KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 342/2014
af 21. januar 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF og til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder for anvendelse af beregningsmetoderne for kapitalkrav i finansielle konglomerater
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 49, stk. 6,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF af 16. december 2002 om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF, 79/267/EØF, 92/49/EØF, 92/96/EØF, 93/6/EØF og 93/22/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/78/EF og 2000/12/EF (2), særlig artikel 21a, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I finansielle konglomerater, der i betydeligt omfang driver bank- eller investeringsvirksomhed og forsikringsvirksomhed, bør dobbeltanvendelse af elementer, som opfylder betingelserne for beregning af egenkapital i det finansielle konglomerat, dvs. dobbelt gearing, samt eventuel uhensigtsmæssig frembringelse af egenkapital inden for en gruppe, fjernes for at give et præcist billede af den egenkapital, som konglomeraterne har til disposition til at dække tab og til at sikre supplerende kapital i det finansielle konglomerat.
(2)
Det er vigtigt at sikre, at egenkapital, som overstiger den egenkapital, der er nødvendig for at dække sektorspecifikke solvenskrav, kun medtages i konglomeratet, hvis der ikke er noget til hinder for at overføre aktiver eller tilbagebetale forpligtelser mellem forskellige enheder i konglomeratet, herunder tværsektorielt.
(3)
Et finansielt konglomerat bør kun medtage egenkapital, som overstiger den egenkapital, der er nødvendig for at dække sektorspecifikke solvenskrav, ved beregning af dets egenkapital, hvis den pågældende kapital kan overføres mellem enheder i det finansielle konglomerat.
(4)
Der bør indføres passende regler, hvori der tages hensyn til, at sektorspecifikke egenkapitalkrav er udarbejdet med henblik på at dække risici i den pågældende sektor og ikke er beregnet til at dække risici uden for den pågældende sektor.
(5)
For at sikre konsekvent anvendelse af beregningen af supplerende kapitalkrav bør de sektorspecifikke krav, som omfatter solvenskrav med henblik herpå, opregnes. De pågældende krav bør ikke have indvirkning på sektorreglerne om de foranstaltninger, der skal træffes, hvis sektorspecifikke solvenskrav ikke overholdes. De nødvendige foranstaltninger bør, navnlig når der opstår et underskud i et finansielt konglomerat, fordi det kombinerede bufferkrav i afsnit VII, kapitel 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (3) ikke overholdes, baseres på foranstaltningerne i nævnte kapitel.
(6)
Der bør ved beregning af det supplerende kapitalkrav i et finansielt konglomerat både beregnes et teoretisk solvenskrav og et teoretisk kapitalgrundlagskrav for uregulerede enheder i det finansielle konglomerat.
(7)
Del II i bilag I til direktiv 2002/87/EF indeholder tre tekniske metoder til beregning af kapitalkrav i det finansielle konglomerat: »regnskabskonsolideringsmetoden« (metode 1), »metoden med fradrag og sammenlægning« (metode 2) og »kombinationsmetoden« (metode 3), som tillader en kombination af metode 1 og 2. De tekniske beregningsmetoder 1 og 2 bør præciseres med henblik på at sikre konsekvent anvendelse heraf. Endvidere bør de omstændigheder, hvorunder metode 3 kan anvendes, præciseres, og det bør sikres, at de kompetente myndigheder tillader anvendelse af den pågældende metode under lignende omstændigheder, anvender fælles kriterier og kræver, at metoden anvendes konsekvent i alle finansielle konglomerater. De kompetente myndigheder bør kun tillade anvendelse af metode 3, såfremt et finansielt konglomerat kan dokumentere, at det ikke ville være rimeligt muligt kun at anvende metode 1 eller metode 2. Metode 3 bør anvendes konsekvent over tid for at sikre ækvivalente betingelser. Da de tekniske beregningsmetoder anvendes i overensstemmelse med de tekniske principper i del I i bilag I til direktiv 2002/87/EF, er det også nødvendigt at præcisere de pågældende principper.
(8)
Metode 1 til beregning af koncernsolvensen, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF (4), og metode 1 til beregning af supplerende kapitalkrav, jf. direktiv 2002/87/EF, bør anses for at være ækvivalente, idet begge metoder er i overensstemmelse med hovedformålene for supplerende tilsyn. Begge metoder sikrer fjernelse af frembringelse af egenkapital inden for en gruppe og beregning af egenkapital i overensstemmelse med definitionerne og begrænsningerne i de relevante sektorregler.
(9)
Beføjelserne til at vedtage reguleringsmæssige tekniske standarder i artikel 49, stk. 6, i forordning (EU) nr. 575/2013 hænger tæt sammen med beføjelserne i artikel 21a, stk. 3, i direktiv 2002/87/EF, idet begge vedrører konsekvent anvendelse af de beregningsmetoder, der er opstillet i bilaget til nævnte direktiv. Af hensyn til sammenhængen mellem de beregningsmetoder, som præciseres med henblik på de pågældende retsakter, og for at de personer, som er omfattet af disse beregningsmetoder, lettere kan få et samlet overblik over og samlet adgang til dem, er det hensigtsmæssigt at samle alle de i medfør af nævnte beføjelser vedtagne reguleringsmæssige tekniske standarder i én enkelt forordning.
(10)
Denne forordning er baseret på de nye sektorspecifikke solvensordninger, som er oprettet i Unionen med det formål at sikre, at beregningsmetoderne anvendes så konsekvent som muligt. Denne forordning bør derfor ikke finde anvendelse før datoen for anvendelse af forordning (EU) nr. 575/2013. De bestemmelser, der er afhængige af anvendelsen af direktiv 2009/138/EF, bør finde anvendelse fra datoen for nævnte direktivs anvendelse. Eksisterende nationale gennemførelsesbestemmelser om beregning af supplerende kapitalkrav bør derfor fortsat anvendes på de områder, der ikke er harmoniseret ved denne forordning, i perioden indtil forordningen finder fuldstændig anvendelse, og tilgrundliggende beregninger, som er baseret på regler for forsikringssektoren, bør baseres på de regler for forsikringssektoren, som finder anvendelse på tidspunktet for den pågældende beregning.
(11)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA), Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (EIOPA) og Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) har forelagt Kommissionen i fællesskab.
(12)
EBA, EIOPA og ESMA har gennemført åbne offentlige høringer om det udkast til tekniske reguleringsmæssige standarder, som denne forordning er baseret på, analyseret de eventuelle tilknyttede omkostninger og fordele, jf. artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (5), artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1094/2010 (6) og artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 (7), og anmodet interessentgruppen for banker, nedsat i henhold til artikel 37 i forordning (EU) nr. 1093/2010, interessentgruppen for forsikringer, nedsat i henhold til artikel 37 i forordning (EU) nr. 1094/2010, og interessentgruppen for værdipapirer og markeder, nedsat i henhold til artikel 37 i forordning (EU) nr. 1095/2010, om rådgivning -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
FORMÅL OG DEFINITIONER
Artikel 1
Genstand
I denne forordning præciseres de tekniske principper og tekniske beregningsmetoder, som er anført i bilag I til direktiv 2002/87/EF, med henblik på alternativerne til fradrag som omhandlet i artikel 49, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 og med henblik på beregning af egenkapital og supplerende kapitalkrav som omhandlet i artikel 6, stk. 2, i direktiv 2002/87/EF.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) »forsikringsledet finansielt konglomerat«: et finansielt konglomerat, hvis væsentligste finansielle sektor er forsikringssektoren, jf. artikel 3, stk. 2, i direktiv 2002/87/EF
2) »bankledet finansielt konglomerat«: et finansielt konglomerat, hvis væsentligste finansielle sektor enten er banksektoren eller investeringsservicesektoren, jf. artikel 3, stk. 2, i direktiv 2002/87/EF.
KAPITEL II
TEKNISKE PRINCIPPER
Artikel 3
Fjernelse af dobbelt gearing og frembringelse af egenkapital inden for en gruppe
Egenkapital, som er frembragt direkte eller indirekte ved transaktioner inden for en gruppe, medtages ikke ved beregning af supplerende kapitalkrav i et finansielt konglomerat.
Artikel 4
Mulighed for at overføre og gøre egenkapital disponibel
1. Anerkendt egenkapital i en reguleret enhed, som overstiger den egenkapital, der er nødvendig for at dække sektorspecifikke solvenskrav, jf. artikel 9, medtages ikke i beregningen af egenkapitalen i et finansielt konglomerat eller af summen af egenkapitalen i de enkelte regulerede og uregulerede enheder i den finansielle sektor i det finansielle konglomerat, medmindre nuværende eller forventede praktiske eller retlige forhold ikke er til hinder for overførsel af egenkapital mellem enheder i det finansielle konglomerat.
2. Den enhed, der er nævnt i artikel 6, stk. 2, femte afsnit, i direktiv 2002/87/EF skal, når den forelægger koordinatoren resultaterne af beregningen og de for beregningen relevante data, der er nævnt i det pågældende afsnit, bekræfte og dokumentere over for koordinatoren, at stk. 1 er overholdt.
Artikel 5
Sektorspecifik egenkapital
1. Egenkapital som nævnt i stk. 2, der er disponibel i en reguleret enhed, kan anvendes til dækning af risici i den sektor, som anerkender denne egenkapital, men ikke til dækning af risici i andre finansielle sektorer.
2. Egenkapital som nævnt i stk. 1 er ikke:
a)
egentlige kernekapitalposter, hybride kernekapitalposter og supplerende kapitalposter som defineret i forordning (EU) nr. 575/2013
b)
kernekapitalelementer i institutter omfattet af kravene i direktiv 2009/138/EF, hvis de pågældende elementer er klassificeret som tier 1-kapital eller tier 2-kapital, jf. artikel 94, stk. 1 og 2, i nævnte direktiv.
Artikel 6
Underskud af egenkapital i det finansielle konglomerat
1. Såfremt der er underskud af egenkapital i det finansielle konglomerat, må kun egenkapitalelementer, der opfylder betingelserne i henhold til sektorreglerne for både banksektoren og forsikringssektoren, anvendes til at dække det pågældende underskud.
2. Egenkapital som nævnt i stk. 1 er følgende:
a)
egentlig kernekapital som defineret i artikel 50 i forordning (EU) nr. 575/2013
b)
kernekapitalelementer, hvis de pågældende elementer er klassificeret som tier 1-kapital, jf. artikel 94, stk. 1, i direktiv 2009/138/EF, og medtagelse af de pågældende elementer ikke er begrænset ved delegerede retsakter vedtaget i henhold til artikel 99 i nævnte direktiv
c)
hybrid kernekapital som defineret i artikel 61 i forordning (EU) nr. 575/2013
d)
kernekapitalelementer, hvis de pågældende elementer er klassificeret som tier 1-kapital, jf. artikel 94, stk. 1, i direktiv 2009/138/EF, og medtagelse af de pågældende elementer er begrænset ved delegerede retsakter vedtaget i henhold til artikel 99 i nævnte direktiv
e)
supplerende kapital som defineret i artikel 71 i forordning (EU) nr. 575/2013
f)
kernekapitalelementer, hvis de pågældende elementer er klassificeret som tier 2-kapital, jf. artikel 94, stk. 2, i direktiv 2009/138/EF.
3. Egenkapitalelementer, som anvendes til at dække underskuddet, skal være i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1.
Artikel 7
Konsekvens
De regulerede enheder eller det blandede finansielle holdingselskab i et finansielt konglomerat skal anvende beregningsmetoden konsekvent over tid.
Artikel 8
Konsolidering
For så vidt angår forsikringsledede finansielle konglomerater, anses metode 1 til beregning af koncernsolvensen for forsikrings- og genforsikringsselskaber, jf. artikel 230, 231 og 232 i direktiv 2009/138/EF, og metode 1 til beregning af de supplerende kapitalkrav for de regulerede enheder i et finansielt konglomerat, jf. bilag I til direktiv 2002/87/EF, for at være ækvivalente, forudsat at anvendelsesområdet for koncerntilsyn i afsnit III i direktiv 2009/138/EF ikke er væsentligt forskelligt fra anvendelsesområdet for supplerende tilsyn i kapitel II i direktiv 2002/87/EF.
Artikel 9
Solvenskrav
1. Såfremt reglerne for forsikringssektoren finder anvendelse, anses solvenskapitalkravet, jf. artikel 100 og 218 i direktiv 2009/138/EF, herunder eventuelle kapitaltillæg anvendt i overensstemmelse med artikel 37 i nævnte direktiv, i henhold til artikel 216, stk. 4, artikel 231, stk. 7, artikel 232, artikel 233, stk. 6, artikel 238, stk. 2 og 3, i nævnte direktiv for at udgøre solvenskravene med henblik på beregning af de supplerende kapitalkrav.
2. Såfremt reglerne for bank- eller investeringsservicesektoren finder anvendelse, anses kapitalgrundlagskrav, jf. tredje del, afsnit I, kapitel 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, og krav i henhold til nævnte forordning eller til direktiv 2013/36/EU om at have et kapitalgrundlag, der er større end de pågældende krav, herunder et krav som følge af processen til vurdering af den interne kapital i artikel 73 i nævnte direktiv, eventuelle krav stillet af en kompetent myndighed i henhold til artikel 104, stk. 1, litra a), i nævnte direktiv, de kombinerede bufferkrav som defineret i artikel 128, stk. 6, i nævnte direktiv og foranstaltninger truffet i henhold til artikel 458 eller 459 i forordning (EU) nr. 575/2013, for at udgøre solvenskravene med henblik på beregning af de supplerende kapitalkrav.
Artikel 10
Det finansielle konglomerats egenkapital og solvenskrav
1. Det finansielle konglomerats egenkapital og solvenskrav beregnes i overensstemmelse med definitionerne og begrænsningerne i de relevante sektorregler, jf. dog artikel 14, stk. 7, 8 og 9.
2. Porteføljeadministrationsselskabers egenkapital beregnes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1, litra l), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF (8). Porteføljeadministrationsselskabers solvenskrav svarer til kravene i artikel 7, stk. 1, litra a), i nævnte direktiv.
3. Forvaltere af alternative investeringsfondes egenkapital beregnes i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, litra ad), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU (9). Forvaltere af alternative investeringsfondes solvenskrav svarer til kravene i artikel 9 i nævnte direktiv.
Artikel 11
Behandling af tværsektorielle besiddelser
1. Såfremt en enhed i et bankledet finansielt konglomerat har en besiddelse i en enhed i den finansielle sektor, som hører til forsikringssektoren, og som fratrækkes i henhold til artikel 14, stk. 3, og artikel 15, stk. 3, stilles der ikke supplerende kapitalkrav til den pågældende besiddelse i det finansielle konglomerat.
2. Såfremt anvendelsen af stk. 1 fører til en direkte ændring af størrelsen af det forventede tab efter metoden med interne ratings, jf. tredje del, afsnit II, kapitel 3, i forordning (EU) nr. 575/2013, lægges der et beløb svarende til den pågældende ændring til det finansielle konglomerats egenkapital.
Artikel 12
Teoretisk kapitalgrundlagskrav og teoretiske solvenskrav for uregulerede enheder i den finansielle sektor
1. Såfremt et blandet finansielt holdingselskab har kapitalinteresser i en ureguleret enhed i den finansielle sektor, beregnes det teoretiske kapitalgrundlagskrav og de teoretiske solvenskrav for den pågældende enhed i overensstemmelse med sektorreglerne for det finansielle konglomerats væsentligste sektor.
2. For en ureguleret enhed i den finansielle sektor, som ikke er nævnt i stk. 1, beregnes det teoretiske kapitalgrundlagskrav og de teoretiske solvenskrav i overensstemmelse med sektorreglerne for den finansielle sektor, der er nærmest den uregulerede enhed i den finansielle sektor. Hvilken finansiel sektor der er nærmest, bestemmes på grundlag af den relevante enheds aktiviteter og det omfang, hvori enheden gennemfører disse aktiviteter. Hvis det ikke er muligt at identificere den nærmeste finansielle sektor entydigt, anvendes sektorreglerne i det finansielle konglomerats væsentligste sektor.
Artikel 13
Sektorspecifikke overgangs- og undtagelsesbestemmelser
De sektorregler, der anvendes til beregning af supplerende kapitalkrav, skal omfatte eventuelle overgangs- eller undtagelsesbestemmelser, som finder anvendelse i sektoren.
KAPITEL III
TEKNISKE BEREGNINGSMETODER
Artikel 14
Præcisering af teknisk beregning efter metode 1 i henhold til direktiv 2002/87/EF
1. Et finansielt konglomerats egenkapital beregnes på grundlag af de konsoliderede regnskaber i overensstemmelse med de for det supplerende tilsyn i direktiv 2002/87/EF relevante regnskabsregler under hensyntagen til stk. 5, hvis det er relevant.
2. For så vidt angår bankledede finansielle konglomerater behandles ukonsoliderede kapitalandele ved beregning af det finansielle konglomerats egenkapital som følger:
a)
ukonsoliderede væsentlige kapitalandele, som besiddes af en enhed i den finansielle sektor, jf. artikel 43 i forordning (EU) nr. 575/2013, som hører til forsikringssektoren, trækkes fuldt ud fra konglomeratets egenkapital
b)
ukonsoliderede kapitalandele, som ikke er nævnt i litra a), som besiddes af en enhed i den finansielle sektor, som hører til forsikringssektoren, trækkes fuldt ud fra konglomeratets egenkapital, jf. artikel 46 i forordning (EU) nr. 575/2013.
3. Eventuel egenkapital udstedt af en enhed i et finansielt konglomerat, som besiddes af en anden enhed i det pågældende finansielle konglomerat, trækkes fra konglomeratets egenkapital, hvis beløbet ikke allerede er fjernet i regnskabskonsolideringsprocessen, jf. dog stk. 2.
4. En virksomhed, som er en fælles kontrolleret enhed med henblik på de relevante regnskabsregler, behandles i overensstemmelse med sektorregler om pro rata-konsolidering eller medregning af forholdsmæssige andele.
5. Såfremt en enhed, som er omfattet af direktiv 2009/138/EF, udgør en del af et finansielt konglomerat, baseres beregningen af de supplerende kapitalkrav i det finansielle konglomerat på værdiansættelsen af aktiver og passiver beregnet i overensstemmelse med afsnit I, kapitel VI, afdeling 1 og 2, i direktiv 2009/138/EF.
6. Såfremt aktiv- eller passivværdier er omfattet af filtre og fradrag, jf. anden del, afsnit I, i forordning (EU) nr. 575/2013, er de aktiv- eller passivværdier, der anvendes med henblik på beregning af de supplerende kapitalkrav, de værdier, der tillægges de relevante enheder i henhold til nævnte forordning, dog ikke aktiver og passiver, som tillægges andre enheder i det finansielle konglomerat.
7. Såfremt sektorregler indeholder krav om beregning af en tærskel eller grænse, beregnes tærsklen eller grænsen i konglomeratet på grundlag af det finansielle konglomerats konsoliderede data og efter de fradrag, der kræves i stk. 2 og 3.
8. Med henblik på beregning af tærskler eller grænser betragtes regulerede enheder i et finansielt konglomerat, som indgår i et instituts konsoliderede situation, jf. første del, afsnit II, kapitel 2, afdeling 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, sammen.
9. Med henblik på beregning af tærskler eller grænser betragtes regulerede enheder i et finansielt konglomerat, som indgår i koncerntilsyn, jf. afsnit III i direktiv 2009/138/EF, sammen.
10. Med henblik på beregning af tærskler eller grænser i den regulerede enhed, beregner regulerede enheder i et finansielt konglomerat, som hverken er omfattet af stk. 8 eller 9, hver for sig deres respektive tærskler og grænser i overensstemmelse med sektorreglerne for den regulerede enhed.
11. Ved sammenlægning af de relevante sektorspecifikke solvenskrav foretages der udelukkende justering i henhold til artikel 11 eller som følge af justering af sektorspecifikke tærskler og grænser, jf. stk. 7.
Artikel 15
Præcisering af teknisk beregning efter metode 2 i henhold til direktiv 2002/87/EF
1. Såfremt egenkapitalen i en reguleret enhed i henhold til de relevante sektorregler er omfattet af et filter, behandles det af et filter omfattede beløb på en af følgende måder:
a)
det af et filter omfattede beløb, som er det nettobeløb, der skal tages højde for ved beregning af kapitalinteressers egenkapital, lægges til kapitalinteressers bogførte værdi, jf. artikel 6, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2002/87/EF, hvis det af et filter omfattede beløb forhøjer den lovpligtige kapital
b)
det af et filter omfattede beløb, der er nævnt i litra a), trækkes fra kapitalinteressers bogførte værdi, jf. artikel 6, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2002/87/EF, hvis det af et filter omfattede beløb reducerer den lovpligtige kapital.
2. For så vidt angår bankledede finansielle konglomerater, trækkes væsentlige kapitalandele i en enhed i den finansielle sektor, jf. artikel 43 i forordning (EU) nr. 575/2013, som hører til forsikringssektoren, og som ikke er en kapitalinteresse, fuldt ud fra egenkapitalposter i den enhed, som besidder instrumentet, i overensstemmelse med de sektorregler, som finder anvendelse på den pågældende enhed.
3. Investeringer inden for en gruppe i kapitalinstrumenter, som i overensstemmelse med sektorregler opfylder betingelserne for beregning af egenkapital, skal under hensyn til relevante sektorspecifikke grænser fratrækkes eller udelades ved beregning af egenkapital.
4. Supplerende kapitalkrav beregnes i overensstemmelse med formlen i bilaget.
Artikel 16
Præcisering af de omstændigheder, hvorunder metode 3 kan anvendes i henhold til direktiv 2002/87/EF
1. Kompetente myndigheder kan kun tillade anvendelse af metode 3, jf. bilag I til direktiv 2002/87/EF, under en af følgende omstændigheder:
a)
det er ikke rimeligt muligt at anvende enten metode 1, jf. bilag I til direktiv 2002/87/EF, i forbindelse med alle enheder eller metode 2, jf. bilag I til direktiv 2002/87/EF, i forbindelse med alle enheder i et finansielt konglomerat, navnlig fordi metode 1 ikke kan anvendes i forbindelse med en eller flere enheder, idet de ikke er omfattet af konsolidering, eller fordi en reguleret enhed er etableret i et tredjeland og det ikke er muligt at indhente tilstrækkelige oplysninger til at anvende en af metoderne i forbindelse med den pågældende enhed
b)
de enheder, som kunne anvende en af metoderne, er samlet set ubetydelige i forhold til formålene med det supplerende tilsyn af regulerede enheder i et finansielt konglomerat.
2. Alle regulerede enheder i et finansielt konglomerat, som ikke er nævnt i stk. 1, skal enten anvende metode 1 eller metode 2.
3. Såfremt en kompetent myndighed tillader anvendelse af metode 3 i forbindelse med et finansielt konglomerat, skal metoden anvendes konsekvent over tid.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 17
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 5, artikel 6, stk. 2, artikel 8, artikel 9, stk. 1, og artikel 14, stk. 5 og 9, finder anvendelse fra den dato for anvendelse, der er nævnt i artikel 309, stk. 1, i direktiv 2009/138/EF.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. januar 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 342/2014,
annettu 21 päivänä tammikuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/87/EY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä finanssiryhmittymien vakavaraisuusvaatimusten laskentamenetelmien soveltamista koskevilla teknisillä sääntelystandardeilla
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) ja erityisesti sen 49 artiklan 6 kohdan,
ottaa huomioon finanssiryhmittymään kuuluvien luottolaitosten, vakuutusyritysten ja sijoituspalveluyritysten lisävalvonnasta sekä neuvoston direktiivien 73/239/ETY, 79/267/ETY, 92/49/ETY, 92/96/ETY, 93/6/ETY ja 93/22/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 98/78/EY ja 2000/12/EY muuttamisesta 16 päivänä joulukuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/87/EY (2) ja erityisesti sen 21 a artiklan 3 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Olisi estettävä se, että finanssiryhmittymät, joihin kuuluu merkittävää pankki- tai sijoitustoimintaa sekä vakuutustoimintaa, käyttävät omien varojen laskentaan soveltuvia osuuksia moninkertaisesti finanssiryhmittymän tasolla (pääoman moninkertainen hyväksikäyttö) ja luovat omia varoja epäasianmukaisesti ryhmittymän sisällä, jotta saataisiin tarkka käsitys siitä, onko ryhmittymillä omia varoja kattamaan tappiot ja täyttämään omia varoja koskevat lisävaatimukset finanssiryhmittymän tasolla.
(2)
On tärkeää varmistaa, että omat varat, jotka ylittävät alakohtaisten vakavaraisuusvaatimusten täyttämiseen tarvittavat omat varat, otetaan huomioon ryhmittymän tasolla vain, jos varojen siirrolle ryhmittymään kuuluvien yhteisöjen välillä - tai alalta toiselle - ei ole esteitä.
(3)
Finanssiryhmittymän olisi otettava omien varojen laskennassa huomioon omat varat, jotka ylittävät alakohtaisten vakavaraisuusvaatimusten täyttämiseen tarvittavat omat varat, vain silloin, kun kyseiset varat ovat siirrettävissä finanssiryhmittymään kuuluvien yhteisöjen välillä.
(4)
Olisi annettava asianmukaiset säännöt, joissa otetaan huomioon, että alakohtaiset omien varojen vaatimukset on suunniteltu kattamaan kyseiseen alaan liittyvät riskit eikä sen ulkopuolisia riskejä.
(5)
Jotta voitaisiin varmistaa lisävakavaraisuusvaatimusten johdonmukainen soveltaminen, olisi ilmoitettava alakohtaiset vaatimukset, joihin kuuluvat myös laskentaan liittyvät vakavaraisuusvaatimukset. Kyseiset vaatimukset eivät saisi rajoittaa sellaisten alakohtaisten säännösten soveltamista, joissa säädetään, mitä toimenpiteitä on toteutettava alakohtaisten vakavaraisuusvaatimusten rikkomisen johdosta. Erityisesti, kun finanssiryhmittymän tasolla syntyy vaje, joka johtuu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (3) VII osaston 4 luvun mukaisen yhteenlasketun puskurivaatimuksen rikkomisesta, tarvittavien toimenpiteiden olisi perustuttava mainitussa luvussa vahvistettuihin toimenpiteisiin.
(6)
Laskettaessa finanssiryhmittymän lisävakavaraisuusvaatimusta finanssiryhmittymään kuuluville sääntelemättömille rahoitusalan yhteisöille olisi laskettava sekä laskennallinen vakavaraisuusvaatimus että laskennallinen omien varojen määrä.
(7)
Direktiivin 2002/87/EY liitteessä I olevassa II osassa esitetään seuraavat kolme teknistä menetelmää finanssiryhmittymän vakavaraisuusvaatimusten laskemiseksi: tilinpäätösten konsolidointi (menetelmä 1), vähentäminen ja yhteenlaskeminen (menetelmä 2) ja yhdistelmämenetelmä (menetelmä 3), joka mahdollistaa menetelmien 1 ja 2 yhdistämisen. Teknisiä laskentamenetelmiä 1 ja 2 olisi täsmennettävä niiden johdonmukaisen soveltamisen varmistamiseksi. Lisäksi olisi täsmennettävä, missä olosuhteissa menetelmää 3 voidaan käyttää, ja varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset sallivat kyseisen menetelmän käytön samankaltaisissa olosuhteissa, soveltavat yhteisiä perusteita ja edellyttävät, että menetelmää sovelletaan johdonmukaisesti kaikissa finanssiryhmittymissä. Toimivaltaisten viranomaisten olisi sallittava menetelmän 3 soveltaminen vain silloin, kun finanssiryhmittymä voi osoittaa, että menetelmän 1 tai 2 soveltaminen ei yksinään olisi kohtuullisesti katsoen mahdollista. Menetelmän 3 käytön olisi oltava ajan mittaan johdonmukaista sen varmistamiseksi, että edellytykset vastaavat toisiaan. Koska teknisiä laskentamenetelmiä käytetään direktiivin 2002/87/EY liitteessä I olevassa I osassa tarkoitettujen teknisten periaatteiden mukaisesti, olisi täsmennettävä myös kyseisiä periaatteita.
(8)
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/138/EY (4) mukaisessa ryhmän vakavaraisuuden laskennassa käytettävän menetelmän 1 ja direktiivin 2002/87/EY mukaisessa lisävakavaraisuusvaatimusten laskennassa käytettävän menetelmän 1 olisi katsottava vastaavan toisiaan, koska molemmat menetelmät ovat lisävalvonnan päätavoitteiden mukaiset. Molemmilla menetelmillä varmistetaan, ettei ryhmittymän sisällä luoda omia varoja ja että omat varat lasketaan asianomaisissa alakohtaisissa säännöissä vahvistettujen määritelmien ja rajojen mukaisesti.
(9)
Asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 6 kohdassa säädetty säädösvallan siirtäminen teknisten sääntelystandardien hyväksymistä varten liittyy läheisesti direktiivin 2002/87/EY 21 a artiklan 3 kohdassa säädettyyn säädösvallan siirtämiseen, koska molemmissa on kyse mainitun direktiivin liitteessä vahvistettujen laskentamenetelmien johdonmukaisesta soveltamisesta. Jotta varmistettaisiin kyseisissä säädöksissä vahvistettujen laskentamenetelmien johdonmukaisuus ja jotta niiden, jotka kuuluvat kyseisten velvoitteiden soveltamisalaan, olisi helpompi saada näistä säännöksistä kattava käsitys ja tutustua niihin yhtäläisesti, on suotavaa, että kaikki mainittujen säädösvallan siirtojen mukaisesti hyväksytyt tekniset sääntelystandardit sisällytetään yhteen asetukseen.
(10)
Tämän asetuksen olisi perustuttava uusiin alakohtaisiin vakavaraisuusjärjestelyihin, jotka on otettu käyttöön unionissa sen varmistamiseksi, että laskentamenetelmiä sovelletaan mahdollisimman johdonmukaisesti. Sen vuoksi tätä asetusta ei pitäisi soveltaa ennen sitä päivää, jona asetusta (EU) N:o 575/2013 aletaan soveltaa. Sääntöjä, joiden soveltaminen riippuu direktiivin 2009/138/EY soveltamisesta, olisi alettava soveltaa samana päivänä, jona kyseistä direktiiviä aletaan soveltaa. Lisävakavaraisuusvaatimusten nykyisten kansallisten laskentatapojen käyttöä olisi sen vuoksi jatkettava aloilla, joita ei ole yhdenmukaistettu tällä asetuksella, siihen asti, kun asetusta aletaan soveltaa täysimääräisesti, ja vakuutusalan alakohtaisiin sääntöihin perustuvien taustalaskelmien olisi perustuttava laskenta-ajankohtana sovellettaviin vakuutusalan alakohtaisiin sääntöihin.
(11)
Tämä asetus perustuu teknisten sääntelystandardien luonnoksiin, jotka Euroopan valvontaviranomaiset eli Euroopan pankkiviranomainen, jäljempänä ’EPV’, Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen, jäljempänä ’EVLEV’, ja Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen, jäljempänä ’EAMV’, ovat toimittaneet komissiolle.
(12)
EPV, EVLEV ja EAMV ovat järjestäneet avoimet julkiset kuulemiset niistä teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoineet kyseisiin luonnoksiin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (5) 10 artiklan, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1094/2010 (6) 10 artiklan ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1095/2010 (7) 10 artiklan mukaisesti sekä pyytäneet lausuntoa asetuksen (EU) N:o 1093/2010 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä, asetuksen (EU) N:o 1094/2010 37 artiklan mukaisesti perustetulta vakuutusalan osallisryhmältä ja asetuksen (EU) N:o 1095/2010 37 artiklan mukaisesti perustetulta arvopaperimarkkina-alan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa täsmennetään direktiivin 2002/87/EY liitteessä I lueteltuja teknisiä periaatteita ja teknisiä laskentamenetelmiä asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja vähentämistä koskevia vaihtoehtoja varten sekä direktiivin 2002/87/EY 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua omien varojen ja lisävakavaraisuusvaatimuksen laskentaa varten.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)
’vakuutusyrityksen johtamalla finanssiryhmittymällä’ finanssiryhmittymää, jonka tärkein rahoitussektori on vakuutusala direktiivin 2002/87/EY 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti;
2)
’pankin tai sijoituspalveluyrityksen johtamalla finanssiryhmittymällä’ finanssiryhmittymää, jonka tärkein rahoitussektori on joko pankkiala tai rahoituspalveluala direktiivin 2002/87/EY 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
II LUKU
TEKNISET PERIAATTEET
3 artikla
Pääoman moninkertaisen hyväksikäytön ja ryhmittymän sisäisen omien varojen luomisen estäminen
Omia varoja, jotka ovat suoraan tai välillisesti lähtöisin ryhmittymän sisäisistä liiketoimista, ei oteta huomioon laskettaessa lisävakavaraisuusvaatimuksia finanssiryhmittymän tasolla.
4 artikla
Omien varojen siirrettävyys ja saatavuus
1. Säännellyn yhteisön tasolla hyväksyttyjä omia varoja, jotka ylittävät 9 artiklassa määritettyjen alakohtaisten vakavaraisuusvaatimusten täyttämisen edellyttämän määrän, ei saa ottaa huomioon finanssiryhmittymän eikä kunkin finanssiryhmittymään kuuluvan säännellyn ja sääntelemättömän rahoitusalan yhteisön omien varojen summan laskennassa, jollei varojen siirrolle finanssiryhmittymään kuuluvien yhteisöjen välillä ole sillä hetkellä tai ennakoitavissa käytännöllisiä tai oikeudellisia esteitä.
2. Toimittaessaan koordinaattorille direktiivin 2002/87/EY 6 artiklan 2 kohdan viidennessä alakohdassa tarkoitetut laskelman tulokset ja laskelmassa tarvittavat tiedot kyseisessä alakohdassa tarkoitetun yhteisön on vahvistettava koordinaattorille 1 kohdan noudattaminen ja toimitettava koordinaattorille todisteet sen noudattamisesta.
5 artikla
Alakohtaiset omat varat
1. Jäljempänä 2 kohdassa tarkoitettuja säännellyn yhteisön saatavilla olevia omia varoja on oltava mahdollista käyttää kyseiset omat varat hyväksyvän alan aiheuttamien riskien kattamiseen, eikä niitä saa ottaa huomioon muiden rahoitusalojen riskien kattamisessa.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut omat varat ovat muita kuin seuraavia omia varoja:
a)
asetuksessa (EU) N:o 575/2013 tarkoitetut ydinpääoman, ensisijaisen lisäpääoman tai toissijaisen pääoman erät;
b)
direktiivin 2009/138/EY vaatimusten soveltamisalaan kuuluvien yritysten omat perusvarat, kun kyseiset erät sijoitetaan mainitun direktiivin 94 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti luokkaan 1 tai luokkaan 2.
6 artikla
Finanssiryhmittymän omien varojen riittämättömyys
1. Jos finanssiryhmittymän omien varojen määrä on riittämätön, vajeen kattamiseen saa käyttää ainoastaan niitä omien varojen eriä, joita voidaan käyttää sekä pankki- että vakuutusalan alakohtaisten sääntöjen nojalla.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut omat varat ovat seuraavat:
a)
asetuksen (EU) N:o 575/2013 50 artiklassa määritelty ydinpääoma;
b)
perusvarat, kun kyseiset erät sijoitetaan direktiivin 2009/138/EY 94 artiklan 1 kohdan mukaisesti luokkaan 1 eikä näiden erien käyttöä rajoiteta mainitun direktiivin 99 artiklan mukaisesti hyväksytyillä delegoiduilla säädöksillä;
c)
asetuksen (EU) N:o 575/2013 61 artiklassa määritelty ensisijainen lisäpääoma;
d)
perusvarat, kun kyseiset erät sijoitetaan direktiivin 2009/138/EY 94 artiklan 1 kohdan mukaisesti luokkaan 1 ja näiden erien käyttöä rajoitetaan mainitun direktiivin 99 artiklan mukaisesti hyväksytyillä delegoiduilla säädöksillä;
e)
asetuksen (EU) N:o 575/2013 71 artiklassa määritelty toissijainen pääoma; sekä
f)
perusvarat, kun kyseiset erät sijoitetaan direktiivin 2009/138/EY 94 artiklan 2 kohdan mukaisesti luokkaan 2.
3. Vajeen kattamiseen käytettävien omien varojen on oltava 4 artiklan 1 kohdan mukaisia.
7 artikla
Johdonmukaisuus
Säänneltyjen yhteisöjen tai finanssiryhmittymään kuuluvan rahoitusalan sekaholdingyhtiön on sovellettava laskentamenetelmää johdonmukaisesti eri aikoina.
8 artikla
Konsolidointi
Vakuutusyrityksen johtamien finanssiryhmittymien osalta direktiivin 2009/138/EY 230, 231 ja 232 artiklassa säädetyn vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten ryhmän vakavaraisuuden laskennassa käytettävän menetelmän 1 on katsottava vastaavan direktiivin 2002/87/EY liitteen I mukaisessa finanssiryhmittymän säänneltyjen yhteisöjen lisävakavaraisuusvaatimusten laskennassa käytettävää menetelmää 1 edellyttäen, että direktiivin 2009/138/EY III jakson mukaisen ryhmävalvonnan soveltamisala ei poikkea olennaisesti direktiivin 2002/87/EY II luvun mukaisen lisävalvonnan soveltamisalasta.
9 artikla
Vakavaraisuusvaatimus
1. Jos sovelletaan vakuutusalaa koskevia sääntöjä, direktiivin 2009/138/EY 100 ja 218 artiklassa tarkoitetut vakavaraisuuspääomavaatimukset, mukaan lukien kyseisen direktiivin 37 artiklan mukaisesti sovellettavat lisäpääomavaatimukset, jotka perustuvat mainitun direktiivin 216 artiklan 4 kohtaan, 231 artiklan 7 kohtaan, 232 artiklaan, 233 artiklan 6 kohtaan sekä 238 artiklan 2 ja 3 kohtaan, on katsottava vakavaraisuusvaatimuksiksi laskettaessa lisävakavaraisuusvaatimuksia.
2. Jos sovelletaan pankki- tai sijoituspalvelualaa koskevia sääntöjä, asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan I osaston 1 luvussa säädetyt omien varojen vaatimukset ja kyseisen asetuksen tai direktiivin 2013/36/EU mukaiset vaatimukset, joiden mukaan omien varojen määrän on ylitettävä kyseisten vaatimusten mukainen määrä, mukaan lukien mainitun direktiivin 73 artiklassa säädetystä sisäisen pääoman riittävyyden arviointimenettelystä johtuva vaatimus, kaikki vaatimukset, jotka toimivaltainen viranomainen on asettanut mainitun direktiivin 104 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla, sekä asetuksen (EU) N:o 575/2013 458 tai 459 artiklan nojalla toteutetut toimenpiteet, on katsottava vakavaraisuusvaatimuksiksi laskettaessa lisävakavaraisuusvaatimuksia.
10 artikla
Finanssiryhmittymän omat varat ja vakavaraisuusvaatimukset
1. Jollei 14 artiklan 7, 8 ja 9 kohdasta muuta johdu, finanssiryhmittymän omat varat ja vakavaraisuusvaatimukset on laskettava asianomaisissa alakohtaisissa säännöissä vahvistettujen määritelmien ja rajojen mukaisesti.
2. Omaisuudenhoitoyhtiöiden omat varat on laskettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/65/EY (8) 2 artiklan 1 kohdan l alakohdan mukaisesti. Omaisuudenhoitoyhtiöiden vakavaraisuusvaatimukset ovat kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa vahvistetut vaatimukset.
3. Vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien omat varat on laskettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/61/EU (9) 4 artiklan 1 kohdan ad alakohdan mukaisesti. Vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien vakavaraisuusvaatimukset ovat kyseisen direktiivin 9 artiklassa vahvistetut vaatimukset.
11 artikla
Monialaisten omistusyhteyksien käsittely
1. Jos pankin tai sijoituspalveluyrityksen johtamaan finanssiryhmittymään kuuluvalla yhteisöllä on vakuutusalaan kuuluvassa rahoitusalan yhteisössä omistusyhteys, joka vähennetään 14 artiklan 3 kohdan ja 15 artiklan 3 kohdan nojalla, kyseiseen omistusyhteyteen liittyviä lisävakavaraisuusvaatimuksia ei saa asettaa finanssiryhmittymän tasolla.
2. Jos 1 kohdan soveltaminen aiheuttaa välittömän muutoksen asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannen osan II osaston 3 luvussa tarkoitetulla sisäisten luottoluokitusten menetelmällä saadussa odotettujen tappioiden määrässä, finanssiryhmittymän omiin varoihin on lisättävä kyseistä muutosta vastaava määrä.
12 artikla
Sääntelemättömien rahoitusalan yhteisöjen laskennalliset omat varat ja laskennalliset vakavaraisuusvaatimukset
1. Jos rahoitusalan sekaholdingyhtiöllä on omistusyhteys sääntelemättömässä rahoitusalan yhteisössä, kyseisen yhteisön laskennalliset omat varat ja laskennalliset vakavaraisuusvaatimukset on laskettava finanssiryhmittymän tärkeimmän sektorin alakohtaisten sääntöjen mukaisesti.
2. Muun kuin 1 kohdassa tarkoitetun sääntelemättömän rahoitusalan yhteisön laskennalliset omat varat ja laskennalliset vakavaraisuusvaatimukset on laskettava sääntelemättömän rahoitusalan yhteisön lähimmän rahoitussektorin alakohtaisten sääntöjen mukaisesti. Lähin rahoitussektori on määritettävä kyseisen yhteisön harjoittamien toimintojen perusteella ja sen perusteella, missä laajuudessa se harjoittaa näitä toimintoja. Jos lähintä rahoitussektoria ei ole mahdollista yksilöidä selkeästi, on käytettävä finanssiryhmittymän tärkeimmän sektorin alakohtaisia sääntöjä.
13 artikla
Alakohtaiset siirtymäsäännökset ja voimassa olevien sääntöjen jatkamista koskevat alakohtaiset järjestelyt
Lisävakavaraisuusvaatimusten laskennassa sovellettavien alakohtaisten sääntöjen on sisällettävä eri aloilla sovellettavat siirtymäsäännökset tai eri aloilla voimassa olevien sääntöjen jatkamista koskevat säännökset.
III LUKU
TEKNISET LASKENTAMENETELMÄT
14 artikla
Direktiivissä 2002/87/EY tarkoitetun menetelmän 1 mukaisen teknisen laskennan täsmentäminen
1. Finanssiryhmittymän omat varat on laskettava konsolidoidun tilinpäätöksen perusteella direktiivin 2002/87/EY mukaisen lisävalvonnan soveltamisalaan sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti, ja niissä on otettava soveltuvin osin huomioon 5 kohta.
2. Laskettaessa finanssiryhmittymän omia varoja pankin tai sijoituspalveluyrityksen johtaman finanssiryhmittymän konsolidoimattomia sijoituksia on käsiteltävä seuraavasti:
a)
asetuksen (EU) N:o 575/2013 43 artiklassa tarkoitetut konsolidoimattomat merkittävät sijoitukset rahoitusalan yhteisössä, joka kuuluu vakuutusalalle, on vähennettävä kokonaan ryhmittymän omista varoista;
b)
muut kuin a alakohdassa tarkoitetut konsolidoimattomat sijoitukset rahoitusalan yhteisössä, joka kuuluu vakuutusalalle, on vähennettävä kokonaan ryhmittymän omista varoista asetuksen (EU) N:o 575/2013 46 artiklan mukaisesti.
3. Jollei 2 kohdasta muuta johdu, finanssiryhmittymään kuuluvan yhteisön liikkeeseen laskemat ja samaan finanssiryhmittymään kuuluvan muun yhteisön hallussaan pitämät omat varat on vähennettävä ryhmittymän omista varoista, jos niitä ei ole jo poistettu tilinpäätöksen konsolidointimenettelyssä.
4. Yritystä, joka on asianomaisen tilinpäätössäännöstön mukainen yhteisessä määräysvallassa oleva yhteisö, on käsiteltävä suhteellista konsolidointia tai suhteellisten osuuksien sisällyttämistä koskevien alakohtaisten sääntöjen mukaisesti.
5. Jos direktiivin 2009/138/EY soveltamisalaan kuuluva yhteisö kuuluu finanssiryhmittymään, finanssiryhmittymän lisävakavaraisuusvaatimusten laskennan on perustuttava direktiivin 2009/138/EY I osaston VI luvun 1 ja 2 jakson mukaisesti laskettuun saamisten ja velkojen arvostukseen.
6. Jos saamisten tai velkojen arvoihin sovelletaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 2 osan I osaston mukaisia omiin varoihin sovellettavia suodattimia ja vähennyksiä, lisävakavaraisuusvaatimusten laskennassa käytettävien saamisten tai velkojen arvojen on oltava asianomaisten yhteisöjen arvoja, lukuun ottamatta finanssiryhmittymän muiden yhteisöjen saamisia ja velkoja.
7. Jos alakohtaisissa säännöissä edellytetään kynnysarvon tai rajan laskentaa, ryhmittymän kynnysarvo tai raja on laskettava finanssiryhmittymän konsolidoitujen tietojen perusteella sekä 2 ja 3 kohdassa edellytettyjen vähennysten jälkeen.
8. Kun lasketaan kynnysarvoja tai rajoja, finanssiryhmittymään kuuluvia säänneltyjä yhteisöjä, jotka kuuluvat asetuksen (EU) N:o 575/2013 ensimmäisen osan II osaston 2 luvun 1 jaksossa tarkoitetun laitoksen konsolidoidun aseman soveltamisalaan, on tarkasteltava yhdessä.
9. Kun lasketaan kynnysarvoja tai rajoja, finanssiryhmittymään kuuluvia säänneltyjä yhteisöjä, jotka kuuluvat direktiivin 2009/138/EY III osaston mukaisen ryhmävalvonnan piiriin, on tarkasteltava yhdessä.
10. Kun lasketaan kynnysarvoja tai rajoja säännellyn yhteisön tasolla, finanssiryhmittymään kuuluvien säänneltyjen yhteisöjen, joihin ei sovelleta 8 eikä 9 kohtaa, on laskettava kynnysarvonsa ja rajansa erikseen, säännellyn yhteisön alakohtaisten sääntöjen mukaan.
11. Kun lasketaan yhteen asianomaisia alakohtaisia vakavaraisuusvaatimuksia, muut kuin 11 artiklassa edellytetyt tai alakohtaisiin kynnysarvoihin ja rajoihin 7 kohdan nojalla tehtävistä mukautuksista johtuvat mukautukset ovat kiellettyjä.
15 artikla
Direktiivissä 2002/87/EY tarkoitetun menetelmän 2 mukaisen teknisen laskennan täsmentäminen
1. Jos säännellyn yhteisön omiin varoihin sovelletaan alakohtaisten sääntöjen nojalla omiin varoihin sovellettavaa suodatinta, on sovellettava yhtä seuraavista käsittelytavoista:
a)
suodatettu määrä, joka on omistusyhteyden omien varojen laskennassa huomioon otettava nettomäärä, on lisättävä direktiivin 2002/87/EY 6 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan mukaiseen osuuksien kirjanpitoarvoon, jos suodatettu määrä kasvattaa omien varojen määrää;
b)
a alakohdassa tarkoitettu suodatettu määrä on vähennettävä direktiivin 2002/87/EY 6 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan mukaisesta osuuksien kirjanpitoarvosta, jos suodatettu määrä pienentää omien varojen määrää.
2. Pankin tai sijoituspalveluyrityksen johtamien finanssiryhmittymien osalta asetuksen (EU) N:o 575/2013 43 artiklassa tarkoitettu, vakuutusalalle kuuluvassa yhteisössä oleva merkittävä sijoitus, joka ei ole omistusyhteys, on vähennettävä kokonaan välineen omistavan yhteisön omien varojen eristä kyseiseen yhteisöön sovellettavien alakohtaisten sääntöjen mukaisesti.
3. Ryhmittymän sisäiset sijoitukset pääomainstrumenteissa, jotka voidaan katsoa omiksi varoiksi alakohtaisten sääntöjen mukaisesti ottaen huomioon asianomaiset alakohtaiset rajat, on vähennettävä omista varoista tai jätettävä omia varoja koskevien laskelmien ulkopuolelle.
4. Lisäpääomavaatimukset on laskettava liitteessä olevan laskentakaavan mukaisesti.
16 artikla
Direktiivissä 2002/87/EY tarkoitetun menetelmän 3 käyttöolosuhteiden täsmentäminen
1. Toimivaltaiset viranomaiset voivat sallia direktiivin 2002/87/EY liitteessä I tarkoitetun menetelmän 3 soveltamisen vain jommassakummassa seuraavista olosuhteista:
a)
direktiivin 2002/87/EY liitteessä I tarkoitetun menetelmän 1 tai kyseisessä liitteessä tarkoitetun menetelmän 2 soveltaminen kaikkiin finanssiryhmittymään kuuluviin yhteisöihin on kohtuullisesti arvioiden mahdotonta erityisesti siksi, ettei menetelmää 1 voida käyttää yhden tai useamman yhteisön tapauksessa, koska kyseiset yhteisöt kuuluvat konsolidoinnin soveltamisalan ulkopuolelle tai koska säännelty yhteisö on sijoittautunut kolmanteen maahan ja riittävien tietojen hankinta jommankumman menetelmän soveltamiseksi kyseiseen yhteisöön on mahdotonta;
b)
yhteisöillä, jotka soveltaisivat jompaakumpaa menetelmää, on kokonaisuutena tarkasteltuna vähäinen merkitys finanssiryhmittymään kuuluvien säänneltyjen yhteisöjen valvonnalle asetettujen tavoitteiden kannalta.
2. Muiden kuin 1 kohdassa tarkoitettujen finanssiryhmittymään kuuluvien säänneltyjen yhteisöjen on käytettävä joko menetelmää 1 tai menetelmää 2.
3. Kun finanssiryhmittymään sovelletaan toimivaltaisen viranomaisen luvalla menetelmää 3, menetelmän soveltamisen on oltava ajan mittaan johdonmukaista.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
17 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämän asetuksen 5 artiklaa, 6 artiklan 2 kohtaa, 8 artiklaa, 9 artiklan 1 kohtaa sekä 14 artiklan 5 ja 9 kohtaa aletaan soveltaa direktiivin 2009/138/EY 309 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna päivänä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 21 päivänä tammikuuta 2014.