KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 16. oktober 2014
om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU om en EU-civilbeskyttelsesmekanisme og om ophævelse af Kommissionens beslutning 2004/277/EF, Euratom og 2007/606/EF, Euratom
(meddelt under nummer C(2014) 7489)
(EØS-relevant tekst)
(2014/762/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU af 17. december 2013 om en EU-civilbeskyttelsesmekanisme (1), særlig artikel 32, stk. 1, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det overordnede mål med EU-civilbeskyttelsesmekanismen (»EU-mekanismen«) er at styrke samarbejdet mellem Unionen og medlemsstaterne og fremme koordineringen på civilbeskyttelsesområdet for at gøre forebyggelsen af og beredskabet og indsatsen i tilfælde af naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer mere effektiv.
(2)
Eftersom katastrofer kan indtræffe når som helst, bør katastrofeberedskabskoordinationscentret (ERCC), der er oprettet i henhold til artikel 7 i afgørelse nr. 1313/2013/EU, på ethvert tidspunkt sikre tæt kontakt til medlemsstaternes kontaktpunkter.
(3)
Det fælles katastrofevarslings- og informationssystem (CECIS) er en vigtig del af EU-mekanismen, fordi det sikrer, at de oplysninger, der udveksles mellem medlemsstaterne, bevarer deres autenticitet, integritet og fortrolige karakter, både i rutinesituationer og i katastrofesituationer. Der bør oprettes en separat version af CECIS, som de regionale havkonventioners sekretariater og tredjelande, der deler et regionalt havområde med Unionen, har adgang til med tanke på den særlige type indsats, der finder sted i forbindelse med havforurening.
(4)
For at sikre operationel effektivitet bør der fastsættes minimumskrav til de moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter, der identificeres i henhold til artikel 9, stk. 1, i afgørelse nr. 1313/2013/EU, og for disses operationelle krav, funktionsmåde og interoperabilitet, jf. artikel 9, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU. Modulerne bør især være i stand til at arbejde selvforsynende i et givent tidsrum, kunne deployeres hurtigt og være interoperable. For at øge modulernes interoperabilitet er det nødvendigt at fastlægge foranstaltninger på EU-plan og i medlemsstaterne.
(5)
Der bør fastsættes kapacitetsmål for Den Europæiske Katastrofeberedskabskapacitet (EERC), som bør revideres regelmæssigt, for at have et tilstrækkeligt antal af alle typer moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter til rådighed for deployering under EU-mekanismen. Der bør også fastsættes kvalitets- og interoperabilitetskrav, som revideres regelmæssigt, for at sikre et ensartet minimumsniveau for kvaliteten og interoperabiliteten af alle kapaciteter, der deltager i EERC.
(6)
Der bør fastlægges en certificerings- og registreringsprocedure, herunder elementer til selvevaluering, bekræftelse af, at alle kapaciteterne i den frivillige pulje opfylder alle nødvendige krav og drager fordel af begrænset EU-samfinansiering af såkaldte »tilpasningsomkostninger«, hvor dette er relevant. Denne certificerings- og registreringsprocedure bør desuden sikre en passende geografisk balance mellem kapaciteterne i overensstemmelse med risicienes placering og tage alle interesserede medlemsstaters deltagelse i betragtning.
(7)
Identificeringen af indsatskapacitetsmangler i EERC bør give Kommissionen og medlemsstaterne mulighed for sammen at afgøre, hvor der ikke tilstrækkelige kapaciteter til rådighed i eller uden for den frivillige pulje. Medlemsstater, der individuelt eller i konsortier søger at afhjælpe disse mangler, bør drage fordel af begrænset EU-samfinansiering, forudsat at dette er omkostningseffektivt, og at manglerne bekræftes af risikovurderinger.
(8)
For at udvikle EERC bør begrænset EU-samfinansiering i form af rammekontrakter, rammeaftaler om partnerskab eller lignende ordninger understøtte medlemsstaternes adgang til yderligere kapaciteter, således at midlertidige mangler kan afhjælpes i forbindelse med usædvanlige katastrofer, dvs. katastrofer af en art og størrelse, der ligger ud over, hvad der med rimelighed kan forventes, og som det er muligt at forberede sig på. Disse kapaciteter bør medtages i den frivillige pulje til deployering under EU-mekanismen.
(9)
EU-mekanismens uddannelsesprogram er fortsat væsentlig for det civilbeskyttelses- og katastrofehåndteringspersonale, der deployeres inden for rammerne af EU-mekanismen. I overensstemmelse med dets anvendelsesområde, som er defineret i artikel 13, stk. 1, i afgørelse nr. 1313/2013/EU, bør det dække både forebyggelses-, beredskabs- og indsatsfaserne.
(10)
EU-mekanismens øvelsesprogram bør forsat spille en væsentlig rolle i det praktiske deployeringsberedskab, som EU-mekanismen deltager i, og i udvekslingen af erfaringer i forbindelse med de civilbeskyttelsesindsatser, der finder sted inden for rammerne af EU-mekanismen. Øvelsesprogrammet bør gennemføres i henhold til en strategisk ramme, der opstiller øvelsernes mål og rolle i forhold til EU-mekanismen, samt specifikke prioriteter, der medtages i de årlige arbejdsprogrammer.
(11)
Der bør fastlægges en systematisk, fokuseret og sammenhængende tilgang til indsamling, analyse, fremme og implementering af de indhøstede erfaringer, der dækker hele katastrofehåndteringsforløbet.
(12)
Hvad angår EU-mekanismen, er det vigtigt at have klare operationelle procedurer for mekanismens katastrofeindsats, som sikrer en effektiv bistand i katastrofesituationer, herunder for de relevante internationale organisationer, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
(13)
For at sikre at EU-mekanismens effektivitet og lønsomhed maksimeres, bør alle anmodninger og tilbud om bistand være så specifikke som muligt og indeholde alle nødvendige oplysninger.
(14)
For at sikre en effektiv koordinering af bistand bør ERCC dele sin vurdering af de kritiske behov og sine henstillinger om deployering fra den frivillige pulje med alle medlemsstaterne og udarbejde passende deployeringsplaner for hver anmodning om bistand. Udvælgelsen af kapaciteter fra den frivillige pulje bør ske på baggrund af specifikke og objektive kriterier, der bør prioriteres på grundlag af de forhåndenværende operationelle behov.
(15)
For at forbedre EU-mekanismens reaktionstider, hvor dette måtte være nødvendigt, bør medlemsstaterne træffe de nødvendige forberedelser til deployering af de kapaciteter, de har stillet til rådighed i den frivillige pulje.
(16)
Adgangen til tekniske eksperter, vurderings- og koordineringseksperter, herunder holdledere, er en vigtig del af EU-mekanismen. Eksperternes opgaver og funktioner bør fastlægges, og der bør fastsættes en procedure for deres deployering.
(17)
Artikel 23 i afgørelse nr. 1313/2013/EU fastsætter særlige bestemmelser om transportstøtte i forbindelse med en katastrofe med henblik på at fremme en hurtig og effektiv indsats gennem EU-mekanismen. Det er nødvendigt at fastsætte regler og procedurer for anmodninger fra medlemsstaterne om finansiel støtte fra Unionen til transport af bistand til det katastroferamte land og Kommissionens behandling af disse anmodninger.
(18)
Af hensyn til gennemsigtigheden, sammenhængen og effektiviteten er det nødvendigt at fastlægge, hvilke oplysninger medlemsstaterne og Kommissionen skal give i anmodningerne om transportstøtte og de tilhørende svar.
(19)
I tilfælde, hvor der kan ydes finansiel bistand fra Unionen i henhold til afgørelse nr. 1313/2013/EU, bør medlemsstaterne have valget mellem at anmode om et tilskud eller en transporttjeneste.
(20)
Kommissionens beslutning 2004/277/EF, Euratom (2) og 2007/606/EF, Euratom (3) bør ophæves.
(21)
Foranstaltningerne i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelse fra Civilbeskyttelsesudvalget -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
KAPITEL 1
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand
Denne afgørelse fastsætter gennemførelsesbestemmelser til afgørelse nr. 1313/2013/EU, for så vidt angår:
a)
Katastrofeberedskabskoordinationscentrets (»ERCC«) interaktion med medlemsstaternes kontaktpunkter
b)
komponenterne i det fælles katastrofevarslings- og informationssystem (»CECIS«) og tilrettelæggelsen af informationsudveksling gennem dette system
c)
identifikation af moduler, andre indsatskapaciteter og eksperter såvel som de operationelle krav til modulernes interoperabilitet og funktionsmåde, herunder deres opgaver, kapaciteter, hovedbestanddele, selvforsyning og deployering
d)
de kapacitetsmål, kvalitets- og interoperabilitetskrav samt den certificerings- og registreringsprocedure, der er nødvendige for, at EERC kan fungere, herunder de finansielle ordninger
e)
påvisning af mangler i EERC og afhjælpning af dem
f)
tilrettelæggelse af uddannelsesprogrammet, rammerne for øvelser og programmet for erfaringsopsamling
g)
de operationelle procedurer for katastrofeindsatsen i og uden for Unionen, herunder identificering af de relevante internationale organisationer
h)
fremgangsmåden for deployering af eksperthold
i)
tilrettelæggelse af støtte til transport af bistand.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
(1) »bistandsanmodende part«: den medlemsstat eller det tredjeland, der er berørt af en katastrofe eller en nært forestående katastrofe eller forventer at blive berørt af en nært forestående katastrofe, såvel som De Forenede Nationer, De Forenede Nationers agenturer eller andre relevante internationale organisationer, jf. bilag VII
(2) »civilbeskyttelsesbistand«: hold, eksperter eller moduler beregnet til civilbeskyttelse med deres udstyr samt hjælpeudstyr eller -forsyninger, der er nødvendige for at begrænse de umiddelbare følger af en katastrofe
(3) »bufferkapacitet«: katastrofeindsatskapaciteter, for hvilke det gælder, at tilgængeligheden af og den hurtige adgang til dem er samfinansieret i henhold til artikel 21, stk. 2, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU
(4) »indsatshold«: et hold bestående af menneskelige og materielle ressourcer, herunder moduler, der er oprettet af en eller flere medlemsstater til brug ved civilbeskyttelsesindsatser
(5) »teknisk støttehold«: et hold bestående af menneskelige og materielle ressourcer, der er oprettet af en eller flere medlemsstater med henblik på udførelse af støtteopgaver, jf. bilag II.
KAPITEL 2
KATASTROFEBEREDSKABSKOORDINATIONSCENTRET (ERCC)
Artikel 3
ERCC's interaktion med medlemsstaternes kontaktpunkter
1. Hver medlemsstat udpeger et nationalt kontaktpunkt til ERCC, som er til rådighed 24 timer i døgnet, 7 dage om ugen. Udpegelsen sker ved anvendelse af den deltagerformular, der er opstillet i bilag I.
2. ERCC holder tæt kontakt til medlemsstaternes kontaktpunkter med henblik på at kunne udføre sine almindelige opgaver samt indsatsopgaverne i denne afgørelse og afgørelse nr. 1313/2013/EU.
KAPITEL 3
DET FÆLLES KATASTROFEVARSLINGS- OG INFORMATIONSSYSTEM (CECIS)
Artikel 4
De forskellige dele af CECIS
CECIS omfatter følgende tre dele:
a)
en netværksdel, der forbinder de kompetente myndigheder, kontaktpunkterne i medlemsstaterne og ERCC
b)
en applikationsdel bestående af de databaser og andre informationssystemer, som er nødvendige for EU-mekanismens funktion, og navnlig systemer, der er nødvendige:
i)
for at sende meddelelser
ii)
for at sikre kommunikation og informationsdeling mellem ERCC, de kompetente myndigheder og kontaktpunkterne
iii)
for at videreformidle indhøstede erfaringer fra indsatser
c)
en sikkerhedsdel, som udgøres af de systemer, regler og procedurer, der er nødvendige for at sikre, at de data, der lagres hos eller udveksles via CECIS, bevarer deres autenticitet, integritet og fortrolige karakter.
Artikel 5
Informationssikkerhed
1. CECIS skal kunne behandle dokumenter, databaser og informationssystemer på en sikker måde ved hjælp af »de sikre transeuropæiske tjenester for telematik mellem administrationerne« (sTESTA) eller en sammenlignelig tjeneste.
2. Ved overførsel af dokumenter og oplysninger, som er klassificeret »EU CONFIDENTIAL« eller højere, skal der træffes særlige aftaler mellem ophavsmanden og modtageren/modtagerne, jf. Kommissionens afgørelse 2001/844/EF, EKSF, Euratom (4).
Artikel 6
Fremsendelse af oplysninger og ajourføring
1. Medlemsstaterne fremsender de relevante oplysninger til Kommissionen ved anvendelse af den deltagerformular, der er opstillet i bilag I.
2. Medlemsstaterne giver oplysning om kontaktpunkter og, hvor det er relevant, andre beredskabstjenester, der tager sig af naturkatastrofer, teknologiske ulykker, strålingsulykker og miljøulykker, herunder utilsigtet havforurening.
3. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om enhver ændring af de i stk. 1 og 2 nævnte oplysninger.
4. CECIS-databasen har en særlig del, der indeholder oplysninger om registreringen og tilgængeligheden af indsatskapaciteterne i EERC. Kommissionen sikrer, at de nationale kontaktpunkter for civilbeskyttelse har kontinuerlig adgang hertil.
5. Medlemsstaterne sikrer, at den særlige del af CECIS-databasen altid er ajourført, for så vidt angår status for tilgængelighed og alle nødvendige faktuelle oplysninger om de relevante karakteristika for de indsatskapaciteter, der er registreret i EERC.
6. Om nødvendigt kan medlemsstaterne give andre relevante nationale myndigheder læseadgang til CECIS.
Artikel 7
CECIS-brugergruppen
En brugergruppe bestående af repræsentanter indstillet af medlemsstaterne bistår Kommissionen i forbindelse med validering og afprøvning af CECIS.
Artikel 8
Gennemførelse og videreudvikling
1. Kommissionen forvalter og videreudvikler CECIS under hensyntagen til medlemsstaternes behov og krav.
2. Medlemsstaterne etablerer et passende informationsteknologisk miljø til CECIS på deres område i overensstemmelse med de forpligtelser, de har indgået ifølge deltagerformularen i bilag I.
Artikel 9
CECIS for havforurening
1. Kommissionen sikrer, at medlemsstaterne og Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed har adgang til en særlig CECIS-applikation via internettet med tanke på den særlige type indsats, der finder sted i forbindelse med havforurening.
2. Denne applikation, der er tilgængelig via internettet, skal også være til rådighed for tredjelande, der deler et regionalt havområde med Unionen. Derudover kan de relevante regionale havkonventioners sekretariater også gives adgang på ad hoc-basis.
KAPITEL 4
MODULER, TEKNISKE STØTTEHOLD, ANDRE INDSATSKAPACITETER OG EKSPERTER
Artikel 10
Registrering af moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter
1. Medlemsstaterne registrerer deres moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter i CECIS-databasen, jf. artikel 9, stk. 6, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
2. De moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter, der på forhånd er stillet til rådighed for EERC, registreres i en særlig del af CECIS-databasen.
3. De i stk. 1 og 2 nævnte oplysninger holdes ajour.
Artikel 11
Sammensætningen af moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter
1. Modulerne og de tekniske støttehold kan sammensættes af ressourcer fra en eller flere medlemsstater.
2. Hvis et modul eller et teknisk støttehold består af flere bestanddele, kan deployeringen af det pågældende modul eller tekniske støttehold i en indsats begrænses til de bestanddele, der er nødvendige for den pågældende indsats.
Artikel 12
Modulers selvforsyning
1. Følgende selvforsyningselementer indgår i hvert modul, jf. bilag II:
a)
passende ly for de fremherskende vejrforhold
b)
elproduktion og belysning til dækning af indsatsens basisforbrug og det udstyr, der kræves til at opføre opgaven
c)
sanitære faciliteter og hygiejnefaciliteter til modulets personale
d)
mad og vand til modulets personale
e)
lægepersonale eller paramedicinsk personale, medicinsk udstyr og forsyninger til modulets personale
f)
oplagring og vedligehold af modulets udstyr
g)
kommunikationsudstyr med forbindelse til de relevante parter, navnlig dem der har ansvaret for koordinering på indsatsstedet
h)
lokal transport
i)
logistik, udstyr og personale til etablering af en lejr til indsatsen og igangsættelse af indsatsen straks ved ankomsten til stedet.
2. Den tilbydende medlemsstat sikrer overensstemmelse med selvforsyningskravene ved hjælp af følgende elementer:
a)
ved at medtage det nødvendige personale og udstyr og de nødvendige forbrugsvarer i modulet
b)
ved at træffe de nødvendige foranstaltninger på indsatsstedet
c)
ved at træffe de nødvendige forberedende foranstaltninger for at kombinere indsatshold, der ikke er selvforsynende, med tekniske støttehold, således at de i artikel 13 omhandlede krav er opfyldt, inden det berørte modul registreres i overensstemmelse med artikel 10, stk. 1.
3. Der garanteres en selvforsyningsperiode fra indsatsens start på minimum
a)
96 timer
b)
de perioder, der er fastsat i bilag II.
Artikel 13
Krav til moduler og tekniske støttehold
1. Modulerne skal opfylde de generelle krav i bilag II.
2. De tekniske støttehold skal opfylde de generelle krav i bilag II.
3. De generelle krav i bilag II revideres fra tid til anden.
4. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at:
a)
modulerne kan fungere sammen med andre moduler
b)
de tekniske støttehold kan fungere sammen med andre tekniske støttehold og med relevante aktører på indsatsstedet
c)
et moduls bestanddele kan fungere som ét modul
d)
de tekniske støtteholds bestanddele kan fungere sammen som ét teknisk støttehold
e)
modulerne og de tekniske støttehold er i stand til, når de deployeres uden for Unionen, at fungere sammen med internationale katastrofeindsatskapaciteter, der hjælper det ramte land
f)
holdledere, stedfortrædende holdledere og kontaktpersoner i modulerne og de tekniske støttehold deltager i passende uddannelseskurser og øvelser, der tilrettelægges af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 26-32.
KAPITEL 5
UDVIKLING AF DEN EUROPÆISKE KATASTROFEBEREDSKABSKAPACITET (EERC) I FORM AF EN FRIVILLIG PULJE
Artikel 14
Kapacitetsmål
1. EERC's kapacitetsmål fastsættes i bilag III.
2. Kommissionen vurderer i samarbejde med medlemsstaterne mindst hvert andet år, om kapacitetsmålene er egnede, og reviderer dem om nødvendigt på grundlag af de risici, der er identificeret i de nationale risikovurderinger eller andre passende nationale og internationale informationskilder.
3. Medlemsstaterne sender Kommissionen de relevante oplysninger om risici, der er nødvendige for at kunne vurdere kapacitetsmålene.
Artikel 15
Krav til kvalitet og interoperabilitet
1. De krav til kvalitet og interoperabilitet, der er fastsat i bilag IV, gælder for moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter i EERC.
2. Kommissionen vurderer i samarbejde med medlemsstaterne mindst hvert andet år, om disse krav til kvalitet og interoperabilitet er egnede, og reviderer dem om nødvendigt. Kvalitetskravene baseres på etablerede internationale standarder, hvor sådanne standarder allerede eksisterer.
Artikel 16
Certificerings- og registreringsprocedure
1. Den certificerings- og registreringsprocedure, der er fastsat i stk. 2-8, gælder for moduler, tekniske støttehold, anden indsatskapacitet og eksperter i EERC.
2. Certificering og registrering forudsætter, at kvalitetskravene i bilag IV opfyldes, dog med undtagelse af bufferkapaciteter, på hvilke artikel 25, stk. 3, finder anvendelse.
3. Medlemsstater, der tilbyder EERC et bestemt modul, teknisk støttehold, anden indsatskapacitet eller ekspert, afgiver de oplysninger, der er fastsat i bilag V.
4. Kommissionen vurderer, om det pågældende modul, det pågældende tekniske støttehold, den pågældende anden indsatskapacitet eller den pågældende ekspert kan medtages i EERC, og underretter straks den relevante medlemsstat om konklusionen. Ved denne vurdering tager Kommissionen navnlig opfyldelsen af kvalitetskravene, kapacitetsmålene, fuldstændigheden af de afgivne oplysninger, den geografiske nærhed og alle medlemsstaters deltagelse i betragtning, foruden andre relevante faktorer, som den fastlægger på forhånd, og som gælder for alle sammenlignelige moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter og eksperter.
5. Såfremt det vurderes, at modulet, det tekniske støttehold, anden indsatskapacitet eller ekspert kan medtages i EERC, indleder Kommissionen certificeringsproceduren for det pågældende modul, det pågældende tekniske støttehold, den pågældende anden indsatskapacitet eller den pågældende ekspert på grundlag af de afgivne oplysninger og eventuelle andre oplysninger, som Kommissionen anmoder den relevante medlemsstats myndigheder om. I tilfælde hvor Kommissionen på grundlag af de forhåndenværende oplysninger anser kravene til kvalitet og interoperabilitet som værende opfyldt, kan den registrere modulet, det tekniske støttehold, anden indsatskapacitet eller ekspert i den frivillige pulje.
6. Kommissionen underretter skriftligt den relevante medlemsstats myndigheder om sin vurdering af påkrævet uddannelse, kurser og/eller workshopper samt andre relevante certificerings- og registreringsbetingelser.
7. Hvis alle certificeringsbetingelser er opfyldt, erklærer Kommissionen modulet, det tekniske støttehold, anden indsatskapacitet eller eksperten for certificeret til EERC og underretter medlemsstaten herom.
8. Certificeringen af et modul, teknisk støttehold, anden indsatskapacitet eller en ekspert revurderes senest efter tre år, såfremt aktivet indsendes til ny registrering i EERC.
9. Kommissionen vurderer i samarbejde med medlemsstaterne mindst hvert andet år, om certificerings- og registreringsproceduren er egnet, og reviderer den om nødvendigt.
Artikel 17
Finansielle ordninger for tilpasningsomkostninger
1. Medlemsstaterne kan anmode om et tilskud til finansiering af tilpasningsomkostninger individuelt for hvert modul, hvert teknisk støttehold, hver anden indsatskapacitet eller hver ekspert, uden at Kommissionen skal offentliggøre en indkaldelse af forslag. Tilpasningsomkostninger omfatter de omkostningselementer, der er omhandlet i artikel 21, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
2. Til underbygning af anmodningen sender medlemsstaten Kommissionen planer for implementeringen af tilpasningsomkostningerne, der bl.a. omfatter de anslåede omkostninger og tidsplaner.
3. Kommissionen vurderer og, såfremt de relevante krav opfyldes, godkender de i stk. 2 omhandlede implementeringsplaner, og specificerer, hvilke af de omhandlede omkostninger, der kan antages som tilpasningsomkostninger.
4. Når anmodningen er vurderet, træffer Kommissionen tildelingsafgørelsen.
5. Medlemsstaterne rapporterer detaljeret til Kommissionen om de afholdte tilpasningsomkostninger.
KAPITEL 6
AFHJÆLPNING AF INDSATSKAPACITETSMANGLER
Artikel 18
Overvågning af de fremskridt, der gøres med at opfylde kapacitetsmålene
Kommissionen overvåger i samarbejde med medlemsstaterne løbende de fremskridt, der gøres med at opfylde kapacitetsmålene, under hensyntagen til de i artikel 20 identificerede kapaciteter og holder regelmæssigt medlemsstaterne underrettet om sin vurdering af disse fremskridt. Kommissionen underretter medlemsstaterne om resterende indsatskapacitetsmangler i tilstrækkelig detaljeret grad.
Artikel 19
Procedure for identificering af indsatskapacitetsmangler
1. Som en del af overvågningen af de fremskridt, der gøres med at opfylde kapacitetsmålene, vurderer Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne forskellen mellem de kapaciteter, som medlemsstaterne har registreret i EERC, og kapacitetsmålene i bilag III.
2. Kommissionen og medlemsstaterne betragter kun de kapaciteter, der er registreret i overensstemmelse med artikel 16, som stillet til rådighed af medlemsstaterne for EERC.
Artikel 20
Procedure for identificering af indsatskapaciteter uden for EERC
1. Hvis Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne identificerer potentielt væsentlige indsatskapacitetsmangler, jf. artikel 19 i denne afgørelse, undersøger den i samarbejde med medlemsstaterne, om de nødvendige kapaciteter er til rådighed uden for EERC, jf. artikel 12, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
2. Kommissionen betragter kun følgende kapaciteter som værende til rådighed uden for EERC:
a)
kapaciteter, der er registreret i CECIS
b)
bufferkapaciteter og
c)
kapaciteter, der ikke hører ind under litra a) eller b), men som uden videre kan stilles til rådighed for medlemsstaten eller medlemsstaterne i de påkrævede mængder, på det påkrævede indsatssted, inden for den påkrævede tidsfrist og i den påkrævede periode.
3. Med henblik på at fastslå de i stk. 2, litra c), omhandlede kapaciteter fremsender Kommissionen en anmodning til de nationale kontaktpunkter, der beskriver vurderingen af de potentielt væsentlige indsatskapacitetsmangler, og opfordrer medlemsstaterne til at fremsende oplysninger om mulige kapaciteter, der måtte være til rådighed uden for EERC, jf. stk. 2, litra c).
4. Kommissionen fastsætter i sin anmodning en svarfrist på op til 60 kalenderdage afhængig af, hvor kompliceret det forventes at være for medlemsstaterne at fastslå de i stk. 2 omhandlede kapaciteter.
5. Medlemsstaterne informerer skriftligt og inden for fristen Kommissionen om de nærmere detaljer vedrørende eventuelle kapaciteter som omhandlet i stk. 2.
6. Hvis en medlemsstat ikke afgiver skriftligt svar inden den fastsatte frist, antager Kommissionen, for så vidt angår den omhandlede vurdering, at medlemsstaten ikke har kapaciteter som omhandlet i stk. 2 til rådighed.
7. På grundlag af medlemsstaternes oplysninger, og idet der udelukkende tages højde for de kapaciteter, der er omhandlet i stk. 2, vurderer Kommissionen, hvorvidt disse kapaciteter afhjælper de identificerede indsatskapacitetsmangler, jf. artikel 19 i denne afgørelse. Kommissionen anser først indsatskapacitetsmanglerne som afhjulpet, når antallet af kapaciteter i EERC og de i stk. 2 omhandlede kapaciteter tilsammen er lig eller overstiger kapacitetsmålene i bilag III.
Artikel 21
Procedure for afhjælpning af indsatskapacitetsmangler
1. Hvis Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne identificerer potentielt væsentlige indsatskapacitetsmangler, jf. artikel 19, som ikke kan afhjælpes i henhold til artikel 20, underretter den skriftlig medlemsstaterne om, hvad den betragter som strategiske indsatskapacitetsmangler.
2. Kommissionen opfordrer skriftligt medlemsstaterne til at afhjælpe de strategiske indsatskapacitetsmangler i overensstemmelse med artikel 12, stk. 3, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
3. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om, hvorvidt, hvornår og hvordan de individuelt eller i samarbejde med andre medlemsstater påtænker at afhjælpe de strategiske indsatskapacitetsmangler.
Artikel 22
Kommissionens støtte til afhjælpning af strategiske indsatskapacitetsmangler
1. Når der er behov for EU-finansiering til at afhjælpe strategiske indsatskapacitetsmangler i overensstemmelse med artikel 12, stk. 3, og artikel 21, stk. 1, litra j), i afgørelse nr. 1313/2013/EU, offentliggør Kommissionen en indkaldelse af forslag om støtte til medlemsstaterne.
2. Ved besvarelse af indkaldelsen af forslag skal medlemsstaterne overholde bestemmelserne i artikel 21, stk. 1, litra j), nr. iii) og iv), i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
3. Medlemsstaterne angiver bl.a., hvor stor en procentdel EU-finansiering, der er behov for.
Artikel 23
Støtteberettigede omkostninger i forbindelse med afhjælpning af indsatskapacitetsmangler
1. Alle omkostninger til det udstyr eller de menneskelige ressourcer, der kræves til i første omgang at oprette indsatskapaciteterne, er støtteberettigede.
2. Løbende vedligeholdelses- eller driftsomkostninger er ikke støtteberettigede.
KAPITEL 7
AFHJÆLPNING AF MIDLERTIDIGE MANGLER I FORBINDELSE MED USÆDVANLIGE KATASTROFER
Artikel 24
Finansielle ordninger
1. Kommissionen fastsætter i det årlige arbejdsprogram de typer og antal bufferkapaciteter, der generelt kræves, under hensyntagen til risikoen for visse usædvanlige typer katastrofer i medlemsstaterne, usædvanligt voldsomme katastrofer eller andre faktorer, der gør en katastrofe usædvanlig, såsom sammenfald med en anden katastrofe, såvel som muligheden for midlertidige mangler i forbindelse med sådanne scenarier.
2. Kommissionen indleder regelmæssigt de nødvendige finansielle procedurer med henblik på at dække de i artikel 21, stk. 2, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU omhandlede omkostninger, således at der sikres hurtig adgang til de bufferkapaciteter, der er defineret i det årlige arbejdsprogram.
3. Bufferkapaciteter, som samfinansieres af Kommissionen, supplerer de eksisterende indsatskapaciteter, der er til rådighed for medlemsstaterne som en del af deres nationale beredskab, og erstatter ikke de eksisterende indsatskapaciteter.
Artikel 25
Betingelser for Unionens finansielle bidrag
1. Unionens finansielle bidrag er betinget af, at de medlemsstater, der deltager i de finansielle procedurer, der er omhandlet i artikel 24, stk. 2, accepterer betingelserne i stk. 2-9. Kommissionen kan fastsætte yderligere betingelser i de finansielle procedurer.
2. Medlemsstaterne stiller bufferkapaciteter til rådighed som en del af den frivillige pulje.
3. Bufferkapaciteterne skal opfylde de nødvendige kvalitets- og certificeringskrav som fastsat i de finansielle procedurer, jf. artikel 24, stk. 2.
4. Bufferkapaciteterne registreres i den frivillige pulje for den fulde periode som fastsat i de relevante rammekontrakter, rammeaftaler om partnerskab eller lignende ordninger. Enhver betingelse eller begrænsning pålagt af den eller de medlemsstater, der registrerer kapaciteterne, skal være behørigt begrundet i operationelle krav.
5. Bufferkapaciteterne er ikke berettiget til den i artikel 17 omhandlede støtte.
6. Kommissionen underretter straks gennem CECIS alle medlemsstater om bufferkapaciteter, der registreres i den frivillige pulje.
7. Bufferkapaciteter, der er registreret i den frivillige pulje, skal være til rådighed for deployering under EU-mekanismen på de samme generelle vilkår som andre kapaciteter, der er registreret i den frivillige pulje, jf. artikel 11 i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
8. Hvis der anmodes om bistand fra ERCC, følger deployeringen af bufferkapaciteter registreret i den frivillige pulje de operationelle procedurer for katastrofeindsatsen i kapitel 11.
9. Bufferkapaciteter, der er registreret i den frivillige pulje, skal stå til rådighed for anvendelse i de medlemsstater, der har samfinansieret kapaciteternes tilgængelighed. Inden de anvendes på nationalt område, rådfører den pågældende medlemsstat sig med ERCC for at få bekræftet at:
i)
der ikke er en katastrofesituation andetsteds eller en overhængende, ekstraordinær fare for, at en sådan indtræffer, som kan føre til en anmodning om deployering af bufferkapaciteten
ii)
anvendelsen på nationalt område ikke unødigt hindrer andre medlemsstaters hurtige adgang, hvis en ny, usædvanlig katastrofe måtte indtræffe.
KAPITEL 8
UDDANNELSESPROGRAM
Artikel 26
Uddannelsesprogram
1. Der oprettes et uddannelsesprogram vedrørende katastrofeforebyggelse, katastrofeberedskab og katastrofeindsats. Programmet skal omfatte almene og specifikke kurser samt en udvekslingsordning for eksperter. Programmet sigter mod de i artikel 27 anførte målgrupper.
2. Kommissionen er ansvarlig for koordinering og tilrettelæggelse samt for at fastlægge indholdet og tidsplanen for programmet.
Artikel 27
Deltagere
1. Uddannelsesprogrammets målgrupper er:
a)
medlemsstaternes civilbeskyttelses- og katastrofehåndteringspersonale, navnlig holdledere, deres stedfortrædere og kontaktpersoner, medlemsstaternes eksperter, jf. artikel 41, herunder forebyggelses- og beredskabseksperter, og nationalt nøglepersonale hos kontaktpunkterne
b)
personale fra Unionens institutioner og agenturer
c)
udvalgte eksperter fra lande, der er omfattet af den europæiske naboskabspolitik, kandidatlande og potentielle kandidatlande.
2. Uddannelseskurserne er også åbne for deltagelse for udvalgte eksperter fra:
a)
De Forenede Nationer og De Forenede Nationers agenturer
b)
de internationale organisationer, der er opført i bilag VII
c)
tredjelande og, hvor det er hensigtsmæssigt, andre relevante aktører.
3. Medlemsstaterne og Kommissionen udpeger deres deltagere til hvert uddannelsesforløb.
Artikel 28
Uddannelseskurser
1. Programmet består af en række kurser på introduktionsniveau, operationelt niveau og lederniveau.
2. Kommissionen fastlægger i samarbejde med medlemsstaterne kurserne, deres indhold, undervisningsplaner og skema, herunder adgangskrav.
3. Kommissionen sikrer, at underviserne og foredragsholderne er ajour med den relevante udvikling i EU-mekanismen.
Artikel 29
Udveksling af eksperter
Udvekslingsordningen mellem medlemsstaterne og/eller Kommissionen skal give eksperterne mulighed for:
a)
at få og dele erfaringer
b)
at blive bekendt med de forskellige anvendte teknikker og operationelle procedurer
c)
at studere andre deltagende beredskabstjenesters og institutioners metoder.
Artikel 30
Yderligere uddannelsesaktiviteter
Hvis det er hensigtsmæssigt og i overensstemmelse med det årlige arbejdsprogram, gives der yderligere uddannelsesmuligheder, som tilgodeser konkrete behov for en gnidningsløs og effektiv gennemførelse af indsatser på civilbeskyttelses- og katastrofehåndteringsområdet.
Artikel 31
Evalueringssystem
Kommissionen sikrer, at der er sammenhæng mellem uddannelsens niveau og indhold. Med henblik herpå udarbejder Kommissionen et passende evalueringssystem for de gennemførte uddannelsesaktiviteter.
KAPITEL 9
ØVELSESRAMMER
Artikel 32
Øvelsesprogram, strategisk ramme og prioriteter
1. Kommissionen opretter og forvalter et øvelsesprogram vedrørende civilbeskyttelse.
2. Øvelsesprogrammet vedrørende civilbeskyttelse gennemføres i henhold til en strategisk ramme, der opstiller øvelsernes mål og rolle i forhold til EU-mekanismen.
3. Øvelsesprogrammet sigter særligt på at:
a)
forbedre medlemsstaternes indsatskapacitet, navnlig hvad angår indsatshold og andre aktiver, der indgår i indsatser under EU-mekanismen
b)
forbedre og verificere procedurerne samt fastlægge en fælles tilgang for koordinering af indsatser under EU-mekanismen med henblik på en hurtig reaktion i forbindelse med alvorlige katastrofesituationer
c)
øge samarbejdet mellem medlemsstaternes civilbeskyttelsesmyndigheder og Kommissionen
d)
identificere og udveksle erfaringer
e)
teste gennemførelsen af de indhøstede erfaringer.
4. Øvelsesprogrammets generelle prioriteter fastsættes i en samlet langsigtet plan. Denne omfatter elementer af relevante katastrofescenarier og -muligheder.
5. Kommissionen:
a)
udarbejder den strategiske ramme og samlede langsigtede plan i samarbejde med medlemsstaterne, idet programmet for erfaringsopsamling samt andre relevante oplysninger tages i betragtning
b)
opstiller mål for øvelserne og fastlægger deres rolle i forhold til EU-mekanismens andre komponenter og
c)
fremlægger i det årlige arbejdsprogram forslag til specifikke prioriteter i overensstemmelse med den samlede langsigtede plan.
KAPITEL 10
PROGRAMMET FOR ERFARINGSOPSAMLING
Artikel 33
Overvågning, analyse og evaluering
1. Kommissionen og medlemsstaterne udveksler de data, oplysninger og vurderinger, der er nødvendige, for at de kan overvåge, analysere og evaluere alle de relevante civilbeskyttelsestiltag under EU-mekanismen.
2. Kommissionen opretter og forvalter en database, der kan bruges af medlemsstaterne og Kommissionen til at indsamle og udveksle data og formidle de identificerede erfaringer samt til at bevare overblikket over deres gennemførelsesstatus.
3. Kommissionen fremmer identificeringen af erfaringer sammen med relevante interesseparter, herunder gennem tilrettelæggelse af møder.
Artikel 34
Fremme af implementeringen
1. Kommissionen sikrer, at de erfaringer, som den selv, medlemsstaterne og relevante interesseparter har identificeret, indgår i beslutningsprocessen for den videre udvikling af EU-mekanismen.
2. Navnlig skal de identificerede erfaringer bidrage til fastlæggelsen af:
a)
prioriteter for uddannelsesprogrammet, herunder hvis det er relevant, indholdet af og undervisningsplanerne for uddannelseskurserne samt øvelsesprogrammet
b)
prioriteterne for de årlige indkaldelser af forebyggelses- og beredskabsprojekter og
c)
prioriteterne for de planlægningsaktiviteter, der er omhandlet i artikel 10 i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
3. Kommissionen aflægger regelmæssigt rapport om programmet for erfaringsopsamling og opstiller i den forbindelse en liste over de identificerede erfaringer, planlagte afhjælpende foranstaltninger, ansvarsområder og tidsplaner samt gennemførelsesstatus for erfaringerne.
4. Medlemsstaterne aflægger med jævne mellemrum rapport om fremskridtene med gennemførelsen af de identificerede erfaringer, som hører ind under deres nationale ansvar.
KAPITEL 11
OPERATIONELLE PROCEDURER FOR KATASTROFEINDSATSEN
Artikel 35
Anmodning om bistand og indsatser
1. Når der indtræffer en katastrofe i Unionen, eller der er overhængende fare for en katastrofe, og når der fremsendes en anmodning om bistand gennem CECIS, udfører Kommissionen, om nødvendigt og omgående, de i artikel 15, stk. 3, i afgørelse nr. 1313/2013/EU omhandlede opgaver.
2. Når der indtræffer en katastrofe uden for Unionen, eller der er overhængende fare for en katastrofe, som måtte kræve civilbeskyttelsesbistand, underretter Kommissionen tredjelandet om mulighederne for at anmode om bistand under EU-mekanismen.
3. En medlemsstat eller et tredjeland, der er berørt af en katastrofe eller truet af en nært forestående katastrofe, skal, såfremt landet ønsker at anmode om bistand under EU-mekanismen, rette en skriftlig anmodning om civilbeskyttelsesbistand til ERCC gennem de kompetente nationale myndigheder. Såfremt det ønsker at anmode om bistand under EU-mekanismen, De Forenede Nationer, De Forenede Nationers agenturer eller en af de i bilag VII opførte internationale organisationer, skal det rette en skriftlig anmodning om civilbeskyttelsesbistand til ERCC.
4. Den bistandsanmodende part fremsender alle relevante oplysninger om situationen til ERCC, herunder navnlig om særlige behov, den ønskede støtte og det katastroferamte sted.
5. Den bistandsanmodende part underretter ERCC om, hvor og hvornår (indgangspunkt og indsatssted), der ønskes bistand, samt om det operationelle kontaktpunkt på stedet, der styrer indsatsen.
6. ERCC udarbejder i videst muligt omfang specifikke deployeringsplaner for hver anmodning om bistand. Disse skal omfatte henstillinger om ydelse af bistand, herunder opfordringer om at deployere moduler, tekniske støttehold, andre indsatskapaciteter eller eksperter, der er registreret i EERC, samt en vurdering af mulige kritiske behov. De specifikke deployeringsplaner skal følge den struktur og beskrivelse, der er angivet i bilag VI, og være baseret på de generelle, allerede eksisterende planer, der er omhandlet i artikel 15, stk. 3, litra c), og artikel 16, stk. 3, litra b), i afgørelse nr. 1313/2013/EU, som dækker de mest relevante typer katastroferisici og tager højde for de risikoscenarier, som medlemsstaterne har identificeret i deres risikovurderinger. De specifikke deployeringsplaner fremsendes til alle medlemsstater.
7. Følgende kriterier, hvis rangorden kan variere afhængig af detaljerne i anmodningen om bistand, tages i betragtning ved udvælgelsen af kapaciteter i EERC:
a)
tilgængelighed
b)
egnethed
c)
beliggenhed/nærhed
d)
transporttid og -udgifter
e)
forudgående erfaring
f)
tidligere anvendelse af aktivet
g)
andre relevante kriterier såsom sprogkundskaber og kulturelle ligheder.
8. Medmindre andet er aftalt med medlemsstaterne, opfordrer ERCC ikke medlemsstater til at deployere specifikke kapaciteter fra EERC til områder med væbnet konflikt, trusler herom eller andre forhold, der truer indsatsholdenes sikkerhed.
9. Medlemsstater, der modtager en opfordring om at deployere kapaciteter fra EERC, skal i overensstemmelse med artikel 11, stk. 7, i afgørelse nr. 1313/2013/EU underrette ERCC om deres endelige afgørelse om deployering. ERCC fastsætter den frist, inden for hvilken medlemsstaten principielt skal afgive svar. Fristen baseres på katastrofens karakter og er under alle omstændigheder på mindst to timer.
10. Den bistandsanmodende part underretter ERCC om, hvilke tilbud om bistand der antages.
11. Hvis bistanden er nødvendig for at opfylde et kritisk behov, og bistanden ikke er eller ikke i tilstrækkeligt omfang er til rådighed i EERC, underretter Kommissionen gennem CECIS straks alle kontaktpunker om den finansielle støtte til transportressourcer, der er til rådighed, jf. artikel 23, stk. 3, litra b), i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
12. ERCC underretter medlemsstaterne om den bistandsanmodende parts valg af indsatshold og -udstyr. De medlemsstater, der yder bistanden, holder regelmæssigt ERCC fuldt orienteret om udsendelsen af indsatshold og -udstyr, herunder alle kapaciteter, der er en del af EERC.
13. Kommissionen kan udvælge, udpege og udsende et eksperthold til at yde bistand på stedet, jf. artikel 17 i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
Artikel 36
Udsendte eksperter
1. De udsendte eksperter varetager de opgaver, der er beskrevet i artikel 8, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU. De aflægger regelmæssigt beretning til det bistandsanmodende lands myndigheder og til ERCC.
2. ERCC holder medlemsstaterne underrettet om forløbet af ekspertudsendelsen.
3. Det bistandsanmodende land underretter jævnligt ERCC om forløbet af igangværende aktiviteter på stedet.
4. Ved indsatser i tredjelande underretter holdlederen jævnligt ERCC om forløbet af igangværende aktiviteter på stedet.
5. ERCC samler alle de indkomne oplysninger og fremsender dem til medlemsstaternes kontaktpunkter og kompetente myndigheder.
Artikel 37
Indsatsens ophør
1. Den bistandsanmodende medlemsstat eller et af de bistandsydende medlemsstater underretter ERCC og de udsendte eksperter og indsatshold så hurtigt som muligt, når det vurderes, at der ikke længere er brug for deres bistand, eller der ikke længere kan ydes bistand. Indsatsens faktiske ophør tilrettelægges på en hensigtsmæssig måde af den bistandsanmodende part og medlemsstaterne. ERCC holdes underrettet om forløbet heraf.
2. I tredjelande underretter holdlederen ERCC så hurtigt som muligt, når det på baggrund af relevante høringer af den bistandsanmodende part vurderes, at der ikke længere er brug for bistand, eller der ikke længere kan ydes effektiv bistand. ERCC fremsender disse oplysninger til Unionens delegation i det pågældende land samt til Kommissionens tjenestegrene, Tjenesten for EU's Optræden Udadtil og medlemsstaterne. ERCC varetager sammen med den bistandsanmodende part det faktiske ophør af de udsendte eksperter og indsatsholds bistandsindsats.
Artikel 38
Rapportering og identificerede erfaringer
1. De kompetente myndigheder i det bistandsanmodende land og i de medlemsstater, der har ydet bistand, samt de udsendte eksperter skal have mulighed for at fremsende deres konklusioner vedrørende alle indsatsens aspekter til ERCC. ERCC udarbejder herefter en sammenfattende rapport om den ydede bistand og eventuelle relevante identificerede erfaringer.
2. I tillæg til artikel 33 og 34 følger ERCC sammen med medlemsstaterne op på gennemførelsen af de identificerede erfaringer med henblik på at forbedre bistandsindsatsen under EU-mekanismen
Artikel 39
Omkostninger
1. Medmindre andet er aftalt, betaler den bistandsanmodende part omkostningerne for bistanden fra medlemsstaterne.
2. En medlemsstat, som yder bistand, kan, navnlig under hensyntagen til katastrofens art eller omfanget af eventuelle skader, tilbyde sin bistand delvis eller helt gratis. Medlemsstaten kan også på ethvert tidspunkt helt eller delvis afstå fra at få dækket sine omkostninger.
3. Medmindre andet er aftalt, sørger den bistandsanmodende part, så længe indsatsen varer, for fuld kost og logi til indsatsholdene og genforsyner dem for egen regning, hvis deres forsyninger og proviantering slipper op. Indsatsholdene skal dog være logistisk uafhængige og selvforsynende i en rimelig periode alt efter de anvendte hjælpemidler og underrette ERCC herom.
4. Omkostningerne i forbindelse med udsendelse af eksperter og relevant logistisk støtte behandles i overensstemmelse med artikel 22, litra a), i afgørelse nr. 1313/2013/EU. Disse omkostninger kan komme i betragtning til EU-støtte.
Artikel 40
Skadeserstatning
1. Undtagen i tilfælde af behørigt bevist svindel eller alvorlig tjenesteforseelse skal medlemsstater, der anmoder om bistand, afholde sig fra ethvert krav om erstatning fra medlemsstater for skader, hvor sådanne skader er en følge af en indsats, der er gennemført i henhold til EU-mekanismen og denne afgørelse.
2. I tilfælde af skader forvoldt på tredjeparter som følge af indsatsen samarbejder den bistandsanmodende medlemsstat og den medlemsstat, der yder bistanden, om at nå frem til erstatninger for sådanne skader i overensstemmelse med gældende lov og relevante rammebestemmelser.
KAPITEL 12
FREMGANGSMÅDE FOR INDSÆTTELSE AF EKSPERTHOLD
Artikel 41
Ekspertkategorier
Medlemsstaterne inddeler eksperterne i følgende kategorier:
a)
tekniske eksperter
b)
vurderingseksperter
c)
koordineringseksperter
d)
holdledere.
Artikel 42
Opgaver og funktioner
1. Tekniske eksperter skal være til rådighed for indsatser og kunne rådgive om specifikke, meget tekniske emner og hermed forbundne risici.
2. Vurderingseksperter skal være til rådighed for indsatser og kunne afgive vurderinger af situationen samt rådgive om passende forholdsregler.
3. Koordineringseksperterne kan være stedfortrædende holdledere, personer med ansvar for logistik og kommunikation samt andet personale efter behov. Efter anmodning kan de tekniske eksperter og vurderingseksperterne indlemmes i koordineringsholdene med henblik på at bistå holdlederen i hele indsatsperioden.
4. Holdlederen leder vurderings- og koordineringsholdet under en indsats. Holdlederen varetager forbindelserne til det katastroferamte lands myndigheder, til ERCC, herunder til ERCC's kontaktperson, til andre internationale organisationer og i forbindelse med katastrofeindsatser uden for medlemsstaterne i henhold til EU-mekanismen også til Unionens delegation i det pågældende land.
5. Eksperter, der deployeres i forbindelse med beredskabsopgaver, kan efter aftale med den medlemsstat, der har indstillet dem, bemyndiges af Kommissionen til at varetage en hvilken som helst af de i artikel 41 omhandlede funktioner og skal kunne rådgive og rapportere om beredskabsforanstaltninger, herunder om administrativ kapacitet, behov for hurtig varsling, uddannelse, øvelser og bevidstgørelse i befolkningen.
6. Eksperter, der deployeres i forbindelse med forebyggelsesopgaver, kan efter aftale med den medlemsstat, der har indstillet dem, bemyndiges af Kommissionen til at varetage en hvilken som helst af de i artikel 41 omhandlede funktioner og skal kunne rådgive og rapportere om passende forebyggelsesforanstaltninger og risikostyringskapacitet.
Artikel 43
Ekspertdatabase
1. Kommissionen samler oplysningerne om eksperter, som lagres i en ekspertdatabase, der er tilgængelig gennem CECIS.
2. Eksperter, der medtages i EERC, identificeres særskilt i den i stk. 1 omhandlede database.
Artikel 44
Krav til uddannelse
Eksperterne gennemfører efter behov det uddannelsesprogram, der er etableret i henhold til artikel 26.
Artikel 45
Indstilling
Ved en anmodning om bistand er medlemsstaterne ansvarlige for at indstille de disponible eksperter og for at dele deres kontaktoplysninger med ERCC.
Artikel 46
Mobilisering og tjenesteaftale
1. ERCC skal kunne mobilisere og udsende de udpegede eksperter med meget kort varsel, efter at medlemsstaten har indstillet eksperterne til at deltage i en specifik mission.
2. Kommissionen underskriver en tjenesteaftale med hver ekspert, der omfatter følgende elementer:
a)
formålet med udsendelsen
b)
mandatets omfang
c)
udsendelsens forventede varighed
d)
oplysninger om kontaktperson på udsendelsesstedet
e)
forsikringsdækning
f)
dagpenge til dækning af udgifter
g)
særlige aflønningsvilkår
h)
retningslinjer for tekniske eksperter, vurderingseksperter, koordineringseksperter og holdledere.
KAPITEL 13
TRANSPORTSTØTTE
Artikel 47
Former for transportstøtte
Transportstøtte kan bestå i:
a)
sammenlægning eller deling af transportkapaciteter
b)
identificering og fremme af medlemsstaternes adgang til transportressourcer på det kommercielle marked eller fra andre kilder og
c)
ydelse af EU-støtte til medlemsstaterne i form af tilskud eller transporttjenester, der indkøbes hos private eller andre enheder.
Artikel 48
Procedure for transportstøtte fra EU-mekanismen
1. De procedurer, der er omhandlet i artikel 49 og 50, gælder for alle anmodninger om transportstøtte.
2. Anmodninger fremsættes skriftligt til Kommissionen af den kompetente myndighed, der er omhandlet i artikel 56. De skal indeholde de oplysninger, der er angivet i del A i bilag VIII.
3. I tilfælde af sammenlægning af transportkapaciteter kan en medlemsstat indtage en ledende rolle og anmode om finansiel støtte fra Unionen til hele operationen.
4. Alle anmodninger om transportstøtte i henhold til denne afgørelse og tilhørende svar og udvekslinger af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen fremsendes til og behandles af ERCC.
5. Anmodninger indsendes gennem CECIS eller pr. e-mail. Indsendelse af anmodninger, der omfatter EU-finansiering, via telefax eller e-mail accepteres på betingelse af, at de af den kompetente myndigheds underskrevne originaler derefter straks fremsendes til Kommissionen.
6. Kommissionen kan imidlertid vælge at oprette et elektronisk udvekslingssystem til brug ved al kontakt med støttemodtagerne, herunder indgåelse af tilskudsaftaler og meddelelse af tilskudsafgørelser og alle ændringer af disse, jf. artikel 179 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 (5).
Artikel 49
Anmodninger om transportstøtte
1. Efter at have modtaget en anmodning om støtte underretter Kommissionen omgående de kontaktpunkter, der er udpeget af medlemsstaterne i henhold til artikel 9, stk. 7, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
2. I underretningen opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til at give den detaljerede oplysninger om de transportressourcer, de kan stille til rådighed for den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, eller enhver anden alternativ løsning, de kan foreslå, til imødegåelse af de behov, som det katastroferamte land har givet udtryk for. Kommissionen kan fastsætte en frist for fremsendelsen af disse oplysninger.
3. Efter Kommissionens underretning af kontaktpunkterne, jf. stk. 1, kan den anmodede transportstøtte komme i betragtning til EU-samfinansiering, jf. dog artikel 53.
Artikel 50
Svar på anmodninger om transportstøtte
1. Medlemsstater, der kan yde transportstøtte, underretter snarest muligt og senest 24 timer efter at have modtaget den i artikel 49 omhandlede underretning, medmindre andet fremgår af underretningen, Kommissionen om, hvilke transportressourcer de kan stille til rådighed på frivillig basis som svar på anmodningen om støtte til sammenlægning eller identificering af transportressourcer. Underretningen skal indeholde de oplysninger, der er angivet i del B i bilag VIII, samt de finansielle betingelser eller eventuelle restriktioner.
2. Kommissionen indsamler hurtigst muligt oplysningerne om tilgængelige transportressourcer og fremsender dem til den medlemsstat, der fremsætter anmodningen.
3. Foruden de oplysninger, der henvises til i stk. 2, sender Kommissionen medlemsstaterne alle andre oplysninger, den har vedrørende transportressourcer, der er tilgængelige fra andre kilder, herunder det kommercielle marked, og den letter medlemsstaternes adgang til disse supplerende ressourcer.
4. Den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, underretter Kommissionen om de transportløsninger, den har valgt, og skal være forbindelsesled til de medlemsstater, der tilvejebringer en sådan støtte, eller den operatør, der er udpeget af Kommissionen.
5. Kommissionen underretter alle medlemsstaterne om det valg, som den anmodende medlemsstat har truffet. Denne medlemsstat holder regelmæssigt Kommissionen underrettet om udviklingen med hensyn til leveringen af dets civilbeskyttelsesbistand.
Artikel 51
Anmodning om et tilskud
1. Når den medlemsstat, der anmoder om transportstøtte, har identificeret en mulig transportløsning, men der kræves EU-finansiering for at muliggøre transporten af civilbeskyttelsesbistanden, kan medlemsstaten anmode om et tilskud fra Unionen.
2. Medlemsstaten angiver i sin anmodning, hvilken procentdel EU-samfinansiering, den anmoder om, idet denne procentdel ikke må overstige 55 % af de støtteberettigede transportomkostninger, jf. artikel 23, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU, og maksimalt kan dække 85 % af de støtteberettigede transportomkostninger, jf. artikel 23, stk. 3, litra a) og b), i afgørelse nr. 1313/2013/EU. Kommissionen underretter omgående alle medlemsstaterne om anmodningen.
3. Kommissionen kan etablere rammepartnerskaber med de relevante kompetente myndigheder i medlemsstaterne, jf. artikel 178 i delegeret forordning (EU) nr. 1268/2012.
Artikel 52
Anmodning om en transporttjeneste
1. I tilfælde hvor den medlemsstat, der anmoder om transportstøtte, ikke har identificeret en transportløsning, kan den pågældende medlemsstat anmode Kommissionen om, at en transporttjeneste gives i kontrakt til private eller andre enheder med henblik på transport af dets civilbeskyttelsesbistand til det katastroferamte land.
2. Efter at have modtaget en anmodning som omhandlet i stk. 1 underretter Kommissionen omgående alle medlemsstaterne om anmodningen, og den underretter den medlemsstat, der anmoder om en transporttjeneste, om alle tilgængelige transportløsninger og omkostningerne ved disse.
3. På grundlag af den udveksling af oplysninger, der er omhandlet i stk. 1 og 2, bekræfter medlemsstaten skriftligt sin anmodning om en transporttjeneste og sit tilsagn om at tilbagebetale til Kommissionen i henhold til bestemmelserne i artikel 54. Medlemsstaten angiver, hvilken procentdel af omkostningerne den ønsker at tilbagebetale. Denne procentdel skal være mindst 45 %, for så vidt angår transport i henhold til artikel 23, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU og mindst 15 % for så vidt angår transport i henhold til artikel 23, stk. 3, litra a) og b), i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
4. Medlemsstaten underretter omgående Kommissionen om enhver ændring i anmodningen om en transporttjeneste.
Artikel 53
Afgørelse om EU-finansiering af transportstøtte
1. For at fastslå, om de kriterier, der er anført i artikel 23, stk. 1, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU, og principperne om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (6) er overholdt, skal der tages hensyn til følgende:
a)
oplysningerne i den anmodning om EU-finansiering, der er indgivet af medlemsstaten i henhold til artikel 48, stk. 2
b)
de behov, som det katastroferamte land har givet udtryk for
c)
eventuelle behovsvurderinger foretaget af eksperter, som rapporterer til Kommissionen under katastrofen
d)
andre relevante og pålidelige oplysninger, som Kommissionen har adgang til på tidspunktet for beslutningen, og som er indsendt af medlemsstater og internationale organisationer
e)
produktiviteten og effektiviteten ved de transportløsninger, der har til formål at sikre, at civilbeskyttelsesbistand stilles til rådighed rettidigt
f)
muligheder for lokale indkøb
g)
andre tiltag, der gennemføres af Kommissionen.
2. Medlemsstaterne indsender alle supplerende oplysninger, der er nødvendige for at vurdere, om kriterierne i artikel 23, stk. 1, litra d), i afgørelse nr. 1313/2013/EU er opfyldt. Medlemsstaterne underretter snarest muligt Kommissionen efter at have modtaget en anmodning fra Kommissionen om sådanne oplysninger.
3. Kommissionen angiver andelen af den forfinansiering, der skal udbetales, som kan være op til 85 % af det anmodede EU-bidrag under forbehold af, at der er ressourcer til rådighed på budgettet. Der ydes ikke forfinansiering til tilskud, der ligger under grænsen for tilskud med lav værdi, jf. artikel 185 i delegeret forordning (EU) nr. 1268/2012, medmindre den medlemsstat, der anmoder om finansiel støtte, kan påvise, at den manglende forfinansiering vil bringe gennemførelsen af tiltaget i fare.
4. Afgørelsen om finansiel støtte meddeles omgående den medlemsstat, der anmoder om finansiel støtte. Den skal også meddeles alle øvrige medlemsstater.
5. Individuelle anmodninger om transporttilskud, for hvilke det anmodede EU-bidrag er mindre end 2 500 EUR, kan ikke komme i betragtning til EU-samfinansiering, medmindre de er dækket af de i artikel 51, stk. 3, omhandlede rammepartnerskaber.
Artikel 54
Tilbagebetaling af EU-finansiering af transportstøtte
For så vidt angår de omkostninger, som Kommissionen har afholdt efter proceduren i artikel 52, udsteder Kommissionen senest 90 dage efter afslutningen på den transport, hvortil der er ydet EU-finansiering, en debetnota til de medlemsstater, der har draget fordel af denne EU-finansiering, på et beløb svarende til bestemmelserne i den afgørelse, som Kommissionen har truffet efter anmodningen om en transporttjeneste, og repræsenterende mindst 15 % af transportomkostningerne, for så vidt angår transport i henhold til artikel 23, stk. 3, i afgørelse nr. 1313/2013/EU, og 45 %, for så vidt angår transport i henhold til artikel 23, stk. 2, i afgørelse nr. 1313/2013/EU.
Artikel 55
Skadeserstatning
Undtagen i tilfælde af behørigt bevist svindel eller alvorlig tjenesteforseelse skal den medlemsstat, der anmoder om transportstøtte, afstå fra ethvert krav om erstatning fra Unionen for skader på dets ejendom eller tjenestepersonel, hvor sådanne skader er en følge af levering af transportstøtte, der er foretaget i henhold til denne afgørelse.
Artikel 56
Udpegning af kompetente myndigheder
Medlemsstaterne udpeger de kompetente myndigheder, der har beføjelse til at anmode om og modtage finansiel støtte fra Kommissionen i medfør af denne afgørelse, og underretter Kommissionen derom senest 60 dage efter meddelelsen af denne afgørelse. Eventuelle ændringer i disse oplysninger meddeles straks Kommissionen.
Underretninger om kompetente myndigheder fremsendt af medlemsstaterne i henhold til artikel 12 i beslutning 2007/606/EF, Euratom forbliver imidlertid gyldige, indtil medlemsstaten meddeler andet.
KAPITEL 14
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 57
Ophævelse
Beslutning 2004/277/EF, Euratom og beslutning 2007/606/EF, Euratom ophæves. Henvisninger til de ophævede beslutninger gælder som henvisninger til nærværende afgørelse og læses efter sammenligningstabellen i bilag IX.
Artikel 58
Adressater
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. oktober 2014.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOPÄÄTÖS,
annettu 16 päivänä lokakuuta 2014,
unionin pelastuspalvelumekanismista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 1313/2013/EU täytäntöönpanosäännöistä sekä komission päätösten 2004/277/EY, Euratom ja 2007/606/EY, Euratom kumoamisesta
(tiedoksiannettu numerolla C(2014) 7489)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2014/762/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon unionin pelastuspalvelumekanismista 17 päivänä joulukuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 1313/2013/EU (1) ja erityisesti sen 32 artiklan 1 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Unionin pelastuspalvelumekanismin, jäljempänä ’unionin mekanismi’, yleisenä tavoitteena on tehostaa unionin ja jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ja helpottaa koordinointia pelastuspalvelun alalla, jotta voidaan parantaa niiden järjestelmien tehokkuutta, joiden tavoitteena on luonnon ja ihmisen aiheuttamien katastrofien ennaltaehkäisy ja niihin varautuminen sekä avustustoimet.
(2)
Koska katastrofeja voi tapahtua milloin tahansa, päätöksen N:o 1313/2013/EU 7 artiklalla perustetun hätäavun koordinointikeskuksen (ERCC) olisi aina oltava tiiviissä yhteydessä jäsenvaltioiden yhteyspisteisiin.
(3)
Yhteinen hätäviestintä- ja tietojärjestelmä (CECIS) on olennainen osa unionin mekanismia, koska sen avulla voidaan varmistaa jäsenvaltioiden välillä vaihdettujen tietojen aitous, koskemattomuus ja luottamuksellisuus sekä tavanomaisissa olosuhteissa että hätätilanteissa. Merien saastuminen edellyttää erityistoimia, minkä vuoksi CECIS-järjestelmästä olisi luotava erillinen versio, jonka kautta meriä koskevien alueellisten yleissopimusten sihteeristöt ja alueellisen merialueen unionin kanssa jakavat kolmannet maat voivat olla yhteydessä järjestelmään.
(4)
Toiminnan tehokkuuden varmistamiseksi päätöksen N:o 1313/2013/EU 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimetyille yksiköille, muille avustusvalmiuksille ja asiantuntijoille olisi asetettava vähimmäisvaatimukset kuten myös niiden käytölle, toiminnalle ja yhteentoimivuudelle päätöksen N:o 1313/2013/EU 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Yksiköiden olisi erityisesti voitava toimia omavaraisesti tietyn ajanjakson ajan, oltava nopeasti lähetettävissä paikan päälle ja oltava yhteentoimivia. Yksiköiden yhteentoimivuuden edistämiseksi on tarpeen toteuttaa toimenpiteitä unionin ja jäsenvaltioiden tasolla.
(5)
Eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien tavoitteet olisi määriteltävä ja niitä olisi tarkasteltava säännöllisesti uudelleen, jotta tarvittavia kaiken tyyppisiä yksiköitä, muita avustusvalmiuksia ja asiantuntijoita olisi riittävä määrä lähetettäväksi paikan päälle unionin mekanismin puitteissa. Laatu- ja yhteentoimivuusvaatimukset olisi määriteltävä ja niitä olisi tarkasteltava säännöllisesti uudelleen, jotta voidaan varmistaa kaikkien eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien laadun ja yhteentoimivuuden yhdenmukainen vähimmäistaso.
(6)
Hyväksyntä- ja rekisteröintimenettely, itsearviointia koskevat seikat mukaan lukien, olisi määriteltävä sen varmistamiseksi, että vapaaehtoiseen reserviin kuuluvat valmiudet täyttävät kaikki tarvittavat vaatimukset ja niille annetaan tarvittaessa rajoitettua unionin yhteisrahoitusta ”mukauttamiskustannusten” kattamiseksi. Tällä hyväksyntä- ja rekisteröintimenettelyllä olisi lisäksi varmistettava se, että valmiudet ovat maantieteellisesti riittävässä tasapainossa riskien sijaintiin nähden, ja siinä olisi otettava huomioon kaikkien asiasta kiinnostuneiden jäsenvaltioiden osallistuminen.
(7)
Eurooppalaisissa hätäapuvalmiuksissa mahdollisesti olevien puutteiden määrittäminen mahdollistaisi sen, että komissio ja jäsenvaltiot voivat yhdessä määrittää, onko valmiuksia riittävästi käytettävissä vapaaehtoisen reservin sisä- tai ulkopuolella. Yksin tai yhteenliitymän kautta puutteisiin vastaaville jäsenvaltioille olisi myönnettävä unionin yhteisrahoitusta edellyttäen, että tämä on kustannustehokasta ja riskinarvioinnilla vahvistettua.
(8)
Eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien kehittämiseksi olisi unionin rajattua yhteisrahoitusta annettava puitesopimusten, puitekumppanuussopimusten tai vastaavien järjestelyjen kautta, joilla tuetaan jäsenvaltioiden mahdollisuutta saada lisävalmiuksia poikkeuksellisiin katastrofeihin liittyvien väliaikaisten puutteiden korjaamiseksi. Kyseessä ovat luonnonkatastrofit, jotka ovat laajuudeltaan suurempia kuin mitä voidaan kohtuudella ennakoida tapahtuvaksi ja joihin voidaan valmistautua. Kyseiset valmiudet pitäisi sisällyttää unionin mekanismin puitteissa lähetettävän avun vapaaehtoiseen reserviin.
(9)
Unionin mekanismin koulutusohjelma muodostaa yhä olennaisen osan unionin mekanismin puitteissa lähetettävän pelastuspalvelu- ja kriisinhallintahenkilöstön valmiuksista. Päätöksen N:o 1313/2013/EU 13 artiklan 1 kohdassa määritellyn soveltamisalan mukaisesti koulutusohjelman olisi katettava ehkäisy-, valmius- ja avustusvaiheet.
(10)
Unionin mekanismin harjoitusohjelman merkitys on edelleen olennainen kun otetaan huomioon unionin mekanismin puitteissa paikan päälle lähetettävän henkilöstön käytännön valmiudet ja unionin mekanismin puitteissa toteutetuista pelastuspalvelutoimista saatujen kokemusten jakaminen. Harjoitusohjelmalla olisi oltava strateginen kehys, jossa määritetään unionin mekanismiin liittyvien harjoitusten tavoitteet ja tehtävät, sekä erityiset painopisteet, jotka sisältyvät vuotuisiin työohjelmiin.
(11)
Olisi otettava käyttöön järjestelmällinen, tarkennettu ja johdonmukainen lähestymistapa, jolla saatuja kokemuksia kerätään, analysoidaan, jaetaan ja pannaan täytäntöön kriisinhallinnan kaikissa vaiheissa.
(12)
Unionin mekanismin puitteissa toteutettavia avustustoimia koskevat selkeät toimintamenetelmät ovat tärkeitä eri tahoille, mukaan lukien päätöksen N:o 1313/2013/EU 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimetyille kansainvälisille järjestöille, jotta voidaan varmistaa tehokkaat avustustoimet katastrofien varalta.
(13)
Jotta unionin mekanismi olisi mahdollisimman vaikuttava ja tehokas, kaikkien avunpyyntöjen ja -tarjousten olisi oltava mahdollisimman täsmällisiä ja sisällettävä kaikki tarvittavat tiedot.
(14)
Avun tehokkaan koordinoinnin varmistamiseksi hätäavun koordinointikeskuksen olisi jaettava kaikkien jäsenvaltioiden kanssa kriittisiä tarpeita koskeva arviointinsa ja vapaaehtoiseen reserviin sisältyvän avun toimittamista koskevat suosituksensa sekä kehitettävä jokaisen avunpyynnön osalta riittävät avun toimittamista koskevat suunnitelmat. Avustusvalmiudet olisi valittava vapaaehtoisesta reservistä perustuen täsmällisiin ja objektiivisiin kriteereihin, joiden tärkeysjärjestys olisi arvioitava ottaen huomioon operatiiviset tarpeet.
(15)
Unionin mekanismin puitteissa toteutettavien avustustoimien nopeuttamiseksi tarvittaessa jäsenvaltioiden olisi valmisteltava ennakkoon vapaaehtoiseen reserviin rekisteröityjen avustusvalmiuksiensa lähettämistä.
(16)
Tärkeä osa unionin mekanismia on mahdollisuus käyttää teknisiä ja arviointi- ja koordinointiasiantuntijoita sekä ryhmänjohtajia. Olisi määriteltävä asiantuntijoiden tehtävät ja toimet ja päätettävä heidän lähettämistään koskevasta menettelystä.
(17)
Päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklassa säädetään katastrofitilanteessa kuljetukseen annettavaa tukea koskevista erityissäännöksistä, jotta voidaan varmistaa nopea ja tuloksellinen avustustoiminta unionin mekanismin avulla. Olisi säädettävä sellaisista säännöistä ja menettelyistä, joiden mukaisesti jäsenvaltiot voivat pyytää unionilta rahoitustukea avun kuljettamiseen kohdemaahan ja joiden mukaisesti komissio voi käsitellä tällaiset pyynnöt.
(18)
Avoimuuden, johdonmukaisuuden ja vaikuttavuuden vuoksi olisi säädettävä, mitkä tiedot jäsenvaltion on annettava pyytäessään kuljetustukea ja mitkä taas jäsenvaltion tai komission vastatessaan tällaiseen pyyntöön.
(19)
Jos päätöksen N:o 1313/2013/EU mukaista unionin rahoitusapua voidaan myöntää, jäsenvaltioiden olisi voitava valita, pyytävätkö ne avustusta vai kuljetuspalvelua.
(20)
Komission päätökset 2004/277/EY, Euratom (2) ja 2007/606/EY, Euratom (3) olisi kumottava.
(21)
Tässä päätöksessä säädetyt toimenpiteet ovat pelastuspalvelualan komitean lausunnon mukaisia,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde
Tässä päätöksessä vahvistetaan päätöksen N:o 1313/2013/EU yksityiskohtaiset täytäntöönpanosäännöt seuraavien seikkojen osalta:
a)
hätäavun koordinointikeskuksen yhteydet jäsenvaltioiden yhteyspisteisiin;
b)
yhteisen hätäviestintä- ja tietojärjestelmän (CECIS) osat sekä kyseisen järjestelmän kautta tapahtuvan tietojenvaihdon organisointi;
c)
yksiköiden, muiden avustusvalmiuksien ja asiantuntijoiden nimeäminen sekä yksiköiden toimintaa ja yhteentoimivuutta koskevat operatiiviset vaatimukset, mukaan lukien yksiköiden tehtävät, valmiudet, tärkeimmät osat, omavaraisuus ja lähettäminen;
d)
eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien toiminnan edellyttämät valmiustavoitteet, laatu- ja yhteentoimivuusvaatimukset sekä hyväksyntä- ja rekisteröintimenettelyt, mukaan lukien rahoitusjärjestelyt;
e)
eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien puutteiden tunnistaminen ja poistaminen;
f)
koulutusohjelman, harjoituskehyksen ja saatujen kokemusten hyödyntämistä koskevan ohjelman organisointi;
g)
avustustoimia koskevat operatiiviset menettelyt unionin alueella ja sen ulkopuolella sekä asianomaisten kansainvälisten järjestöjen nimeäminen;
h)
asiantuntijaryhmien lähettämisprosessi;
i)
avustusten kuljetustuen organisointi.
2 artikla
Määritelmät
Tässä päätöksessä tarkoitetaan:
1)
’avustuspyynnön esittäjällä’ jäsenvaltiota tai kolmatta maata, johon katastrofin vaikutukset kohdistuvat tai uhkaavat kohdistua tai jota odotetaan uhkaavan välitön katastrofi, sekä Yhdistyneitä kansakuntia ja sen erityisjärjestöjä ja muita asianomaisia kansainvälisiä järjestöjä liitteen VII mukaisesti;
2)
’pelastuspalveluavulla’ pelastuspalveluryhmiä, -asiantuntijoita tai -yksiköitä välineistöineen sekä katastrofin välittömien seurausten lieventämiseen tarvittavia hyödykkeitä tai toimituksia;
3)
’puskurikapasiteetilla’ saatavissa olevia ja nopeasti käyttövalmiita katastrofivalmiuksia, jotka yhteisrahoitetaan päätöksen N:o 1313/2013/EU 21 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti;
4)
’toimintaryhmällä’ yhden tai useamman jäsenvaltion pelastuspalvelualan avustustoimiin perustamia henkilö- ja aineellisia voimavaroja, yksiköt mukaan luettuna;
5)
’teknisen avun tukiryhmällä’ yhden tai useamman jäsenvaltion perustamia henkilö- ja aineellisia voimavaroja liitteessä II esitettyjen tukitehtävien suorittamiseksi.
2 LUKU
HÄTÄAVUN KOORDINOINTIKESKUS (ERCC)
3 artikla
Hätäavun koordinointikeskuksen yhteydet jäsenvaltioiden yhteyspisteisiin
1. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä hätäavun koordinointikeskuksen yhteydenottoja varten kansallinen yhteyspiste, joka toimii 24 tuntia vuorokaudessa seitsemänä päivänä viikossa. Nimeäminen on tehtävä käyttäen liitteessä I olevaa maakohtaista lomaketta.
2. Hätäavun koordinointikeskus pitää tiivistä yhteyttä jäsenvaltioiden yhteyspisteisiin suorittaakseen säännöllisiä tehtäviään ja tässä päätöksessä sekä päätöksessä N:o 1313/2013/EU säädettyjä avustustoimia.
3 LUKU
YHTEINEN HÄTÄVIESTINTÄ- JA TIETOJÄRJESTELMÄ (CECIS)
4 artikla
CECIS-järjestelmän eri kerrokset
CECIS-järjestelmä koostuu seuraavista kolmesta osasta:
a)
verkkokerros, joka yhdistää jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ja yhteyspisteet hätäavun koordinointikeskukseen;
b)
sovelluskerros, joka käsittää tietokannat ja muut tietojärjestelmät, joita tarvitaan unionin mekanismin toiminnassa ja erityisesti seuraavissa toimissa:
i)
ilmoitusten välittäminen;
ii)
viestinnän ja tietojenvaihdon varmistaminen hätäavun koordinointikeskuksen sekä toimivaltaisten viranomaisten ja yhteyspisteiden välillä;
iii)
avustustoimista saatujen kokemusten jakaminen;
c)
tietoturvakerros, joka käsittää järjestelmät, säännöt ja menettelyt, joita tarvitaan varmistamaan CECIS-järjestelmään tallennettujen ja sen kautta välitettyjen tietojen aitous, eheys ja luottamuksellisuus.
5 artikla
Tietoturvallisuus
1. CECIS-järjestelmä pystyy käsittelemään asiakirjoja, tietokantoja ja tietojärjestelmiä turvallisesti Euroopan laajuisten julkishallinnon telematiikkapalveluiden (sTESTA) tai vastaavan verkoston kautta.
2. ”EU CONFIDENTIAL” -turvaluokkaan tai sitä korkeampaan luokkaan luokitellut asiakirjat ja tiedot välitetään lähettäjän ja vastaanottajan (vastaanottajien) sopimin erityisjärjestelyin komission päätöksen 2001/844/EY, EHTY, Euratom (4) mukaisesti.
6 artikla
Tiedot ja päivitykset
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle asianmukaiset tiedot käyttäen liitteessä I olevaa maakohtaista lomaketta.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tiedot yhteyspisteistä tai tarpeen mukaan muista yksiköistä, jotka käsittelevät luonnonkatastrofeja, teknologian aiheuttamia suuronnettomuuksia, säteilyonnettomuuksia ja ympäristökatastrofeja, onnettomuuksista aiheutuva meren pilaantuminen mukaan luettuna.
3. Jäsenvaltioiden on viipymättä ilmoitettava komissiolle kaikista muutoksista edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin tietoihin.
4. CECIS-järjestelmän tietokannassa on osio, joka sisältää tietoja eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien rekisteröinnistä ja saatavuudesta. Komissio varmistaa, että kansallisilla pelastuspalvelun yhteyspisteillä on keskeytymätön pääsy tietokantaan.
5. Jäsenvaltiot varmistavat, että CECIS-järjestelmän tietokannassa oleva osio on aina ajan tasalla koskien kaikkien rekisteröityjen eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien saatavuutta ja tarvittavia asiatietoja.
6. Jäsenvaltiot voivat tarvittaessa myöntää muille kansallisille viranomaisille vain lukemisen sallivan pääsyn CECIS-järjestelmään.
7 artikla
CECIS-järjestelmän käyttäjäryhmä
Käyttäjäryhmä, joka koostuu jäsenvaltioiden nimeämistä edustajista, avustaa komissiota CECIS-järjestelmän validoinnissa, testauksessa ja edelleen kehittämisessä.
8 artikla
Täytäntöönpano ja edelleen kehittäminen
1. Komissio hallinnoi ja kehittää edelleen CECIS-järjestelmää ottaen huomioon jäsenvaltioiden tarpeet ja vaatimukset.
2. Jäsenvaltiot panevat alueellaan täytäntöön asianmukaisen tietotekniikkaympäristön CECIS-järjestelmää varten niiden sitoumusten mukaisesti, jotka ne ovat tehneet liitteessä I olevan maakohtaisen lomakkeen avulla.
9 artikla
Meren pilaantumista koskeva CECIS-järjestelmä
1. Komissio varmistaa, että jäsenvaltioilla ja Euroopan meriturvallisuusvirastolla on internetin kautta käytössään yhteisen CECIS-järjestelmän erityissovellus, joka antaa tietoja merellä sattuneista onnettomuuksista ja vaaratilanteista johtuvista meren pilaantumisen torjuntatoimista.
2. Myös kolmannet maat, jotka jakavat alueellisen merialueen unionin kanssa, voivat käyttää sovellusta internetin välityksellä. Myös asianomaisten alueellisten meriyleissopimusten sihteeristöille voidaan antaa käyttöoikeus tapauskohtaisesti.
4 LUKU
YKSIKÖT, TEKNISEN AVUN TUKIRYHMÄT, MUUT AVUSTUSVALMIUDET JA ASIANTUNTIJAT
10 artikla
Yksikköjen, teknisen avun tukiryhmien, muiden avustusvalmiuksien ja asiantuntijoiden rekisteröiminen
1. Jäsenvaltioiden on rekisteröitävä päätöksen N:o 1313/2013/EU 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti nimetyt yksikkönsä, teknisen avun tukiryhmänsä, muut avustusvalmiutensa ja asiantuntijansa CECIS-järjestelmän tietokantaan.
2. Eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin ennakkoon määrätyt yksiköt, teknisen avun tukiryhmät, muut avustusvalmiudet ja asiantuntijat rekisteröidään CECIS-järjestelmän asianomaiseen osioon.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tiedot on päivitettävä tarvittaessa.
11 artikla
Yksikköjen, teknisen avun tukiryhmien, muiden avustusvalmiuksien ja asiantuntijoiden kokoonpano
1. Yksiköt ja teknisen avun tukiryhmät voidaan koota yhden tai useamman jäsenvaltion käyttöön antamista voimavaroista.
2. Jos yksikkö tai teknisen avun tukiryhmä koostuu useammasta kuin yhdestä osasta, kyseisen yksikön tai teknisen avun tukiryhmän käyttö tietyssä tilanteessa voidaan rajoittaa kyseisen tilanteen edellyttämiin osiin.
12 artikla
Yksiköiden omavaraisuus
1. Kuhunkin yksikköön sovelletaan seuraavia omavaraisuutta koskevia vaatimuksia liitteen II mukaisesti:
a)
vallitsevien sääolojen mukaiset suojatilat;
b)
operaation päätoimipisteen sekä tehtävän toteuttamiseen tarvittavien laitteiden ja kaluston kulutuksen kattava sähköntuotanto ja valaistus;
c)
yksikön henkilöstölle tarkoitetut saniteetti- ja hygieniatilat;
d)
yksikön henkilöstön tarvitsemat elintarvike- ja vesivarat;
e)
yksikön henkilöstölle tarkoitettu lääkintä- tai avustava hoitohenkilöstö sekä lääkintälaitteet ja -tarvikkeet;
f)
yksikön laitteiden ja kaluston varastotilat ja ylläpito;
g)
erityisesti kohteen koordinaatiosta vastaavien yhteistyökumppaneiden kanssa tapahtuvaa viestintää varten tarvittavat laitteet;
h)
kalusto paikalla tapahtuvia kuljetuksia varten;
i)
tarvittava logistiikka, kalusto ja henkilöstö, jotka mahdollistavat operaation keskuspisteen perustamisen ja tehtävän aloittamisen viipymättä paikalle saavuttua.
2. Apua tarjoavan jäsenvaltion on vastattava omavaraisuusvaatimusten noudattamisesta jollain seuraavista tavoista:
a)
jäsenvaltion on varmistettava, että yksikössä on tarvittava henkilöstö, laitteet ja tarvikkeet;
b)
jäsenvaltion on tehtävä tarvittavat järjestelyt paikan päällä;
c)
jäsenvaltion on tehtävä tarvittavat etukäteisjärjestelyt ei-omavaraisen toimintaryhmän yhdistämiseksi teknisen avun tukiryhmän kanssa 13 artiklassa tarkoitettujen vaatimusten täyttämiseksi ennen yksikön rekisteröimistä 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
3. Omavaraisuus on taattava tehtävän alusta alkaen
a)
vähintään 96 tunniksi tai
b)
liitteessä II vahvistettujen määräaikojen mukaisesti.
13 artikla
Yksikköjä ja teknisen avun tukiryhmiä koskevat vaatimukset
1. Yksikköjen on noudatettava liitteessä II vahvistettuja yleisiä vaatimuksia.
2. Teknisen avun tukiryhmien on noudatettava liitteessä II vahvistettuja yleisiä vaatimuksia.
3. Liitteessä II vahvistetut yleiset vaatimukset tarkistetaan ajoittain.
4. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että
a)
yksiköt kykenevät toimimaan muiden yksiköiden kanssa;
b)
teknisen avun tukiryhmät kykenevät toimimaan muiden teknisen avun tukiryhmien ja paikallisten toimijoiden kanssa;
c)
yksikön osat kykenevät toimimaan yhdessä yhtenä yksikkönä;
d)
teknisen avun tukiryhmän osat kykenevät toimimaan yhdessä yhtenä teknisen avun tukiryhmänä;
e)
yksiköt ja teknisen avun tukiryhmät kykenevät unionin ulkopuolelle sijoitettuina toimimaan yhdessä hätätilasta kärsivää maata tukevien kansainvälisten hätäapuorganisaatioiden kanssa;
f)
ryhmänjohtajat, ryhmien varajohtajat ja yhteyshenkilöt yksiköissä ja teknisen avun tukiryhmissä osallistuvat komission 26-32 artiklan mukaisesti järjestämään asianmukaiseen koulutukseen ja harjoituksiin.
5 LUKU
EUROOPPALAISTEN HÄTÄAPUVALMIUKSIEN KEHITTÄMINEN VAPAAEHTOISEN RESERVIN MUODOSSA
14 artikla
Valmiustavoitteet
1. Eurooppalaiset hätäapuvalmiustavoitteet vahvistetaan liitteessä III.
2. Komissio arvioi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa valmiustavoitteiden soveltuvuuden vähintään joka toinen vuosi ja tarvittaessa tarkistaa niitä ottaen huomioon riskit, jotka on määritelty kansallisissa riskinarvioinneissa tai muissa asianmukaisissa kansallisissa tai kansainvälisissä tietolähteissä.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle valmiustavoitteiden arvioinnissa tarvittavat riskejä koskevat tiedot.
15 artikla
Laatu- ja yhteentoimivuusvaatimukset
1. Liitteessä IV vahvistettuja laatu- ja yhteentoimivuusvaatimuksia sovelletaan eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin yksiköiden, teknisen avun tukiryhmien, muiden avustusvalmiuksien ja asiantuntijoiden osalta.
2. Komissio arvioi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa laatu- ja yhteentoimivuusvaatimusten soveltuvuuden vähintään joka toinen vuosi ja tarkistaa niitä tarvittaessa. Laatuvaatimusten perustana ovat vakiintuneet kansainväliset standardit, mikäli sellaisia on jo olemassa.
16 artikla
Hyväksyntä- ja rekisteröintimenettely
1. Jäljempänä 2-8 kohdassa vahvistettuja hyväksyntä- ja rekisteröintimenettelyjä sovelletaan eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin yksiköiden, teknisen avun tukiryhmien, muiden avustusvalmiuksien ja asiantuntijoiden osalta.
2. Hyväksyntään ja rekisteröintiin sovelletaan liitteessä IV vahvistettuja laatuvaatimuksia lukuun ottamatta puskurikapasiteettia, jonka osalta sovelletaan 25 artiklan 3 kohtaa.
3. Jäsenvaltioiden, jotka tarjoavat tiettyä yksikköä, teknisen avun tukiryhmää, muita avustusvalmiuksia tai asiantuntijoita eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin sisällytettäväksi, on annettava liitteessä V esitetyt tiedot.
4. Komissio arvioi, voidaanko kyseinen yksikkö, teknisen avun tukiryhmä, muut avustusvalmiudet tai asiantuntijat sisällyttää eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin, ja ilmoittaa päätelmänsä viipymättä asianomaiselle jäsenvaltiolle. Kyseisessä arvioinnissa komissio tarkastelee erityisesti laatuvaatimusten ja valmiustavoitteiden täyttymistä, toimitettujen tietojen täydellisyyttä, maantieteellistä läheisyyttä ja kaikkien jäsenvaltioiden osallistumista sekä muita asiaankuuluvia tekijöitä, jotka se määrittää etukäteen ja joita sovelletaan kaikkiin vastaaviin yksiköihin, teknisen avun tukiryhmiin, muihin avustusvalmiuksiin tai asiantuntijoihin.
5. Jos yksiköt, teknisen avun tukiryhmät, muut avustusvalmiudet tai asiantuntijat aiotaan sisällyttää eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin, komission on aloitettava niiden osalta hyväksyntämenettely annettujen tietojen ja komission jäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta mahdollisesti pyytämien lisätietojen perusteella. Tapauksissa, joissa komissio käytettävissä olevien tietojen perusteella katsoo, että laatu- ja yhteentoimivuusvaatimukset on täytetty, se voi rekisteröidä yksikön, teknisen avun tukiryhmän, muut avustusvalmiudet tai asiantuntijat vapaaehtoiseen reserviin.
6. Komissio toimittaa asianomaiselle jäsenvaltion viranomaiselle kirjallisen arviointinsa vaaditusta koulutuksesta, harjoituksista ja/tai työpajoista sekä muista asiaankuuluvista hyväksyntä- ja rekisteröintiedellytyksistä.
7. Jos kaikki hyväksymisedellytykset täyttyvät, komissio ilmoittaa eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin sisällytettävän yksikön, teknisen avun tukiryhmän, muut avustusvalmiudet tai asiantuntijat hyväksytyiksi ja ilmoittaa siitä jäsenvaltiolle.
8. Yksikön, teknisen avun tukiryhmän, muiden avustusvalmiuksien tai asiantuntijoiden hyväksymistä olisi arvioitava uudelleen viimeistään kolmen vuoden kuluttua, jos ne ilmoitetaan uudelleenrekisteröitäväksi eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin.
9. Komissio arvioi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa hyväksyntä- ja rekisteröintimenettelyn soveltuvuuden vähintään joka toinen vuosi ja tarkistaa sitä tarvittaessa.
17 artikla
Mukauttamiskustannuksiin liittyvät rahoitusjärjestelyt
1. Jäsenvaltiot voivat pyytää avustusta mukauttamiskustannusten rahoittamiseen erikseen kutakin yksikköä, teknisen avun tukiryhmää tai muita avustusvalmiuksia kohti ilman, että komissio julkaisee ehdotuspyynnön. Mukauttamiskustannukset sisältävät päätöksen N:o 1313/2013/EU 21 artiklan 2 kohdan c alakohdassa olevat kustannustekijät.
2. Pyynnön tueksi jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle mukautuskustannusten täytäntöönpanosuunnitelmat sekä arvioidut kustannukset ja aikataulu.
3. Komissio arvioi 2 kohdassa tarkoitetut täytäntöönpanosuunnitelmat, ja jos asianomaiset vaatimukset täyttyvät, hyväksyy mainitut suunnitelmat sekä määrittelee, mitä kustannuksia voidaan pitää mukautuskustannuksina.
4. Arvioituaan pyynnön komissio tekee päätöksen avustuksen myöntämisestä.
5. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle yksityiskohtaiset tiedot mukauttamiskustannuksista.
6 LUKU
AVUSTUSVALMIUKSISSA OLEVIEN PUUTTEIDEN POISTAMINEN
18 artikla
Valmiustavoitteiden saavuttamisessa tapahtuvan edistyksen seuranta
Komissio seuraa yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa jatkuvasti valmiustavoitteiden saavuttamisessa tapahtuvaa edistystä ottaen huomioon 20 artiklan mukaisesti havaitut valmiudet ja antaa jäsenvaltioille säännöllisesti tiedoksi edistymistä koskevan arviointinsa. Komissio ilmoittaa jäsenvaltioille mahdollisesti jäljellä olevista puutteista valmiuksissa tilanteen edellyttämällä tarkkuudella.
19 artikla
Avustusvalmiuksissa olevien puutteiden tunnistamismenettely
1. Osana valmiustavoitteiden saavuttamisessa tapahtuvan edistyksen seurantaa komissio arvioi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa jäsenvaltioiden eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin rekisteröityjen valmiuksien ja liitteessä III vahvistettujen valmiustavoitteiden väliset erot.
2. Komissio ja jäsenvaltiot pitävät eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin sisällytettyinä valmiuksina vain niitä, jotka jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet rekisteröitäväksi eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin 16 artiklan mukaisesti.
20 artikla
Muiden kuin eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin kuuluvien avustusvalmiuksien tunnistamismenettely
1. Jos komissio on yhdessä jäsenvaltioiden kanssa havainnut mahdollisesti merkittäviä puutteita avustusvalmiuksissa tämän päätöksen 19 artiklan mukaisesti, sen on yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa tutkittava, ovatko tarvittavat valmiudet saatavilla eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien ulkopuolella päätöksen N:o 1313/2013/EU 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Komissio pitää eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien ulkopuolella saatavilla olevina ainoastaan seuraavia valmiuksia:
a)
CECIS-järjestelmään rekisteröidyt valmiudet;
b)
puskurivalmiudet; tai
c)
valmiudet, jotka eivät sisälly a ja b alakohtaan, mutta jotka voidaan helposti antaa jäsenvaltion tai jäsenvaltioiden saataville halutussa määrässä, haluttuun paikkaan, halutussa määräajassa ja halutuksi ajanjaksoksi.
3. Edellä 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen valmiuksien selvittämiseksi komissio pyytää kansallisia yhteyspisteitä antamaan yksityiskohtaisen arvioinnin avustusvalmiuksissa esiintyvistä merkittävistä puutteista ja kehottaa jäsenvaltioita toimittamaan tiedot kaikista 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetuista eurooppalaisten hätäapuvalmiuksien ulkopuolella olevista valmiuksista.
4. Komissio ilmoittaa pyynnössä vastauksen määräajan, joka voi olla enintään 60 kalenteripäivää ja jonka tarkka kesto riippuu siitä, kuinka vaikeaa jäsenvaltioiden on selvittää 2 kohdassa tarkoitetut valmiudet.
5. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kirjallisesti määräaikaan mennessä 2 kohdassa tarkoitettujen valmiuksien yksityiskohtaiset tiedot.
6. Jos jäsenvaltio ei toimita kirjallista vastausta vahvistetun määräajan kuluessa, komissio olettaa, että 2 kohdassa tarkoitettuja valmiuksia ei ole saatavilla kyseisessä jäsenvaltiossa.
7. Jäsenvaltioilta saatujen tietojen perusteella ja ottaen huomioon ainoastaan 2 kohdassa tarkoitetut valmiudet komissio arvioi, voidaanko kyseisillä valmiuksilla korjata tämän päätöksen 19 artiklan mukaisesti tunnistetut avustusvalmiuksien puutteet. Komissio katsoo, että puutteet on korjattu vasta sitten, kun eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin sisältyvien valmiuksien määrä ja 2 kohdassa tarkoitettujen valmiuksien määrä on yhtä suuri tai suurempi kuin liitteessä III vahvistetut valmiustavoitteet.
21 artikla
Avustusvalmiuksissa olevien puutteiden korjaamismenettely
1. Jos komissio on 19 artiklan mukaisesti yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tunnistanut avustusvalmiuksissa merkittäviä puutteita, joita ei voida korjata 20 artiklan mukaisesti, se ilmoittaa tästä jäsenvaltioille kirjallisesti ja antaa yksityiskohtaisen selostuksen avustusvalmiuksissa tunnistamistaan strategisista puutteista.
2. Komissio pyytää kirjallisesti jäsenvaltioita korjaamaan avustusvalmiuksissa olevat strategiset puutteet päätöksen N:o 1313/2013/EU 12 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, aikovatko ne korjata avustusvalmiuksissa olevat strategiset puutteet joko yksin tai yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden kanssa ja milloin ja miten ne aikovat korjata puutteet.
22 artikla
Komission tuki avustusvalmiuksissa olevien strategisten puutteiden korjaamiseksi
1. Jos unionin rahoitusta tarvitaan avustusvalmiuksissa olevien strategisten puutteiden korjaamiseksi päätöksen N:o 1313/2013/EU 12 artiklan 3 kohdan ja 21 artiklan 1 kohdan j alakohdan mukaisesti, komissio julkaisee ehdotuspyynnön jäsenvaltioiden tukemiseksi.
2. Vastatessaan ehdotuspyyntöön jäsenvaltioiden on noudatettava päätöksen N:o 1313/2013/EU 21 artiklan 1 kohdan j alakohdan iii ja iv alakohtaa.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava muun muassa unionin yhteisrahoitusosuus prosentteina.
23 artikla
Avustusvalmiuksissa olevien puutteiden korjaamisen tukemiseen liittyvät tukikelpoiset kustannukset
1. Kaikki kustannukset, jotka liittyvät avustusvalmiuksien perustamisessa tarvittaviin laitteisiin, palveluihin ja henkilöresursseihin, ovat tukikelpoisia.
2. Tavanomaiset huolto- ja käyttökustannukset eivät ole tukikelpoisia.
7 LUKU
POIKKEUKSELLISIIN KATASTROFEIHIN LIITTYVIEN VÄLIAIKAISTEN PUUTTEIDEN KORJAAMINEN
24 artikla
Rahoitusjärjestelyt
1. Komissio määrittää tarvittavien puskurivalmiuksien tyypin ja määrän yleisesti vuosittaisessa työohjelmassa ottaen huomioon tiettyjen poikkeuksellisten katastrofien mahdollisuuden jäsenvaltioissa ja katastrofien poikkeuksellisen voimakkuuden tai muut tekijät, jotka tekevät katastrofista poikkeuksellisen, kuten samanaikaisuus toisen katastrofin kanssa, sekä väliaikaisten puutteiden mahdollisuuden tällaisissa tilanteissa.
2. Komissio käynnistää säännöllisesti rahoitusmenettelyt, joita tarvitaan päätöksen N:o 1313/2013/EU 21 artiklan 2 kohdan d alakohdassa määriteltyjen kustannusten kattamiseksi, jotta voidaan varmistaa vuosittaisessa työohjelmassa määriteltyjen puskurivalmiuksien nopea käyttöönotto.
3. Komission yhteisrahoittamat puskurivalmiudet täydentävät jäsenvaltioiden nykyisiä avustusvalmiuksia, jotka ovat osa niiden kansallista valmiustasoa, eikä niillä korvata olemassa olevia avustusvalmiuksia.
25 artikla
Unionin rahoitusosuuden ehdot
1. Unionin rahoitusosuus edellyttää sitä, että 24 artiklan 2 kohdassa säädettyihin rahoitusmenettelyihin osallistuvat jäsenvaltiot hyväksyvät 2-9 kohdassa olevat ehdot. Komissio voi esittää rahoitusmenettelyjä koskevia muita ehtoja.
2. Jäsenvaltioiden on asetettava puskurivalmiudet saataville osana vapaaehtoista reserviä.
3. Puskurivalmiuksien on oltava 24 artiklan 2 kohdassa säädetyissä rahoitusmenettelyissä esitettyjen laatu- ja hyväksymisedellytysten mukaisia.
4. Puskurivalmiuksien on oltava rekisteröityjä vapaaehtoiseen reserviin koko puitesopimuksissa, puitekumppanuussopimuksissa tai vastaavissa järjestelyissä määritellyn ajan. Kaikki valmiuksia rekisteröivien jäsenvaltioiden asettamat ehdot ja rajoitukset on perusteltava asianmukaisesti toiminnallisilla vaatimuksilla.
5. Puskurivalmiuksille ei voida myöntää 17 artiklassa tarkoitettua rahoitustukea.
6. Komissio ilmoittaa välittömästi kaikille jäsenvaltioille vapaaehtoiseen reserviin rekisteröidyistä puskurivalmiuksista CECIS-järjestelmän kautta.
7. Vapaaehtoiseen reserviin rekisteröityjä puskurivalmiuksia voidaan käyttää unionin mekanismin avustustoimissa samojen yleisten ehtojen mukaisesti kuin muitakin vapaaehtoiseen reserviin rekisteröityjä valmiuksia päätöksen N:o 1313/2013/EU 11 artiklan mukaisesti.
8. Hätäavun koordinointikeskuksen esitettyä avunpyynnön vapaaehtoiseen reserviin rekisteröidyt puskurivalmiudet otetaan käyttöön 11 luvussa esitettyjen avustustoimia koskevien operatiivisten menettelyjen mukaisesti.
9. Vapaaehtoiseen reserviin rekisteröidyt puskurivalmiudet ovat saatavilla kotimaista käyttöä varten niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat rahoittaneet valmiuksia. Ennen puskurivalmiuksien käyttöä kotimaassa kyseisten jäsenvaltioiden on neuvoteltava hätäavun koordinointikeskuksen kanssa sen varmistamiseksi, että
i)
ei ole samanaikaisesti toista poikkeuksellista katastrofia tai välittömästi tapahtuvaksi odotettavaa katastrofia, joka voi johtaa puskurivalmiuksien käyttöönottoa koskevaan pyyntöön;
ii)
kotimainen käyttö ei perusteettomasti haittaa muiden jäsenvaltioiden nopeaa valmiuksien käyttömahdollisuutta, jos ilmenee uusia poikkeuksellisia katastrofeja.
8 LUKU
KOULUTUSOHJELMA
26 artikla
Koulutusohjelma
1. Perustetaan koulutusohjelma, joka kattaa katastrofien ennaltaehkäisyn, niihin valmistautumisen ja avustustoimet. Ohjelmaan sisältyy yleiskursseja, erityiskursseja sekä asiantuntijavaihtojärjestelmä. Ohjelma on tarkoitettu 27 artiklassa vahvistetuille kohderyhmille.
2. Komissio vastaa koulutusohjelman koordinoinnista ja järjestämisestä sekä sen sisällön ja aikataulun määrittelystä.
27 artikla
Osallistujat
1. Koulutusohjelman kohderyhmät ovat
a)
jäsenvaltioiden pelastuspalvelu- ja kriisinhallintahenkilöstö, erityisesti ryhmänjohtajat, ryhmien varajohtajat sekä yhteyshenkilöt, jäsenvaltioiden asiantuntijat 41 artiklan mukaisesti, mukaan lukien katastrofien ehkäisyn ja niihin valmistautumisen asiantuntijat sekä kansallisten yhteyspisteiden avainhenkilöstö;
b)
unionin toimielinten ja virastojen henkilöstö;
c)
Euroopan naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvista maista, ehdokasmaista ja mahdollisista ehdokasmaista valitut asiantuntijat.
2. Koulutukseen voivat lisäksi osallistua valitut asiantuntijat
a)
Yhdistyneistä kansakunnista ja sen erityisjärjestöistä;
b)
liitteessä VII luetelluista kansainvälisistä järjestöistä;
c)
kolmansista maista ja tarvittaessa muista asiaankuuluvista toimijoista.
3. Jäsenvaltiot ja komissio nimeävät osallistujansa kuhunkin koulutustilaisuuteen.
28 artikla
Koulutuskurssit
1. Ohjelma sisältää useita johdanto-, toiminta- ja hallintotason kursseja.
2. Komission on yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa määriteltävä kurssit, niiden sisältö, opintosuunnitelmat ja kurssien aikataulut sekä pääsyvaatimukset.
3. Komissio varmistaa, että opettajat ja kouluttajat saatetaan ajan tasalle unionin mekanismin kehityksestä.
29 artikla
Asiantuntijavaihto
Asiantuntijat voivat käyttää jäsenvaltioiden välistä ja komission kanssa toteutettavaa asiantuntijavaihtojärjestelmää
a)
hankkiakseen ja jakaakseen kokemuksia;
b)
tutustuakseen käytössä oleviin erilaisiin tekniikoihin ja toimintamenettelyihin;
c)
tarkastellakseen muiden mekanismiin osallistuvien pelastuspalveluorganisaatioiden omaksumia lähestymistapoja.
30 artikla
Lisäkoulutus
Tarvittaessa annetaan vuotuisen työohjelman mukaista lisäkoulutusta pelastuspalvelun ja kriisinhallintatoimien kitkattoman ja tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi.
31 artikla
Arviointijärjestelmä
Komissio varmistaa koulutuksen tason ja sen sisällön johdonmukaisuuden. Sitä varten komissio laatii toteutettujen koulutustoimien arviointijärjestelmän.
9 LUKU
HARJOITUKSIA KOSKEVA KEHYS
32 artikla
Harjoitusohjelma, strateginen kehys ja painopistealueet
1. Komissio perustaa pelastuspalvelutoimintaan liittyvän harjoitusohjelman ja hallinnoi sitä.
2. Pelastuspalvelutoimintaan liittyvää harjoitusohjelmaa ohjaa strateginen kehys, jossa vahvistetaan harjoitusten tavoitteet ja tehtävät unionin mekanismin puitteissa.
3. Harjoitusohjelmalla pyritään erityisesti
a)
parantamaan jäsenvaltioiden avustusvalmiuksia varsinkin ryhmien ja muiden unionin mekanismin puitteissa avustustoimissa tarvittavien resurssien osalta;
b)
parantamaan menettelyjä ja tarkastamaan ne, luomaan yhteinen lähestymistapa unionin mekanismin avustustoimien koordinoinnille sekä nopeuttamaan reagointia vakavissa hätätilanteissa;
c)
tehostamaan jäsenvaltioiden pelastuspalveluyksiköiden ja komission välistä yhteistyötä;
d)
keräämään ja jakamaan saatuja kokemuksia;
e)
testaamaan saatujen kokemusten täytäntöönpanoa.
4. Harjoitusohjelman yleiset painopistealueet määritellään kattavassa pitkän aikavälin suunnitelmassa. Suunnitelmaan sisältyy asianomaisiin katastrofiskenaarioihin ja avustusvalmiuksiin liittyviä seikkoja.
5. Komissio
a)
kehittää strategisen kehyksen ja kattavan pitkän aikavälin suunnitelman yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ottaen huomioon kokemusten hyödyntämistä koskevan ohjelman ja muut asiaa koskevat tiedot;
b)
määrittää harjoitusten tavoitteet sekä niiden tehtävän suhteessa unionin mekanismin muihin osiin; sekä
c)
tekee työohjelmassa vuosittain ehdotuksen harjoitusten painopisteistä kattavan pitkän aikavälin suunnitelman mukaisesti.
10 LUKU
KOKEMUSTEN HYÖDYNTÄMISTÄ KOSKEVA OHJELMA
33 artikla
Seuranta, analysointi ja arviointi
1. Komissio ja jäsenvaltiot vaihtavat keskenään tarvitsemiaan tietoja ja arviointeja, jotta ne voivat seurata, analysoida ja arvioida kaikkia asianmukaisia unionin mekanismin puitteissa toteutettuja pelastuspalvelutoimia.
2. Komissio perustaa tietokannan, jota se hallinnoi ja jota jäsenvaltiot ja komissio voivat käyttää tiedon keräämiseksi ja jakamiseksi, kokemusten levittämiseksi ja niiden täytäntöönpanon valvomiseksi.
3. Komissio helpottaa kokemusten kartoittamista asianomaisten sidosryhmien kanssa, myös järjestämällä kokouksia.
34 artikla
Täytäntöönpanon edistäminen
1. Komissio huolehtii siitä, että komission, jäsenvaltioiden ja asiaankuuluvien sidosryhmien kartoittamat kokemukset otetaan huomioon päätöksentekoprosessissa unionin mekanismin kehittämiseksi edelleen.
2. Kokemuksia hyödynnetään erityisesti laadittaessa painopistealueita
a)
koulutusohjelman, tarvittaessa myös koulutuskurssien sisällön ja opetussuunnitelmien, sekä harjoitusohjelman osalta;
b)
vuotuisten, katastrofien ehkäisy- ja valmiustoimiin liittyvien hankepyyntöjen osalta; sekä
c)
päätöksen N:o 1313/2013/EU 10 artiklassa tarkoitettujen suunnitelmien osalta.
3. Komissio raportoi säännöllisesti kokemusten hyödyntämistä koskevasta ohjelmasta ja luettelee kartoitetut kokemukset, suunnitellut korjaavat toimet, vastuualueet ja aikataulut sekä raportoi kokemusten täytäntöönpanoasteesta.
4. Jäsenvaltioiden on raportoitava säännöllisesti edistymisestä sellaisten kartoitettujen kokemusten täytäntöönpanossa, jotka kuuluvat niiden kansalliseen toimivaltaan.
11 LUKU
AVUSTUSTOIMIEN OPERATIIVISET MENETTELYT
35 artikla
Avunpyynnöt ja avustustoimet
1. Jos unionissa tapahtuu tai uhkaa välittömästi tapahtua katastrofi, komissio toteuttaa tarvittaessa ja viipymättä CECIS-järjestelmän välityksellä saadun avunpyynnön jälkeen päätöksen N:o 1313/2013/EU 15 artiklan 3 kohdassa säädetyt toimenpiteet.
2. Jos unionin ulkopuolella tapahtuu tai uhkaa välittömästi tapahtua katastrofi, jonka vuoksi saatetaan tarvita pelastuspalveluapua, komissio voi ilmoittaa kolmannelle maalle mahdollisuudesta pyytää apua unionin mekanismin puitteissa.
3. Jäsenvaltio tai kolmas maa, johon katastrofi vaikuttaa tai uhkaa välittömästi vaikuttaa, voi halutessaan pyytää avustustoimia unionin mekanismin välityksellä toimittamalla kirjallisen pyynnön pelastuspalveluavusta hätäavun koordinointikeskukselle toimivaltaisten kansallisten viranomaistensa kautta. Jos Yhdistyneet kansakunnat ja sen erityisjärjestöt tai mikä tahansa liitteessä VII lueteltu kansainvälinen järjestö haluavat pyytää avustustoimia unionin mekanismin välityksellä, niiden on esitettävä kirjallinen pyyntö pelastuspalveluavusta hätäavun koordinointikeskukselle.
4. Avunpyynnön esittäjän on toimitettava hätäavun koordinointikeskukselle kaikki tilannetta ja erityisesti erityistarpeita, pyydettyä tukea ja hätätilannealueen sijaintia koskevat olennaiset tiedot.
5. Avunpyynnön esittäjän on annettava hätäavun koordinointikeskukselle tiedot siitä, milloin ja missä apua tarvitaan sekä tiedot avustustoimien operationaalisesta johtamisesta paikan päällä vastaavasta yhteyspisteestä.
6. Hätäavun koordinointikeskus laatii mahdollisuuksien mukaan erityiset avun toimittamista koskevat suunnitelmat kunkin avunpyynnön osalta. Suunnitelmat sisältävät avustustoimia koskevia suosituksia, mukaan lukien kehotuksia lähettää yksiköitä, teknisen avun tukiryhmiä, muita eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin rekisteröityjä avustusvalmiuksia ja asiantuntijoita, sekä arvion mahdollisista kriittisistä tarpeista. Erityiset avun toimittamista koskevat suunnitelmat ovat liitteessä VI esitetyn rakenteen ja luonnoksen mukaisia ja perustuvat päätöksen N:o 1313/2013/EU 15 artiklan 3 kohdan c alakohdassa ja 16 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin yleisiin ennalta laadittuihin suunnitelmiin, jotka kattavat merkittävimmät katastrofiriskit ja joissa otetaan huomioon jäsenvaltioiden riskinarvioinneissa määritetyt riskiskenaariot. Erityiset avun toimittamista koskevat suunnitelmat toimitetaan kaikille jäsenvaltioille.
7. Eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin rekisteröityjen valmiuksien valinnassa otetaan huomioon seuraavat kriteerit, joiden tärkeysjärjestys saattaa riippua avunpyynnön erityispiirteistä:
a)
saatavuus;
b)
soveltuvuus;
c)
sijainti/läheisyys;
d)
arvioidut kuljetusajat ja -kustannukset;
e)
aiempi kokemus;
f)
resurssin aiempi käyttö;
g)
muut asianmukaiset kriteerit, kuten kielitaito ja kulttuurinen läheisyys.
8. Jollei jäsenvaltioiden kanssa ole toisin sovittu, hätäavun koordinointikeskus ei kehota jäsenvaltioita lähettämään eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin rekisteröityjä erityisvalmiuksia alueille, joilla käydään aseellista selkkausta tai joita uhkaa aseellinen selkkaus tai joilla ryhmien turvallisuus on uhattuna.
9. Jäsenvaltioiden, joille on osoitettu pyyntö ottaa käyttöön eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin rekisteröityjä valmiuksia, on päätöksen N:o 1313/2013/EU 11 artiklan 7 kohdan mukaisesti annettava käyttöönottoa koskeva lopullinen päätös tiedoksi hätäavun koordinointikeskukselle. Hätäavun koordinointikeskus asettaa määräajan, jonka kuluessa jäsenvaltion on periaatteessa vastattava. Määräajan on perustuttava katastrofin luonteeseen, ja sen on joka tapauksessa oltava vähintään kaksi tuntia.
10. Avunpyynnön esittäjä ilmoittaa hätäavun koordinointikeskukselle, mitkä avuntarjoukset se on hyväksynyt.
11. Kun apua tarvitaan kriittiseen tarpeeseen eikä sitä ole eurooppalaisissa hätäapuvalmiuksissa saatavilla lainkaan tai riittävällä tavalla, komissio ilmoittaa välittömästi CECIS-järjestelmän kautta kaikille kansallisille yhteyspisteille kuljetuksiin käytettävissä olevasta unionin taloudellisesta tuesta päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti.
12. Toimintaryhmien ja avustusvälineiden osalta hätäavun koordinointikeskus ilmoittaa jäsenvaltioille avunpyynnön esittäjän tekemistä valinnoista. Apua antavat jäsenvaltiot tiedottavat hätäavun koordinointikeskukselle säännöllisesti toimintaryhmien ja avustusvälineiden sekä kaikkien eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin sisältyvien valmiuksien lähettämisestä.
13. Komissio voi valita, nimittää ja lähettää asiantuntijaryhmän antamaan tukea paikan päällä päätöksen N:o 1313/2013/EU 17 artiklan mukaisesti.
36 artikla
Asiantuntijaoperaatiot
1. Lähetettyjen asiantuntijoiden on suoritettava päätöksen N:o 1313/2013/EU 8 artiklan d alakohdassa määritetyt tehtävät. Niiden on raportoitava säännöllisesti apua pyytävän valtion viranomaisille ja hätäavun koordinointikeskukselle.
2. Hätäavun koordinointikeskus pitää jäsenvaltiot ajan tasalla asiantuntijaoperaation edistymisestä.
3. Avunpyynnön esittäjän on ilmoitettava hätäavun koordinointikeskukselle säännöllisesti paikan päällä käynnissä olevien toimien edistymisestä.
4. Ryhmänjohtaja tiedottaa hätäavun koordinointikeskukselle säännöllisesti kolmansissa maissa käynnissä olevien avustustoimien edistymisestä.
5. Hätäavun koordinointikeskus kokoaa kaikki saadut tiedot ja välittää ne jäsenvaltioiden yhteyspisteille ja toimivaltaisille viranomaisille.
37 artikla
Avustustoimien päättäminen
1. Apua pyytävä jäsenvaltio ja apua tarjoavat jäsenvaltiot ilmoittavat mahdollisimman pian hätäavun koordinointikeskukselle ja lähetetyille asiantuntijoille ja toimintaryhmille, jos ne katsovat, että niiden apua ei enää tarvita tai jos ne eivät enää voi tarjota apua. Avunpyynnön esittäjä ja jäsenvaltiot järjestävät käytännössä toimien päättämisen asianmukaisella tavalla. Hätäavun koordinointikeskus on pidettävä ajan tasalla tilanteen kehittymisestä.
2. Kolmansien maiden osalta ryhmänjohtaja ilmoittaa mahdollisimman pian hätäavun koordinointikeskukselle, jos hän katsoo avunpyynnön esittäjän kanssa käymiensä keskustelujen jälkeen, että apua ei enää tarvita tai että tehokkaan avun antamiselle on esteitä. Hätäavun koordinointikeskus välittää nämä tiedot unionin edustustolle kyseisessä maassa sekä asianomaisille komission yksiköille, Euroopan ulkosuhdehallinnolle ja jäsenvaltioille. Hätäavun koordinointikeskus varmistaa yhdessä avunpyynnön esittäjän kanssa lähetettyjen asiantuntijoiden ja toimintaryhmien toimien päättämisen käytännössä.
38 artikla
Raportointi ja kartoitetut kokemukset
1. Avunpyynnön esittäjän ja apua tarjonneiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilla viranomaisilla sekä lähetetyillä asiantuntijoilla on mahdollisuus esittää päätelmänsä kaikista avustustoimeen liittyvistä näkökohdista hätäavun koordinointikeskukselle. Hätäavun koordinointikeskus laatii yhteenvedon tarjotusta avusta ja kartoitetuista kokemuksista.
2. Sen lisäksi mitä 33 ja 34 artiklassa säädetään, hätäavun koordinointikeskus seuraa yhdessä jäsenvaltioiden kanssa kartoitettujen kokemusten täytäntöönpanoa unionin mekanismin avustustoimien parantamiseksi.
39 artikla
Kustannukset
1. Ellei toisin ole sovittu, avunpyynnön esittäjä kattaa jäsenvaltioiden tarjoamasta avusta syntyvät kustannukset.
2. Apua tarjoava jäsenvaltio voi, erityisesti katastrofin luonne ja vahinkojen laajuus huomioon ottaen, tarjota apua kokonaan tai osittain ilman korvausta. Tällainen jäsenvaltio voi myös milloin tahansa luopua kaikista kulukorvausvaatimuksista tai osasta niitä.
3. Jollei toisin sovita, avunpyynnön esittäjän on avustustoimen keston ajaksi järjestettävä avustusryhmille ruokailu ja majoitus ja täydennettävä avustusryhmien ruoka- ja muita varastoja maksutta. Avustusryhmien on kuitenkin oltava alussa logistisesti riippumattomia ja tultava toimeen omillaan kohtuullisen ajan käytettävistä välineistä riippuen sekä ilmoitettava tähän liittyvistä seikoista hätäavun koordinointikeskukselle.
4. Asiantuntijoiden lähettämisestä ja asiaankuuluvasta logistisesta tuesta aiheutuvat kustannukset käsitellään päätöksen N:o 1313/2013/EU 22 artiklan a alakohdan mukaisesti. Näille kustannuksille voidaan myöntää unionin rahoitusta.
40 artikla
Vahingon korvaaminen
1. Ellei kyseessä ole todistetusti petos tai vakava väärinkäytös, apua pyytäneiden jäsenvaltioiden on pidättäydyttävä pyytämästä muilta jäsenvaltioilta korvausta aiheutuneista vahingoista, jos nämä vahingot ovat seurausta unionin mekanismin puitteissa tämän päätöksen mukaisesti toteutetuista avustustoimista.
2. Jos kolmannet osapuolet ovat kärsineet vahinkoja avustustoimien seurauksena, apua pyytäneiden jäsenvaltioiden ja apua tarjonneen jäsenvaltion on toimittava yhteistyössä helpottaakseen tällaisten vahinkojen korvaamista sovellettavan lainsäädännön ja asianmukaisten sääntöjen mukaisesti.
12 LUKU
ASIANTUNTIJARYHMIEN LÄHETTÄMINEN
41 artikla
Asiantuntijaluokat
Jäsenvaltioiden on luokiteltava asiantuntijat seuraaviin ryhmiin:
a)
tekniset asiantuntijat;
b)
arviointiasiantuntijat;
c)
koordinointiasiantuntijat;
d)
ryhmänjohtajat.
42 artikla
Tehtävät ja toimet
1. Teknisten asiantuntijoiden on pystyttävä antamaan neuvoja erittäin teknisistä erityiskysymyksistä ja niihin liittyvistä riskeistä ja oltava käytettävissä operaatioihin.
2. Arviointiasiantuntijoiden on pystyttävä arvioimaan tilanteita, antamaan neuvoja niihin soveltuvista toimista ja oltava käytettävissä operaatioihin.
3. Koordinointiasiantuntijoihin voi kuulua ryhmien varajohtajia, logistiikka- ja viestintävastaavia ja muuta tarpeellista henkilöstöä. Vaadittaessa tekniset ja arviointiasiantuntijat voidaan liittää koordinointiryhmään avustamaan ryhmänjohtajaa operaation koko keston ajan.
4. Ryhmänjohtaja on vastuussa arviointi- ja koordinointiryhmän johtamisesta koko avustustoimen ajan. Ryhmänjohtajan on pidettävä asianmukaisesti yhteyttä katastrofin vaikutuksista kärsivän maan viranomaisiin, hätäavun koordinointikeskukseen, mukaan lukien hätäavun koordinointikeskuksen yhteyshenkilöön, muihin kansainvälisiin järjestöihin ja, jos avustustoimet toteutetaan unionin mekanismin puitteissa jäsenvaltioiden ulkopuolella, myös unionin edustustoon kyseisessä maassa.
5. Komissio voi valtuuttaa valmiustoimiin lähetetyt asiantuntijat heidät nimenneen jäsenvaltion suostumuksella hoitamaan mitä tahansa 41 artiklassa luetelluista tehtävistä, ja heidän on pystyttävä antamaan neuvoja ja raportoimaan riittävistä valmiustoimista, mukaan lukien hallinnollisista valmiuksista, ennakkovaroitusjärjestelmistä, koulutuksesta, harjoituksista ja tiedottamisesta.
6. Komissio voi valtuuttaa ehkäisytoimiin lähetetyt asiantuntijat heidät nimenneen jäsenvaltion suostumuksella hoitamaan mitä tahansa 41 artiklassa luetelluista tehtävistä, ja heidän on pystyttävä antamaan neuvoja ja raportoimaan riittävistä ehkäisytoimista ja riskinhallintavalmiuksista.
43 artikla
Asiantuntijatietokanta
1. Komissio kokoaa asiantuntijoita koskevat tiedot asiantuntijatietokantaan, ja tiedot asetetaan saataville CECIS-järjestelmän kautta.
2. Eurooppalaisiin hätäapuvalmiuksiin rekisteröidyt asiantuntijat mainitaan erikseen 1 kohdassa tarkoitetussa tietokannassa.
44 artikla
Koulutusvaatimukset
Asiantuntijoiden on tarvittaessa osallistuttava 26 artiklan mukaisesti järjestettävään koulutusohjelmaan.
45 artikla
Nimeäminen
Jos avunpyyntö tehdään, jäsenvaltioiden on vastattava käytettävissä olevien asiantuntijoiden nimeämisestä ja heidän yhteystietojensa antamisesta hätäavun koordinointikeskukselle.
46 artikla
Palvelujen mobilisointi ja niistä sopiminen
1. Hätäavun koordinointikeskuksen on pystyttävä mobilisoimaan ja lähettämään nimetyt asiantuntijat hyvin lyhyellä varoitusajalla sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat nimenneet asiantuntijat erityistä operaatiota varten.
2. Komissio allekirjoittaa kunkin asiantuntijan kanssa palvelusopimuksen, joka kattaa seuraavat osatekijät:
a)
operaation tavoite;
b)
toimenkuva;
c)
operaation suunniteltu kesto;
d)
paikallisen yhteyshenkilön tiedot;
e)
vakuutussuojan kattavuus;
f)
päivärahat;
g)
erityiset maksuehdot;
h)
ohjeet teknisille asiantuntijoille, arviointiasiantuntijoille sekä koordinointiasiantuntijoille ja ryhmänjohtajille.
13 LUKU
KULJETUSTUKI
47 artikla
Kuljetustuen muodot
Kuljetustukea voidaan myöntää seuraavissa muodoissa:
a)
kuljetusvalmiuksien yhdistäminen ja yhteiskäyttö;
b)
kaupallisilta markkinoilta ja/tai muista lähteistä saatavien kuljetusresurssien yksilöiminen ja niiden asettaminen helpommin jäsenvaltioiden saataville; tai
c)
unionin tuen antaminen jäsenvaltioille avustusten tai yksityisiltä tai muilta yksiköiltä hankittujen kuljetuspalvelujen muodossa.
48 artikla
Unionin mekanismin välityksellä annettavaa kuljetustukea koskeva menettely
1. Jäljempänä 49 ja 50 artiklassa säädettyjä menettelyjä sovelletaan aina kuljetustukea koskevaa pyyntöä esitettäessä.
2. Pyynnön esittää 56 artiklassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen, ja pyynnöt on toimitettava komissioon kirjallisina. Niiden on sisällettävä liitteessä VIII olevassa A osassa mainitut tiedot.
3. Kuljetusvalmiuksien yhdistämisen osalta yksi jäsenvaltio voi pyytää unionin rahoitustukea koko operaatiolle.
4. Kaikki tämän päätöksen mukaiset kuljetustukipyynnöt ja niihin annetut vastaukset sekä tiedonvaihto jäsenvaltioiden ja komission välillä on toimitettava hätäavun koordinointikeskukselle, joka käsittelee ne.
5. Pyynnöt tulee lähettää CECIS-järjestelmän välityksellä tai sähköpostitse. Unionin rahoitustukea koskevat pyynnöt voi toimittaa CECIS-järjestelmän välityksellä, faksitse tai sähköpostitse edellyttäen, että toimivaltaisen viranomaisen allekirjoittamat alkuperäiskappaleet toimitetaan tämän jälkeen komissiolle viipymättä.
6. Komissio voi kuitenkin ottaa käyttöön sähköisen tietojenvaihtojärjestelmän, jonka välityksellä hoidetaan kaikki yhteydenpito edunsaajiin, mukaan lukien avustussopimusten tekeminen, avustuspäätöksistä ilmoittaminen ja päätöksiin mahdollisesti tehtävät muutokset, komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 (5) 179 artiklan nojalla.
49 artikla
Kuljetustukipyynnöt
1. Komission on tukipyynnön saatuaan viipymättä ilmoitettava asiasta jäsenvaltioiden yhteyspisteisiin päätöksen N:o 1313/2013/EU 9 artiklan 7 kohdan mukaisesti.
2. Komissio voi tarvittaessa ilmoituksen yhteydessä pyytää jäsenvaltioita toimittamaan sille yksityiskohtaiset tiedot kaikista kuljetusresursseista, jotka ne voivat asettaa pyynnön esittäneen jäsenvaltion saataville, tai muista vaihtoehtoisista ratkaisuista, joita ne voivat ehdottaa tukea pyytäneen maan tarpeisiin vastaamiseksi. Komissio voi asettaa määräajan kyseisten tietojen toimittamiselle.
3. Komission ilmoitettua pyynnöstä 1 kohdassa tarkoitetuille yhteyspisteille pyydetylle kuljetustuelle voidaan myöntää unionin yhteisrahoitusta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 53 artiklan soveltamista.
50 artikla
Kuljetustukipyyntöihin annetut vastaukset
1. Jäsenvaltioiden, jotka voivat tarjota kuljetustukea, on ilmoitettava komissiolle mahdollisimman pian ja viimeistään 24 tunnin kuluessa siitä, kun ne ovat saaneet 49 artiklassa tarkoitetun ilmoituksen, ellei ilmoituksessa toisin mainita, tiedot kaikista kuljetusresursseista, jotka ne voivat asettaa saataville vapaaehtoiselta pohjalta vastauksena kuljetusresurssien yhdistämistä tai yksilöimistä koskeviin tukipyyntöihin. Näihin tietoihin on sisällyttävä liitteessä VIII olevassa B osassa säädetyt seikat ja tiedot mahdollisista rahoitusehdoista tai muista rajoituksista.
2. Komissio kokoaa mahdollisimman pian tiedot saatavilla olevista kuljetusresursseista ja toimittaa ne pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen lisäksi komissio toimittaa jäsenvaltioille kaikki sen hallussa olevat muut tiedot kuljetusresursseista, jotka ovat saatavilla muista lähteistä, mukaan luettuna kaupallisilta markkinoilta, ja helpottaa jäsenvaltioiden mahdollisuuksia käyttää näitä ylimääräisiä resursseja.
4. Pyynnön esittänyt jäsenvaltio tiedottaa komissiolle valitsemistaan kuljetusratkaisuista ja tekee yhteistyötä tällaista tukea tarjoavien jäsenvaltioiden tai komission nimeämän toimijan kanssa.
5. Komissio ilmoittaa kaikille jäsenvaltioille pyynnön esittäneen jäsenvaltion tekemästä valinnasta. Pyynnön esittänyt jäsenvaltio tiedottaa komissiolle säännöllisin väliajoin pelastuspalveluavun toimittamisen edistymisestä.
51 artikla
Avustuspyyntö
1. Kun jäsenvaltio on yksilöinyt mahdollisen kuljetusratkaisun, mutta unionin tukea tarvitaan pelastuspalveluavun kuljettamiseen, jäsenvaltio voi pyytää unionilta avustusta.
2. Jäsenvaltion on ilmoitettava pyynnössään hakemansa unionin yhteisrahoituksen prosenttiosuus, joka ei saa ylittää 55:tä prosenttia tukikelpoisista kuljetuskustannuksista päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti eikä enintään 85:tä prosenttia tukikelpoisista kuljetuskustannuksista päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti. Komissio ilmoittaa pyynnöstä välittömästi kaikille jäsenvaltioille.
3. Komissio voi perustaa puitekumppanuuksia jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 178 artiklan mukaisesti.
52 artikla
Kuljetuspalvelupyyntö
1. Tapauksissa, joissa kuljetustukea pyytänyt jäsenvaltio ei ole yksilöinyt kuljetusratkaisua, se voi pyytää komissiota tekemään sopimuksen yksityisen palveluntarjoajan tai muiden yksikköjen kanssa pelastuspalveluavun kuljettamisesta kohdemaahan.
2. Vastaanotettuaan 1 kohdassa tarkoitetun pyynnön komissio ilmoittaa välittömästi kaikille jäsenvaltioille kyseisestä pyynnöstä ja kuljetuspalvelua pyytäneelle jäsenvaltiolle kaikista saatavilla olevista kuljetusratkaisuista ja niiden kustannuksista.
3. Jäsenvaltio vahvistaa kirjallisesti kuljetuspalvelupyyntönsä ja sitoumuksensa, jonka mukaan se suorittaa komissiolle takaisinmaksun 54 artiklan mukaisesti, 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun tietojenvaihdon perusteella. Jäsenvaltion on ilmoitettava, kuinka suuren osuuden kustannuksista se aikoo maksaa takaisin. Kyseisen prosenttiosuuden on oltava vähintään 45 prosenttia päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 2 kohdan mukaisten kuljetuksiin liittyvien toimien osalta ja vähintään 15 prosenttia päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdan mukaisten kuljetuksiin liittyvien toimien osalta.
4. Jäsenvaltio ilmoittaa komissiolle kaikista kuljetuspalvelupyyntöön tehdyistä muutoksista välittömästi.
53 artikla
Päätös kuljetustukea koskevasta unionin rahoituksesta
1. Sen määrittämiseksi, täyttyvätkö päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetyt edellytykset ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (6) sisältyvät taloudellisuuden, tehokkuuden ja vaikuttavuuden periaatteet, on otettava huomioon seuraavat seikat:
a)
jäsenvaltion esittämään unionin rahoitustukea koskevaan pyyntöön sisältyvät tiedot 48 artiklan 2 kohdan mukaisesti;
b)
kohdemaan ilmaisemat tarpeet;
c)
katastrofin aikana komissiolle raportoivien asiantuntijoiden laatimat tarvearvioinnit;
d)
muut jäsenvaltioilta ja kansainvälisiltä organisaatioilta saadut asiaa koskevat luotettavat tiedot, jotka ovat komission saatavilla päätöksentekohetkellä;
e)
oikea-aikaisen pelastuspalveluavun mahdollistavien kuljetusratkaisujen tehokkuus ja tarkoituksenmukaisuus;
f)
mahdollisuus paikallisiin julkisiin hankintoihin;
g)
muut komission toteuttamat toimenpiteet.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava kaikki lisätiedot, joita tarvitaan arvioitaessa päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettujen kriteerien täyttymistä. Jäsenvaltioiden on toimitettava ne komissiolle mahdollisimman pian sen jälkeen, kun ne ovat saaneet komissiolta lisätietopyynnön.
3. Komissio ilmoittaa maksettavan ennakkorahoituksen määrän, joka voi olla enimmillään 85 prosenttia pyydetystä unionin rahoitustuesta edellyttäen, että talousarviossa on käytettävissä riittävästi varoja. Delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012 185 artiklassa määriteltyjen kynnysarvon alapuolelle jäävien vähäisten avustusten osalta ennakkorahoitusta maksetaan ainoastaan, jos rahoitustukea pyytänyt jäsenvaltio voi osoittaa, että ennakkorahoituksen puuttuminen vaarantaisi hankkeen toteuttamisen.
4. Rahoitustukipäätöksestä ilmoitetaan rahoitustukea pyytäneelle jäsenvaltiolle välittömästi. Siitä ilmoitetaan myös kaikille muille jäsenvaltioille.
5. Yksittäisille kuljetusavustushakemuksille, joissa pyydettävä unionin rahoitusosuus on alle 2 500 euroa, voidaan myöntää unionin yhteisrahoitusta ainoastaan, jos ne kuuluvat 51 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun kumppanuuden piiriin.
54 artikla
Kuljetustukea koskevan unionin rahoituksen takaisinmaksu
Kun kyseessä ovat komissiolle 52 artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti aiheutuneet kustannukset, 90 päivän kuluessa sellaisen kuljetustoimenpiteen päätökseen saattamisesta, jolle on myönnetty unionin rahoitustukea, komissio antaa unionin rahoitustukea saaneille jäsenvaltioille veloituslaskun, joka vastaa komission kuljetuspalvelupyynnöstä tekemää päätöstä ja jonka määrä on vähintään 15 prosenttia päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 3 kohdan mukaisten kuljetuksiin liittyvien toimien kuljetuskustannuksista ja 45 prosenttia päätöksen N:o 1313/2013/EU 23 artiklan 2 kohdan mukaisten kuljetuksiin liittyvien toimien kuljetuskustannuksista.
55 artikla
Vahingon korvaaminen
Kuljetustukea pyytänyt jäsenvaltio pidättäytyy vaatimasta unionilta vahingonkorvausta omaisuudelleen tai henkilöstölleen aiheutuneesta vahingosta, kun vahinko on seurausta tämän päätöksen mukaisesta kuljetustuesta, ellei voida todistaa, että se on seurausta petoksesta tai vakavasta väärinkäytöksestä.
56 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten nimeäminen
Jäsenvaltiot nimeävät toimivaltaiset viranomaiset, joilla on valtuudet pyytää ja saada komissiolta rahoitustukea tämän päätöksen soveltamiseksi, ja ilmoittavat kyseiset viranomaiset komissiolle 60 päivän kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta. Näihin tietoihin tehdyistä muutoksista on ilmoitettava komissiolle välittömästi.
Jäsenvaltioiden komission päätöksen 2007/606/EY, Euratom 12 artiklan nojalla tekemät toimivaltaisia viranomaisia koskevat ilmoitukset pysyvät kuitenkin voimassa, kunnes asianomainen jäsenvaltio toisin ilmoittaa.
14 LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
57 artikla
Kumoaminen
Kumotaan päätökset 2004/277/EY, Euratom ja 2007/606/EY, Euratom. Viittauksia kumottuihin päätöksiin pidetään viittauksina tähän päätökseen liitteessä IX olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
58 artikla
Osoitus
Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 16 päivänä lokakuuta 2014.