KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 1394/2014
af 20. oktober 2014
om fastsættelse af en udsmidsplan for visse pelagiske fiskerier i de sydvestlige farvande
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF (1), særlig artikel 15, stk. 6, og artikel 18, stk. 1 og 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Forordning (EU) nr. 1380/2013 tager sigte på gradvist at bringe udsmid til ophør i alle EU-fiskerier, ved at der indføres en forpligtelse til at lande arter, der er omfattet af fangstbegrænsninger.
(2)
Ved artikel 15, stk. 6, i forordning (EU) nr. 1380/2013 tillægges Kommissionen beføjelser til ved hjælp af delegerede retsakter at vedtage planer vedrørende udsmid for en periode på højst tre år på grundlag af fælles henstillinger, som medlemsstaterne udarbejder i samråd med de relevante rådgivende råd.
(3)
Belgien, Spanien, Frankrig, Nederlandene og Portugal har en direkte interesse i spørgsmål vedrørende fiskeriforvaltning i de sydvestlige farvande. Disse medlemsstater har efter høring af Det Rådgivende Råd for Pelagiske Bestande, Det Rådgivende Råd for det Åbne Hav/Højsøflåden og Det Rådgivende Råd for de Sydvestlige Farvande forelagt Kommissionen en fælles henstilling med specifikke foranstaltninger. Der er indhentet videnskabelige udtalelser fra de relevante videnskabelige organer. Foranstaltningerne i den fælles henstilling er i overensstemmelse med artikel 15, stk. 6, i forordning (EU) nr. 1380/2013 og bør derfor i overensstemmelse med samme forordnings artikel 18, stk. 3, fastsættes i nærværende forordning.
(4)
Når det gælder de sydvestlige farvande kommer landingsforpligtelsen i henhold til artikel 15, stk. 1, litra a), i forordning (EU) nr. 1380/2013 til at gælde for alle fartøjer, der fisker efter små og store pelagiske arter, når der er tale om arter, der er omfattet af fangstbegrænsninger, fra den 1. januar 2015.
(5)
I henhold til den fælles henstilling bør udsmidsplanen fra den 1. januar 2015 omfatte fiskeriet efter visse små og store pelagiske arter, nemlig fiskeriet efter hestemakrel, almindelig makrel, brisling, ansjos, hvid tun, blåhvilling og blå hestemakrel i ICES-underområde VIII, IX og X og i CECAF-afsnit 34.1.1, 34.1.2 og 34.2.0.
(6)
Ifølge den fælles henstilling bør ansjos, hestemakrel, blå hestemakrel og almindelig makrel fanget i notfiskeri i ICES-underområde VIII, IX og X og i CECAF-afsnit 34.1.1, 34.1.2 og 34.2.0 være undtaget fra landingsforpligtelsen, fordi der er tale om arter, som ifølge den videnskabelige dokumentation udviser en høj overlevelsesrate som omhandlet i artikel 15, stk. 4, litra b), i forordning (EU) nr. 1380/2013. Den fælles henstilling indeholder videnskabelig dokumentation til støtte for en høj overlevelsesrate, hvori der henvises til en bestemt videnskabelig undersøgelse af fisks overlevelsesrater i forbindelse med udslipning af fisk i notfiskeriet i EU's sydlige farvande. Overlevelsesraten afhænger ifølge undersøgelsen af, hvor længe fiskene har været samlet i noten, og hvor mange fisk der har været i noten samtidig, to faktorer, der typisk er begrænsede i disse fiskerier. Disse oplysninger er gennemgået af STECF (på komitéens andet plenarmøde i 2014). STECF har konkluderet, at forudsat at resultaterne af overlevelsesundersøgelsen er repræsentative for overlevelsesraterne i erhvervsfiskeriet, vil andelen af fisk, der overlever udslipning, være over 50 %. I artikel 19b, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 850/98 (2) nedlægges der forbud mod at lade makrel og sild slippe ud, før nettet er taget helt om bord på et fiskerfartøj med tab af døde eller døende fisk til følge. Undtagelsen anfægter ikke det gældende forbud, eftersom fiskene slippes ud på et tidspunkt i fangstarbejdet, hvor fiskene efterfølgende udviser en stor overlevelsesrate. En sådan undtagelse bør derfor inkluderes i denne forordning.
(7)
Den fælles henstilling omfatter desuden fire de minimis-undtagelser fra landingsforpligtelsen for visse fiskerier og op til visse niveauer. Den dokumentation, som medlemsstaterne har indsendt, er gennemgået af STECF, som konkluderer, at den fælles henstilling er velbegrundet, når det gælder de højere omkostninger ved at håndtere uønskede fangster, idet begrundelsen i nogle tilfælde endog er understøttet af en kvalitativ vurdering af omkostningerne. I lyset af ovenstående og i mangel af videnskabelige oplysninger, der viser det modsatte, bør der fastsættes de minimis-undtagelser i overensstemmelse med procentsatserne i den fælles henstilling og på niveauer, som ikke overstiger dem, der er tilladt i henhold til artikel 15, stk. 5, i forordning (EU) nr. 1380/2013.
(8)
De minimis-undtagelsen for blåhvilling (Micromesistius poutassou) på op til højst 7 % i 2015 og 2016 og 6 % i 2017 af de samlede årlige fangster, der tages i pelagisk trawlfiskeri til industriformål efter nævnte bestand i ICES-underområde VIII med henblik på forarbejdning om bord til råvare til surimifremstilling, er begrundet i det faktum, at det ikke er muligt at øge selektiviteten i dette fiskeri, og at omkostningerne ved håndtering af de uønskede fangster er uforholdsmæssigt store. STECF konkluderer, at undtagelsen er velbegrundet. Omhandlede undtagelse bør derfor inkluderes i denne forordning.
(9)
De minimis-undtagelsen på op til højst 7 % i 2015 og 2016 og 6 % i 2017 for hvid tun (Thunnus alalunga) af de samlede årlige fangster af hvid tun i det direkte fiskeri efter denne art med pelagisk partrawl (PTM) i ICES-underområde VIII er begrundet i de uforholdsmæssigt store omkostninger ved håndtering af uønskede fangster. Der er tale om omkostninger i forbindelse med oplagring og håndtering på havet og på land. STECF gør i sin vurdering opmærksom på, at der er risiko for highgrading. Undtagelsen anfægter dog ikke artikel 19a i forordning (EF) nr. 850/98. Omhandlede undtagelse bør derfor inkluderes i denne forordning.
(10)
De minimis-undtagelsen på op til højst 5 % i 2015 og 2016 og 4 % i 2017 af de samlede årlige fangster i det pelagiske trawlfiskeri efter ansjos (Engraulis encrasicolus), almindelig makrel (Scomber scombrus) og hestemakrel (Trachurus spp.) i ICES-under område VIII er begrundet i den kendsgerning, at det er vanskeligt at øge selektiviteten i dette fiskeri. STECF konkluderer, at undtagelsen er velbegrundet, når det gælder almindelig makrel og hestemakrel, og nævner, at der er en vis risiko for highgrading, når det gælder ansjos. Undtagelsen anfægter dog ikke artikel 19a i forordning (EF) nr. 850/98. Omhandlede undtagelse bør derfor inkluderes i denne forordning.
(11)
Endelig er der foreslået en de minimis-undtagelse for notfiskeriet i ICES-underområde VIII, IX og X og i CECAF-afsnit 34.1.1, 34.1.2 og 34.2.0 efter følgende arter: op til højst 5 % i 2015 og 2016 og 4 % i 2017 af de samlede årlige fangster af hestemakrel (Trachurus spp.) og almindelig makrel (Scomber scombrus) og op til højst 2 % i 2015 og 2016 og 1 % i 2017 af de samlede årlige fangster af ansjos (Engraulis encrasicolus). STECF konkluderer, at denne undtagelse er underbygget af overbevisende argumenter, som viser, at det vil være vanskeligt at forbedre selektiviteten i dette fiskeri. Omhandlede undtagelse bør derfor inkluderes i denne forordning.
(12)
Endelig indeholder den fælles erklæring en bevarelsesmæssig mindstereferencestørrelse på 9 cm for to fiskerier efter ansjos med det formål at sikre beskyttelsen af ungfisk af denne art. STECF har vurderet denne foranstaltning og har konkluderet, at den ikke vil have nogen indvirkning på unge individer af denne art, at den vil øge den andel af fangsten, der kan anvendes til konsum uden at øge fiskeridødeligheden, og at den kan være en fordel, når det gælder kontrol og håndhævelse. Den bevarelsesmæssige mindstereferencestørrelse i ansjosfiskeriet bør derfor fastsættes til 9 cm.
(13)
Eftersom foranstaltningerne i denne forordning har en direkte indvirkning på de økonomiske aktiviteter og planlægningen af EU-fiskerflådens fangstsæson, bør denne forordning træde i kraft umiddelbart efter offentliggørelsen. For at overholde de frister, der er fastsat i artikel 15 i forordning (EU) nr. 1380/2013, bør den anvendes fra den 1. januar 2015. Denne forordning bør i overensstemmelse med nævnte forordnings artikel 15, stk. 6, højst anvendes i en periode på tre år -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning fastsættes de nærmere bestemmelser for gennemførelsen fra den 1. januar 2015 af den landingsforpligtelse, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1380/2013, i de sydvestlige farvande som defineret i nævnte forordnings artikel 4, stk. 2, litra d), i de fiskerier, der er anført i bilaget til nærværende forordning.
Artikel 2
Undtagelse begrundet i en høj overlevelsesrate
Uanset artikel 15, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1380/2013 anvendes landingsforpligtelsen ikke på fangster af ansjos, hestemakrel, blå hestemakrel og almindelig makrel, der er fanget i ikkeindustrielt notfiskeri. Sådanne fangster må slippes ud, forudsat at noten ikke er halet helt om bord.
Artikel 3
De minimis-undtagelser
Uanset artikel 15, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1380/2013 må følgende mængder smides ud:
a)
når det gælder blåhvilling (Micromesistius poutassou) op til højst 7 % i 2015 og 2016 og 6 % i 2017 af de samlede årlige fangster, der tages i pelagisk trawlfiskeri til industriformål efter nævnte art i ICES-underområde VIII med henblik på forarbejdning om bord til råvare til surimifremstilling
b)
op til højst 7 % i 2015 og 2016 og 6 % i 2017 for hvid tun (Thunnus alalunga) af de samlede årlige fangster af hvid tun i det direkte fiskeri efter denne art med pelagisk partrawl (PTM) i ICES-underområde VIII
c)
op til højst 5 % i 2015 og 2016 og 4 % i 2917 af de samlede årlige fangster i det pelagiske trawlfiskeri efter ansjos (Engraulis encrasicolus), almindelig makrel (Scomber scombrus) og hestemakrel (Trachurus spp.) i ICES-under område VIII
d)
i notfiskeriet i ICES-underområde VIII, IX og X og i CECAF-afsnit 34.1.1, 34.1.2 og 34.2.0 efter følgende arter: op til højst 5 % i 2015 og 2016 og 4 % i 2017 af de samlede årlige fangster af hestemakrel (Trachurus spp.) og almindelig makrel (Scomber scombrus) og op til højst 2 % i 2015 og 2016 og 1 % i 2017 af de samlede årlige fangster af ansjos (Engraulis encrasicolus).
Artikel 4
Bevarelsesmæssig mindstereferencestørrelse
Den bevarelsesmæssige mindstereferencestørrelse for ansjos (Engraulis encrasicolus) fanget i ICES-underområde IX og i CECAF-afsnit 34.1.2 er på 9 cm.
Artikel 5
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2017.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. oktober 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 1394/2014,
annettu 20 päivänä lokakuuta 2014,
tiettyä lounaisilla vesialueilla harjoitettavaa pelagista kalastusta koskevasta poisheittämissuunnitelmasta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11 päivänä joulukuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 (1) ja erityisesti sen 15 artiklan 6 kohdan ja 18 artiklan 1 ja 3 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 tavoitteena on saaliiden poisheittämisen lopettaminen asteittain kaikissa unionin kalastuksissa ottamalla käyttöön purkamisvelvoite, joka koskee saalisrajoitusten alaisten lajien saaliita.
(2)
Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 6 kohdassa siirretään komissiolle valta hyväksyä delegoidulla säädöksellä poisheittämissuunnitelmia enintään kolmen vuoden ajaksi niiden yhteisten suositusten perusteella, jotka jäsenvaltiot ovat laatineet kuultuaan asianomaisia neuvoa-antavia toimikuntia.
(3)
Belgialla, Espanjalla, Ranskalla, Alankomailla ja Portugalilla on lounaisilla vesialueilla välitön kalastuksenhoitoetu. Nämä jäsenvaltiot toimittivat komissiolle erityisiä toimenpiteitä sisältävän yhteisen suosituksen kuultuaan pelagista neuvoa-antavaa toimikuntaa, pitkän matkan neuvoa-antavaa toimikuntaa ja lounaisten vesialueiden neuvoa-antavaa toimikuntaa. Asiaankuuluvilta tieteellisiltä elimiltä on saatu tieteelliset lausunnot. Yhteiseen suositukseen sisältyvät toimenpiteet noudattavat asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 6 kohtaa, ja näin ollen ne pitäisi asetuksen (EU) N:o 1380/2013 18 artiklan 3 kohden mukaisesti sisällyttää tähän asetukseen.
(4)
Lounaisilla vesialueilla purkamisvelvoitetta pitäisi asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti soveltaa viimeistään 1 päivästä tammikuuta 2015 kaikkiin aluksiin, jotka harjoittavat sellaisten pienten ja suurten pelagisten lajien kalastusta, jotka ovat kyseisissä kalastuksissa saalisrajoitusten alaisia.
(5)
Yhteisen suosituksen mukaisesti poisheittämissuunnitelman pitäisi kattaa tietyt pienten ja suurten pelagisten lajien kalastukset eli piikkimakrillin, makrillin, kilohailin, sardellin, valkotonnikalan, mustakitaturskan ja perunpiikkimakrillin kalastukset ICES-alueilla VIII, IX ja X ja CECAF-alueilla 34.1.1, 34.1.2 ja 34.2.0 1 päivästä tammikuuta 2015.
(6)
Yhteiseen suositukseen sisältyy purkamisvelvoitetta koskeva poikkeus, joka koskee sardellin, piikkimakrillin, perunpiikkimakrillin ja makrillin kurenuottakalastusta ICES-alueilla VIII, IX ja X ja CECAF-alueilla 34.1.1, 34.1.2 ja 34.2.0 ja joka perustuu tieteelliseen näyttöön korkeasta eloonjäämisasteesta, asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti. Korkeaa eloonjäämisastetta tukeva tieteellinen näyttö esitettiin yhteisessä suosituksessa, jossa viitattiin erityiseen, kalojen eloonjäämistä kurenuottakalastuksessa vapauttamisen yhteydessä Euroopan eteläisillä vesillä käsitelleeseen tieteelliseen tutkimukseen. Tutkimuksessa todettiin, että eloonjäämisaste riippuu siitä, kuinka kauan ja kuinka tiiviisti kalat ovat olleet pakkautuneina verkossa; pakkautumisen aika ja tiiviys jäävät tyypillisesti rajallisiksi näissä kalastuksissa. STECF tarkasteli näitä tietoja (vuonna 2014 pidetyssä toisessa täysistunnossaan). STECF:n mielipide oli, että olettaen, että eloonjäämistutkimuksen tulokset ovat edustavia kaupalliseen kalastustoimintaan liittyvien eloonjäämisasteiden osalta, vapaaksi päästetyistä kaloista jää eloon todennäköisesti yli 50 prosenttia. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 850/98 (2) 19 b artiklan 2 kohdassa kielletään ennen verkon nostamista kokonaisuudessaan alukselle tapahtuva makrillien tai sillien vapaaksi päästäminen, jonka seurauksena kuolleet tai kuolevat kalat menetetään. Suosituksessa esitetty eloonjäämisasteeseen perustuva poikkeus ei vaikuta voimassa olevaan kieltoon, koska kalojen vapaaksi päästäminen tapahtuu sellaisessa kalastuksen vaiheessa, että kalojen vapaaksi päästämisen jälkeinen eloonjäämisaste on korkea. Sen vuoksi tällainen poikkeus olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(7)
Yhteinen suositus sisältää myös neljä purkamisvelvoitetta koskevaa de minimis -poikkeusta tietyissä kalastuksissa ja tiettyihin tasoihin saakka. STECF tarkasteli jäsenvaltioiden toimittamaa näyttöä ja totesi, että yhteiset suositukset sisälsivät perusteltuja argumentteja, jotka liittyivät tahattomien saaliiden käsittelykustannusten kasvuun ja joita joissakin tapauksissa tuettiin laadullisella arvioinnilla kustannuksista. Edellä kuvatun vuoksi ja koska eriävä tieteellinen näyttö puuttuu, on asianmukaista ottaa käyttöön de minimis -poikkeukset yhteisessä suosituksessa ehdotettujen prosenttiosuuksien mukaisesti siten, etteivät asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 5 kohdassa sallitut osuudet ylity.
(8)
Mustakitaturskaa (Micromesistius poutassou) koskeva de minimis -poikkeus eli enintään 7 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 6 prosenttia vuonna 2017 vuotuisesta kokonaissaaliista, joka pyydetään kyseisen lajin teollisessa pelagisessa troolarikalastuksessa ICES-alueella VIII kyseisen lajin jalostamiseksi aluksella surimimassaksi, perustuu siihen seikkaan, ettei lisääntynyttä valikoivuutta voida saavuttaa ja että tahattomien saaliiden käsittelykustannukset ovat suhteettomat. STECF toteaa, että poikkeus on riittävän hyvin perusteltu. Sen vuoksi kyseinen poikkeus olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(9)
Valkotonnikalaa (Thunnus alalunga) koskeva de minimis -poikkeus eli enintään 7 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 6 prosenttia vuonna 2017 vuotuisesta kokonaissaaliista valkotonnikalan kohdennetussa kalastuksessa parittaisilla välivesitrooleilla ICES-alueella VIII perustuu tahattomien saaliiden suhteettomiin käsittelykustannuksiin. Kyseessä ovat varastointi- ja käsittelykustannukset merellä ja maissa. STECF mainitsi arvioinnissaan saaliiden arvon keinotekoisen nostamisen riskin. Tämä poikkeus ei kuitenkaan rajoita asetuksen (EY) N:o 850/98 19 a artiklan soveltamista. Sen vuoksi kyseinen poikkeus olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(10)
Sardellia (Engraulis encrasicolus), makrillia (Scomber scombrus) ja piikkimakrillia (Trachurus spp.) koskeva de minimis -poikkeus, joka on enintään 5 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 4 prosenttia vuonna 2017 vuotuisesta kokonaissaaliista pelagisessa troolikalastuksessa ICES-alueella VIII, perustuu siihen, miten vaikeaa on parantaa valikoivuutta kyseisessä kalastuksessa. STECF katsoo, että poikkeus on hyvin perusteltu makrillin ja piikkimakrillin osalta, ja panee merkille erityisen saaliiden arvon keinotekoisen nostamisen riskin sardellin osalta. Tämä poikkeus ei kuitenkaan rajoita asetuksen (EY) N:o 850/98 19 a artiklan soveltamista. Sen vuoksi kyseinen poikkeus olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(11)
Viimeinen de minimis -poikkeus koskee kurenuottakalastusta ICES-alueilla VIII, IX ja X ja CECAF-alueilla 34.1.1, 34.1.2 ja 34.2.0 kohteena seuraavat lajit: enintään 5 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 4 prosenttia vuonna 2017 piikkimakrillin (Trachurus spp.) ja makrillin (Scomber scombrus) vuotuisesta kokonaissaaliista ja enintään 2 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 1 prosentti vuonna 2017 sardellin (Engraulis encrasicolus) vuotuisesta kokonaissaaliista. STECF katsoo, että kyseisen poikkeuksen tueksi esitetään perusteltuja argumentteja, joilla osoitetaan, miten vaikeaa on parantaa valikoivuutta tässä kalastuksessa. Sen vuoksi kyseinen poikkeus olisi sisällytettävä tähän asetukseen.
(12)
Lopuksi yhteinen suositus sisältää 9 senttimetriksi asetetun säilyttämisen vähimmäisviitekoon kahdessa sardellin kalastuksessa kyseisen lajin nuorten yksilöiden suojelemiseksi. STECF arvioi tätä toimenpidettä ja katsoi, ettei se vaikuttaisi kielteisesti nuoriin sardelleihin, että se lisäisi sellaisten saaliiden määrää, jotka voidaan myydä ihmisravinnoksi kasvattamatta kuitenkaan kalastuskuolevuutta, ja että siitä voisi koitua etua valvonnan ja täytäntöönpanon kannalta. Sardellin säilyttämisen vähimmäisviitekooksi olisi sen vuoksi vahvistettava 9 senttimetriä.
(13)
Koska tällä asetuksella säädetyt toimenpiteet vaikuttavat suoraan unionin alusten kalastuskauden suunnitteluun ja kalastuskauden taloudelliseen toimintaan, asetuksen olisi tultava voimaan heti sen julkaisemisen jälkeen. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklassa asetetun aikataulun noudattamiseksi asetusta olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2015. Mainitun asetuksen 15 artiklan 6 kohdan nojalla tätä asetusta olisi sovellettava enintään kolmen vuoden ajan,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan yksityiskohdat, jotka koskevat tämän asetuksen liitteessä määritettyjä kalastuksia koskevan, asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 1 kohdassa säädetyn purkamisvelvoitteen täytäntöönpanoa 1 päivästä tammikuuta 2015 mainitun asetuksen 4 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetuilla lounaisilla vesillä.
2 artikla
Eloonjäämisasteeseen perustuva poikkeus
Poiketen siitä, mitä asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 1 kohdassa säädetään, purkamisvelvoitetta ei sovelleta pienimuotoisessa kurenuottakalastuksessa saatuihin sardelli-, piikkimakrilli-, perunpiikkimakrilli- ja makrillisaaliisiin. Kaikki tällaiset saaliit voidaan vapauttaa edellyttäen, ettei verkkoa ole nostettu kokonaisuudessaan alukselle.
3 artikla
De minimis -poikkeukset
Poiketen siitä, mitä asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 1 kohdassa säädetään, seuraavat määrät saa heittää pois:
a)
mustakitaturska (Micromesistius poutassou): enintään 7 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 6 prosenttia vuonna 2017 vuotuisesta kokonaissaaliista, joka pyydetään kyseisen lajin teollisessa pelagisessa troolarikalastuksessa ICES-alueella VIII kyseisen lajin jalostamiseksi aluksella surimimassaksi;
b)
valkotonnikala (Thunnus alalunga): enintään 7 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 6 prosenttia vuonna 2017 vuotuisesta kokonaissaaliista valkotonnikalan kohdennetussa kalastuksessa parittaisilla välivesitrooleilla ICES-alueella VIII;
c)
sardelli (Engraulis encrasicolus), makrilli (Scomber scombrus) ja piikkimakrilli (Trachurus spp.): enintään 5 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 4 prosenttia vuonna 2017 vuotuisesta kokonaissaaliista pelagisessa troolikalastuksessa ICES-alueella VIII;
d)
kurenuottakalastuksessa ICES-alueilla VIII, IX ja X ja CECAF-alueilla 34.1.1, 34.1.2 ja 34.2.0, kun kohteena ovat seuraavat lajit: enintään 5 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 4 prosenttia vuonna 2017 piikkimakrillin (Trachurus spp.) ja makrillin (Scomber scombrus) vuotuisesta kokonaissaaliista ja enintään 2 prosenttia vuonna 2015 ja vuonna 2016 ja 1 prosentti vuonna 2017 sardellin (Engraulis encrasicolus) vuotuisesta kokonaissaaliista.
4 artikla
Säilyttämisen vähimmäisviitekoko
Säilyttämisen vähimmäisviitekoko on ICES-suuralueella IX ja CECAF-alueella 34.1.2 pyydetyn sardellin (Engraulis encrasicolus) osalta 9 senttimetriä.
5 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivän tammikuuta 2015 ja 31 päivän joulukuuta 2017 välisenä aikana.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 20 päivänä lokakuuta 2014.