KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 793/2013
af 20. august 2013
om fastlæggelse af foranstaltninger for Færøerne med henblik på at sikre bevarelsen af bestanden af atlantisk-skandinavisk sild
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1026/2012 af 25. oktober 2012 om visse foranstaltninger med henblik på bevarelse af fiskebestande over for lande, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri (1), særlig artikel 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Bestanden af atlantisk-skandinavisk sild (også kaldet norsk forårsgydende sild) er den største sildebestand i verden. Den producerer fangster i størrelsesordenen 1-2 millioner tons. Voldsom udnyttelse som følge af overfiskeri førte imidlertid til, at bestanden kollapsede, og at al fiskeri ophørte i over to årtier i perioden fra starten af 1970'erne til midten af 1990'erne med store konsekvenser for de flåder, som udnyttede bestanden.
(2)
Efter at bestanden af atlantisk-skandinavisk sild var blevet genoprettet og fiskeriet var blevet genåbnet i 1996, blev bestanden forvaltet efter høringer blandt de fem parter, hvis eksklusive økonomiske zone denne fisk kommer igennem i sin migrationscyklus: Den Russiske Føderation, Norge, Færøerne, Island og Den Europæiske Union (i det følgende benævnt »kyststaterne«).
(3)
Siden 2007 har de aftaler, som blev indgået under høringerne af kyststaterne, omfattet endelige regler om fordelingen af den samlede tilladte fangstmængde (TAC) og et tilsagn om at fastholde relativt stabile andele i de kommende år. De aftalte andele for bestanden af atlantisk-skandinavisk sild var 5,16 % for Færøerne, 14,51 % for Island, 6,51 % for Unionen, 61 % for Norge og 12,82 % for Den Russiske Føderation. Endvidere har kyststaterne også haft en mangeårig aftale om, at de sammen skulle revurdere og revidere de fælles vedtagne forvaltningsordninger på grundlag af ny videnskabelig rådgivning og inden en bestemt dato.
(4)
For at gøre det lettere at fastsætte samlede tilladte fangstmængder havde kyststaterne på grundlag af den tilgængelige videnskabelige viden aftalt og gennemført en langsigtet forvaltningsplan i overensstemmelse med den præventive tilgang, som skulle holde fangsterne inden for sikre biologiske grænser og sikre bæredygtigt fiskeri.
(5)
Formålet med den langsigtede forvaltningsplan var at undgå, at bestanden skulle falde til et biomasseniveau på under 2 500 000 tons, og gøre alt for at holde den på over 5 000 000 tons, som er det niveau, som menes at give det maksimalt bæredygtige udbytte. Dette skulle ske ved at begrænse fangsterne, så de stemte overens med en fiskeridødelighed på 0,125. Det blev aftalt, at såfremt biomasseniveauet faldt til under 5 000 000 tons, skulle fiskeridødeligheden reduceres for at sikre en hurtig genopretning af bestanden.
(6)
I september 2012 anbefalede Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) i overensstemmelse med den præventive tilgang i forvaltningsplanen, at den samlede tilladte fangst (TAC) for de fem kyststater ikke måtte overstige 619 000 tons i 2013, hvilket svarer til et fald på 26 % sammenlignet med TAC'en for 2012.
(7)
I høringerne af kyststaterne, som blev afholdt fra oktober 2012 til januar 2013 for at forhandle aftalerne for 2013, afviste repræsentanterne for Færøerne gentagne gange konsekvent at fortsætte den aktuelle fordelingsaftale. Aftalerne for 2013 blev endeligt indgået den 18. januar 2013 af blot fire kyststater for så vidt muligt at bevare en koordineret forvaltning af bestanden i kyststaterne. Af aftalereferatet fra disse høringer af 23. januar 2013 fremgår det, at delegationerne udtrykte bekymring over, at Færøerne havde trukket sig fra kyststaternes aftale uden forudgående varsel. Eftersom det ikke var muligt at indgå en aftale med alle fem parter, fordi Færøerne havde trukket sig ud af høringerne, blev de resterende fire parter enige om at tage hensyn til Færøernes rettigheder ved at afsætte landets traditionelle andel, dvs. den andel, som Færøerne har haft siden aftalen i 2007, svarende til 31 000 tons (5,16 % af TAC'en).
(8)
Under kyststaternes høringer frem til den 23. januar 2013 fremsatte Færøerne ikke noget krav om en bestemt andel og heller ikke noget skriftligt eller mundtligt forslag om en ny fordelingsaftale, de forsøgte ikke at deltage sammen med de fire andre parter, og de gjorde sig ingen bestræbelser på at samarbejde om at drøfte aftalen for 2013.
(9)
Færøernes fiskeriminister bekendtgjorde i en erklæring af 26. marts 2013, at der ensidigt var fastsat en fangstgrænse på 105 230 tons for den færøske flåde, svarende til 17 % af den anbefalede TAC eller over tre gange så meget som den andel, som ville svare til at anvende de tidligere aftaler og en stigning på 145 % af deres andel i 2012. Denne ensidige bekendtgørelse skal ses i lyset af ovennævnte videnskabelige rådgivning om at reducere fangsterne i 2013 med 26 %. Med denne bekendtgørelse afviste Færøerne reelt også den fælles aftalte forvaltningsplan.
(10)
Færøerne har dermed undladt at samarbejde med Unionen og de andre kyststater om at forvalte en bestand af fælles interesse, nemlig bestanden af atlantisk-skandinavisk sild, og har ikke overholdt forpligtelserne i henhold til artikel 61, stk. 2, artikel 63, stk. 1 og 2, og artikel 118, 119 og 300 i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS) og artikel 5 og 6 og artikel 8, stk. 1 og 2, i De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter (UNFSA).
(11)
Hvis de fangstgrænser, som de fire kyststater og Færøerne har fastsat, nås, vil den samlede fangstmængde nå op på 692 290 tons, hvilket vil være overfiskeri sammenlignet med den anbefalede TAC. Ifølge de vurderinger og fangstprognoser, som ICES kom med i sin rådgivning om forvaltningen af fiskerisæsonen 2013 (2), ville en sådan fangstmængde medføre en gydebiomasse (SSB) i starten af 2014 på 4 200 000 tons, hvilket er langt under de 5 000 000 tons, som ventes at give det maksimalt bæredygtige udbytte.
(12)
Endvidere bekræfter nyligt offentliggjorte videnskabelige beviser fra ICES i maj 2013 (3), at den langsigtede forvaltningsplan i sin nuværende form (med målet om en fiskeridødelighed på 0,125) er præventiv, mens en stigning i målet for fiskeridødelighed til en værdi på 0,15, som netop svarer til den værdi, som fremkommer som følge af stigningen af Færøernes andel, gør planen ikke-præventiv med deraf følgende øget risiko for, at bestanden kollapser.
(13)
Ifølge artikel 3 i forordning (EU) nr. 1026/2012 kan et land identificeres som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, hvis: a) det undlader at samarbejde om forvaltningen af en bestand af fælles interesse i fuld overensstemmelse med bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS) og De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter af 4. august 1995 (UNFSA) eller enhver anden international aftale eller folkeretlig norm, og b) det enten: i) undlader at vedtage de nødvendige foranstaltninger for fiskeriforvaltningen, eller ii) vedtager foranstaltninger for fiskeriforvaltningen uden behørig hensyntagen til andre landes og Unionens rettigheder, interesser og pligter, og disse foranstaltninger for fiskeriforvaltningen, når de sammenholdes med foranstaltninger truffet af andre lande og Unionen, fører til fiskeriaktiviteter, der kunne resultere i, at bestanden kommer i en ikke-bæredygtig tilstand.
(14)
Som følge af ovenstående overvejelser opfylder Færøerne alle kriterierne for at blive identificeret som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, og Kommissionen kan derfor vedtage foranstaltningerne i forordning (EU) nr. 1026/2012.
(15)
Kommissionen besluttede i medfør af artikel 6 i forordning (EU) nr. 1026/2012 ved beslutning af 17. maj 2013 (4) og skrivelse af samme dato at meddele Færøernes landsstyre og den danske regering, at den havde til hensigt at identificere Færøerne som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, med oplysninger om årsagerne til denne identificering og de mulige foranstaltninger, der kan træffes i henhold til forordningen. Færøernes landsstyre bekræftede modtagelse af skrivelsen samme dag.
(16)
Færøernes landsstyre svarede på meddelelsen inden den 17. juni 2013 og afviste Kommissionens argumenter med sine egne argumenter, nemlig at de ikke havde trukket sig ud af høringerne, at de fortsat bestræbte sig på at finde en forhandlet løsning på fordelingen af bestanden, og at EU ikke havde ret til at bruge tvangsforanstaltninger. De udtrykte imidlertid heller ikke nogen hensigt om at ændre beslutningen om ikke-bæredygtige fangstgrænser for 2013, ligesom de ikke gav nogen tydelige begrundelser for deres høje fangstgrænse for 2013 ud over en ikke-begrundet påstand om en øget forekomst af denne bestand inden for de seneste år i de havområder, som er under færøsk jurisdiktion.
(17)
Kommissionen undersøgte den eksisterende videnskabelige litteratur om emnet og fandt kun udtalelser, som pegede på, at der i løbet af en sæson ind imellem forekom sild i færøske farvande i længere tid, men fandt ingen henvisninger, der tillod at fortolke dette fænomen som en stabil eller permanent stigning i mængden. Med hensyn til Færøernes argument om, at bestanden under alle omstændigheder og ikke som følge af deres øgede ensidige andel vil falde til under det maksimale bæredygtige udbytte (MSY) i 2014, bemærkes det, at bestanden ifølge den seneste videnskabelige rådgivning (se betragtning 12 ovenfor) igen kan stige til det maksimale bæredygtige udbytte, men vil ligge under dette niveau i længere tid og med større risiko for, at bestanden kollapser, hvis det nuværende mål for fiskeridødelighed øges til en værdi, som svarer til den værdi, der følger af den større færøske andel.
(18)
Kommissionen konkluderede efter en detaljeret analyse af det færøske landsstyres argumenter, at disse ikke modbeviser årsagerne i Kommissionens meddelelse eller giver nogen objektiv begrundelse for landets manglende samarbejde. Som følge af denne konklusion og den manglende vilje til at korrigere de ensidige fangstgrænser for 2013 konkluderer Kommissionen, at Færøerne fortsat opfylder kriterierne for at blive identificeret som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri.
(19)
Kommissionen mener derfor, at det er nødvendigt at vedtage foranstaltninger i henhold til artikel 4 i forordning (EU) nr. 1026/2012.
(20)
Disse foranstaltninger skal være effektive og forholdsmæssigt afpassede i forhold til at nå målet om bevarelse og bør forhindre Færøerne i at udnytte Unionens markeder, havne og faciliteter til at opretholde sit ikke-bæredygtige fiskeri efter sild.
(21)
Kommissionen har endvidere evalueret de miljømæssige, handelsmæssige, økonomiske og sociale konsekvenser på kort og lang sigt af de foranstaltninger, som kan vedtages i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1026/2012 samt den administrative byrde i forbindelse med foranstaltningernes gennemførelse.
(22)
På grundlag af denne evaluering forekommer det hensigtsmæssigt indledningsvist at vedtage visse foranstaltninger i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), d), e), og i), i forordning (EU) nr. 1026/2012. Såfremt disse foranstaltninger viser sig at være ineffektive, og såfremt Færøerne fortsat tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, kan der vedtages yderligere foranstaltninger.
(23)
Det færøske fiskeri efter sild med flydetrawl kan være direkte fiskeri i årets koldeste måneder, men er blandet fiskeri i det sene forår og om sommeren, hvor der fanges lige store mængder sild og makrel. Begge arter kan fanges med det samme fartøj i samme træk, på den samme fangstrejse eller på de samme fangstpladser i løbet af sæsonen. Makrel er dermed som art knyttet til sild. Ved fortsat at fange og eksportere makrel vil Færøerne således også forsætte med at fange store mængder sild som en nødvendig bifangst, selv om sild ikke kan eksporteres til Unionen. Hvis foranstaltningerne således ikke også omfatter makrelimport, undermineres effektiviteten af et forbud mod import af sild som et middel til at forhindre yderligere skade på sildebestandens bæredygtighed. Makrel lever sammen med sild i et sådant omfang, at der i forbindelse med fiskeri efter makrel under Færøernes kontrol altid er en risiko for at fange sild. Der er således en risiko for, at al makrel, der fanges under Færøernes kontrol, er fanget sammen med sild. For at sikre effektive handelsmæssige foranstaltninger bør de derfor omfatte både sild og makrel.
(24)
I forbindelse med sin vurdering af, om foranstaltningerne er forholdsmæssige, og navnlig i forbindelse med beslutningen om, hvorvidt begrænsningerne for handelen med de vigtigste arter, som fanges under sildefiskeriet, bør begrænses til en bestemt mængde, eller om al import bør forbydes, undersøgte Kommissionen, om der fandtes andre alternative foranstaltninger end et totalt forbud mod import af alle produkter, som fremstilles af eller indeholder sild eller makrel, og som kunne være mere forholdsmæssige foranstaltninger. Tre mulige alternativer blev vurderet: i) en kvantitativ begrænsning for alle produkter, der begrænser import til den traditionelle handel, ii) et totalt forbud mod frisk og frossen fisk og fisk på dåse, men ikke mere detaljerede produkter som fiskemel og -olie og iii) et importforbud begrænset udelukkende til sild og sildeprodukter. Den første af disse tre muligheder kan være yderst effektiv i lyset af den store betydning af Færøernes eksport af fiskemel til EU, men den anses på dette tidspunkt for at være alt for byrdefuld, navnlig i lyset af at den på den ene side kan påvirke sektorer af den færøske fiskeriindustri, som ikke er direkte knyttet til den pelagiske fangstsektor, og på den anden side vil skabe en stor administrativ byrde i forbindelse med, at fiskemel og -olie skal analyseres i specialiserede laboratorier for at fastslå den artsmæssige sammensætning. Det tredje alternativ anses som nævnt ovenfor for at være ineffektivt, så længe de økonomiske konsekvenser let kan udlignes af makreleksporten. Det andet alternativ giver således den bedste balance mellem midlerne og de ønskede virkninger, og der findes ikke nogen mindre byrdefulde foranstaltninger med henblik på at opnå det nødvendige resultat.
(25)
I sin vurdering af forholdsmæssigheden undersøgte Kommissionen endvidere, om der er behov for andre foranstaltninger end importbegrænsninger og navnlig begrænsninger for brug af havne. Da havne rutinemæssigt og nødvendigvis anvendes til aktiviteter i forbindelse med fangst af sild som påfyldning af brændstof, landing af fisk, udskiftning af besætning, reparationer og hvile, konkluderede Kommissionen, at sådanne foranstaltninger også er nødvendige, og at der ikke findes alternative, mindre restriktive foranstaltninger for at undgå, at Færøernes flåde udnytter EU's faciliteter, med hensyn til at retsforfølge ubæredygtigt sildefiskeri.
(26)
I vurderingen af de miljømæssige, handelsmæssige, økonomiske og sociale konsekvenser af foranstaltningerne på kort og lang sigt samt den administrative byrde i forbindelse med foranstaltningernes gennemførelse kan det konkluderes, at foranstaltningerne er rimelige og ikke vil have en uacceptabel virkning eller skabe en uforholdsmæssig byrde. Foranstaltningernes miljømæssige konsekvenser er fornuftige, eftersom de ventes at bidrage til at forbedre sildebestandens bæredygtighed. Deres handelsmæssige konsekvenser vil være moderate, selv om der ventes umiddelbare økonomiske konsekvenser, og selv om der på mellemlang sigt kan findes alternative udvekslingsmekanismer og i sidste ende ikke ventes nogen mangel på forsyninger i EU. De økonomiske og sociale konsekvenser ventes at være moderate på kort sigt, eftersom de vil være knyttet til de handelsmæssige konsekvenser, men vil på mellemlang og lang sigt, såfremt foranstaltningerne opnår den ønskede virkning, nødvendigvis være meget positive, navnlig for en række flåder, som i høj grad er økonomisk afhængige af pelagisk fiskeri. Den administrative byrde som følge af foranstaltningerne vil være relativt lille, i betragtning af at de fleste kontrolmidler, herunder personale, som er nødvendige for at håndhæve foranstaltningerne i medlemsstaterne, allerede eksisterer.
(27)
Endelig undersøgte Kommissionen foranstaltningernes forenelighed med international ret og konkluderede, at de vedrører bevarelse af en udtømmelig fiskebestand og har til formål effektivt at undgå overudnyttelse af bestanden, eftersom foranstaltningerne har til formål at opretholde bestanden af atlantisk-skandinaviske sild inden for sikre biologiske grænser. Foranstaltningerne benyttes sammen med Unionens egne bevaringsforanstaltninger (artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 1026/2012. Unionen har navnlig reduceret sine fangster med 26 % på linje med anbefalingen fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES), og Unionen anvender fuldt ud betingelserne og begrænsningerne i den langsigtede forvaltningsplan, som blev vedtaget af kystaterne i 1999 og har været anvendt siden da, og som igen blev bekræftet af ICES i maj 2013 som værende i overensstemmelse med den præventive tilgang og som den rette forvaltningstilgang til at kunne holde fangsterne inden for sikre biologiske grænser. Desuden er der ikke noget afgørende videnskabeligt bevis for, at Færøerne skulle have ret til en højere andel af fiskeriet af atlantisk-skandinavisk sild; derfor ville en reduktion af deres fangster som anbefalet af ICES for 2013 have været rimeligt.
(28)
De foranstaltninger, der indledningsvis skal vedtages, bør derfor omfatte: a) forbud mod import af sild og makrel fra atlantisk-skandinaviske bestande samt af fiskeriprodukter, som indeholder eller er fremstillet af sådanne fisk, og b) begrænsninger for anvendelsen af Unionens havne for fartøjer, der fisker efter bestande af atlantisk-skandinavisk sild og makrel under Færøernes kontrol, og for fartøjer, der transporterer fisk eller fiskeriprodukter, som stammer fra sådant fiskeri. For at fremme håndhævelsen af foranstaltningerne vedrørende fartøjer, der fisker efter de pågældende bestande af sild eller makrel eller transporterer fisk eller fiskeriprodukter, som stammer fra disse bestande, bør der gives lister over disse fartøjer til medlemsstaterne. For at fastslå, om sild eller makrel er fanget under Færøernes kontrol, bør ordningen for fangstattester, som fremgår af kapitel III i Rådets forordning (EF) nr. 1005/2008 af 29. september 2008 om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1936/2001 og (EF) nr. 601/2004 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1093/94 og (EF) nr. 1447/1999 (5), anvendes.
(29)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Komitéen for Fiskeri og Akvakultur -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
I denne forordning identificeres Færøerne som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri efter bestanden af atlantisk-skandinavisk sild, og der træffes foranstaltninger over for Færøerne for at sikre bevarelsen af bestanden på lang sigt.
Artikel 2
Anvendelsesområde og mål
Denne forordning finder anvendelse på fiskeri efter atlantisk-skandinavisk sild under Færøernes kontrol. Den har til formål at sikre bæredygtigheden af bestanden af atlantisk-skandinavisk sild på lang sigt.
Artikel 3
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»bestand af atlantisk-skandinavisk sild«: bestanden af sild (Clupea harengus) i Det Internationale Havundersøgelsesråds (ICES's) delområde I, II, V, XII og XIV (6)
b)
»atlantisk-skandinavisk sild«: fisk fra bestanden af atlantisk-skandinavisk sild
c)
»makrel«: fisk af arten Scomber scombrus, som er fanget i de områder, hvor atlantisk-skandinavisk sild findes
d)
»fanget under Færøernes kontrol«: fanget af fartøjer, som fører Færøernes flag, eller af fartøjer, som fører en anden stats flag, som har tilladelse til at fiske i Færøernes eksklusive økonomiske zone, eller som er chartret af en færøsk virksomhed eller af færøske myndigheder.
Artikel 4
Identifikation
Færøerne identificeres som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri efter bestanden af atlantisk-skandinavisk sild.
Artikel 5
Foranstaltninger
1. Det forbydes at indføre de i bilaget anførte fisk og fiskeriprodukter, som består af, er fremstillet af eller indeholder atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, som er fanget under Færøernes kontrol, på Unionens område, herunder med henblik på omladning i havne.
2. Fartøjer, der fører Færøernes flag, og som fisker efter atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, og fartøjer, der transporterer fisk eller fiskeriprodukter, der stammer fra atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, som er fanget enten af fartøjer, der fører landets flag, eller fartøjer, som er godkendt af landet, men fører et andet lands flag, forbydes at anvende Unionens havne. Dette forbud gælder ikke i tilfælde af force majeure eller nød inden for betydningen af artikel 18 i De Forenede Nationers havretskonvention (1982) for tjenester, som er strengt nødvendige for at afhjælpe sådanne situationer.
Artikel 6
Gennemførelse
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder skal benytte ordningen for fangstattester i henhold til kapitel III i forordning (EF) nr. 1005/2008 til at identificere produkter, som er omfattet af forbuddet i artikel 5, stk. 1, i denne forordning.
2. For at fremme gennemførelsen af forbuddet i artikel 5, stk. 2, gives medlemsstaterne vejledende lister over de fartøjer, som ifølge pålidelige datakilder har fisket eller aktuelt fisker efter atlantisk-skandinavisk sild eller makrel under Færøernes kontrol.
Artikel 7
Ikrafttrædelse
Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. august 2013.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 793/2013,
annettu 20 päivänä elokuuta 2013,
Färsaaria koskevista erityistoimenpiteistä Atlantin-Skandinavian sillikannan säilyttämiseksi
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnan,
ottaa huomioon tietyistä kalakantojen säilyttämiseksi toteutettavista kestämättömän kalastuksen salliviin maihin liittyvistä toimenpiteistä 25 päivänä lokakuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1026/2012 (1) ja erityisesti sen 4 artiklan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Atlantin-Skandinavian sillikanta, josta käytetään myös nimitystä ”norjalainen kevätkutuinen silli”, on maailman suurin sillikanta. Sen saaliit ovat olleet noin 1-2 miljoonaa tonnia. Liikakalastuksesta johtuva rankka hyödyntäminen johti kuitenkin kannan romahtamiseen ja kaiken kalastustoiminnan loppumiseen yli kahdeksi vuosikymmeneksi 1970-luvun alun ja 1990-luvun puolivälin välillä, mistä aiheutui hyvin vakavia seurauksia kyseistä kantaa hyödyntäville laivastoille.
(2)
Atlantin-Skandinavian sillikantaa on hallinnoitu kannan elpymisen ja vuonna 1996 tapahtuneen kalastuksen uudelleen aloittamisen jälkeen niiden viiden osapuolen, joiden talousvyöhykkeellä tämä kalalaji käy vaelluksensa aikana, välisillä neuvotteluilla; kyseiset osapuolet ovat Venäjän federaatio, Norja, Färsaaret, Islanti ja Euroopan unioni, jäljempänä ”rannikkovaltiot”.
(3)
Vuodesta 2007 alkaen rannikkovaltioiden välisissä neuvotteluissa sovittuihin järjestelyihin on sisällytetty suurimman sallitun saaliin jakamista koskevat tyhjentävät säännöt sekä sitoumus ylläpitää osuuksien suhteellinen vakaus tulevina vuosina. Atlantin-Skandinavian sillikannan osalta sovitut osuudet olivat seuraavat: Färsaaret 5,16 prosenttia, Islanti 14,51 prosenttia, Euroopan unioni 6,51 prosenttia, Norja 61 prosenttia ja Venäjän federaatio 12,82 prosenttia. Lisäksi rannikkovaltioilla oli pitkäaikainen sopimus yhteisesti sovittujen hallinnointijärjestelyjen uudelleentarkastelemisesta ja tarkistamisesta tiettyyn päivämäärään mennessä ainoastaan yhteisesti uusien tieteellisten lausuntojen perusteella.
(4)
Suurimpien sallittujen saaliiden vahvistamisen helpottamiseksi rannikkovaltiot ovat sopineet käytettävissä olevan tieteellisen tiedon perusteella ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisesta pitkän aikavälin hoitosuunnitelmasta ja panneet sen täytäntöön; tarkoituksena on ollut pitää pyydystäminen turvallisten biologisten rajojen sisällä ja varmistaa kestävä kalastus.
(5)
Tämän pitkän aikavälin hoitosuunnitelman tarkoituksena oli estää kannan romahtaminen 2 500 000 tonnin suuruisen biomassan tason alapuolelle ja pyrkiä kaikin keinoin säilyttämään se 5 000 000 tonnin tason yläpuolella, jota pidetään kestävän enimmäistuoton mahdollistavana tasona. Tähän oli määrä päästä rajoittamalla pyydystämistä tavalla, joka vastaa kalastuskuolevuuden tasoa 0,125. Sovittiin, että jos biomassan taso laskee 5 000 000 tonnin alapuolelle, kalastuskuolevuutta vähennetään kannan nopean elpymisen varmistamiseksi.
(6)
Kansainvälinen merentutkimusneuvosto (ICES) suositti syyskuussa 2012 hoitosuunnitelmassa vahvistetun ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisesti, että viiden rannikkovaltion suurin sallittu saalis (TAC) vuonna 2013 saisi olla enintään 619 000 tonnia, joka on 26 prosenttia pienempi kuin vuodelle 2012 vahvistettu TAC.
(7)
Lokakuun 2012 ja tammikuun 2013 välisissä rannikkovaltioiden vuoden 2013 järjestelyjä koskevissa neuvotteluissa Färsaarten edustajat kieltäytyivät johdonmukaisesti ja toistuvasti jatkamasta nykyistä jakamista koskevaa järjestelyä. Lopulta ainoastaan neljä rannikkovaltiota sopi 18 päivänä tammikuuta 2013 vuoden 2013 järjestelyistä rannikkovaltioiden välisen kannan koordinoidun hallinnoinnin jatkamisesta mahdollisuuksien mukaan. Kyseisten neuvottelujen 23 päivänä tammikuuta 2013 päivätyssä hyväksytyssä pöytäkirjassa todetaan: ”Valtuuskunnat ilmaisivat huolestuneisuutensa siitä, että Färsaaret sanoutui irti rannikkovaltioiden välisestä sopimuksesta ilmoittamatta asiasta ennakolta.” Koska Färsaarten vetäytyminen neuvotteluista esti sopimisen viiden sopimuspuolen välisestä järjestelystä, muut neljä sopimuspuolta sopivat keskenään ottavansa huomioon Färsaarten kalastusintressit varaamalla sille Färsaarille vuoden 2007 järjestelystä lähtien perinteisesti kuuluneen osuuden, joka on 31 000 tonnia (5,16 % TACista).
(8)
Tammikuun 23 päivään 2013 jatkuneiden rannikkovaltioiden neuvottelujen aikana Färsaarten edustajat eivät pyytäneet tarkkaa yksittäistä osuutta, eivätkä he myöskään ehdottaneet kirjallisesti tai suullisesti uutta jakoa järjestelyyn, pyrkineet yhteistyöhön neljän muun sopimuspuolen kanssa tai osallistumaan vuoden 2013 järjestelyjä koskeviin keskusteluihin.
(9)
Färsaarten kalastusministeri ilmoitti 26 päivänä maaliskuuta 2013 antamassaan lausunnossa Färsaarten laivastolle yksipuolisesti vahvistetusta 105 230 tonnin saalisrajoituksesta, joka on 17 prosenttia suositellusta TACista ja yli kolme kertaa enemmän kuin aikaisemmin sovittujen järjestelyjen soveltamisen mukainen osuus ja 145 prosenttia enemmän kuin Färsaarten osuus vuonna 2012. Tätä yksipuolista ilmoitusta on arvioitava edellä mainitun saaliiden vähentämistä 26 prosentilla vuonna 2013 koskevan tieteellisen lausunnon perusteella. Kyseisellä ilmoituksella Färsaaret sanoutui myös tosiasiallisesti irti yhteisesti hyväksytystä hoitosuunnitelmasta.
(10)
Näin toimiessaan Färsaaret ei ole pystynyt yhteistyöhön unionin ja muiden rannikkovaltioiden kanssa yhteisen edun mukaisen Atlantin-Skandinavian sillikannan hoitamisessa. Se ei myöskään ole noudattanut 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (UNCLOS) 61 artiklan 2 kohdan, 63 artiklan 1 ja 2 kohdan, 118 ja 119 artiklan sekä 300 artiklan eikä hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta tehdyn sopimuksen (UNFSA) 5 ja 6 artiklan sekä 8 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan.
(11)
Jos neljän rannikkovaltion ja Färsaarten vahvistamat saalisrajoitukset toteutuvat, kokonaissaalis olisi 692 290 tonnia, mikä merkitsee liikakalastusta suositeltuun TACiin verrattuna. ICESin kalastuskauden 2013 hallinnointia koskevan lausunnon (2) yhteydessä laatimien arvioiden ja saalisennusteiden mukaan tämän seurauksena kutevan kannan biomassa vuoden 2014 alussa jäisi 4 200 000 tonniin eli huomattavasti alle kestävän enimmäistuoton mahdollistavana tasona pidetyn 5 000 000 tonnin.
(12)
ICESin toukokuussa 2013 esittämän tuoreimman julkisesti käytettävissä olevan tieteellisen näytön (3) mukaan pitkän aikavälin hoitosuunnitelma nykyisessä muodossaan (kalastuskuolevuuden tavoitetaso 0,125) on varovaisuusperiaatteen mukainen, mutta tavoitteena olevan kalastuskuolevuuden tason nousu 0,15:een Färsaarten osuuden kasvun seurauksena muuttaisi suunnitelman ennalta varautumisen vastaiseksi; samalla uhka kannan romahtamisesta kasvaisi.
(13)
Asetuksen (EU) N:o 1026/2012 3 artiklan mukaisesti maa voidaan määrittää kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi, jos a) se ei tee yhteistyötä yhteisesti tärkeän kannan hoitamiseksi noudattaen täysimääräisesti 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (UNCLOS) ja hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta 4 päivänä elokuuta 1995 tehdyn sopimuksen (YK:n kalakantasopimus) määräyksiä taikka mitä tahansa muuta kansainvälistä sopimusta tai kansainvälisen oikeuden sääntöä ja b) se joko i) ei toteuta tarvittavia kalastuksenhoitotoimenpiteitä tai ii) toteuttaa kalastuksenhoitotoimenpiteitä ottamatta asianmukaisesti huomioon muiden maiden ja unionin oikeuksia, etuja ja velvollisuuksia ja kyseiset kalastuksenhoitotoimenpiteet johtavat tarkasteltuna yhdessä muiden maiden ja unionin toteuttamien toimenpiteiden kanssa kalastustoimintaan, josta voisi olla seurauksena kalakannan kestämätön tila.
(14)
Edellä sanotun perusteella Färsaaret täyttää kaikki edellytykset, joiden mukaisesti se voidaan määrittää kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi, minkä vuoksi komissio voi toteuttaa asetuksessa (EU) N:o 1026/2012 säädetyt toimenpiteet.
(15)
Asetuksen (EU) N:o 1026/2012 6 artiklan nojalla komissio päätti ilmoittaa Färsaarten maakuntahallitukselle ja Tanskan hallitukselle 17 päivänä toukokuuta 2013 tehdyllä päätöksellä (4) ja samana päivänä kirjatulla kirjeellä aikomuksestaan määrittää Färsaaret kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi ja esittää määrittämisen syyt sekä kuvata mahdolliset toimenpiteet, joita kyseisen asetuksen nojalla on mahdollista toteuttaa. Färsaarten maakuntahallitus ilmoitti vastaanottaneensa kirjeen samana päivänä.
(16)
Färsaarten maakuntahallitus vastasi ilmoitukseen 17 kesäkuuta 2013 päivätyllä kirjeellä kiistämällä komission esittämät väitteet ja mainitsemalla erityisesti, ettei Färsaaret ollut vetäytynyt neuvotteluista, että se pyrkii edelleen löytämään neuvotteluratkaisun kannan jakamiseen ja ettei EU:lla ole oikeutta käyttää pakkokeinoja. Färsaaret ei kuitenkaan ilmaissut aikovansa muuttaa vuoden 2013 kestämättömiä saalisrajoituksia koskevaa päätöstään eikä se esittänyt selkeitä perusteluja vuotta 2013 koskevalle korkealle saalisrajoitukselleen lukuun ottamatta vailla tosiasiallista näyttöä olevaa väitettä, jonka mukaan ”kyseinen kanta on kasvanut viime vuosina Färsaarten lainkäyttövaltaan kuuluvilla merialueilla”.
(17)
Komissio tarkasteli asiaa koskevaa saatavilla olevaa tieteellistä kirjallisuutta ja löysi ainoastaan lausuntoja, joissa viitataan sillin satunnaiseen pidempiaikaiseen esiintymiseen Färsaarten vesillä kalastuskauden aikana. Viittauksia, joiden perusteella kyseinen ilmiö olisi voitu tulkita vakaaksi tai pysyväksi osoitukseksi kannan lisääntymisestä, ei kuitenkaan löytynyt. Färsaarten esittämän väitteen, jonka mukaan kanta putoaa joka tapauksessa vuonna 2014 kestävän enimmäistuoton alapuolelle Färsaarten osuuden yksipuolisesta korotuksesta riippumatta, osalta on syytä panna merkille, että tuoreimpien tieteellisten lausuntojen mukaan (ks. edellä oleva johdanto-osan 12 kappale) se, että vaikka kanta saattaakin elpyä kestävän enimmäistuoton tasolle, se pysyy pidempään kyseisen tason alapuolella ja sen romahtamisen vaara on suurempi, jos tavoitteena olevan kalastuskuolevuuden nykyinen taso nousee Färsaarten osuuden korotuksen aiheuttamalle tasolle.
(18)
Tarkasteltuaan yksityiskohtaisesti Färsaarten maakuntahallituksen huomautuksia komissio päätteli, etteivät ne käy komission ilmoituksessa esitettyjen syiden vastanäytöksi tai asialliseksi perusteluksi sille, että kyseinen maa on kieltäytynyt yhteistyöstä. Tämä päätelmä sekä haluttomuus muuttaa vuoden 2013 yksipuolisesti vahvistettuja saalisrajoituksia saivat komission toteamaan, että Färsaaret täyttää edelleen perusteet, joiden nojalla se voidaan määrittää kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi.
(19)
Sen vuoksi komissio katsoo, että on tarpeen toteuttaa toimenpiteitä asetuksen (EU) N:o 1026/2012 4 artiklan mukaisesti.
(20)
Kyseisten toimenpiteiden on oltava tehokkaita ja oikeasuhteisia suojelutavoitteen saavuttamiseksi, ja niillä olisi estettävä Färsaaria hyödyntämästä unionin markkinoita, satamia ja palveluja harjoittamansa sillin kestämättömän kalastuksen jatkamiseksi.
(21)
Komissio on arvioinut myös asetuksen (EU) N:o 1026/2012 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti toteutettavien toimenpiteiden lyhyen ja pitkän aikavälin ympäristövaikutukset ja niiden taloudelliset, sosiaaliset ja kauppaan kohdistuvat vaikutukset sekä niiden täytäntöönpanosta aiheutuvan hallintotaakan.
(22)
Kyseisen arvioinnin perusteella vaikuttaa asianmukaiselta toteuttaa aluksi tiettyjä asetuksen (EU) N:o 1026/2012 4 artiklan 1 kohdan c, d, e ja i alakohdassa lueteltuja toimenpiteitä. Mikäli ne osoittautuvat tehottomiksi ja Färsaaret sallii edelleen kestämättämän kalastuksen jatkumisen, voidaan vahvistaa muita toimenpiteitä.
(23)
Färsaarten keskisyvän veden troolareilla harjoittamaa sillinkalastusta voidaan vuoden kylmempinä kuukausina pitää kohdennettuna kalastuksena, mutta loppukeväällä ja kesällä, kun silliä ja makrillia pyydetään vastaavina määrinä, se on sekakalastusta. Sama alus voi pyytää molempia lajeja yhdellä vetokerralla, samalla kalastusmatkalla tai samalla pyyntialueella pitkin pyyntikautta. Makrilli on sillin lähilaji. Sen vuoksi jatkaessaan makrillin pyyntiä ja vientiä Färsaaret pyytää väistämättä sivusaaliina samalla edelleen myös suuria määriä silliä, vaikkei sitä voidakaan viedä unioniin. Näin ollen jos makrillintuontia ei sisällytetä toimenpiteisiin, sillin tuontikiellon tehokkuus keinona estää sillikannan kestävyyden heikkeneminen entisestään pienenee. Makrilli elää niin läheisessä yhteydessä silliin, että pyydettäessä makrillia Färsaarten alaisuuteen kuuluvassa kalastuksessa on aina olemassa riski, että saaliiksi joutuu myös silliä. Sen vuoksi voidaan olettaa, että Färsaarten alaisuudessa pyydetty makrilli on aina pyydetty yhdessä sillin kanssa. Jotta kauppaan liittyvät toimenpiteet olisivat tehokkaita, niiden olisi katettava sekä silli että makrilli.
(24)
Arvioidessaan toimenpiteiden oikeasuhteisuutta ja erityisesti päättäessään siitä, olisiko sillinkalastuksen yhteydessä pyydettyjen tärkeimpien kohdelajien kauppaa koskevat rajoitukset rajattava tiettyyn määrään vai olisiko kaikki tuonti kiellettävä, komissio tarkasteli mahdollisuutta harkita vaihtoehtona kaikkien silli- tai makrillituotteiden tai niitä sisältävien tuotteiden täydelliselle tuontikiellolle muita oikeasuhteisempia toimenpiteitä. Se arvioi kolmea mahdollista vaihtoehtoa: i) määrälliset rajoitukset kaikille tuotteille perinteisen kaupankäynnin puitteissa tapahtuvassa tuonnissa, ii) ainoastaan tuoreen ja jäädytetyn kalan ja kalasäilykkeiden täydellinen tuontikielto, joka ei koskisi pidemmälle jalostettuja tuotteita, kuten kalajauhoa ja -öljyä, ja iii) ainoastaan silliä ja sillituotteita koskeva täydellinen tuontikielto. Färsaarilta Euroopan unioniin suuntautuvan kalajauhon viennin suuren merkityksen vuoksi ensimmäinen näistä kolmesta vaihtoehdosta saattaisi olla erittäin tehokas, mutta sitä pidetään tässä vaiheessa liian ankarana erityisesti siksi, että se voi yhtäältä vaikuttaa myös sellaisiin Färsaarten kalastuselinkeinon aloihin, jotka eivät liity suoraan pelagiseen kalastukseen, ja toisaalta se aiheuttaa raskaan hallintotaakan, koska kalajauho- ja -öljynäytteet on tutkittava erikoislaboratorioissa niiden lajikohtaisen koostumuksen määrittämiseksi. Kolmatta vaihtehtoa pidetään tehottomana, koska sen mahdolliset taloudelliset vaikutukset voidaan helposti korvata makrillinviennillä. Sen vuoksi toinen vaihtoehto mahdollistaa parhaan tasapainon keinojen ja niiden toivottujen vaikutusten välillä, eikä tarvittavan tuloksen saavuttamiseksi ole olemassa edullisempia toimenpiteitä.
(25)
Oikeasuhteisuutta arvioidessaan komissio tarkasteli myös muiden toimenpiteiden kuin tuontirajoitusten ja erityisesti satamien käyttöä koskevien rajoitusten tarpeellisuutta. Koska satamien käyttö polttoainetankkaukseen, saaliiden purkamiseen, miehistön vaihtoon, korjaustoimenpiteisiin ja lepoon on osa sillinpyyntiin liittyvää tavanomaista tarpeellista toimintaa, komissio päätteli, että tällaiset toimenpiteet ovat myös tarpeen ja etteivät vaihtoehtoiset, vähemmän rajoittavat toimenpiteet ole mahdollisia estämään, että Färsaarten kalastuslaivasto hyödyntää EU:n palveluja kestämättömän sillinkalastuksen harjoittamiseen.
(26)
Toteutettavien toimenpiteiden lyhyen ja pitkän aikavälin ympäristövaikutusten, niiden taloudellisten, sosiaalisten ja kauppaan kohdistuvien vaikutusten sekä täytäntöönpanosta aiheutuvan hallintotaakan arvoinnin osalta voidaan päätellä, että toimenpiteet ovat kohtuullisia, niillä ei ole kohtuuttomia haittavaikutuksia eikä niistä aiheudu kohtuutonta taakkaa. Toimenpiteiden ympäristövaikutukset ovat myönteiset, koska niiden uskotaan parantavan osaltaan sillikannan kestävyyttä. Kauppaan kohdistuvat vaikutukset ovat suhteellisen vähäiset, sillä odotettavissa olevia välittömiä vaikutuksia lukuun ottamatta keskipitkällä aikavälillä voidaan löytää vaihtoehtoisia kauppamekanismeja eikä loppuvaiheessa ole odotettavissa tarjontapulaa EU:n sisällä. Lyhyen aikavälin taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset arvioidaan vähäisiksi, koska ne voidaan yhdistää kauppaan kohdistuviin vaikutuksiin. Jos toimenpiteillä saavutetaan halutut tulokset, keskipitkän ja pitkän aikavälin vaikutukset ovat sitä vastoin hyvin myönteiset erityisesti monille sellaisille laivastoille, jotka ovat taloudellisesti pitkälle riippuvaisia pelagisista lajeista. Toimenpiteistä aiheutuva hallintotaakka on suhteellisen vähäinen ottaen huomioon, että suurin osa toimenpiteiden täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa tarvittavista valvontakeinoista, henkilöstö mukaan luettuna, on jo olemassa.
(27)
Komissio arvioi lopuksi sitä, ovatko toimenpiteet kansainvälisen oikeuden mukaisia, ja totesi, että ne liittyvät hupenevan kalakannan säilyttämiseen ja että niiden tavoitteena on estää kannan tosiasiallinen liikakalastus, koska niillä pyritään Atlantin-Skandinavian sillikannan ylläpitämiseen turvallisten biologisten rajojen sisällä. Toimenpiteet toteutetaan unionin omien suojelutoimenpiteiden osana (asetuksen (EU) N:o 1026/2012 5 artiklan 1 kohdan b alakohta). Unioni on erityisesti vähentänyt saaliitaan 26 prosentilla kansainvälisen merentutkimusneuvoston (ICES) suosituksen mukaisesti, ja se soveltaa täysimääräisesti niitä vaatimuksia ja rajoituksia, jotka sisältyvät pitkän aikavälin hoitosuunnitelmaan, josta rannikkovaltiot sopivat ja jota ne ovat soveltaneet vuodesta 1999 lähtien. ICES vahvisti jälleen toukokuussa 2013 kyseisen hoitosuunnitelman ennalta varautuvan lähestymistavan mukaiseksi ja asianmukaiseksi hallintomalliksi pyynnin pitämiseksi turvallisten biologisten rajojen sisällä. Ei ole myöskään olemassa vakuuttavaa tieteellistä näyttöä siitä, että Färsaaret olisi oikeutettu suurempaan osuuteen Atlantin-Skandinavian sillin kalastuksessa; sen vuoksi ICES:in suosittama saaliiden vähentäminen olisi ollut asianmukainen.
(28)
Näin ollen ensimmäisessä vaiheessa hyväksyttäviin toimenpiteisiin olisi kuuluttava: a) Atlantin-Skandinavian kantoihin kuuluvan sillin ja makrillin sekä kyseisiä lajeja sisältävien tai niistä valmistettujen kalastustuotteiden tuonnin kieltäminen ja b) unionin satamien käyttöä koskevat rajoitukset Färsaarten alaisuudessa Atlantin-Skandinavian silli- ja makrillikantoja pyytäville sekä kyseisestä kalastuksesta peräisin olevia kaloja tai kalastustuotteita kuljettaville aluksille. Kyseisten silli- ja makrillikantojen kalastusta harjoittaviin tai kyseisistä kannoista peräisin olevia kaloja tai kalastustuotteita kuljettaviin aluksiin sovellettavien toimenpiteiden täytäntöönpanon helpottamiseksi jäsenvaltioille olisi toimitettava luettelot näistä aluksista. Sen määrittämiseksi, onko silli tai makrilli pyydetty Färsaarten alaisuudessa, olisi käytettävä laittoman, ilmoittamattoman ja sääntelemättömän kalastuksen ehkäisemistä, estämistä ja poistamista koskevasta yhteisön järjestelmästä, asetusten (ETY) N:o 2847/93, (EY) N:o 1936/2001 ja (EY) N:o 601/2004 muuttamisesta sekä asetusten (EY) N:o 1093/94 ja (EY) N:o 1447/1999 kumoamisesta 29 päivänä syyskuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1005/2008 (5) III luvussa vahvistettua saalistodistusjärjestelmää.
(29)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat kalastus- ja vesiviljelyalan komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Aihe
Tässä asetuksessa määritetään Färsaaret Atlantin-Skandinavian sillikannan kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi ja vahvistetaan Färsaaria koskevat toimenpiteet kyseisen kannan pitkän aikavälin suojelemiseksi.
2 artikla
Soveltamisala ja tavoitteet
Tätä asetusta sovelletaan Färsaarten alaisuudessa harjoitettuun Atlantin-Skandinavian sillin kalastukseen. Asetuksen tavoitteena on varmistaa kyseisen sillikannan kestävyys pitkällä aikavälillä.
3 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
’Atlantin-Skandinavian sillikannalla’ sillikantaa (Clupea harengus) Kansainvälisen merentutkimusneuvoston ICES-suuralueilla I, II, V, XII ja XIV (6);
b)
’Atlantin-Skandinavian sillillä’ Atlantin-Skandinavian sillikantaan kuuluvaa kalaa;
c)
’makrillilla’Scomber scombrus -lajiin kuuluvaa kalaa, joka on pyydetty Atlantin-Skandinavian sillin esiintymisalueilla;
d)
’Färsaarten alaisuudessa pyydetyllä’ Färsaarten lipun alla purjehtivien alusten tai toisen sellaisen valtion lipun alla purjehtivien alusten, joilla on lupa kalastaa Färsaarten talousvyöhykkeellä, taikka alusten, jotka ovat färsaarelaisen yrityksen tai Färsaarten viranomaisten rahtaamia, pyytämää.
4 artikla
Määrittäminen
Määritetään Färsaaret Atlantin-Skandinavian sillikannan kestämättömän kalastuksen sallivaksi maaksi.
5 artikla
Toimenpiteet
1. Kielletään tuomasta unionin alueelle, satamissa tapahtuva jälleenlaivaus mukaan luettuna, liitteessä mainittuja kaloja tai kalastustuotteita, jotka ovat Färsaarten alaisuudessa pyydettyä Atlantin-Skandinavian silliä tai makrillia, jotka on valmistettu siitä tai jotka sisältävät sitä.
2. Kielletään unionin satamien käyttö Färsaarten lipun alla purjehtivilta aluksilta, jotka pyytävät Atlantin-Skandinavian silliä tai makrillia, sekä aluksilta, jotka kuljettavat joko kyseisen maan lipun alla purjehtivien alusten tai kyseisen maan sallimien mutta toisen maan lipun alla purjehtivien alusten pyytämää Atlantin-Skandinavian silliä tai makrillia taikka niistä saatuja kalastustuotteita. Tätä kieltoa ei sovelleta vuonna 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen 18 artiklassa tarkoitetun ylivoimaisen esteen tai hätätilan yhteydessä palveluihin, jotka ovat aivan välttämättömiä kyseisten tilanteiden korjaamiseksi.
6 artikla
Täytäntöönpano
1. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on käytettävä tämän asetuksen 5 artiklan 1 kohdassa säädetyn kiellon koskemien tuotteiden tunnistamiseen asetuksen (EY) N:o 1005/2008 III luvussa vahvistettua saalistodistusjärjestelmää.
2. Edellä 5 artiklan 2 kohdassa säädetyn kiellon täytäntöönpanon helpottamiseksi jäsenvaltioille toimitetaan alustavat luettelot aluksista, jotka luotettavien tietolähteiden mukaan ovat kalastaneet tai kalastavat parhaillaan Atlantin-Skandinavian silliä tai makrillia Färsaarten alaisuudessa.
7 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 20 päivänä elokuuta 2013.