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen vegariskien osalta delta plus -menetelmän mukaisesti
Vegariskejä koskevat omien varojen vaatimukset on 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamiseksi laskettava prosessissa, joka koostuu seuraavista vaiheista:
a)
kullekin yksittäiselle optiolle määritetään vega-arvo;
b)
kunkin yksittäisen option osalta lasketaan implisiittisen volatiliteetin arvioitu plus/miinus 25 prosentin muutos, kun implisiittinen volatiliteetti ymmärretään 4 artiklan 2 kohdassa kuvatulla tavalla;
c)
kunkin yksittäisen option osalta a alakohdan mukaisesta vaiheesta saatava vega-arvo kerrotaan b alakohdan mukaisesta vaiheesta saatavalla implisiittisen volatiliteetin arvioidulla muutoksella;
d)
kunkin 5 artiklan 3 kohdassa kuvatulla tavalla ymmärrettävän erillisen kohde-etuustyypin osalta vaiheesta c saatavat arvot lasketaan yhteen;
e)
d alakohdan mukaisesta vaiheesta saatavien absoluuttisten arvojen summasta muodostuu vegariskien osalta omien varojen vaatimusten kokonaismäärä.
7 artikla
Skenaariomenetelmän soveltamisedellytykset
Laitokset voivat soveltaa skenaariomenetelmää siinä tapauksessa, että ne täyttävät kaikki seuraavat vaatimukset:
a)
laitoksilla on riskejä valvova yksikkö, joka seuraa laitosten optiosalkkujen riskejä ja raportoi johdolle seurannan tuloksista;
b)
laitokset ovat ilmoittaneet toimivaltaisille viranomaisille ne ennalta määritellyt vastuut, jotka tällä menetelmällä katetaan, ja menetelmää sovelletaan koko ajan johdonmukaisesti;
c)
laitokset integroivat skenaariomenetelmän tulokset laitoksen johdolle annettaviin sisäisiin raportteihin.
Laitosten on c alakohdassa esitetyn vaatimuksen täyttämiseksi määriteltävä ne nimenomaiset positiot, jotka kuuluvat skenaariomenetelmän soveltamisalaan, mukaan lukien tuotetyyppi tai yksilöity kaupankäyntiyksikkö ja salkku, määrätyt riskienhallintamenetelmät, joita sovelletaan kyseisiin positioihin, tietotekniikkasovellus, joka on tarkoitettu sovellettavaksi nimenomaan kyseisiin positioihin, ja perustelut sille, miksi juuri kyseiset positiot on luokiteltu skenaariomenetelmän piiriin ja muut positiot muiden menetelmien piiriin.
8 artikla
Skenaariomenetelmän mukaisen skenaariomatriisin määrittely
1. Laitoksen on määriteltävä kullekin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulle erilliselle kohde-etuustyypille skenaariomatriisi, joka sisältää skenaariojoukon.
2. Skenaariomatriisin ensimmäinen ulottuvuus muodostuu kohde-etuuden vallitsevaa arvoa nostavista ja laskevista hinnanmuutoksista. Muutosten vaihtelualueen on oltava seuraavanlainen:
a)
korko-optioiden tai -optiotodistusten osalta plus/miinus arvioitu koron muutos, joka esitetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 339 artiklassa olevan taulukon 2 viidennessä sarakkeessa;
b)
osakkeita tai osakeindeksejä koskevien optioiden tai optiotodistusten osalta plus/miinus painotus, joka esitetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 343 artiklassa;
c)
valuutta- ja kultaoptioiden taikka -optiotodistusten osalta plus/miinus painotus, joka esitetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 351 artiklassa taikka soveltuvin osin 354 artiklassa;
d)
hyödykeoptioiden (optiotodistusten) osalta plus/miinus painotus, joka esitetään asetuksen (EU) N:o 575/2013 360 artiklan 1 kohdan a alakohdassa.
3. Kohde-etuuden hinnanmuutoksia koskevat skenaariot määritellään vähintään seitsemästä kohdasta koostuvalla ruudukolla, johon sisällytetään senhetkinen havainto ja jossa 2 kohdassa esitetty vaihtelualue jaetaan tasavälisiin luokkiin.
4. Skenaariomatriisin toinen ulottuvuus muodostuu volatiliteetin muutoksista. Volatiliteetin muutosten vaihtelualueen on oltava plus/miinus 25 prosenttia implisiittisestä volatiliteetista, ja implisiittinen volatiliteetti ymmärretään 4 artiklan 2 kohdassa kuvatulla tavalla. Tämä vaihtelualue jaetaan vähintään kolmesta kohdasta koostuvaan ruudukkoon, johon sisältyy nollan prosentin muutos ja jossa vaihtelualue jaetaan tasavälisiin luokkiin.
5. Skenaariomatriisi määritetään 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen kohtien kaikista mahdollisista yhdistelmistä. Kukin yhdistelmä muodostaa yhden skenaarion.
9 artikla
Omien varojen vaatimusten määrittäminen skenaariomenetelmän mukaisesti
Skenaariomenetelmässä optioiden tai optiotodistusten muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin liittyvät omien varojen vaatimukset lasketaan seuraavista vaiheista koostuvan prosessin kautta:
a)
kunkin yksittäisen option tai optiotodistuksen osalta sovelletaan kaikkia 8 artiklassa tarkoitettuja skenaarioita kutakin skenaariota vastaavan simuloidun nettotappion tai -voiton laskemiseen. Simuloinnissa tulee soveltaa kattavia uudelleenarvostusmenetelmiä simuloimalla hinnanmuutoksia hinnoittelumallien avulla ja turvautumatta tällaisten mallien vastaavanlaisiin paikallistason versioihin;
b)
edellä a alakohdan mukaisella laskelmalla yksittäisistä skenaarioista saadut arvot lasketaan yhteen kunkin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erillisen kohde-etuustyypin osalta;
c)
kunkin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erillisen kohde-etuustyypin osalta lasketaan ”asianmukaiseksi skenaarioksi” se skenaario, jonka kohdalla vaiheessa b määritetyistä arvoista syntyy suurin tappio tai, mikäli tappioita ei ole, pienin voitto;
d)
kunkin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erillisen kohde-etuustyypin osalta lasketaan omien varojen vaatimukset liitteessä II kuvatun kaavan mukaisesti;
e)
optioiden tai optiotodistusten muihin kuin deltaa koskeviin riskeihin liittyvien omien varojen vaatimusten kokonaismäärä on summa, joka saadaan, kun lasketaan yhteen vaiheessa d kuvailluista laskelmista saadut omien varojen vaatimukset kunkin 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun erillisen kohde-etuustyypin osalta.
10 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 12 päivänä maaliskuuta 2014.