KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 1152/2014
af 4. juni 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende identifikationen af den geografiske beliggenhed af de relevante krediteksponeringer med henblik på beregning af institutspecifikke kontracykliske kapitalbuffersatser
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber (1), særlig artikel 140, stk. 7, tredje afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Beregningen af de institutspecifikke kontracykliske kapitalbuffersatser kræver, at beliggenheden af kapitalgrundlagskravene for alle krediteksponeringer i et givet institut, herunder eksponeringer i handelsbeholdningen og alle securitiseringseksponeringer, identificeres geografisk.
(2)
Den geografiske beliggenhed bør fastlægges på baggrund af beliggenheden af risikoen ved eksponeringerne. Dette sikrer, at opbygningen af supplerende reserver fra gennemførelsen af den kontracykliske buffer allokeres til det finansielle system, som har en uforholdsmæssig stor kredittilvækst.
(3)
Som hovedregel bør låntagers eller debitors hjemsted anvendes ved fastlæggelsen af den geografiske beliggenhed af alle krediteksponeringer, eftersom dette princip anses for at være bedst egnet til at afspejle beliggenheden af risikoen og derfor har betydning for det finansielle system. Imidlertid bør den geografiske beliggenhed af krediteksponeringer identificeret som eksponeringer hidrørende fra specialiseret långivning i henhold til artikel 147, stk. 8, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (2) fastlægges på baggrund af beliggenheden af de aktiver, der genererer den indkomst, som er den primære kilde til tilbagebetaling af forpligtelsen.
(4)
Af hensyn til en klar og entydig forståelse af bestemmelserne vedrørende identifikation af den geografiske beliggenhed af de relevante krediteksponeringer er det vigtigt at definere de tekniske betegnelser, som anvendes i denne forordning.
(5)
Eksponeringer mod en juridisk person bør i princippet henføres til den medlemsstat eller det tredjeland, hvor denne person er registreret. Imidlertid kan stedet for en juridisk persons faktiske hovedsæde være forskelligt fra det sted, hvor personen er registreret. Dette er blevet anerkendt af Domstolen i dens afgørelser i sag C-81/87 (Daily Mail), C-212/97 (Centros), C-208/00 (Überseering), C-167/01 (Inspire Art), C-411/03 (Sevic) og C-210/06 (Cartesio). Med henblik på at sikre en korrekt fordeling af den kontracykliske kapitalbuffer i disse tilfælde bør institutter, som er vidende om, at der består en sådan forskel for en låntagers vedkommende, henføre de relevante eksponeringer til stedet for den pågældende juridiske persons faktiske hovedsæde.
(6)
For eksponeringer mod institutter for kollektiv investering (CIU'er) er det hensigtsmæssigt, at de henføres til hjemstedet for låntageren i den underliggende eksponering som defineret i denne forordning. Hvis identifikationen af låntageren i den underliggende eksponering er uforholdsmæssigt vanskelig, kan eksponeringen mod CIU'en henføres til instituttets hjemland.
(7)
Eksponeringer mod andre aktiver bør, hvis låntageren ikke kan identificeres, henføres til instituttets hjemland.
(8)
Der bør tages proportionalitets- og væsentlighedshensyn til institutter, hvis udenlandske eksponering samlet set er begrænset, eller som har begrænset aktivitet i handelsbeholdningen, ved at give disse institutter mulighed for at fastlæge beliggenheden efter enklere metoder. Formålet hermed er at lette byrden for mindre institutter, hvis udlandsaktivitet og aktivitet i handelsbeholdningen normalt er begrænset.
(9)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har forelagt Kommissionen.
(10)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (3) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) »generel krediteksponering«: risikoeksponeringsbeløbet beregnet i overensstemmelse med artikel 92, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013 for en eksponering omhandlet i artikel 140, stk. 4, litra a), i direktiv 2013/36/EU
2) »eksponering i handelsbeholdningen«: risikoeksponeringsbeløbet beregnet i overensstemmelse med artikel 92, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013 for en eksponering omhandlet i artikel 140, stk. 4, litra b), i direktiv 2013/36/EU
3) »securitiseringseksponering«: risikoeksponeringsbeløbet beregnet i overensstemmelse med artikel 92, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013 for en eksponering omhandlet i artikel 140, stk. 4, litra c), i direktiv 2013/36/EU
4) »låntagers hjemsted«: den medlemsstat eller det tredjeland, hvor den fysiske eller juridiske person, som er instituttets modpart i en generel krediteksponering eller udsteder af et finansielt instrument uden for handelsbeholdningen eller modpart i en eksponering uden for handelsbeholdningen, normalt er bosiddende (i tilfælde af en fysisk person) eller er registreret (i tilfælde af en juridisk person); for en juridisk person, hvis faktiske hovedsæde er beliggende i en anden medlemsstat eller et andet tredjeland end den medlemsstat eller det land, hvor personen er registreret, forstås ved »låntagers hjemsted« den medlemsstat eller det tredjeland, hvor personen har sit faktiske hovedsæde
5) »debitors hjemsted«: den medlemsstat eller det tredjeland, hvor den fysiske eller juridiske person, som er udsteder af det finansielle instrument i handelsbeholdningen eller modpart i en eksponering i handelsbeholdningen, normalt er bosiddende (i tilfælde af en fysisk person) eller er registreret (i tilfælde af en juridisk person); for en juridisk person, hvis faktiske hovedsæde er beliggende i en anden medlemsstat eller et andet tredjeland end den medlemsstat eller det land, hvor personen er registreret, forstås ved »debitors hjemsted« den medlemsstat eller det tredjeland, hvor personen har sit faktiske hovedsæde
6) »indkomstens hjemsted«: den medlemsstat eller det tredjeland, hvor aktiverne, som genererer den indkomst, der er den primære kilde til tilbagebetaling af forpligtelsen i forbindelse med en eksponering hidrørende fra specialiseret långivning, er beliggende
7) »udenlandsk eksponering«: en generel krediteksponering, hvis låntager ikke er beliggende i instituttets hjemland
8) »eksponering hidrørende fra specialiseret långivning«: generelle krediteksponeringer, som besidder de i artikel 147, stk. 8, i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede egenskaber.
Artikel 2
Beliggenhed af generelle krediteksponeringer
1. Alle generelle krediteksponeringer, der ikke falder ind under stk. 2-5 i denne artikel, henføres til låntagers hjemsted.
2. Generelle krediteksponeringer mod CIU'er som omhandlet i artikel 112, litra o), i forordning (EU) nr. 575/2013 henføres til hjemstedet for låntageren i de underliggende eksponeringer. Hvis der til låntagerne i de underliggende eksponeringer i en given CIU-eksponering svarer mere end én beliggenhed, kan artikel 4, stk. 2, i denne forordning også omfatte denne CIU-eksponering.
3. Eksponeringer hidrørende fra specialiseret långivning som omhandlet i artikel 147, stk. 8, i forordning (EU) nr. 575/2013 henføres til indkomstens hjemsted.
4. Generelle krediteksponeringer mod andre poster som omhandlet i artikel 112, litra q), i forordning (EU) nr. 575/2013 henføres til instituttets hjemland, hvis instituttet ikke kan identificere låntageren i disse eksponeringer.
5. Følgende generelle krediteksponeringer kan henføres til instituttets hjemland:
a)
eksponeringer mod CIU'er som omhandlet i artikel 112, litra o), i forordning (EU) nr. 575/2013, hvis instituttet ikke kan identificere hjemstedet for låntageren eller låntagerne i de underliggende eksponeringer ud fra internt eller eksternt tilgængelige oplysninger uden uforholdsmæssige vanskeligheder
b)
udenlandske eksponeringer, hvis omfang ikke overstiger 2 % af summen af det pågældende instituts generelle krediteksponeringer, eksponeringer i handelsbeholdningen og securitiseringseksponeringer. Ved beregning af summen af de generelle krediteksponeringer, eksponeringer i handelsbeholdningen og securitiseringseksponeringer ses der bort fra generelle krediteksponeringer, hvis beliggenhed er fastlagt i overensstemmelse med litra a) i dette stykke samt stk. 4.
6. Institutterne beregner procentsatsen omhandlet i stk. 5, litra b), såvel årligt som på ad hoc-basis. En ad hoc-beregning er påkrævet, når en begivenhed, som berører instituttets finansielle eller økonomiske situation, indtræffer.
Artikel 3
Geografisk beliggenhed af eksponeringer i handelsbeholdningen
1. Eksponeringer i handelsbeholdningen henføres til debitors hjemsted, jf. dog stk. 2 og stk. 3.
2. For eksponeringer i handelsbeholdningen omfattet af kapitalgrundlagskravene i tredje del, afsnit IV, kapitel 5, i forordning (EU) nr. 575/2013 fastlægger institutterne den geografiske beliggenhed ved at multiplicere deres samlede risikoeksponeringsbeløb med forholdet mellem:
a)
kapitalgrundlagskravene for underporteføljer opdelt efter den geografiske beliggenhed fastlagt i overensstemmelse med modellen i tredje del, afsnit IV, kapitel 5, i forordning (EU) nr. 575/2013 og
b)
summen af kapitalgrundlagskravene fastlagt i litra a) for alle geografiske beliggenheder.
3. Institutter, hvis samlede eksponeringer i handelsbeholdningen ikke overstiger 2 % af summen af deres generelle krediteksponeringer, eksponeringer i handelsbeholdningen og securitiseringseksponeringer, kan henføre disse eksponeringer til instituttets hjemland.
4. Institutterne beregner procentsatsen omhandlet i stk. 3 såvel årligt som på ad hoc-basis. En ad hoc-beregning er påkrævet, når en begivenhed, som berører instituttets finansielle eller økonomiske situation, indtræffer.
Artikel 4
Geografisk beliggenhed af securitiseringseksponeringer
1. En securitiseringseksponering henføres til hjemstedet for låntageren i de underliggende eksponeringer.
2. Hvis der til låntageren i de underliggende eksponeringer i en given securitiseringseksponering svarer mere end én beliggenhed, kan denne eksponering henføres til hjemstedet for den låntager i de underliggende eksponeringer, som tegner sig for den største andel af de underliggende securitiseringseksponeringer.
3. Securitiseringseksponeringer, for hvilke der ikke foreligger oplysninger om de underliggende securitiseringseksponeringer, kan henføres til instituttets hjemland, hvis instituttet ikke kan identificere den underliggende låntager ud fra internt eller eksternt tilgængelige oplysninger, eller det ville være uforholdsmæssigt vanskeligt at indhente disse oplysninger.
Artikel 5
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 4. juni 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 1152/2014,
annettu 4 päivänä kesäkuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU täydentämisestä sellaisten teknisten sääntelystandardien osalta, jotka koskevat merkityksellisten luottovastuiden maantieteellisen sijaintipaikan määrittämistä laitoskohtaisten vastasyklisten pääomapuskurikantojen laskemiseksi
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (1) ja erityisesti sen 140 artiklan 7 kohdan kolmannen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Laitoskohtaisten vastasyklisten pääomapuskurikantojen laskeminen edellyttää, että omien varojen vaatimusten sijaintipaikka määritetään maantieteellisesti tietyn laitoksen kaikille luottovastuille, mukaan lukien kaupankäyntivarastoon kuuluvat vastuut ja kaikki arvopaperistetut vastuut.
(2)
Maantieteellinen sijaintipaikka olisi määritettävä vastuisiin liittyvän riskin sijaintipaikan perusteella. Näin varmistetaan, että vastasyklisen pääomapuskurin täytäntöönpanon yhteydessä luodut lisävarannot kohdennetaan rahoitusjärjestelmään, jossa luotonannon kasvu on liiallista.
(3)
Vastapuolen tai velallisen kotipaikkaa olisi yleensäkin käytettävä perusteena määritettäessä kaikkien luottovastuiden maantieteellistä sijaintipaikkaa, koska sen katsotaan heijastavan parhaiten sitä, missä riski sijaitsee, mistä syystä sillä on myös merkitystä rahoitusjärjestelmän kannalta. Niiden luottovastuiden osalta, jotka Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (2) 147 artiklan 8 kohdan nojalla luokitellaan erityiskohteiden rahoitukseen liittyviksi vastuiksi, maantieteellisen sijaintipaikan olisi kuitenkin oltava paikka, jossa omaisuuserät tuottavat tulot, joihin velan takaisinmaksu pääasiassa perustuu.
(4)
Jotta merkityksellisten luottovastuiden maantieteellisen sijaintipaikan määrittämistoimenpiteet ymmärretään selkeästi ja yksiselitteisesti, on olennaisen tärkeää antaa määritelmät tässä asetuksessa käytetyille teknisille ilmaisuille.
(5)
Vastuut, joita laitoksella on oikeushenkilöön nähden, olisi periaatteessa kohdennettava siihen jäsenvaltioon tai kolmanteen maahan, jossa kyseisellä oikeushenkilöllä on sääntömääräinen kotipaikka. Oikeushenkilön sääntömääräinen kotipaikka voi kuitenkin olla muu kuin sen tosiasiallinen kotipaikka. Tämä on tunnustettu tuomioistuimen päätöksissä asioissa C-81/87 (Daily Mail), C-212/97 (Centros), C-208/00 (Überseering), C-167/01 (Inspire Art), C-411/03 (Sevic) sekä C-210/06 (Cartesio). Vastasyklisen pääomapuskurin asianmukaisen kohdentamisen varmistamiseksi kyseisissä tapauksissa laitosten, jotka ovat tietoisia tällaisesta eroavuudesta vastapuolen suhteen, olisi kohdennettava merkitykselliset vastuut asiaankuuluvan oikeushenkilön tosiasiallisen kotipaikan sijaintipaikkaan.
(6)
On aiheellista, että yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin liittyvät saamiset kohdennetaan suojattavan vastuun vastapuolen sijaintipaikkaan, kuten tässä asetuksessa täsmennetään. Jos suojattavan vastuun vastapuolen määrittäminen on kohtuuttoman vaivalloista, yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin liittyvä saaminen voidaan kohdentaa laitoksen kotijäsenvaltioon.
(7)
Muihin varoihin liittyvät vastuut olisi kohdennettava laitoksen kotijäsenvaltioon, jos niiden vastapuolta ei voida määrittää.
(8)
Niiden laitosten osalta, joiden ulkomainen kokonaisvastuu on pieni tai kaupankäyntivarastoon liittyvä toiminta on vähäistä, olisi otettava huomioon suhteellisuus- ja olennaisuusnäkökohdat siten, että näiden laitosten sallitaan käyttää yksinkertaisempia kohdentamismenetelmiä. Näin pyritään keventämään niiden pienempien laitosten rasitetta, joilla on yleensä vain vähän ulkomaantoimintaa ja kaupankäyntivarastoon liittyvää toimintaa.
(9)
Tämä asetus perustuu teknisten sääntelystandardien luonnoksiin, jotka Euroopan pankkiviranomainen on toimittanut komissiolle.
(10)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimen julkisen kuulemisen niistä teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (3) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
1)
’yleisellä luottovastuulla’ riskin määrää, joka lasketaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 92 artiklan 3 kohdan mukaisesti direktiivin 2013/36/EU 140 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta vastuusta;
2)
’kaupankäyntivarastoon kuuluvalla vastuulla’ riskin määrää, joka lasketaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 92 artiklan 3 kohdan mukaisesti direktiivin 2013/36/EU 140 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitetusta vastuusta;
3)
’arvopaperistetulla vastuulla’ riskin määrää, joka lasketaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 92 artiklan 3 kohdan mukaisesti direktiivin 2013/36/EU 140 artiklan 4 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta vastuusta;
4)
’vastapuolen sijaintipaikalla’ sitä jäsenvaltiota tai kolmatta maata, jossa luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä, joka on laitoksen vastapuoli yleisessä luottovastuussa, kaupankäyntivarastoon kuulumattoman rahoitusvälineen liikkeeseenlaskija tai vastapuoli kaupankäyntivarastoon kuulumattomassa vastuussa, on vakituinen asuinpaikka (luonnollisen henkilön tapauksessa) tai sääntömääräinen kotipaikka (oikeushenkilön tapauksessa); jos oikeushenkilön tosiasiallinen kotipaikka sijaitsee muussa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa kuin siinä, jossa sen sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee, ’vastapuolen sijaintipaikalla’ tarkoitetaan sitä jäsenvaltiota tai kolmatta maata, jossa sillä on tosiasiallinen kotipaikka;
5)
’velallisen sijaintipaikalla’ sitä jäsenvaltiota tai kolmatta maata, jossa luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä, joka on kaupankäyntivarastoon kuuluvan rahoitusvälineen liikkeeseenlaskija tai vastapuoli kaupankäyntivarastoon kuuluvassa vastuussa, on vakituinen asuinpaikka (luonnollisen henkilön tapauksessa) tai sääntömääräinen kotipaikka (oikeushenkilön tapauksessa); jos oikeushenkilön tosiasiallinen kotipaikka sijaitsee muussa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa kuin siinä, jossa sen sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee, ’velallisen sijaintipaikalla’ tarkoitetaan sitä jäsenvaltiota tai kolmatta maata, jossa sillä on tosiasiallinen kotipaikka;
6)
’tulojen sijaintipaikalla’ sitä jäsenvaltiota tai kolmatta maata, jossa sijaitsevat omaisuuserät, jotka tuottavat tulot, joihin erityiskohteiden rahoitusta koskevaan vastuuseen liittyvän velan takaisinmaksu pääasiassa perustuu;
7)
’ulkomaisella vastuulla’ yleistä luottovastuuta, jonka vastapuoli ei sijaitse laitoksen kotijäsenvaltiossa;
8)
’erityiskohteiden rahoitusta koskevalla vastuulla’ yleistä luottovastuuta, jolla on asetuksen (EU) N:o 575/2013 147 artiklan 8 kohdassa tarkoitetut ominaispiirteet.
2 artikla
Yleisten luottovastuiden sijaintipaikka
1. Kaikki yleiset luottovastuut, jotka eivät kuulu tämän artiklan 2-5 kohdan soveltamisalaan, on kohdennettava vastapuolen sijaintipaikkaan.
2. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 112 artiklan o alakohdassa tarkoitetut yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin liittyvät yleiset luottovastuut on kohdennettava suojattavien vastuiden vastapuolen sijaintipaikkaan. Jos tietyn yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin liittyvän saamisen suojattavien vastuiden vastapuolille on osoitettu useampi kuin yksi sijaintipaikka, tämän asetuksen 4 artiklan 2 kohtaa voidaan soveltaa myös kyseiseen yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin liittyvään saamiseen.
3. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 147 artiklan 8 kohdassa tarkoitetut erityiskohteiden rahoitukseen liittyvät vastuut on kohdennettava tulojen sijaintipaikkaan.
4. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 112 artiklan q alakohdassa tarkoitettuihin muihin eriin liittyvät yleiset luottovastuut on kohdennettava laitoksen kotijäsenvaltioon, jos laitos ei kykene määrittämään niiden vastapuolta.
5. Seuraavat yleiset luottovastuut voidaan kohdentaa laitoksen kotijäsenvaltioon:
a)
asetuksen (EU) N:o 575/2013 112 artiklan o alakohdassa tarkoitetut yhteistä sijoitustoimintaa harjoittaviin yrityksiin liittyvät saamiset, jos laitos ei ilman kohtuutonta vaivaa kykene määrittämään suojattavien vastuiden vastapuolen tai vastapuolten sijaintipaikkaa saatavilla olevien sisäisten tai ulkoisten tietojen perusteella;
b)
ulkomaiset vastuut, jotka yhteenlaskettuina ovat enintään kaksi prosenttia kyseisen laitoksen yleisten luottovastuiden, kaupankäyntivarastoon kuuluvien vastuiden ja arvopaperistettujen vastuiden kokonaismäärästä. Yleisten luottovastuiden, kaupankäyntivarastoon kuuluvien vastuiden ja arvopaperistettujen vastuiden kokonaismäärä lasketaan jättämällä pois yleiset luottovastuut, joiden sijaintipaikka määräytyy tämän kohdan a alakohdan ja 4 kohdan mukaisesti.
6. Laitosten on laskettava 5 kohdan b alakohdassa tarkoitettu prosenttiosuus vuosittain ja tapauskohtaisesti. Tapauskohtainen laskelma vaaditaan sellaisen tapahtuman ilmetessä, joka vaikuttaa laitokseen rahoitukselliseen tai taloudelliseen tilanteeseen.
3 artikla
Kaupankäyntivarastoon kuuluvien vastuiden maantieteellinen sijaintipaikka
1. Jollei 2 ja 3 kohdasta muuta johdu, kaupankäyntivarastoon kuuluvat vastuut kohdennetaan velallisen sijaintipaikkaan.
2. Niiden kaupankäyntivarastoon kuuluvien vastuiden osalta, joihin sovelletaan omien varojen vaatimuksia asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannessa osassa olevan IV osaston 5 luvun nojalla, laitosten on määritettävä maantieteellinen sijaintipaikka kertomalla niiden yhteenlaskettu riskien määrä jäljempänä olevien lukujen välisellä suhdeluvulla:
a)
omien varojen vaatimukset osasalkuille, jotka jaotellaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannessa osassa olevan IV osaston 5 luvussa säädetyn mallin mukaisesti määritetyn maantieteellisen sijaintipaikan mukaisesti; sekä
b)
a alakohdan nojalla määritettyjen omien varojen vaatimusten summa kaikkien maantieteellisten sijaintipaikkojen osalta.
3. Laitokset, joiden kaupankäyntivarastoon kuuluvien vastuiden kokonaismäärä on enintään kaksi prosenttia niiden yleisten luottovastuiden, kaupankäyntivarastoon kuuluvien vastuiden ja arvopaperistettujen vastuiden kokonaismäärästä, voivat kohdentaa kyseiset vastuut laitoksen kotijäsenvaltioon.
4. Laitosten on laskettava 3 kohdassa tarkoitettu prosenttiosuus vuosittain ja tapauskohtaisesti. Tapauskohtainen laskelma vaaditaan sellaisen tapahtuman ilmetessä, joka vaikuttaa laitoksen rahoitukselliseen tai taloudelliseen tilanteeseen.
4 artikla
Arvopaperistettujen vastuiden maantieteellinen sijaintipaikka
1) Arvopaperistettu vastuu on kohdennettava suojattavien vastuiden vastapuolen sijaintipaikkaan.
2) Jos tietyn arvopaperistetun vastuun suojattavien vastuiden vastapuolelle voidaan osoittaa useampi kuin yksi sijaintipaikka, kyseinen vastuu voidaan kohdentaa sen suojattavien vastuiden vastapuolen sijaintipaikkaan, jolla on suurin osuus suojattavista arvopaperistetuista vastuista.
3) Arvopaperistetut vastuut, joiden osalta ei ole saatavilla tietoja suojattavista arvopaperistetuista vastuista, voidaan kohdentaa laitoksen kotijäsenvaltioon, jos laitos ei ilman kohtuutonta vaivaa tietojen saamiseksi kykene määrittämään suojattavien vastuiden vastapuolta saatavilla olevien sisäisten tai ulkoisten tietojen perusteella.
5 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 4 päivänä kesäkuuta 2014.