KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/429
af 13. marts 2015
om fastsættelse af metoderne, der skal følges, når der opkræves afgifter for omkostningerne ved støjgener
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21. november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (1), særlig artikel 31, stk. 5, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ifølge hvidbogen »En køreplan for et fælles europæisk transportområde - mod et konkurrencedygtigt og ressourceeffektivt transportsystem« (2) udsættes 10 % af Europas befolkning for betydelig støjforurening fra jernbanetransport, især godstrafikken. Støj er en lokal eksternalitet, som påvirker personer, der bor i nærheden af jernbanestrækninger. Støjbekæmpelsen er mest omkostningseffektiv ved kilden, hvor støjen frembringes. Udskiftes bremseklodser af støbejern med kompositbremseklodser, kan støjen nedbringes med op til 10 dB. Støtten med henblik på at modernisere vogne med den mest rentable, disponible bremseteknologi med et lavt støjniveau bør derfor fremmes og videreføres.
(2)
Denne forordning tilsigter at anspore til denne modernisering ved at tillade godtgørelse af relevante omkostninger, der er forbundet med monteringen af kompositbremseklodser.
(3)
Ved artikel 31, stk. 5, i direktiv 2012/34/EU bemyndiges Kommissionen til at vedtage gennemførelsesforanstaltninger med angivelse af metoderne for opkrævning af afgifter for omkostningerne ved støjgener, herunder varigheden af denne opkrævning, og således, at infrastrukturafgifterne kan differentieres for, hvor det er relevant, at tage hensyn til det berørte områdes følsomhed, navnlig for så vidt angår den berørte befolknings størrelse og togsammensætning med indvirkning på støjemissionsniveauet (»støjdifferentierede sporadgangsafgifter« eller »NDTAC«).
(4)
Ved denne forordning fastsættes sådanne metoder, og der tilvejebringes en passende retlig ramme for infrastrukturforvalternes indførelse og anvendelse af en ordning til fastsættelse af NDTAC (»ordningen«). Denne retlige ramme bør give jernbanevirksomheder, ihændehavere af vogne og andre interessenter en garanti for retssikkerhed og incitamenter til at modernisere deres vogne. Derfor omfatter metoderne i denne forordning ordningens varighed, incitamentniveauet og de dertil knyttede foranstaltninger.
(5)
Med henblik på at levere den fornødne ekspertise og bistand nedsatte Kommissionen i 2011 en NDTAC-ekspertgruppe. Gruppen bestod af repræsentanter for de berørte medlemsstater, infrastrukturforvaltere, jernbanevirksomheder, ihændehavere af vogne og civilsamfundet, og den tilvejebragte værdifulde bidrag.
(6)
Det bør overlades til medlemsstaterne at beslutte, om infrastrukturforvalteren bør ændre infrastrukturafgifterne i overensstemmelse med nærværende forordning for at tage hensyn til omkostningerne ved støjgener.
(7)
Vogne, der er i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EU) nr. 1304/2014 (3) om den tekniske specifikation for interoperabilitet gældende for delsystemet »rullende materiel - støj« og efterfølgende ændringer heraf (TSI støj), bør betragtes som »støjsvage«. Vogne, der ikke er i overensstemmelse med TSI støj, bør betragtes som »støjende«. Udstyres en vogn i forbindelse med en fornyelse eller opgradering med certificerede kompositbremseklodser, og tilføres den ikke yderligere støjkilder, bør det antages, at kravene i TSI støj er opfyldt.
(8)
Visse vogne kan på grund af deres tekniske specifikationer ikke moderniseres med kompositbremseklodser. Disse vogne bør ikke være omfattet af denne forordnings anvendelsesområde.
(9)
For at bevare jernbanesektorens konkurrenceevne bør ordningen udformes som en mindste obligatorisk rabat eller en præmie for jernbanevirksomheder, der anvender moderniserede vogne. Af samme grund bør de administrative procedurer begrænses til det nødvendige minimum.
(10)
For at tage hensyn til det støjpåvirkede områdes følsomhed, navnlig med hensyn til størrelsen af den berørte befolkning, bør infrastrukturforvaltere have mulighed for at indføre et afgiftstillæg (der udgør en strafpræmie) for jernbanevirksomheder, der anvender støjende tog. En strafpræmie må alene indføres, hvis der også indføres en præmie. Med behørigt begrundede årsager kan strafpræmie-niveauet variere på forskellige jernbanestrækninger og -afsnit - navnlig afhængig af den berørte befolknings støjeksponering. For ikke at påvirke jernbanebranchens konkurrenceevne generelt bør strafpræmien være af begrænset værdi og under ingen omstændigheder overstige præmien. Opkræves der afgifter for omkostninger ved vejgodstransportens støjgener i overensstemmelse med EU-retten, bør en sådan begrænsning dog ikke finde anvendelse.
(11)
Resultatet - i form af en effektiv nedsættelse af støjniveauet takket være moderniseringen - bliver alene mærkbart, når så godt som alle vogne i et tog er støjsvage. Desuden bør der tilskyndes til at opnå et støjniveau, der overopfylder det krævede minimum, og innovation inden for støjreduktion. Der bør derfor åbnes mulighed for yderligere præmier til »støjsvagt« og »meget støjsvagt« rullende materiel.
(12)
Da et af hovedformålene med denne forordning er at tilvejebringe incitamenter til en hurtig modernisering, bør ordningens varighed med hensyn til præmier være tidsbegrænset, men samtidig tilstrækkeligt lang til at yde en effektiv støtte. Ordningen bør derfor træde i kraft snarest muligt og udløbe i 2021. Medlemsstaterne bør dog have mulighed for at beslutte, om infrastrukturforvaltere bør anvende ordningen efter den planlagte startdato. Virkningerne af ordninger, der er gældende på datoen for denne forordnings ikrafttræden, bør anerkendes og tages i betragtning, idet der indføres passende overgangsbestemmelser. Anvendelsen af sådanne ordninger bør under ingen omstændigheder medføre forskelsbehandling af jernbanevirksomheder.
(13)
Er der ikke opnået tilfredsstillende fremskridt i henseende til moderniseringen, bør medlemsstaterne kunne anvende strafpræmier, efter at ordningen er udløbet, forudsat at en lignende foranstaltning anvendes på vejgodstransportsektoren. Udformningen af disse strafpræmier bør være i overensstemmelse med principperne om internalisering af eksterne omkostninger ved støj for alle godstransportformer herunder navnlig vejtransport.
(14)
Da det normalt er ihændehavere af vogne, som moderniserer disse, medens jernbanevirksomhederne vil drage fordel af præmien, bør incitamenterne videregives til dem, der bærer omkostningerne ved moderniseringen.
(15)
I forskellige undersøgelser er der foretaget en vurdering af moderniseringsomkostningerne og det fornødne incitament, som ville åbne mulighed for at videreføre moderniseringen ved at udnytte andre finansieringsmuligheder. Ud fra Kommissionens undersøgelse til støtte for konsekvensanalysen bør det harmoniserede minimumsniveau for præmier fastsættes til 0,0035 EUR pr. aksel-km. Et sådant præmiebeløb forventes at skabe incitamenter til at modernisere vogne, der kører 45 000 km pr. år i en periode på 6 år, idet 50 % af de relevante omkostninger dækkes. Da driften af en vogn med kompositbremseklodser må anses for at være forbundet med højere omkostninger, og en vogn i praksis kan køre færre end 45 000 km pr. år, kunne præmien forhøjes for at tage hensyn til dette.
(16)
For at øge moderniseringstempoet og minimere risikoen for mulige negative virkninger for jernbanebranchens konkurrenceevne bør ihændehavere af vogne og jernbanevirksomheder tilskyndes til at udnytte de europæiske offentlige finansieringsmuligheder, som tilvejebringes i kraft af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1316/2013 om oprettelse af Connecting Europe-faciliteten (4), til moderniseringen. Til samme formål bør de medlemsstater, som beslutter, at infrastrukturforvaltere skal anvende ordningen, tilskyndes til at stille relevante nationale midler til rådighed.
(17)
For at sikre lige vilkår for alle jernbanevirksomheder og hindre udbetaling af præmier for anvendelse af vogne, som ikke er berettiget hertil, bør infrastrukturforvalterne modtage data om vognenes relevante støjegenskaber. For at mindske den administrative byrde bør eksisterende registre og andre instrumenter om muligt anvendes til dette formål.
(18)
Infrastrukturforvaltere, der anvender ordningen, bør samarbejde om at forenkle og harmonisere procedurerne for driften af ordningen med henblik på at mindske jernbanevirksomheders administrative og finansielle byrder.
(19)
Denne forordning bør ikke berøre bestemmelserne i direktiv 2012/34/EU vedrørende finansiering af infrastruktur, balancen i infrastrukturforvalterens indtægter og udgifter og ligelig, ikke-diskriminerende og gennemsigtig adgang til infrastruktur.
(20)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 62, stk. 3, i direktiv 2012/34/EU -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastlægges metoder, som infrastrukturforvalteren skal følge, når der opkræves afgifter for omkostninger ved støjgener, der forårsages af rullende materiel til godstransport.
De skal anvendes, når en medlemsstat inden for rammerne af den afgiftsordning, som er fastsat ved artikel 29, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU, har besluttet at indføre en ændring af infrastrukturafgifterne i overensstemmelse med artikel 31, stk. 5, første afsnit, i direktivet.
2. Denne forordning finder ikke anvendelse på vogne, der opfylder en af følgende betingelser:
a)
vogne, som er undtaget fra TSI støj i henhold til artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/57/EF (5)
b)
vogne, for hvilke der ikke findes kompositbremseklodser, som opfylder TSI støj, og som direkte kan monteres på vognen uden yderligere ændringer af bremsesystemet eller særlige test
c)
vogne fra tredjelande, som kører på net med en sporvidde på 1 520 eller 1 524 mm, og som er angivet som et særtilfælde i TSI'en om støj eller udelukket fra dens anvendelsesområde.
3. Præmien og strafpræmien som følge af differentieringen af sporadgangsafgifterne skal sikre en ikke-diskriminerende og gennemsigtig adgang til infrastruktur.
4. Differentieringen af sporadgangsafgifterne i henhold til denne forordning berører ikke anvendelsen af statsstøttereglerne.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1. »ordning«: bestemmelser om oprettelse af støjdifferentierede sporadgangsafgifter for banenet, som infrastrukturforvaltere skal vedtage og anvende
2. »moderniserede vogne«: eksisterende vogne, som moderniseres med kompositbremseklodser i overensstemmelse med kravene i TSI støj
3. »støjsvage vogne«: nye eller eksisterende vogne, der opfylder relevante grænseværdier for støj, som er fastsat i TSI støj
4. »støjende vogne«: vogne, der ikke opfylder relevante grænseværdier for støj, som er fastsat i TSI støj
5. »støjende tog«: et tog, der er sammensat af mere end 10 % støjende vogne
6. »støjsvagt tog«: et tog, der er sammensat af mindst 90 % støjsvage vogne
7. »meget støjsvage vogne og lokomotiver«: vogne og lokomotiver med støjemissioner, der er mindst 3 dB lavere end de relevante værdier i TSI støj
8. »præmie for moderniserede vogne«: en obligatorisk rabat i afgifterne for adgang til infrastruktur til jernbanevirksomheder, der anvender moderniserede vogne
9. »togpræmie«: en ikke-obligatorisk rabat til jernbanevirksomheder for hvert »støjsvagt tog«
10. »præmie for meget støjsvage vogne eller lokomotiver«: en ikke-obligatorisk rabat til jernbanevirksomheder for hver meget støjsvag vogn og hvert meget støjsvagt lokomotiv
11. »strafpræmie«: et ikke-obligatorisk afgiftstillæg til infrastrukturafgifter, som jernbanevirksomheder skal betale for hvert enkelt støjende tog.
Artikel 3
Ordning
1. På grundlag af de metoder, der angives i denne forordning, vedtager infrastrukturforvalteren en ordning, hvorved infrastrukturafgifterne differentieres afhængig af støjemissionerne, og ordningen finder anvendelse for alle jernbanevirksomheder. Anvendelsen af ordningen må ikke resultere i unødvendig konkurrenceforvridning mellem jernbanevirksomhederne eller indvirke negativt på godsjernbanesektorens overordnede konkurrenceevne.
2. Ordningen finder anvendelse indtil den 31. december 2021.
Artikel 4
Præmie for moderniserede vogne
1. Infrastrukturforvaltere skal indføre en præmie for jernbaneselskaber, der anvender moderniserede vogne. Præmieniveauet skal være ens på infrastrukturforvalterens samlede net og finde anvendelse for enhver moderniseret vogn.
2. Præmieniveauet skal beregnes ud fra antal vognaksler og antal kørte kilometer i en periode, der fastsættes af infrastrukturforvalteren.
3. Minimumsniveauet for præmien fastsættes til 0,0035 EUR pr. aksel-km.
4. Ved fastsættelsen af præmieniveauet kan infrastrukturforvalteren tage højde for inflation, vognes antal kørte kilometer og driftsudgifter i forbindelse med brugen af moderniserede vogne.
5. Præmieniveauet, der beregnes i henhold til stk. 3 og i givet fald stk. 4, fastsættes for mindst 1 års varighed.
6. Infrastrukturforvalterne kan beslutte at annullere eller nedsætte præmieniveauet med værdien af de omkostninger til modernisering af de vogne, for hvilke der allerede er udbetalt præmier til godtgørelse af moderniseringsomkostningerne.
Artikel 5
Togpræmie
1. Infrastrukturforvaltere kan indføre en præmie for jernbanevirksomheder, der kører med støjsvage tog.
2. Togpræmien skal finde anvendelse for hvert støjsvagt tog.
3. Præmiebeløbet for støjsvage tog må højst udgøre 50 % af den samlede værdi af præmier, der finder anvendelse for moderniserede vogne i dette tog beregnet efter artikel 4.
4. Præmien for støjsvage tog skal kumuleres med de præmier, der er omhandlet i artikel 4 og 6.
Artikel 6
Præmier for meget støjsvage vogne og lokomotiver
1. Infrastrukturforvaltere kan indføre en præmie for jernbanevirksomheder, der kører med meget støjsvage vogne og lokomotiver.
2. Præmier, der er omhandlet i stk. 1, finder anvendelse for hver meget støjsvag vogn og hvert meget støjsvagt lokomotiv.
3. Præmiebeløbet for hver meget støjsvag vogn og hvert meget støjsvagt lokomotiv, skal forholdsmæssigt svare til en nedbringelse af støjniveauerne under disse grænseværdier og må højst udgøre 50 % af værdien af den anvendte præmie for den moderniserede vogn beregnet efter artikel 4.
4. Præmien for meget støjsvage vogne og lokomotiver skal kumuleres med de præmier, der er omhandlet i artikel 4 og 5.
Artikel 7
Strafpræmier
1. Infrastrukturforvaltere kan indføre en strafpræmie for jernbanevirksomheder, der kører med støjende tog.
2. Strafpræmien skal finde anvendelse for hvert støjende tog.
3. Den samlede sum af strafpræmier, som betales i løbet af ordningens varighed, må ikke overstige summen af præmier, der er omhandlet i artikel 4, 5 og 6.
4. Infrastrukturforvalterne skal kunne undlade at anvende stk. 3, hvis der ikke opkræves lignende afgifter for omkostninger ved vejgodstransportens støjgener i overensstemmelse med EU-retten i den pågældende medlemsstat.
5. Uanset artikel 3 kan medlemsstaterne beslutte fortsat at anvende eller indføre en strafpræmie efter ordningens udløb på betingelse af, at en lignende foranstaltning anvendes på vejgodstransportsektoren i overensstemmelse med EU-retten.
6. Infrastrukturforvalteren må i forbindelse med beslutningen om at indføre en strafpræmie og fastsættelsen af dens niveau, alt efter omstændighederne og efter høring af de relevante interessenter, tage hensyn til følsomheden i det område, der berøres af godstogstrafikken, navnlig for så vidt angår den berørte befolknings størrelse og eksponering for jernbanestøj langs jernbanestrækningen.
Artikel 8
Administrative bestemmelser
1. Infrastrukturforvaltere er ansvarlige for at forvalte ordningen og herunder at føre regnskab over de finansielle strømme til og fra jernbanevirksomheder. De skal stille data vedrørende disse finansielle strømme til rådighed efter anmodning fra de kompetente nationale myndigheder i ordningens anvendelsesperiode og i de ti år, der følger efter ordningens ophør.
2. Infrastrukturforvaltere skal anvende eksisterende registre og andre tilgængelige instrumenter for at indsamle dokumentation for vognenes eller lokomotivernes status (behørigt moderniseret, støjsvage eller støjende, meget støjsvage).
3. Hvis de i stk. 2 omhandlede data ikke kan indhentes fra registre eller instrumenter, skal infrastrukturforvalteren anmode jernbanevirksomhederne om at godtgøre status for de vogne og lokomotiver, de agter at anvende.
For moderniserede vogne skal jernbanevirksomheden forelægge relevante tekniske eller økonomiske belæg for, at moderniseringen har fundet sted.
For støjsvage vogne skal jernbanevirksomheden forelægge en ibrugtagningstilladelse eller enhver anden tilsvarende dokumentation.
For meget støjsvage vogne og lokomotiver skal jernbanevirksomheden forelægge bevis for det lavere støjniveau og herunder i givet fald nærmere oplysninger om supplerende støjreducerende ændringer, der er udført.
4. Administrative foranstaltninger, der er opstillet på nationalt plan til forvaltning af de eksisterende ordninger, kan fortsat anvendes, så længe de er i overensstemmelse med denne forordning.
5. Ordningens administrationsomkostninger tages ikke i betragtning ved fastlæggelsen af præmie- og strafpræmieniveauet.
6. Infrastrukturforvaltere fra de medlemsstater, som anvender ordningen, skal samarbejde, navnlig om at forenkle og harmonisere de administrative procedurer, når der opkræves afgifter for omkostningerne ved støjgener, der forårsages af rullende materiel til godstransport, som fastsat ved denne forordning, herunder om formatet for den dokumentation, der er omhandlet i stk. 3.
Artikel 9
Underretning
1. Kommissionen skal have underretning om disse ordninger, inden de finder anvendelse.
2. Senest den 1. maj 2016 og senest den 1. maj hvert af de følgende år aflægger medlemsstaterne rapport til Kommissionen for det foregående kalenderår som minimum om følgende data:
a)
antal vogne, der var omfattet af præmier som omhandlet i artikel 4
b)
i givet fald antal vogne og lokomotiver omfattet af præmier som omhandlet i artikel 6
c)
i givet fald antal tog omfattet af præmier som omhandlet i artikel 5
d)
i givet fald antal tog, der var omfattet af strafpræmier
e)
antal kilometer, som moderniserede vogne har kørt i den pågældende medlemsstat
f)
overslag over antal kilometer kørt af henholdsvis støjsvage og støjende tog i den pågældende medlemsstat.
3. Efter anmodning fra Kommissionen skal der afgives yderligere data, hvis disse foreligger. Disse data kan omfatte:
a)
samlet præmiebeløb, der er tildelt moderniserede vogne, støjsvage tog og meget støjsvage vogne og lokomotiver
b)
samlet opkrævet strafpræmie
c)
gennemsnitligt præmie- og strafpræmiebeløb pr. aksel-km.
Artikel 10
Revision
1. Senest den 31. december 2018 skal Kommissionen evaluere gennemførelsen af ordningerne, navnlig om fremskridt mht. modernisering af vogne og forholdet mellem tildelte præmier og allerede betalte strafpræmier. Desuden skal Kommissionen evaluere virkningen af de indførte ordninger i henhold til nærværende forordning på godsjernbanesektorens samlede konkurrenceevne og videregivelsen af de incitamenter, der indføres med ordningen, fra jernbanevirksomheder til ihændehavere af godsvogne.
2. Under hensyntagen til resultaterne af denne evaluering kan Kommissionen om fornødent ændre denne forordning, herunder navnlig i forhold til minimumsniveauet for præmier.
Artikel 11
Eksisterende ordninger
1. Ordninger, der eksisterer på datoen for denne forordnings ikrafttræden, herunder kontrakter baseret på sådanne ordninger, kan fortsat anvendes indtil senest den 10. december 2016. Den ordning, der fastsættes ved nærværende forordning, kan først finde anvendelse, efter at de eksisterende ordninger er ophørt. Eksisterende ordninger kræves ikke ophævet, hvis infrastrukturforvalteren har bragt den eksisterende ordning og kontrakter på grundlag heraf i overensstemmelse med nærværende forordning senest den 11. december 2016.
2. Infrastrukturforvaltere fra medlemsstater, der havde indført ordninger som omhandlet i stk. 1, kan beslutte ikke at anvende artikel 3, stk. 2, så længe deres ordningers samlede varighed er mindst 6 år.
Artikel 12
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den finder anvendelse fra den 16. juni 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. marts 2015.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2015/429,
annettu 13 päivänä maaliskuuta 2015,
meluvaikutuksista aiheutuvien kustannusten hinnoittelussa noudatettavista yksityiskohtaisista säännöistä
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yhtenäisestä eurooppalaisesta rautatiealueesta 21 päivänä marraskuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/34/EU (1) ja erityisesti sen 31 artiklan 5 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Valkoisessa kirjassa ”Yhtenäistä Euroopan liikennealuetta koskeva etenemissuunnitelma - Kohti kilpailukykyistä ja resurssitehokasta liikennejärjestelmää” (2) todetaan, että 10 prosenttia Euroopan väestöstä altistuu rautatieliikenteestä ja erityisesti tavaraliikenteestä aiheutuvalle merkittävälle melusaasteelle. Melu on paikallinen ulkoisvaikutus, joka vaikuttaa rautateiden lähistöllä eläviin ihmisiin. Melua voidaan lieventää kustannustehokkaimmalla tavalla sen lähteessä. Melua voidaan vähentää jopa 10 dB korvaamalla valurautaiset jarruanturat komposiittimateriaalista valmistetuilla jarruanturoilla. Tästä syystä tuen antamista taloudellisesti toteuttamiskelpoisimman saatavilla olevan melua rajoittavan jarruteknologian jälkiasentamiselle vaunuihin olisi kannustettava ja jatkettava.
(2)
Tällä asetuksella pyritään kannustamaan jälkiasennusta sallimalla komposiittimateriaalista valmistettujen jarruanturoiden asentamiseen liittyvien kustannusten korvaaminen.
(3)
Direktiivin 2012/34/EU 31 artiklan 5 kohdassa komissio valtuutetaan hyväksymään täytäntöönpanotoimenpiteitä, joilla vahvistetaan meluvaikutuksista aiheutuvien kustannusten hinnoittelussa noudatettavat yksityiskohtaiset säännöt, hinnoittelun soveltamisaika mukaan luettuna, ja mahdollistetaan infrastruktuurimaksujen eriyttäminen, jotta voidaan tarvittaessa ottaa huomioon altistuvan alueen herkkyys, varsinkin altistuvan väestön määrä ja junan kokoonpano, jolla on vaikutusta melupäästöjen tasoon, jäljempänä ’meluperusteiset radan käyttömaksut’.
(4)
Tässä asetuksessa vahvistetaan tällaiset yksityiskohtaiset säännöt ja säädetään asianmukaisesta oikeudellisesta kehyksestä, jonka mukaisesti rataverkon haltijoiden olisi otettava käyttöön meluperusteisia radan käyttömaksuja koskeva järjestelmä, jäljempänä ’järjestelmä’, ja sovellettava sitä. Oikeudellisen kehyksen olisi annettava rautatieyrityksille, vaunujen haltijoille ja muille sidosryhmille oikeusvarmuus ja kannustettava niitä tekemään jälkiasennuksia vaunuihinsa. Tämän vuoksi tässä asetuksessa vahvistetut yksityiskohtaiset säännöt kattavat järjestelmän keston, kannustimien tason ja niihin liittyvät järjestelyt.
(5)
Tarvittavan asiantuntemuksen ja avun tarjoamiseksi komissio perusti vuonna 2011 meluperusteisia radan käyttömaksuja käsittelevän asiantuntijatyöryhmän. Ryhmä koostui asiasta kiinnostuneiden jäsenvaltioiden, rataverkon haltijoiden, rautatieyritysten, vaunujen haltijoiden ja kansalaisyhteiskunnan edustajista, ja se tarjosi arvokkaan panoksen työhön.
(6)
Jäsenvaltioiden pitäisi voida vapaasti päättää siitä, täytyykö rataverkon haltijan muuttaa infrastruktuurimaksuja tämän asetuksen mukaisesti meluvaikutuksista aiheutuvien kustannusten huomioon ottamiseksi.
(7)
Euroopan laajuisen rautatiejärjestelmän osajärjestelmää ”liikkuva kalusto - melu” koskevasta yhteentoimivuuden teknisestä eritelmästä annetun komission asetuksen (EU) N:o 1304/2014 (3) ja sen myöhempien muutosten, jäljempänä ’melu-YTE’, mukaisten vaunujen olisi katsottava olevan ”hiljaisia”. Vaunujen, jotka eivät ole melu-YTE:n mukaisia, olisi katsottava olevan ”meluisia”. Jos vaunuun asennetaan sen uudistamisen tai parantamisen yhteydessä sertifioidut komposiittimateriaalista valmistetut jarruanturat eikä arvioitavana olevaan vaunuun lisätä mitään melun lähteitä, melu-YTE:n vaatimukset olisi katsottava täytetyiksi.
(8)
Joihinkin vaunuihin ei voi niiden teknisten ominaisuuksien vuoksi jälkiasentaa komposiittimateriaalista valmistettuja jarruanturoita. Tällaisten vaunujen ei pitäisi kuulua tämän asetuksen soveltamisalaan.
(9)
Rautatiealan kilpailukyvyn säilyttämiseksi järjestelmän olisi oltava muodoltaan jälkivarusteltuja vaunuja käyttäville rautatieyrityksille myönnettävä pakollinen vähimmäisalennus tai bonus. Samasta syystä hallinnolliset menettelyt olisi pidettävä mahdollisimman kevyinä.
(10)
Melulle altistuvan alueen herkkyyden huomioon ottamiseksi, etenkin altistuvan väestön määrän osalta, rataverkon haltijoiden olisi voitava asettaa lisämaksu (malus) meluisia junia käyttäville rautatieyrityksille. Malus voidaan asettaa ainoastaan jos myös bonus on käytössä. Maluksen taso voi vaihdella eri radoilla ja rataosuuksilla asianmukaisesti perustelluista syistä, riippuen erityisesti altistuvan väestön melualtistuksen tasosta. Jotta voitaisiin välttää vaikutukset rautatiealan yleiseen kilpailukykyyn, maluksen pitäisi olla arvoltaan rajallinen eikä missään tapauksessa suurempi kuin bonus. Tällaista rajoitusta ei kuitenkaan pitäisi soveltaa, jos meluvaikutuksista aiheutuvien kustannusten hinnoittelua sovelletaan maanteiden tavaraliikenteeseen unionin lainsäädännön mukaisesti.
(11)
Jälkiasennuksesta johtuva tosiasiallinen melun väheneminen on havaittavissa ainoastaan jos lähes kaikki junan vaunut ovat hiljaisia. Myös vaadittua vähimmäistasoa parempaa melutasoa ja innovointia melun vähentämisessä olisi edistettävä. Siksi olisi sallittava lisäbonukset ”hiljaisille junille” ja ”erittäin hiljaiselle” liikkuvalle kalustolle.
(12)
Koska yksi tämän asetuksen päätavoitteista on tarjota kannustimia nopeaan jälkiasennukseen, järjestelmän keston tulisi olla bonuksen osalta rajallinen, mutta kuitenkin riittävän pitkä, jotta annettu rahoitustuki on riittävä. Siksi järjestelmän soveltaminen olisi aloitettava mahdollisimman pian ja päätettävä vuonna 2021. Jäsenvaltioilla olisi kuitenkin oltava mahdollisuus päättää, onko rataverkon haltijoiden sovellettava järjestelmää ehdotetun aloituspäivän jälkeen. Tämän asetuksen voimaantuloajankohtana voimassa olevien järjestelmien vaikutukset olisi tunnustettava ja otettava huomioon säätämällä asianmukaisista siirtymäsäännöksistä. Tällaisten järjestelmien soveltamisen ei pitäisi missään tapauksessa johtaa syrjintään rautatieyritysten välillä.
(13)
Jos jälkiasennus ei edisty tyydyttävästi, jäsenvaltioiden olisi voitava soveltaa malusta järjestelmän päättymisen jälkeen sillä edellytyksellä, että vastaavaa toimenpidettä sovelletaan maanteiden tavaraliikennesektorilla. Tämän maluksen rakenteen olisi oltava niiden periaatteiden mukainen, jotka koskevat melusta aiheutuvien ulkoisten kustannusten sisällyttämistä hintoihin kaikissa tavaraliikennemuodoissa, etenkin tieliikenteessä.
(14)
Koska vaunujen haltijat voivat yleensä toteuttaa vaunujen jälkivarustelun, kun taas rautatieyritykset hyötyisivät bonuksesta, kannustimet olisi siirrettävä niille tahoille, jotka vastaavat jälkiasennuksen kustannuksista.
(15)
Eri tutkimuksissa on arvioitu jälkiasennuksen kustannuksia ja tarvittavia kannustimia, jotka mahdollistaisivat jälkiasennuksen toteuttamisen muiden rahoitusmahdollisuuksien yhteydessä. Komission tekemän vaikutusten arvioinnin taustaselvityksen perusteella bonuksen alimmaksi yhdenmukaistetuksi tasoksi pitäisi asettaa 0,0035 euroa akselikilometriä kohti. Tällaisen bonuksen määrän pitäisi kannustaa jälkiasennuksen toteuttamiseen vaunussa, joka kulkee 45 000 kilometriä vuodessa kuuden vuoden aikana, sillä se kattaisi 50 prosenttia aiheutuvista kustannuksista. Koska vaunun käyttämisen komposiittimateriaalista valmistettujen jarruanturoiden kanssa arvioidaan johtavan korkeampiin käyttökustannuksiin ja koska vaunu voi käytännössä kulkea vähemmän kuin 45 000 kilometriä vuodessa, bonuksen määrää voidaan korottaa tämän huomioon ottamiseksi.
(16)
Jälkiasennuksen nopeuttamiseksi ja rautatiealan kilpailukykyyn mahdollisesti kohdistuvien kielteisten vaikutusten riskin minimoimiseksi vaunujen haltijoita ja rautatieyrityksiä olisi kannustettava hyödyntämään Verkkojen Eurooppa -välineen perustamisesta annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1316/2013 (4) luotuja mahdollisuuksia saada jälkiasennukseen eurooppalaista julkista rahoitusta. Samasta syystä jäsenvaltioita, jotka päättävät, että rataverkon haltijat soveltavat järjestelmää, olisi kannustettava asettamaan saataville asianmukaista kansallista rahoitusta.
(17)
Jotta voitaisiin taata syrjimättömät toimintaedellytykset kaikille rautatieyrityksille ja estää bonusten maksaminen sellaisten vaunujen käytöstä, jotka eivät ole oikeutettuja hyötymään niistä, rataverkon haltijoiden olisi saatava tiedot vaunujen asiaankuuluvista meluominaisuuksista. Hallinnollisen taakan keventämiseksi tähän tarkoitukseen olisi käytettävä olemassa olevia rekisterejä ja muita välineitä, jos niitä on saatavilla.
(18)
Järjestelmää soveltavien rataverkon haltijoiden olisi tehtävä yhteistyötä järjestelmän toimintaan liittyvien menettelyjen yksinkertaistamiseksi ja yhdenmukaistamiseksi, jotta rautatieyrityksille aiheutuvaa hallinnollista ja taloudellista taakkaa voidaan keventää.
(19)
Tämän asetuksen ei pitäisi rajoittaa niiden direktiivin 2012/34/EU säännösten soveltamista, jotka koskevat infrastruktuurin rahoittamista, rataverkon haltijan tulojen ja menojen tasapainoa sekä yhtäläisiä, ketään syrjimättömiä ja avoimia mahdollisuuksia käyttää infrastruktuuria.
(20)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat direktiivin 2012/34/EU 62 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Soveltamisala
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt, joita rataverkon haltijoiden on sovellettava tavaraliikenteen liikkuvan kaluston meluvaikutuksista aiheutuvien kustannusten hinnoittelussa.
Sitä sovelletaan, kun jäsenvaltio on päättänyt tarkistaa infrastruktuurimaksuja direktiivin 2012/34/EU 31 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti mainitun direktiivin 29 artiklan 1 kohdassa säädettyjen hinnoittelupuitteiden rajoissa.
2. Tätä asetusta ei sovelleta vaunuihin, jotka täyttävät yhden seuraavista ehdoista:
a)
vaunut, joille on myönnetty poikkeus melu-YTE:n noudattamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/57/EY (5) 9 artiklan nojalla;
b)
vaunut, joita varten ei ole saatavilla vaunuja koskevan YTE:n mukaisia komposiittimateriaalista valmistettuja jarruanturoita, jotka voidaan asentaa suoraan vaunuun ilman jarrujärjestelmään tehtäviä lisämuutoksia tai erillisiä testejä;
c)
kolmansista maista tulevat vaunut, jotka kulkevat 1 520 tai 1 524 mm:n raideleveyden rataverkossa ja jotka on määritelty erityistapauksiksi melu-YTE:ssä tai jätetty sen soveltamisalan ulkopuolelle.
3. Radan käyttömaksujen eriyttämisestä seuraavalla bonuksella ja maluksella on varmistettava ketään syrjimättömät ja avoimet mahdollisuudet käyttää infrastruktuuria.
4. Radan käyttömaksujen eriyttäminen tämän asetuksen mukaisesti ei rajoita valtiontukisääntöjen soveltamista.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)
’järjestelmällä’ säännöksiä, joilla vahvistetaan meluperusteiset radan käyttömaksut, jotka rataverkon haltijoiden on hyväksyttävä ja joita niiden on sovellettava;
2)
’jälkivarustelluilla vaunuilla’ olemassa olevia vaunuja, joihin on jälkiasennettu komposiittimateriaalista valmistetut jarruanturat melu-YTE:n vaatimusten mukaisesti;
3)
’hiljaisilla vaunuilla’ uusia tai olemassa olevia vaunuja, jotka ovat melu-YTE:ssä vahvistettujen asiaa koskevien melurajojen mukaisia;
4)
’meluisilla vaunuilla’ vaunuja, jotka eivät ole melu-YTE:ssä vahvistettujen asiaa koskevien melurajojen mukaisia;
5)
’meluisalla junalla’ junaa, jonka koostumuksesta yli 10 prosenttia on meluisia vaunuja;
6)
’hiljaisella junalla’ junaa, jonka koostumuksesta vähintään 90 prosenttia on hiljaisia vaunuja;
7)
’erittäin hiljaisilla vaunuilla ja vetureilla’ vaunuja ja vetureita, joiden melupäästöt ovat vähintään 3 dB melu-YTE:ssä vahvistettuja asiaa koskevia arvoja alhaisemmat;
8)
’jälkivarusteltujen vaunujen bonuksella’ jälkivarusteltuja vaunuja käyttäville rautatieyrityksille myönnettävää pakollista alennusta infrastruktuurin käyttömaksuista;
9)
’junabonuksella’ rautatieyrityksille kustakin hiljaisesta junasta myönnettävää valinnaista alennusta;
10)
’erittäin hiljaisten vaunujen ja vetureiden bonuksella’ rautatieyrityksille kustakin erittäin hiljaisesta vaunusta ja veturista myönnettävää valinnaista alennusta;
11)
’maluksella’ infrastruktuurin käyttömaksujen valinnaista lisämaksua, jonka rautatieyritykset maksavat kustakin meluisasta junasta.
3 artikla
Järjestelmä
1. Rataverkon haltijan on hyväksyttävä tässä asetuksessa vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti järjestelmä, jossa infrastruktuurimaksut eriytetään tuotetun melun tason mukaan ja jota sovelletaan kaikkiin asianomaisiin rautatieyrityksiin. Järjestelmän soveltaminen ei saa johtaa rautatieyritysten välisen kilpailun kohtuuttomaan vääristymiseen eikä se saa vaikuttaa kielteisesti rautateiden tavaraliikennesektorin yleiseen kilpailukykyyn.
2. Järjestelmää sovelletaan 31 päivään joulukuuta 2021 saakka.
4 artikla
Jälkivarusteltujen vaunujen bonus
1. Rataverkon haltijoiden on otettava käyttöön bonus jälkivarusteltuja vaunuja käyttäville rautatieyrityksille. Bonuksen tason on oltava sama rataverkon haltijan koko verkossa, ja sitä on sovellettava jokaiseen jälkivarusteltuun vaunuun.
2. Bonuksen tason laskentaperusteena on käytettävä vaunun akselilukua ja rataverkon haltijan määrittämänä ajanjaksona kuljettua kilometrimäärää.
3. Bonuksen vähimmäistasoksi on asetettava 0,0035 euroa akselikilometriä kohti.
4. Rataverkon haltija voi bonuksen tasoa määritellessään ottaa huomioon inflaation, vaunujen kulkeman kilometrimäärän ja jälkivarusteltujen vaunujen käyttöön liittyvät käyttökustannukset.
5. Edellä olevan 3 kohdan tai tarvittaessa 4 kohdan mukaisesti määritelty bonuksen taso on vahvistettava vähintään yhdeksi vuodeksi.
6. Rataverkon haltijat voivat päättää peruuttaa bonuksen tai alentaa sen tasoa vaunujen jälkiasennuskustannusten arvolla sellaisten vaunujen osalta, joista on jo saatu bonusmaksu, jolla jälkiasennuskustannukset voitiin kattaa.
5 artikla
Junabonus
1. Rataverkon haltijat voivat ottaa käyttöön bonuksen hiljaisia junia käyttäville rautatieyrityksille.
2. Junabonusta on sovellettava jokaiseen hiljaiseen junaan.
3. Hiljaisen junan bonuksen määrä saa olla enintään 50 prosenttia junan muodostaviin jälkivarusteltuihin vaunuihin sovellettavien ja 4 artiklan mukaisesti määriteltyjen bonusten kokonaisarvosta.
4. Hiljaisen junan bonuksen on oltava kumuloituva 4 ja 6 artiklassa tarkoitettujen bonusten kanssa.
6 artikla
Erittäin hiljaisten vaunujen ja vetureiden bonus
1. Rataverkon haltijat voivat ottaa käyttöön bonuksen erittäin hiljaisia vaunuja ja vetureita käyttäville rautatieyrityksille.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua bonusta on sovellettava jokaiseen erittäin hiljaiseen vaunuun ja veturiin.
3. Kunkin erittäin hiljaisen vaunun ja veturin bonuksen määrän on vastattava suhteellisesti melutasojen alenemista näiden raja-arvojen alapuolelle, ja se saa olla enintään 50 prosenttia 4 artiklan mukaisesti määritellyn jälkivarusteltuun vaunuun sovellettavan bonuksen arvosta.
4. Erittäin hiljaisten vaunujen ja vetureiden bonuksen on oltava kumuloituva 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen bonusten kanssa.
7 artikla
Malus
1. Rataverkon haltijat voivat ottaa käyttöön maluksen meluisia junia käyttäville rautatieyrityksille.
2. Malusta on sovellettava jokaiseen meluisaan junaan.
3. Järjestelmän keston aikana maksetun maluksen kokonaissumma ei saa olla suurempi kuin 4, 5 ja 6 artiklassa tarkoitettujen bonusten summa.
4. Rataverkon haltijoilla on oltava mahdollisuus olla soveltamatta edellä olevaa 3 kohtaa, jos kyseisessä jäsenvaltiossa sovelletaan maanteiden tavaraliikenteeseen samanlaista meluvaikutuksista aiheutuvien kustannusten hinnoittelua unionin lainsäädännön mukaisesti.
5. Poiketen siitä, mitä 3 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot voivat päättää jatkaa maluksen soveltamista tai ottaa se käyttöön järjestelmän päättymisen jälkeen sillä edellytyksellä, että vastaavaa toimenpidettä sovelletaan maanteiden tavaraliikennesektorilla unionin lainsäädännön mukaisesti.
6. Rataverkon haltija voi maluksen käyttöönotosta päättäessään ja sen tasoa määritellessään ottaa huomioon, siltä osin kuin se on asianmukaista ja asianomaisia sidosryhmiä kuultuaan, rautateiden tavaraliikenteen vaikutuksille altistuvan alueen herkkyyden, erityisesti altistuvan väestön määrän ja sen altistumisen junien aiheuttamalle melulle rautatien varrella.
8 artikla
Hallinnolliset järjestelyt
1. Rataverkon haltijat vastaavat järjestelmän hallinnoinnista, mukaan lukien tilien pitäminen rahavirroista rautatieyritysten kanssa. Niiden on asetettava saataville näitä rahavirtoja koskevat tiedot toimivaltaisten kansallisten viranomaisten pyynnöstä järjestelmän soveltamisaikana ja järjestelmän päättymistä seuraavien kymmenen vuoden aikana.
2. Rataverkon haltijan on käytettävä olemassa olevia rekisterejä ja muita käytettävissä olevia välineitä näytön keräämiseksi vaunujen tai vetureiden tilasta (jälkivarusteltu, meluisa tai hiljainen, erittäin hiljainen).
3. Jos edellä 2 kohdassa tarkoitettuja tietoja ei voida kerätä rekistereistä tai välineistä, rataverkon haltijan on pyydettävä rautatieyrityksiä osoittamaan niiden vaunujen ja vetureiden tila, joita ne aikovat käyttää.
Jälkivarustellun vaunun osalta rautatieyrityksen on toimitettava asiaankuuluva tekninen tai taloudellinen näyttö siitä, että jälkiasennus on tehty.
Hiljaisten vaunujen osalta rautatieyrityksen on toimitettava käyttöönottolupa tai vastaava todiste.
Erittäin hiljaisten vaunujen ja vetureiden osalta rautatieyrityksen on toimitettava näyttö, joka todistaa alhaisemman melutason, mukaan lukien tarvittaessa tiedot melun vähentämiseksi toteutetuista ylimääräisistä muutoksista.
4. Voimassa olevien järjestelmien hallinnoimiseksi kansallisella tasolla kehitettyjen hallinnollisten menettelyjen soveltamista voidaan jatkaa, mikäli ne ovat tämän asetuksen mukaisia.
5. Järjestelmän hallintokustannuksia ei saa ottaa huomioon bonuksen ja maluksen tasoa määriteltäessä.
6. Järjestelmää soveltavien jäsenvaltioiden rataverkon haltijoiden on tehtävä yhteistyötä erityisesti tässä asetuksessa säädettyyn tavaraliikenteen liikkuvan kaluston meluvaikutuksista aiheutuvien kustannusten hinnoitteluun liittyvien hallinnollisten menettelyjen yksinkertaistamiseksi ja yhdenmukaistamiseksi, mukaan lukien edellä 3 kohdassa tarkoitetun näytön muoto.
9 artikla
Ilmoittaminen
1. Järjestelmistä on ilmoitettava komissiolle ennen niiden soveltamisen aloittamista.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 1 päivään toukokuuta 2016 mennessä ja kunkin seuraavan vuoden toukokuun 1 päivään mennessä vähintään seuraavat tiedot edelliseltä kalenterivuodelta:
a)
niiden vaunujen lukumäärä, joihin on sovellettu 4 artiklassa tarkoitettua bonusta;
b)
tarvittaessa niiden vaunujen ja vetureiden lukumäärä, joihin on sovellettu 6 artiklassa tarkoitettua bonusta;
c)
tarvittaessa niiden junien lukumäärä, joihin on sovellettu 5 artiklassa tarkoitettua bonusta;
d)
tarvittaessa niiden junien lukumäärä, joihin on sovellettu malusta;
e)
jälkivarusteltujen vaunujen kyseisessä jäsenvaltiossa kulkema matka;
f)
arvio hiljaisten ja meluisien junien kyseisessä jäsenvaltiossa kulkemasta matkasta.
3. Komission pyynnöstä on annettava lisätietoja, jos niitä on saatavilla. Näihin tietoihin voivat sisältyä:
a)
jälkivarustelluille vaunuille, hiljaisille junille sekä erittäin hiljaisille junille ja vetureille myönnettyjen bonusten kokonaismäärä;
b)
kerättyjen malusten kokonaismäärä;
c)
bonuksen ja maluksen keskimäärä akselikilometriä kohti.
10 artikla
Uudelleentarkastelu
1. Komissio arvioi 31 päivään joulukuuta 2018 mennessä järjestelmien täytäntöönpanoa erityisesti sen suhteen, kuinka vaunujen jälkiasennus on edennyt ja mikä on vähennettyjen bonusten ja jo maksettujen malusten tasapaino. Komissio arvioi lisäksi tämän asetuksen mukaisesti käyttöön otettujen järjestelmien vaikutusta rautateiden tavaraliikennesektorin yleiseen kilpailukykyyn sekä sitä, kuinka järjestelmällä tarjotut kannustimet on siirretty rautatieyrityksiltä vaunujen haltijoille.
2. Tämän arvioinnin tulokset huomioon ottaen komissio voi tarvittaessa muuttaa tätä asetusta erityisesti bonuksen vähimmäistason osalta.
11 artikla
Voimassa olevat järjestelmät
1. Tämän asetuksen voimaantulopäivänä voimassa olevien järjestelmien, mukaan lukien tällaisiin järjestelmiin perustuvat sopimukset, soveltamista voidaan jatkaa enintään 10 päivään joulukuuta 2016 saakka. Tässä asetuksessa säädettyä järjestelmää voidaan soveltaa ainoastaan sen jälkeen kun voimassa olevat järjestelmät on lakkautettu. Voimassa olevia järjestelmiä ei tarvitse lakkauttaa, jos rataverkon haltija on saattanut voimassa olevan järjestelmän ja siihen perustuvat sopimukset tämän asetuksen mukaisiksi 11 päivään joulukuuta 2016 mennessä.
2. Sellaisten jäsenvaltioiden rataverkon haltijat, joissa on ollut käytössä 1 kohdassa tarkoitettu järjestelmä, voivat päättää olla soveltamatta 3 artiklan 2 kohtaa sillä edellytyksellä, että niiden järjestelmien kokonaiskesto on vähintään kuusi vuotta.
12 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 16 päivästä kesäkuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 13 päivänä maaliskuuta 2015.