KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 19. december 2012
i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF om, hvorvidt New Zealand yder tilstrækkelig beskyttelse af personoplysninger
(meddelt under nummer C(2012) 9557)
(EØS-relevant tekst)
(2013/65/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (1), særlig artikel 25, stk. 6,
efter høring af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Medlemsstaterne skal i henhold til direktiv 95/46/EF fastsætte bestemmelser om, at videregivelse af personoplysninger til et tredjeland kun må finde sted, hvis det pågældende tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, og medlemsstaternes love til gennemførelse af direktivets øvrige bestemmelser overholdes inden videregivelsen.
(2)
Kommissionen kan fastslå, at et tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. I så fald kan der videregives personoplysninger fra medlemsstaterne, uden at yderligere garantier er påkrævet.
(3)
Vurderingen af, om beskyttelsesniveauet for personoplysninger er tilstrækkeligt, skal i henhold til direktiv 95/46/EF ske på grundlag af samtlige de forhold, der har indflydelse på en videregivelse eller en type videregivelse af oplysninger og under hensyntagen til visse angivne faktorer, der er relevante for den pågældende videregivelse.
(4)
Vurderingen af, om beskyttelsesniveauet er tilstrækkeligt, og vedtagelsen og gennemførelsen af afgørelser i henhold til direktiv 95/46/EF skal på grund af tredjelandenes forskellige tilgang til beskyttelse af oplysninger foretages på en sådan måde, at der ikke vilkårligt eller uberettiget diskrimineres mod eller mellem tredjelande, hvor lignende forhold gør sig gældende, eller skabes skjulte handelshindringer, idet der tages hensyn til Den Europæiske Unions nuværende internationale forpligtelser.
(5)
New Zealand er en tidligere britisk koloni. Landet blev en uafhængig »dominion« i 1907, men afbrød ikke formelt sine forfatningsmæssige forbindelser med Storbritannien før 1947. New Zealand er en enhedsstat og har ikke nogen skriftlig forfatning i sædvanlig forstand i form af et grundlæggende forfatningsdokument. Landet er et konstitutionelt monarki og et parlamentarisk demokrati efter Westminster-modellen med dronningen af New Zealand som statsoverhoved.
(6)
New Zealand fungerer efter princippet om parlamentarisk suverænitet. Ikke desto mindre er der sædvanligvis en række love, som er af særlig forfatningsmæssig betydning og anses for »higher law« (overordnede retsregler). Dette skal forstås sådan, at de udgør en del af det forfatningsmæssige grundlag, idet de ligger til grund for de offentlige myndigheders praksis og vedtagelsen af anden lovgivning. Endvidere ville man forvente en tværpolitisk konsensus ved ændring eller ophævelse af disse love. Flere af lovene er relevante for beskyttelsen af personoplysninger: »Bill of Rights Act« af 28. august 1990 (Public Act nr. 109 af 1990), »Human Rights Act« af 10. august 1993 (Public Act nr. 82 af 1993) og »Privacy Act« af 17. maj 1993 (Public Act nr. 28 af 1993). Disse loves forfatningsmæssige vigtighed afspejles i, at de konventionelt altid skal tages i betragtning, når der skal udarbejdes eller fremsættes nye lovforslag.
(7)
De retlige standarder for beskyttelse af personoplysninger i New Zealand er primært anført i »Privacy Act« som ændret ved »Privacy (Cross-border Information) Ammendment Act« af 7. september 2010 (offentlig lov nr. 113 af 2010). Den er vedtaget før direktiv 95/46/EF og er ikke begrænset til elektronisk behandlede oplysninger eller strukturerede oplysninger i et register, men dækker alle personoplysninger uanset deres form. Den dækker både den private og den offentlige sektor med nogle få specifikke undtagelser af offentlig interesse, som må forventes af et demokratisk samfund.
(8)
Der er en række lovgivningsmæssige rammer i New Zealand, som har til formål at regulere spørgsmål om privatlivets fred på det politiske område og med hensyn til regler og klageinstanser. Nogle er lovbestemte, mens andre er selvregulerende brancheorganisationer, herunder regulering af medier, direkte markedsføring, uopfordret elektronisk post, markedsforskning, sundhedsvæsen, bank- og forsikringsvirksomhed.
(9)
Udover den lovgivning, New Zealands parlament har vedtaget, findes der en anseelig samling sædvaneretlige regler, som har rødder tilbage i engelsk sædvaneret, og som indeholder sædvaneretlige principper og regler, der er relevante for beskyttelse af oplysninger. Et af de væsentlige sædvaneretlige principper er princippet om den personlige værdighed, som er et af de vigtigste retlige anliggender. Dette princip er et nøgleelement i New Zealands retspraksis. New Zealands retspraksis baseret på sædvaneret omfatter også en række andre aspekter af privatlivets fred, herunder krænkelse af privatlivets fred, tillidsbrud og beskyttelse mod ærekrænkelse, gener, chikane, injurier, uagtsomhed m.m.
(10)
De gældende retsregler om beskyttelse af oplysninger i New Zealand indeholder alle de grundlæggende principper, der er nødvendige for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for fysiske personer, og de indeholder også en række undtagelser og begrænsninger med henblik på at beskytte vigtige offentlige interesser. Disse retsregler om beskyttelse af oplysninger og undtagelserne herfra afspejler de principper, der er fastsat i direktiv 95/46/EF.
(11)
Anvendelsen af disse retsregler om beskyttelse af oplysninger sikres gennem adgang til domstolsprøvelse og administrative klagemuligheder og ved uafhængig kontrol foretaget af tilsynsmyndigheden, benævnt »Privacy Commissioner«, som handler uafhængigt, og som er udstyret med de beføjelser, der er anført i artikel 28 i direktiv 95/46/EF. Desuden har enhver berørt part ret til at indgive søgsmål til domstolene med henblik på skadeserstatning som følge af ulovlig behandling af den pågældendes personoplysninger.
(12)
New Zealand bør derfor anses for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for personoplysninger i henhold til direktiv 95/46/EF.
(13)
Denne afgørelse vedrører spørgsmålet om, hvorvidt den beskyttelse, som New Zealand yder, er tilstrækkelig med henblik på at opfylde kravene i artikel 25, stk. 1, i direktiv 95/46/EF. Den har ingen indvirkning på andre betingelser eller begrænsninger, der finder anvendelse ved gennemførelsen af andre bestemmelser i direktivet, som vedrører behandling af personoplysninger i medlemsstaterne.
(14)
Af hensyn til åbenheden og for at sikre, at medlemsstaternes ansvarlige myndigheder kan beskytte fysiske personer i forbindelse med behandlingen af deres personoplysninger, er det nødvendigt at specificere, under hvilke særlige omstændigheder det kan være berettiget at suspendere specifik videregivelse af oplysninger, uanset om det konstateres, at beskyttelsen er tilstrækkelig.
(15)
Gruppen vedrørende beskyttelse af personer i forbindelse med behandling af personoplysninger, der er nedsat ved artikel 29 i direktiv 95/46/EF, har afgivet en positiv udtalelse om tilstrækkeligheden af beskyttelsesniveauet for personoplysninger i New Zealand (2), som er taget i betragtning ved udarbejdelsen af denne gennemførelsesafgørelse.
(16)
Foranstaltningerne i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelsen fra det udvalg, der er nedsat ved artikel 31, stk. 1, i direktiv 95/46/EF -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. For så vidt angår artikel 25, stk. 2, i direktiv 95/46/EF, anses New Zealand for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for personoplysninger, der videregives fra Den Europæiske Union.
2. Den tilsynsmyndighed, der har ansvaret for anvendelsen af retsreglerne om beskyttelse af oplysninger i New Zealand, er angivet i bilaget til denne afgørelse.
Artikel 2
1. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne kan, uden at dette berører deres beføjelser til at træffe foranstaltninger for at sikre overensstemmelse med nationale bestemmelser, der er udstedt i henhold til andre bestemmelser end artikel 25 i direktiv 95/46/EF, gøre brug af deres beføjelser til at suspendere den fortsatte videregivelse af oplysninger til en modtager i New Zealand for at beskytte fysiske personer i forbindelse med behandlingen af deres personoplysninger:
a)
når en ansvarlig myndighed i New Zealand fastslår, at den pågældende modtager overtræder de gældende beskyttelsesnormer, eller
b)
når der er væsentlig sandsynlighed for, at beskyttelsesnormerne overtrædes, når der er rimelig grund til at antage, at den kompetente newzealandske myndighed ikke tager eller ikke agter at tage passende og rettidige skridt til at afgøre forholdet, når en fortsat videregivelse af personoplysninger vil kunne skabe overhængende risiko for alvorlig skade for de registrerede, og de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, forholdene taget i betragtning, på passende vis har forsøgt at underrette den ansvarlige for behandlingen i New Zealand og give vedkommende mulighed for at reagere.
2. Suspenderingen ophæves, når beskyttelsesnormerne overholdes, og den kompetente myndighed i de pågældende medlemsstater underrettes herom.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen, hvis der træffes foranstaltninger i henhold til artikel 2.
2. Medlemsstaterne og Kommissionen underretter hinanden om tilfælde, hvor de organer, som er ansvarlige for håndhævelsen af beskyttelsesnormerne i New Zealand, ikke er i stand til at sikre, at normerne overholdes.
3. Hvor oplysninger, der er indsamlet i medfør af artikel 2, stk. 1, og stk. 1 og 2, i denne artikel, kan godtgøre, at et organ, der har ansvaret for at sikre, at beskyttelsesnormerne i New Zealand overholdes, ikke udfører sin opgave effektivt, underretter Kommissionen den ansvarlige myndighed i New Zealand herom og forelægger om nødvendigt et udkast til foranstaltninger efter proceduren i artikel 31, stk. 2, i direktiv 95/46/EF med henblik på at ophæve eller suspendere denne afgørelse eller begrænse dens anvendelsesområde.
Artikel 4
Kommissionen fører tilsyn med anvendelsen af denne afgørelse og fremsender alle relevante oplysninger til det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 31 i direktiv 95/46/EF, herunder oplysninger om ethvert forhold, der kan påvirke den vurdering, der foretages i henhold til artikel 1 i denne afgørelse, af, at beskyttelsen i New Zealand er tilstrækkelig efter artikel 25 i direktiv 95/46/EF, og ethvert forhold, der viser, at afgørelsen gennemføres på en diskriminerende måde.
Artikel 5
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme denne afgørelse inden den 20. marts 2013.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. december 2012.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOPÄÄTÖS,
annettu 19 päivänä joulukuuta 2012,
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY nojalla Uuden-Seelannin tarjoaman henkilötietojen suojan riittävyydestä
(tiedoksiannettu numerolla C(2012) 9557)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2013/65/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (1) ja erityisesti sen 25 artiklan 6 kohdan,
on kuullut Euroopan tietosuojavaltuutettua,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivin 95/46/EY mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että henkilötietoja voidaan siirtää kolmanteen maahan vain, jos kyseisessä kolmannessa maassa turvataan tietosuojan riittävä taso ja jos direktiivin muiden säännösten täytäntöönpanemiseksi annettuja jäsenvaltioiden lakeja noudatetaan ennen tietojen siirtämistä.
(2)
Komissio voi todeta, että kolmas maa turvaa tietosuojan riittävän tason. Henkilötietoja voidaan tässä tapauksessa siirtää jäsenvaltioista ilman lisätakeita.
(3)
Direktiivin 95/46/EY mukaisesti tietosuojan taso olisi arvioitava kaikkien tiettyyn siirtoon tai siirtojen ryhmään liittyvien olosuhteiden osalta ja ottaen erityisesti huomioon eräät siirron kannalta olennaiset tekijät.
(4)
Kolmannet maat suhtautuvat eri tavoin tietosuojaan, joten tietosuojan riittävyyden arviointi olisi suoritettava ja kaikki direktiiviin 95/46/EY perustuvat päätökset olisi tehtävä ja pantava täytäntöön tavalla, joka ei syrji mielivaltaisesti tai epäoikeudenmukaisesti mitään kolmatta maata eikä tee eroa niiden välillä, jos niissä vallitsevat samanlaiset olosuhteet, eikä muodosta peiteltyä kaupan estettä, kun otetaan huomioon Euroopan unionin voimassa olevat kansainväliset sitoumukset.
(5)
Uusi-Seelanti on entinen Ison-Britannian siirtomaa. Siitä tuli itsehallintoalue vuonna 1907, mutta se katkaisi virallisesti perustuslailliset siteensä Isoon-Britanniaan vasta vuonna 1947. Uusi-Seelanti on yhtenäisvaltio, eikä sillä ole perustamiskirjan tapaista kirjoitettua perustuslakia. Sen valtiomuoto on sekä perustuslaillinen monarkia että parlamentaarinen demokratia ns. Westminster-järjestelmän mukaisesti, ja sen valtionpäämiehenä toimii Uuden-Seelannin kuningatar.
(6)
Uudessa-Seelannissa sovelletaan parlamentin itsemääräämisoikeutta koskevaa periaatetta. Maassa on kuitenkin useita lakeja, joilla on erityistä perustuslaillista merkitystä ja joiden katsotaan olevan muiden lakien yläpuolella. Tämä tarkoittaa sitä, että ne muodostavat osan perustuslaillista kehystä, sillä ne ohjaavat hallituksen toimintaa ja muun lainsäädännön antamista. Lisäksi näiden lakien muuttaminen tai kumoaminen edellyttäisi kaikkien poliittisten ryhmien yhteisymmärrystä. Useat näistä laeista, kuten 28 päivänä elokuuta 1990 annettu oikeuksien luettelon sisältävä laki (vuoden 1990 julkinen laki nro 109), 10 päivänä elokuuta 1993 annettu ihmisoikeuslaki (vuoden 1993 julkinen laki nro 82) ja 17 päivänä toukokuuta 1993 annettu tietosuojalaki (vuoden 1993 julkinen laki nro 28) liittyvät tietosuojaan. Näiden lakien perustuslaillista merkitystä kuvastaa se, että ne on otettava huomioon aina kun kehitetään tai ehdotetaan uutta lainsäädäntöä.
(7)
Henkilötietojen suojaan Uudessa-Seelannissa sovellettavat oikeusnormit määritellään pääasiassa tietosuojalaissa sellaisena kuin se on muutettuna 7 päivänä syyskuuta 2010 annetulla tietosuojalakia rajat ylittävien tiedonsiirtojen osalta muuttavalla lailla (vuoden 2010 julkinen laki nro 113). Se on annettu ennen direktiiviä 95/46/EY, eikä se koske pelkästään johonkin rekisteriin sisältyviä, automaattisesti käsiteltäviä tai jäsenneltyjä tietoja vaan kattaa kaikki henkilötiedot niiden muodosta riippumatta. Se kattaa koko julkisen ja yksityisen sektorin lukuun ottamatta muutamia tiettyjä yleisen edun kannalta määriteltyjä poikkeuksia, jotka ovat ymmärrettäviä demokraattisessa yhteiskunnassa.
(8)
Uudessa-Seelannissa on useita sääntelykehyksiä, joissa säädetään yksityisyydensuojaan liittyvistä kysymyksistä politiikan, sääntöjen tai kanteluihin liittyvän toimivallan osalta. Osa on lakisääteisiä ja osa eri toimialojen itsesääntelyjärjestelmiä, jotka koskevat muun muassa viestimien sääntelyä, suoramarkkinointia, ei-toivottuja sähköpostiviestejä, markkinatutkimusta, terveydenhuoltoa ja vammaisuutta sekä pankki- ja vakuutustoimintaa ja säästötuotteita.
(9)
Uuden-Seelannin parlamentin antaman lainsäädännön lisäksi on olemassa runsaasti common law -oikeutta, joka perustuu Englannin vastaavaan oikeuteen ja johon sisältyy tietosuojan kannalta merkittäviä periaatteita ja sääntöjä. Common law -oikeuden perusperiaatteita on se, että lainsäädännössä etusijalla on ihmisarvon kunnioittaminen. Tämä periaate on yleensä keskeinen tekijä tuomioistuinten päätöksenteossa Uudessa-Seelannissa. Common law -oikeuteen perustuva Uuden-Seelannin oikeuskäytäntö käsittää myös monia muita yksityisyyteen liittyviä näkökohtia, muun muassa yksityisyyden loukkaus, luottamuksen rikkominen ja tilapäinen suoja kunnianloukkausta, häiriötä, häirintää, panettelua, laiminlyöntiä ja muita vastaavia tekoja vastaan.
(10)
Uudessa-Seelannissa sovellettavat oikeudelliset tietosuojanormit kattavat kaikki perusperiaatteet, jotka tarvitaan antamaan luonnollisille henkilöille riittävä suoja, ja niissä säädetään myös poikkeuksista ja rajoituksista tärkeiden yleisten etujen suojelemiseksi. Nämä tietosuojanormit ja poikkeukset vastaavat direktiivissä 95/46/EY vahvistettuja periaatteita.
(11)
Oikeudellisten tietosuojanormien soveltaminen on varmistettu hallinnollisin ja oikeudellisin muutoksenhakukeinoin sekä riippumattomalla valvonnalla, jota toteuttaa valvontaviranomainen eli tietosuojavaltuutettu, jolle on annettu direktiivin 95/46/EY 28 artiklassa tarkoitetut valtuudet ja joka toimii täysin riippumattomasti. Lisäksi kaikilla asianosaisilla on oikeus hakea oikeusteitse korvausta henkilötietojen laittoman käsittelyn aiheuttamista vahingoista.
(12)
Näin ollen on katsottava, että Uusi-Seelanti tarjoaa direktiivissä 95/46/EY säädetyn henkilötietojen suojan riittävän tason.
(13)
Tämän päätöksen olisi koskettava Uuden-Seelannin tarjoaman tietosuojan riittävyyttä suhteessa direktiivin 95/46/EY 25 artiklan 1 kohdan vaatimusten täyttymiseen. Sillä ei saisi olla vaikutusta direktiivin muiden, henkilötietojen käsittelyä jäsenvaltioissa koskevien säännösten täytäntöön panemiseksi vahvistettujen ehtojen tai rajoitusten soveltamiseen.
(14)
Avoimuuden lisäämiseksi sekä sen varmistamiseksi, että jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset pystyvät takaamaan yksilöiden tietosuojan heidän henkilötietojaan käsiteltäessä, on tarpeen tarkentaa, minkälaisissa poikkeusolosuhteissa tiettyjen tiedonsiirtojen keskeyttäminen voi olla perusteltua siitä huolimatta, että tietosuojan taso on todettu riittäväksi.
(15)
Direktiivin 95/46/EY 29 artiklalla perustettu tietosuojatyöryhmä on antanut Uuden-Seelannin tarjoaman henkilötietojen suojan tasosta myönteisen lausunnon (2), joka on otettu huomioon tämän täytäntöönpanopäätöksen valmistelussa.
(16)
Tässä päätöksessä säädetyt toimenpiteet ovat direktiivin 95/46/EY 31 artiklan 1 kohdalla perustetun komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Direktiivin 95/46/EY 25 artiklan 2 kohdan soveltamiseksi katsotaan, että Uusi-Seelanti tarjoaa riittävän suojan Euroopan unionista siirretyille henkilötiedoille.
2. Oikeudellisten tietosuojanormien soveltamisesta Uudessa-Seelannissa vastaava toimivaltainen valvontaviranomainen mainitaan tämän päätöksen liitteessä.
2 artikla
1. Rajoittamatta jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten valtuuksia toteuttaa toimenpiteitä varmistaakseen, että muiden säännösten kuin direktiivin 95/46/EY 25 artiklan nojalla annettuja kansallisia säännöksiä noudatetaan, kyseiset viranomaiset voivat käyttää nykyisiä toimivaltuuksiaan keskeyttääkseen Uudessa-Seelannissa olevalle vastaanottajalle kohdistetun tietojen siirron suojellakseen yksityishenkilöitä näiden henkilötietoja käsiteltäessä seuraavissa tapauksissa:
a)
toimivaltainen Uuden-Seelannin viranomainen on todennut, ettei vastaanottaja noudata sovellettavia tietosuojanormeja; tai
b)
on hyvin todennäköistä, ettei tietosuojanormeja noudateta, ja on perusteltua olettaa, ettei toimivaltainen Uuden-Seelannin viranomainen parhaillaan eikä jatkossa toteuta riittäviä ja oikea-aikaisia toimenpiteitä asian ratkaisemiseksi, tiedonsiirron jatkaminen aiheuttaisi välittömän vakavan vaaran rekisteröidyille ja jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat olosuhteisiin nähden kohtuullisessa määrin pyrkineet ilmoittamaan asiasta Uuteen-Seelantiin sijoittuneelle tietojenkäsittelystä vastaavalle osapuolelle ja antamaan tälle tilaisuuden vastata.
2. Keskeytys lakkaa heti kun tietosuojanormien noudattaminen on varmistettu ja tästä on ilmoitettu asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava viipymättä komissiolle 2 artiklan nojalla toteutetuista toimenpiteistä.
2. Jäsenvaltiot ja komissio tiedottavat toisilleen tapauksista, joissa tietosuojanormien noudattamisesta Uudessa-Seelannissa vastaavat elimet eivät pysty varmistamaan niiden noudattamista.
3. Jos 2 artiklan 1 kohdan sekä tämän artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla saadut tiedot osoittavat, että jokin tietosuojanormien noudattamisesta Uudessa-Seelannissa vastuussa oleva elin ei tosiasiallisesti hoida tehtäväänsä, komissio tiedottaa asiasta Uuden-Seelannin toimivaltaiselle viranomaiselle ja esittää tarvittaessa direktiivin 95/46/EY 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti ehdotuksia toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on peruuttaa tämä päätös tai lykätä sen soveltamista tai rajoittaa sen soveltamisalaa.
4 artikla
Komissio seuraa tämän päätöksen soveltamista ja toimittaa direktiivin 95/46/EY 31 artiklan nojalla perustetulle komitealle kaikki asiaankuuluvat huomiot, mukaan luettuna kaikki seikat, jotka voivat vaikuttaa tämän päätöksen 1 artiklan mukaiseen arvioon, jonka mukaan tietosuojan taso Uudessa-Seelannissa on direktiivin 95/46/EY 25 artiklan mukaisessa merkityksessä riittävä, sekä kaikki todisteet päätöksen syrjivästä soveltamisesta.
5 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tämän päätöksen noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 20 päivänä maaliskuuta 2013.
6 artikla
Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 19 päivänä joulukuuta 2012.