RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 1239/2013
af 2. december 2013
om indførelse af en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11. juni 2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 15,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommission efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Indledning
(1)
Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) offentliggjorde den 8. november 2012 en meddelelse (»indledningsmeddelelsen«) i Den Europæiske Unions Tidende (2) om indledning af en antisubsidieprocedure vedrørende importen til Unionen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (»Kina« eller »det pågældende land«).
(2)
Antisubsidieundersøgelsen indledtes som følge af en klage, der blev indgivet den 26. september 2012 af EU ProSun (»klageren«) på vegne af producenter, der i dette tilfælde tegner sig for over 25 % af den samlede produktion i Unionen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil. Klagen indeholdt umiddelbare beviser for, at der fandt subsidiering sted af den pågældende vare, og at der forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde indledningen af en procedure.
(3)
Forud for indledningen af proceduren og i overensstemmelse med artikel 10, stk. 7, i forordning (EF) nr. 597/2009(»grundforordningen«) meddelte Kommissionen Kinas regering, at den havde modtaget en behørigt dokumenteret klage, hvori man påstod, at subsidieret indførsel af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil med oprindelse i Folkerepublikken Kina forårsager EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. Den kinesiske regering blev indkaldt til konsultationer med henblik på at kaste lys over situationen vedrørende indholdet af klagen og nå frem til en gensidigt acceptabel løsning. Den kinesiske regering tog imod tilbuddet om konsultationer, og der blev efterfølgende gennemført konsultationer. Det var ikke muligt at nå frem til en fælles løsning under konsultationerne. Der blev imidlertid taget behørigt hensyn til de bemærkninger, der blev fremsat af den kinesiske regering vedrørende ikke-udligningsberettigede ordninger, der er opført i klagen. Efter konsultationerne indsendte den kinesiske regering en række bemærkninger.
1.2. Sideløbende antidumpingundersøgelse
(4)
Kommissionen offentliggjorde den 6. september 2012 en meddelelse (»indledningsmeddelelsen«) i Den Europæiske Unions Tidende (3) om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen til Unionen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i Kina.
(5)
Kommissionen indførte den 6. juni 2013 ved Kommissionens forordning (EU) nr. 513/2013 (4) en midlertidig antidumpingtold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i eller afsendt fra Kina (»forordningen om midlertidig antidumpingtold«).
(6)
Skadesanalysen i denne antisubsidieundersøgelse er identisk med undersøgelsen i den parallelle antidumpingundersøgelse, idet de, medmindre andet fremgår, er baseret på den samme definition af EU-erhvervsgrenen, de repræsentative EU-producenter og undersøgelsesperioden. Dette blev fundet hensigtsmæssigt for at ensarte skadesanalysen og opnå konsekvente resultater i begge sager. Bemærkningerne om skadesaspekter i disse procedurer blev således taget i betragtning i begge sager.
1.3. Registrering
(7)
Som følge af en anmodning med de fornødne beviser vedtog Kommissionen den 1. marts 2013 Kommissionens forordning (EU) nr. 182/2013 (5) om at gøre importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina til genstand for registrering pr. 6. marts 2013.
(8)
Visse interesserede parter påstod, at afgørelsen om registrering af importen var uberettiget, da betingelserne i henhold til grundforordningens artikel 24, stk. 5, ikke var opfyldt. Disse påstande var dog ikke dokumenteret eller underbygget med faktuelle beviser. På det tidspunkt, hvor der blev truffet afgørelse om at registrere importen, havde Kommissionen tilstrækkelige umiddelbare beviser til at berettige behovet for at registrere importen, navnlig en markant stigning i importen både i absolutte tal og i markedsandele. Parternes påstande i den henseende måtte derfor afvises.
1.4. Parter, som er berørt af proceduren
(9)
Kommissionen underrettede officielt klagerne, andre kendte EU-producenter, kendte eksporterende producenter i Kina, de kinesiske myndigheder og kendte importører om indledningen af undersøgelsen. De interesserede parter fik lejlighed til at fremsætte skriftlige bemærkninger og til at anmode om at blive hørt mundtligt inden for den frist, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.
(10)
I betragtning af det store antal eksporterende producenter, EU-producenter og ikke forretningsmæssigt forbundne importører blev alle kendte eksporterende producenter og ikke forretningsmæssigt forbundne producenter anmodet om at give sig til kende over for Kommissionen og som angivet i indledningsmeddelelsen fremlægge basisoplysninger om deres aktiviteter vedrørende den pågældende vare i undersøgelsesperioden som defineret i betragtning 38. Disse oplysninger skulle afgives i henhold til grundforordningens artikel 27 for at give Kommissionen mulighed for at afgøre, hvorvidt det var nødvendigt at udtage stikprøver og i givet fald gøre dette. De kinesiske myndigheder blev også konsulteret.
a) Stikprøveudtagning af eksporterende producenter
(11)
I første omgang indsendte 121 eksporterende producenter/grupper af producenter i Kina de nødvendige oplysninger og indvilligede i at indgå i stikprøven. De samarbejdsvillige virksomheder tegner sig for 80 % af den samlede kinesiske eksportmængde. I henhold til oplysningerne fra de eksporterende producenter og i overensstemmelse med grundforordningen artikel 27 foreslog Kommissionen som udgangspunkt en stikprøve bestående af syv eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter.
(12)
Den udtagne stikprøve på syv grupper af virksomheder består af de tre samarbejdsvillige eksportører med den største eksportmængde af moduler, de to samarbejdsvillige eksportører med den største eksportmængde af celler og de to samarbejdsvillige eksportører med den største eksportmængde af wafere. Stikprøven af disse syv grupper af eksporterende producenter tjente som grundlag for fastsættelsen af subsidiesatsen for disse grupper samt subsidiesatsen for alle samarbejdsvillige eksporterende producenter, som ikke er en del af stikprøven, jf. kravene i grundforordningens artikel 15, stk. 2, og 15, stk. 3. Som forklaret i betragtning 46 udelukkede Kommissionen wafere fra varedækningen i den endelige fase af undersøgelsen. Visse virksomheder blev udtaget til stikprøven på grundlag af den største eksportmængde af wafere. Under hensyntagen til det forhold, at Kommissionen allerede havde undersøgt disse virksomheder, de verificerede data, som disse virksomheder havde indsendt, og det forhold, at alle disse virksomheder havde en betydelig eksport af moduler og/eller celler, anså man det ikke for nødvendigt at ændre stikprøven.
(13)
Antallet af eksporterende producenter i stikprøven blev fastlagt til otte virksomheder/grupper. Dette skyldes, at Jinko Solar Co. Ltd. Renesola Jiangsu Ltd. oprindelig blev angivet som forretningsmæssigt forbundne, men det blev efterfølgende fastslået, at de ikke var forbundne.
b) Stikprøveudtagning af EU-producenter
(14)
Kommissionen meddelte i indledningsmeddelelsen, at den havde udtaget en midlertidig stikprøve af EU-producenter. Alle kendte EU-producenter og kendte producentsammenslutninger blev informeret om udtagningen af den midlertidige stikprøve af EU-producenter. Den midlertidige stikprøve bestod af ni EU-producenter ud af de ca. 215 EU-producenter, der inden indledningen af undersøgelsen var kendte producenter af den samme vare, som blev udtaget på grundlag af den største repræsentative produktionsmængde under hensyntagen til salgsmængde og geografisk beliggenhed, som med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. Kommissionen sørgede for, at stikprøven omfattede både vertikalt integrerede og ikke-integrerede EU-producenter. Interesserede parter blev også opfordret til at fremsætte deres synspunkter om den midlertidige stikprøve.
(15)
Adskillige interesserede parter rejste følgende indvendinger vedrørende den midlertidige stikprøve af EU-producenter:
i)
Visse parter påstod, at den begrænsede information om den midlertidige stikprøve var utilstrækkelig og hindrede dem i at fremsætte relevante bemærkninger til den foreslåede stikprøve. De kritiserede især, at EU-producenternes identitet var hemmeligholdt, og anmodede om, at Kommissionen offentliggjorde navnene på de medlemsstater, hvor EU-producenterne i stikprøven er beliggende, de stikprøveudvalgte EU-virksomheders produktionsandel af den samlede produktion af fotovoltaiske moduler, celler og wafere samt den procentdel af produktion og salg, som de stikprøveudvalgte virksomheder tegner sig for, både individuelt og samlet.
ii)
Udtagningsmetoden, blev anfægtet med den begrundelse, at den »sammenblander tre etaper«, nemlig støtten til indledningen af udløbsundersøgelsen, definitionen af EU-erhvervsgrenen og stikprøveundersøgelsen. Det blev derfor påstået, at det ikke var klart, om EU-erhvervsgrenen allerede var defineret på det tidspunkt, hvor stikprøven blev udtaget, og derfor, om stikprøven kunne betragtes som repræsentativ. Uden en definition af EU-erhvervsgrenen på tidspunktet for udtagningen af stikprøven var de interesserede parter ikke i stand til at verificere, om den midlertidige stikprøve var repræsentativ, og således, om grundlaget for stikprøven, EU-erhvervsgrenens situation i undersøgelsesperioden, jf. definitionen i betragtning 38, kunne betragtes som korrekt analyseret. Derudover blev det påstået, at det ikke var passende at udtage den midlertidige stikprøve på grundlag af EU-producenternes besvarelser som led i undersøgelsen af støtten til indledningen af undersøgelsen.
iii)
Det blev også påstået, at den midlertidige stikprøve blot var udtaget på grundlag af de virksomheder, der havde givet udtryk for deres støtte til den nuværende undersøgelse.
iv)
En part påstod, at produktionsmængden af celler kunne være talt dobbelt eller tredobbelt, idet der indgår vertikalt integrerede virksomheder i den midlertidige stikprøve, hvilket sår tvivl om stikprøvens generelle repræsentativitet. Det blev påstået, at for vertikalt integrerede producenter burde kun produktionsmængden af moduler medtælles og ikke mængden af celler.
v)
Samme part påstod, at de data, der lå til grund for udtagningen af stikprøven, i hvert fald var delvist upålidelige, hvilket kunne påvirke repræsentativiteten af den midlertidige stikprøve som helhed.
vi)
En part fremlagde en liste, der angiveligt indeholdt yderligere ca. 150 EU-producenter af samme vare, og påstod, at de burde tages i betragtning med henblik på udtagning af stikprøven af EU-producenter.
(16)
Parternes påstande blev besvaret på følgende måde: EU-producenterne anmodede om, at deres navne blev holdt fortrolige, på grund af risikoen for gengældelsesforanstaltninger. Der blev ganske rigtigt fremsat reelle trusler over for EU-producenterne for at skade deres forretninger både i og uden for Unionen. Kommissionen vurderede, at disse anmodninger var tilstrækkeligt begrundede til at blive efterkommet. Offentliggørelsen af beliggenheden eller andelen af produktion og salg for individuelle EU-producenter, der indgår i stikprøven, kunne let afsløre den pågældende producents identitet, og denne anmodning måtte derfor afvises.
(17)
Kommissionen »blandede« ikke fastsættelsen af støtten til indledningen af den nuværende undersøgelse sammen med definitionen af EU-erhvervsgrenen og udtagningen af den midlertidige stikprøve, da disse etaper er uafhængige af hinanden, og der blev truffet separate beslutninger herom. Det blev ikke godtgjort, i hvilket omfang brugen af de produktions- og salgsdata, som EU-producenterne fremlagde i forbindelse med gennemgangen af støtten til indledningen af den nuværende undersøgelse, havde påvirket stikprøvens repræsentativitet. EU-erhvervsgrenen blev allerede ved indledningen defineret midlertidigt. Alle foreliggende oplysninger om EU-producenterne, herunder oplysninger i klagen og data, der blev indhentet fra EU-producenter og andre parter før indledningen af undersøgelsen, blev anvendt til midlertidigt at fastslå den samlede EU-produktion i undersøgelsesperioden, jf. definitionen i betragtning 38.
(18)
De EU-producenter, der besvarede spørgsmålene om støtte til indledningen af undersøgelsen, blev taget i betragtning til stikprøven, uanset om de støttede, gik imod eller ikke udtalte sig om undersøgelsen. Påstanden blev derfor afvist.
(19)
Spørgsmålet om dobbelt- eller tredobbelttælling blev taget i betragtning ved udtagningen af den midlertidige stikprøve. Det viste sig, at en udelukkelse af produktion og salg af solceller fra vertikalt integrerede EU-producenter ikke ville vedrøre den del af produktionen af celler, der sælges på det frie marked. Det blev derfor konkluderet, at en udelukkelse af salget af solceller fra den samlede produktionsmængde ikke nødvendigvis ville føre til en mere repræsentativ stikprøve. Desuden blev stikprøvens repræsentativitet ikke kun fastslået på grundlag af produktionsmængden, men også på grundlag af den geografiske spredning og en afbalanceret repræsentation af vertikalt integrerede og ikke-integrerede producenter. Produktionsmængdens relative repræsentativitet blev beregnet for hver type af samme vare. På dette grundlag blev det konkluderet, at metoden til udtagning af den midlertidige stikprøve var passende, og stikprøven betragtes derfor som repræsentativ for EU-erhvervsgrenen for den undersøgte vare som helhed. Derfor blev denne påstand afvist. Hvad angår oplysningernes pålidelighed, blev stikprøven udtaget på grundlag af de oplysninger, der forelå på udtagningstidspunktet, jf. grundforordningens artikel 27. Hvad angår pålideligheden af de data, der blev anvendt til støtte for indledningen af undersøgelsen, blev der i forbindelse med undersøgelsen ikke fundet bevis for, at de oplysninger, der blev indhentet til indledningen, skulle være væsentligt mangelfulde. Det kan derfor med rimelighed antages, at grundlaget for udtagningen af den midlertidige stikprøve var tilstrækkeligt pålideligt. Derfor blev denne påstand afvist.
(20)
Hvad angår listen over yderligere 150 EU-producenter, skal det mærkes, at disse oplysninger blev fremlagt længe efter den tidsfrist, inden for hvilken interesserede parter kunne fremsætte bemærkninger til udtagningen af den midlertidige stikprøve, og inden for hvilken EU-producenter kunne give sig til kende og anmode om at blive udtaget til stikprøven. Desuden var ca. 30 af EU-producenterne på listen allerede Kommissionen bekendt på det tidspunkt, hvor stikprøven blev udtaget. Desuden blev alle EU-producenter, der gav sig til kende efter offentliggørelsen af indledningsmeddelelsen, taget i betragtning ved udtagningen af stikprøven. Stikprøvens repræsentativitet blev derfor ikke berørt. Derfor blev denne påstand afvist.
(21)
Efter modtagelsen af bemærkningerne blev sammensætningen af stikprøven revideret, idet der var tegn på, at en af de udtagne virksomheder ikke havde været i stand til at samarbejde fuldt ud. For at bevare stikprøvens repræsentativitet blev yderligere en EU-producent udtaget. Den reviderede stikprøve bestod således af ti virksomheder, som blev udtaget på grundlag af den største repræsentative produktionsmængde for hvert produktionsniveau, under hensyntagen til salgsmængden på EU-markedet og den geografiske beliggenhed, som med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. Efter udelukkelsen af wafere fra definitionen af den pågældende vare og dermed fra denne undersøgelse (se betragtning 42-46 og 349) bestod stikprøven af otte virksomheder. I procent af den samlede EU-produktion tegnede den reviderede stikprøve af EU-producenter sig således for mellem 18 % og 21 % for moduler og mellem 17 % og 24 % for celler og omfattede både vertikalt integrerede og ikke-integrerede producenter. Da angivelsen af en præcis procentdel ville gøre det muligt at beregne produktionsmængden for førnævnte nye EU-producent og dermed afgøre virksomhedens identitet, kan de nøjagtige procentdele ikke fremlægges.
(22)
De EU-producenter, der forsynede Kommissionen med de oplysninger, der er nødvendige for at udtage en stikprøve i forbindelse med denne antisubsidieprocedure, er sammenfaldende med de EU-producenter, der indsendte de relevante oplysninger i den parallelle igangværende antidumpingundersøgelse. Desuden har alle EU-producenter, der indgik i den endelige stikprøve i antidumpingundersøgelsen, indsendt de relevante oplysninger i denne antisubsidieundersøgelse, hvilket gav Kommissionen mulighed for at udtage en stikprøve. Det blev derfor anset for passende, at den endelige stikprøve af EU-producenter var identisk i begge sager.
(23)
Den kinesiske regering gentog sin påstand om, at den fortrolige behandling af navnene på klagerne og de EU-producenter, der indgik i stikprøven, ikke er berettiget. Som allerede nævnt i betragtning 9 i forordningen om midlertidig told, anmodede EU-producenterne om, at deres navne blev hemmeligholdt på grund af risikoen for repressalier. Kommissionen vurderede, at disse anmodninger var tilstrækkeligt begrundede til at blive efterkommet. De oplysninger, der er blevet fremsendt til Kommissionen for at underbygge risikoen for repressalier, videregives ikke til tredjeparter, da det er i modstrid med formålet med anmodningen om fortrolig behandling. I en sag, hvor en EU-producent ifølge den kinesiske regering reviderede sin holdning og afslørede sin identitet ved at anlægge sag mod forordningen om midlertidig told, er der desuden ikke længere grund til at videregive oplysninger, på grundlag af hvilke der blev indrømmet fortrolig behandling, da dens identitet er blevet afsløret.
(24)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog det kinesiske handelskammer for import og eksport af maskiner og elektroniske produkter (»CCCME«) argumenterne om den anvendte metode til udvælgelse af den foreløbige stikprøve af EU-producenterne. CCCME påstod navnlig, at EU-institutionerne ikke har taget 120 producenter i betragtning. Kommissionen har allerede behandlet dette spørgsmål i betragtning 9 i forordningen om midlertidig told. Desuden har institutionerne verificeret aktiviteterne hos de virksomheder, der er nævnt i denne liste. Det viste sig, at denne liste hovedsagelig omfatter installatører, distributører, forretningsmæssigt forbundne importører og eksporterende producenter i Kina, Taiwan og Indien. Det var derfor ikke tilstrækkeligt til at påvise, at institutionerne havde overset et betydeligt antal EU-producenter. Desuden anfægtede CCCME ikke den samlede EU-produktion ved at tilvejebringe alternative tal, og CCCME har heller ikke fremsat noget bevis for, at stikprøvens repræsentativitet kunne være berørt, da ingen af de påståede yderligere EU-producenter var blevet udvalgt til stikprøven, hvis Kommissionen havde haft kendskab til listen.
c) Stikprøveudtagning af ikke forretningsmæssigt forbundne importører
(25)
Kommissionen kontaktede ca. 250 ikke forretningsmæssigt forbundne importører, som klageren havde oplyst, hvoraf 20 parter besvarede det stikprøveskema, der var vedlagt indledningsmeddelelsen, 12 for moduler, 1 for celler. Desuden gav syv andre parter sig til kende, men indberettede ingen import eller videresalg af den pågældende vare. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 27 udtog Kommissionen en stikprøve, som omfattede den største repræsentative importmængde, der med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. På dette grundlag blev der udtaget en stikprøve bestående af to importører af moduler og én importør af celler, som tegnede sig for ca. 2 -5 % af den samlede import fra det pågældende land. Efter modtagelsen af spørgeskemabesvarelsen stod det dog klart, at den ene af de tre importørers kerneaktivitet faktisk var installation af solcelleanlæg og ikke handel med den pågældende vare. En anden importørs aktiviteter vedrørte import af moduler og ikke af celler. Kvaliteten af oplysningerne i virksomhedens besvarelse af spørgeskemaet var dog ikke tilstrækkelig til at medtage den i analysen af ikke forretningsmæssigt forbundne importører. Desuden viste undersøgelsen, at størstedelen af importen af den pågældende vare kom ind på EU-markedet gennem virksomheder, der er forretningsmæssigt forbundet med eksporterende producenter i Kina, eller gennem installatører og projektudviklere.
(26)
Efter indførelsen af midlertidige antidumpingforanstaltninger i den sideløbende antidumpingundersøgelse kontaktede Kommissionen flere importører, der allerede havde samarbejdet i forbindelse med undersøgelsen på det indledende trin ved at afgive grundlæggende oplysninger om deres aktiviteter i forbindelse med den undersøgte vare i undersøgelsesperioden som nærmere specificeret i indledningsmeddelelsen. Formålet var at fastslå, om størrelsen af stikprøven af ikke forretningsmæssigt forbundne importører skulle ændres. Seks virksomheder, der kunne betragtes som ikke forretningsmæssigt forbundne importører, der forhandlede den pågældende vare (dvs. køb og videresalg), henvendte sig og var rede til at samarbejde yderligere i forbindelse med undersøgelsen. Ud af disse seks svarede fem inden for den fastsatte frist. Ud af de fem besvarelser, der blev modtaget, var kun tre tilstrækkelig fyldestgørende med henblik på en relevant analyse. På dette grundlag blev stikprøven af ikke forretningsmæssigt forbundne importører udvidet og bestod af fire importører af moduler, der tegnede sig for ca. 2 -5 % af den samlede import fra det pågældende land. I betragtning af strukturen hos de ikke forretningsmæssigt forbundne importører, som overvejende var små og mellemstore virksomheder, har det ikke været muligt at opnå en stikprøve, der repræsenterer en større andel, i betragtning af de begrænsede ressourcer, der er til rådighed for institutionerne.
d) Spørgeskemabesvarelser og kontrolbesøg
(27)
Kommissionen sendte spørgeskemaer til repræsentanterne for Kina (herunder specifikke spørgeskemaer til China Development Bank, Export Import of China, Bank of China, Bank of Shanghai Sinosure, andre relevante finansielle institutter og statsejede producenter af polysilicium, glas og aluminium, som har leveret disse råvarer til den pågældende branche i undersøgelsesperioden), de otte stikprøveudvalgte eksporterende producenter i Kina, andre eksporterende producenter i Kina, der havde anmodet om det, og til de stikprøveudvalgte EU-producenter, ikke forretningsmæssigt forbundne importører og leverandører og aftagere samt deres sammenslutninger, der gav sig til kende inden for de frister, der var fastsat i indledningsmeddelelsen. Kommissionen kontaktede desuden en repræsentativ forbrugersammenslutning.
(28)
Der blev modtaget svar fra den kinesiske regering, alle stikprøveudvalgte eksporterende producenter og deres forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Kina, fem eksporterende producenter, som havde anmodet om en individuel undersøgelse, fra alle stikprøveudvalgte EU-producenter, alle stikprøveudvalgte ikke forretningsmæssigt forbundne EU-importører og 21 leverandører og aftagere og tre af deres sammenslutninger.
(29)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de basisoplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en afgørelse om subsidiering, deraf følgende skade og Unionens interesser. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende statslige myndigheder og finansielle institutioner, virksomhederne i stikprøven, en ikke forretningsmæssigt forbundet importør, to leverandører og fire aftagere, sammenslutninger og en uafhængig konsulent:
a)
Folkerepublikken Kinas regering
-
Det kinesiske handelsministerium, Beijing, Kina
-
Huaxia Bank, Beijing, Kina
-
China Development Bank, Beijing, Kina
-
Export Import Bank of China, Beijing, Kina
-
China Export & Credit Insurance Corporation (SINOSURE), Beijing, Kina
b)
EU-producenter
-
otte stikprøveudvalgte EU-producenter
c)
Grupper af eksporterende producenter (og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder) i Kina
-
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd., Kina
-
Delsolar (Wujiang) Ltd (Wujiang) Co. Ltd., Kina
-
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd., Kina
-
JingAo Group, Kina
-
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, PRC Power Co. Ltd., Kina
-
Yingli Green Energy Holding Company, Kina
-
Zhejiang Yuhui Solar Energy Source Co. Ltd. og Renesola Jiangsu Ltd., Kina
-
Jinko Solar Co. Ltd., Kina
d)
Den ikke forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen
-
IBC SOLAR AG, Bad Staffelstein, Tyskland
e)
Leverandører
-
Roth & Rau AG, Hohenstein-Ernsthal, Tyskland
-
WACKER Chemie AG, Burghausen, Tyskland
f)
Aftagere
-
Juwi Solar GmbH, Worrstadt, Tyskland
-
ValSolar SL, Badajoz, Spanien
-
Jayme de la Costa, Pedroso, Portugal
-
Sunedison Spain Construction, Madrid, Spanien
g)
Sammenslutninger
-
European Photovoltaic Industry Association (»EPIA«), Bruxelles, Belgien.
h)
Uafhængig konsulent
-
Europressedienst, Bonn, Tyskland.
(30)
De indkomne bemærkninger fra de interesserede parter blev gennemgået og taget i betragtning, når dette var relevant.
(31)
Association for Affordable Solar Energy (»AFASE«), der repræsenterer importører, leverandører og aftagere, satte spørgsmålstegn ved retsgrundlaget for det kontrolbesøg, der blev gennemført hos Europressedienst, og påstod, at en uafhængig konsulent ikke er en interesseret part i henhold til grundforordningens artikel 26. Konklusionerne bør imidlertid baseres på pålidelige og kontrollerbare data, når det er muligt. Europressedienst har fremlagt oplysninger om makroøkonomiske indikatorer på grundlag af en kontrakt. Kommissionen har gennemført et kontrolbesøg hos Europressedienst af hensyn til princippet om god forvaltningsskik for at efterprøve pålideligheden og korrektheden af de oplysninger, som Kommissionen har bygget sine konklusioner på.
(32)
Den kinesiske regering påstod, at dens ret til at forsvare sig i forbindelse med adgang til oplysninger, der var stillet til rådighed for alle interesserede parter, blev krænket, idet i) der manglede oplysninger i de ikkefortrolige sagsakter uden »gyldig grund« eller uden at der forelå tilstrækkeligt detaljerede resuméer eller undtagelsesvis en begrundelse for, at der ikke forelå et ikkefortroligt sammendrag, ii) der manglede en ikke-fortrolig udgave af hele spørgeskemabesvarelsen fra en EU-producent, og iii) der var indrømmet for lange frister til EU-producenterne, inden for hvilke de kunne fremlægge ikkefortrolige udgaver af deres spørgeskemaer for de øvrige interesserede parter.
(33)
i) Hvad angår påstanden om, at der manglede oplysninger i det åbne dossier, anførte den interesserede part ikke, hvilke oplysninger den refererede til. ii) Partens påstand om, at den ikkefortrolige version af hele spørgeskemaet ikke er blevet fremlagt, var ikke korrekt. iii) Hvad angår fristerne til at stille ikkefortrolige besvarelser af de stikprøveudvalgte EU-producenters spørgeskemaer til rådighed, blev det gjort klart for den interesserede part, at spørgeskemaerne kun tilføjes det ikkefortrolige dossier, når de er blevet kontrolleret med hensyn til fuldstændighed og rimelige resuméer. For at sikre EU-producenternes ret til anonymitet, blev det også fastslået, at de ikkefortrolige versioner af spørgeskemaerne ganske rigtigt ikke afslørede den pågældende producents identitet. I nogle tilfælde har de ikkefortrolige versioner derfor måttet korrigeres af den part, der har indsendt dem, før de kunne stilles til rådighed for andre interesserede parter.
(34)
Under alle omstændigheder må det fastslås, at dette på ingen måde har påvirket de interesserede parters ret til at forsvare sig. Kommissionen har i god tid givet alle interesserede parter mulighed for at reagere på de oplysninger, der findes i det dossier, der stilles til rådighed for gennemgang, således at deres bemærkninger kunne tages i betragtning, når de var underbyggede og berettigede, før der blev draget eventuelle konklusioner i undersøgelsen. Den interesserede part havde alle muligheder for at kommentere spørgeskemaerne fra de EU-producenter, der indgik i stikprøven, også efter den foreløbige og den endelige fremlæggelse af oplysninger. Selv om fremlæggelsen af oplysninger og adgangen til sagsakter, som kunne konsulteres af de interesserede parter, er baseret på forskellige retlige bestemmelser, skal det bemærkes, at de interesserede parter havde rige muligheder for at kommentere alle oplysninger fra enhver part i undersøgelsen. Denne påstand måtte derfor afvises.
(35)
Alle interesserede parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelsen af udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina (»endelig fremlæggelse af oplysninger«). Alle parterne fik en frist til at fremsætte bemærkninger i forbindelse med den endelige fremlæggelse af oplysninger.
(36)
De indkomne bemærkninger fra de interesserede parter blev gennemgået og taget i betragtning, når dette var relevant.
1.5. Godtagelse af et pristilsagn med henblik på den endelige told
(37)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger modtog Kommissionen et ændret tilsagn fra en række eksporterende producenter afgivet i fællesskab med det kinesiske handelskammer for import og eksport af maskiner og elektronisk udstyr, som også omfatter den parallelle antidumpingundersøgelse. Ved Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU af 4. december 2013 om bekræftelse af godtagelse af et tilsagn afgivet i forbindelse med antidumpingproceduren og antisubsidieproceduren vedrørende importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina i de endelige foranstaltningers anvendelsesperiode (6), bekræftede Kommissionen godtagelsen af det pågældende tilsagn.
1.6. Undersøgelsesperioden og den betragtede periode
(38)
Undersøgelsen af subsidiering og skade omfattede perioden fra 1. juli 2011 til 30. juni 2012 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra den 1. januar 2009 til udgangen af UP (»den betragtede periode«).
2. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
2.1. Den pågældende vare
(39)
Den pågældende vare blev defineret i den indledende fase som fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium og celler og wafere af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium, med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina. Cellerne og waferne har en tykkelse på ikke over 400 mikrometer. Denne vare henhører i øjeblikket under KN-kode ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 og ex 8541 40 90.
(40)
Følgende varetyper er udelukket fra definitionen af den pågældende vare:
-
solcelleopladere, der består af mindre end seks celler, er bærbare og kan levere elektricitet til udstyr eller oplade batterier
-
fotovoltaiske tyndfilmsprodukter
-
fotovoltaiske produkter af krystallinsk silicium, der er permanent integreret i elektriske apparater, som ikke bruges til energiproduktion, og hvor sådanne elektriske apparater bruger den elektricitet, som de(n) integrerede fotovoltaiske celle(r) af krystallinsk silicium producerer.
2.2. Samme vare
(41)
Undersøgelsen har vist, at den pågældende vare og den vare, der fremstilles og sælges i Unionen af EU-erhvervsgrenen, har de samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og samme grundlæggende endelige anvendelsesformål. Det konkluderes derfor, at disse varer er identiske, jf. grundforordningens artikel 2, litra c).
2.3. Påstande vedrørende varedækningen
2.3.1. Udelukkelse af wafere
(42)
Interesserede parter hævdede, at wafere skulle udelukkes fra varedækningen, eftersom wafere ikke har de samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber som celler og moduler. Foruden de argumenter, der blev fremført før offentliggørelsen af forordningen om midlertidig antidumpingtold, blev to yderligere argumenter efterfølgende fremsat til underbygning heraf.
(43)
For det første påstod visse interesserede parter, at wafere kan anvendes til andre formål end til produktion af celler, især produktion af integrerede kredsløb og andet mikroudstyr. I den forbindelse skal det bemærkes, at ikke alle wafere indgår i varedækningen i denne undersøgelse, der er begrænset til »wafere af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium« og at disse wafere»er af en tykkelse ikke over 400 mikrometer«. Mens wafere afgjort findes i andre sammenhænge, omfattede undersøgelsen aldrig wafere, der anvendes i produktionen af andre produkter, såsom integrerede kredsløb. Desuden har ingen producenter, importører eller brugere, der er involveret i markedet for disse andre typer af wafere, fremsat påstande om, at deres wafere skulle være underlagt registrering eller midlertidig antidumpingtold. Det konkluderes derfor, at disse andre typer af wafere ikke er omfattet af varedækningen i forbindelse med denne undersøgelse. Dette viser desuden, at wafere ikke nødvendigvis har samme endelige anvendelsesformål som celler og moduler.
(44)
For det andet påstås det, at uforarbejdede wafere ikke har nogen af de væsentlige elektriske egenskaber, der adskiller solceller og moduler fra andre varer. Wafere mangler navnlig evnen til at generere elektricitet af sollys, hvilket er den primære funktion for krystallinske solceller og -paneler.
(45)
Undersøgelsen viste rent faktisk, at wafere først kan generere elektricitet af sollys, når de er omdannet til en celle. Konversionen foregår via celler, der absorberer lys og konverterer det til elektricitet gennem krystallinsk silicium. Celler har en positiv-negativ pol til at opsamle og sende den elektricitet, der genereres af cellen. Ved samling af modulerne svejses cellerne sammen med flad valsetråd eller metalbånd, hvorved der frembringes en streng af celler. De lamineres mellem plader. Der anvendes hovedsagelig glas i det øverste lag og en polymerisk underlagsplade i det nederste lag. Rammerne anvendes sædvanligvis til montering på f.eks. hustage. Modulet kan eventuelt være udstyret med en inverter.
(46)
På grund af de anderledes grundlæggende fysiske og tekniske egenskaber, som blev defineret i løbet af undersøgelsen - bl.a. evnen til at generere elektricitet af sollys - blev det endelig besluttet, at wafere bør udelukkes fra definitionen af den pågældende vare og dermed fra denne undersøgelse.
2.3.2. Fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål
(47)
En række interesserede parter påstod, at undersøgelsen ikke kan omfatte to varer med forskellige fysiske, kemiske og tekniske egenskaber, og at moduler og celler derfor bør indgå i to separate undersøgelser. De påstod desuden, at det er uklart, om undersøgelsen omfatter en vare eller to separate varer, og at de derfor ikke har alle muligheder for at forsvare deres interesser.
(48)
Produktionen af celler og moduler er en samlet produktionsproces i forskellige trin. Cellerne afgør egenskaberne i det færdige produkt (altså modulerne). Undersøgelsen viste, at produktionen af celler direkte og udelukkende er bestemt til produktionen af moduler; moduler og celler har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber (bestemmes ved den anvendte råvare) og har de samme grundlæggende anvendelsesformål, dvs., at de sælges med henblik på at indgå i solcelleanlæg. Modulernes ydeevne er direkte forbundet med cellernes ydeevne.
(49)
Det fremgik tydeligt af indledningsmeddelelsen, at moduler og celler udgør den undersøgte vare. De interesserede parter havde derfor alle muligheder for at forsvare deres interesser på grundlag af definitionen af den pågældende vare. Påstandene blev derfor afvist.
2.3.3. Forskellig nomenklatur
(50)
Det blev endvidere påstået, at moduler og celler ikke kunne betragtes som en og samme vare, da de har forskellige ottecifrede KN-koder, sekscifrede positioner og firecifrede HS-positioner. I denne forbindelse bemærkes det, at både celler og moduler kan anmeldes under toldposition 8541 40 90, mens toldpositioner under 8501 er beregnet til elektriske generatorer i almindelighed og ikke specifikt til solenergiprodukter. Påstanden blev derfor afvist.
2.3.4. Cellernes merværdi
(51)
Adskillige parter påstod, at merværdien ved cellernes omdannelsesproces udgør hovedparten af et moduls merværdi, og at celler derfor bør betragtes som en separat vare.
(52)
Undersøgelsen viste, at produktionen af cellerne er den teknologisk set mest sofistikerede del af produktionsprocessen. Undersøgelsen viste dog også, at de to trin er forbundet, og merværdien er således ikke koncentreret på et bestemt trin i produktionsprocessen, men derimod fordelt over hele produktionsprocessen. Påstanden blev derfor afvist.
2.3.5. Separate markeder
(53)
Visse interesserede parter påstod, at moduler og celler sælges på separate markeder, og at de derfor burde behandles som separate varer, hvilket også blev understreget af, at en lang række producenter ikke er vertikalt integrerede.
(54)
Moduler og celler kan ikke betragtes som separate varer, hvis priser kun svinger afhængigt af markedsfaktorerne. Faktisk er deres priser indbyrdes forbundet og påvirkes af prisen på polysilicium. Som det også fremgår af betragtning 49, produceres den pågældende vare i en enkelt produktionsproces med forskellige trin. Den kendsgerning, at visse producenter ikke er vertikalt integrerede, skyldes kun virksomhedernes beslutninger og stordriftsfordele og kan ikke ændre denne konklusion. Påstanden måtte derfor afvises.
2.3.6. Endelige anvendelsesformål og indbyrdes udskiftelighed
(55)
Flere interesserede parter påstod, at moduler og celler skal behandles som forskellige varer, da de har forskellige endelige anvendelsesformål og ikke er indbyrdes udskiftelige.
(56)
Som det fremgår af det ovenstående, viste undersøgelsen, at produktionen af celler og moduler er en enkelt produktionsproces, og spørgsmålet om indbyrdes udskiftelighed i de forskellige trin i en produktionsproces er derfor ikke relevant. Desuden har moduler og celler det samme endelige anvendelsesformål, nemlig at konvertere sollys til elektricitet, og de kan derfor ikke anvendes til andre formål.
2.3.7. Distributionskanaler
(57)
En interesseret part påstod, at moduler og celler ikke har de samme distributionskanaler, og at de derfor ikke kunne betragtes som en og samme vare. Undersøgelsen viste, at moduler og celler kan distribueres gennem forskellige eller de samme distributionskanaler. De vigtigste kriterier for at definere en og samme vare er, at de har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål. På grundlag af betragtning 47-49 konkluderes det således, at forskellige distributionskanaler ikke betragtes som et afgørende element. Påstanden må derfor afvises.
2.3.8. Forbrugernes opfattelse
(58)
Det blev påstået, at moduler og celler opfattes helt forskelligt af forbrugerne, og at de derfor ikke bør betragtes som en og samme vare.
(59)
Som nævnt ovenfor er de vigtigste kriterier for at definere en og samme vare, at de har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål. På grundlag af betragtning 47-49 konkluderes det således, at forbrugernes opfattelse ikke betragtes som et afgørende element. Påstanden må derfor afvises.
2.3.9. Særskilte undersøgelser for celler og moduler
(60)
Interesserede parter gentog, at celler og moduler ikke er en og samme vare, og derfor skulle vurderes separat. Til forskel fra wafere har celler og moduler imidlertid den samme grundlæggende egenskab, dvs. evnen til at generere elektricitet. Disse argumenter blev derfor afvist.
(61)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fremførte en eksportør, at celler ikke kan producere elektricitet alene. De skal angiveligt integreres i moduler først. Hver celle har imidlertid typisk en kapacitet til at generere elektricitet af sollys på ca. 4W. Mens denne elektricitet kan være utilstrækkelig til de fleste anvendelser, der kræver, at flere celler samles til moduler, betyder det ikke, at en celle i sig selv ikke allerede har kapaciteten til at generere elektricitet.
(62)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fremførte en eksportør yderligere, at cellerne ikke blot er en anden type modul, men en helt anden vare. En celle er faktisk den centrale komponent i et modul. Celler er en nøglekomponent og er derfor tydeligvis ikke »en helt anden vare«, idet moduler og celler har de samme grundlæggende egenskaber bestående i generation af elektricitet ved hjælp af sollys, jf. betragtning 60.
(63)
Samme part fremførte endvidere, at da stikprøverne af EU-producenter og kinesiske eksportører blev udtaget, blev der taget hensyn til forskellen mellem celler og moduler. Derfor burde man have fastsat andre toldsatser for moduler. I denne forbindelse bekræftes det, at der faktisk blev taget hensyn til forskellen mellem moduler og celler i forbindelse med stikprøveudtagningen af EU-producenter og kinesiske eksportører, som anført i betragtning 10 og 14 i forordningen om midlertidig told. Dette skete imidlertid kun for at sikre stikprøvens repræsentativitet og betyder ikke som sådan, at celler og moduler ikke bør betragtes som en og samme vare, eller at der bør fastsættes særskilte toldsatser for celler og moduler. For at sikre, at stikprøven var repræsentativ for alle varetyper, var det vigtigt at skelne mellem celler og moduler ved udtagningen af stikprøven. Da der var en vis usikkerhed med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt celler og moduler skulle betragtes som en og samme vare eller to forskellige varer, var det nødvendigt at sikre repræsentativitet med henblik på begge mulige konklusioner.
(64)
En række eksporterende producenter hævdede, at den omstændighed, at tilsagnet indfører forskellige mindsteimportpriser og -mængder for celler og moduler, bekræfter, at moduler og celler er særskilte varer, der kræver to særskilte undersøgelser. De forskellige mindsteimportpriser der dog blot er et tegn på, at celler og moduler er forskellige grupper af varer, der sælges til forskellige priser. Der skal derfor fastsættes forskellige priser for at gøre mindsteimportpriserne relevante.
(65)
Det forhold, at celler og moduler er forskellige grupper af varetyper er ikke i sig selv relevant for definitionen af den pågældende vare. For definitionen af den pågældende vare er det tilstrækkeligt, at varerne har de samme grundlæggende egenskaber og endelige anvendelsesformål, hvilket er tilfældet for moduler og celler som beskrevet i betragtning 46 og 71.
(66)
Den kinesiske regering påstod, at vurderingen af, hvorvidt celler og moduler er en og samme pågældende vare, ikke tager højde for en række kriterier som defineret af appelorganet i sagen EC - Asbestos (7). Disse kriterier anvendes til fastlæggelse af begrebet »samme vare« og ikke den pågældende vare. Med andre ord anvendes disse kriterier til at fastlægge den samme vare, f.eks. samme vare produceret af EU-erhvervsgrenen, som derefter sammenlignes med den pågældende vare, der blev eksporteret af de kinesiske eksporterende producenter. Disse kriterier er derfor ikke relevante ved definitionen af den pågældende vare. Under alle omstændigheder bemærker institutionerne, at anvendelsen af de kriterier, der er anvendt i EC - Asbestos, til at definere den pågældende vare i nærværende tilfælde ikke ville føre til et andet resultat. Det første og det andet kriterium (egenskaber, art og kvalitet samt anvendelsesformål) er identiske med kriterierne for de fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål, der er anvendt i foregående betragtning. Det tredje kriterium (forbrugernes smag og vaner) er ikke særlig nyttigt for denne sag, da celler er nøglekomponenten til moduler; hvad angår det fjerde kriterium - toldnomenklatur - skal det bemærkes, at både celler og moduler kan anmeldes under toldposition 8541 40 90, mens toldpositioner under 8501 er beregnet til elektriske generatorer i almindelighed og ikke specifikt til solenergiprodukter.
(67)
Andre interesserede parter påstod, at en objektiv anvendelse af de kriterier, som EU-Domstolen har udviklet i tidligere sager (8), fører til den konklusion, at moduler og celler er forskellige varer. I den forbindelse skal det bemærkes, at retten kun anførte en række kriterier, som kan tages i betragtning - der er ikke tale om en forpligtelse til at benytte alle kriterier i alle tilfælde, da de ikke nødvendigvis alle er relevante. Disse kriterier blev behandlet i betragtning 27-39 i forordningen om midlertidig antidumpingtold, hvor det blev konstateret, at en række kriterier ikke er relevante i den foreliggende sag. I Brosmann-sagen blev vurderingen af, om forskellige typer sko tilhører den »pågældende vare«, også foretaget på grundlag af kun tre kriterier, der blev anset for at være relevante. Da de interesserede parter ikke har fremlagt nogen begrundelse for, hvorfor en objektiv anvendelse af kriterierne kan få én til at konkludere, at moduler og celler er særskilte varer, kan denne påstand ikke godtages.
(68)
Desuden mindes der om, at celler og moduler har de samme grundlæggende anvendelsesformål, dvs. at de sælges med henblik på at indgå i fotovoltaiske solcelleanlæg. Modulernes ydeevne er direkte forbundet med cellernes ydeevne, jf. betragtning 28 i forordningen om midlertidig antidumpingtold.
(69)
En interesseret part påstod, at argumentet om, at celler og moduler har de samme endelige anvendelsesformål også bør afvises efter udelukkelsen af wafere fra varedækningen og på grund af den betydelige forarbejdning, der kræves for at fremstille moduler af celler. Det påstås også, at konklusionen om, at moduler og celler har samme endelige anvendelsesformål, er baseret på den antagelse, at wafere, moduler og celler fremstilles i den samme fremstillingsproces.
(70)
For det første er det ukorrekt at konkludere, at vurderingen af, at moduler og celler har de samme endelige anvendelsesformål, er baseret på produktionsprocessen. Selv om begge udtalelser faktisk fremgår af samme betragtning 36 i forordningen om midlertidig antidumpingtold, er det ikke ensbetydende med, at den ene konklusion er baseret på den anden antagelse. Ordet »desuden«, som adskiller de to udtalelser, gør det klart, at den anden udtalelse ikke er baseret på den første. Dertil kommer, at de to udtalelser er fremsat for at behandle forskellige spørgsmål under overskriften »Endelige anvendelsesformål og indbyrdes udskiftelighed«. Den første udtalelse angående produktionsprocessen vedrører indbyrdes udskiftelighed, mens den anden meddelelse vedrører endelige anvendelsesformål. Den underliggende antagelse, at konklusionen om, at moduler og celler har samme endelige anvendelsesformål, er baseret på den antagelse, at wafere, moduler og celler fremstilles i den samme fremstillingsproces, er derfor ikke korrekt.
(71)
Med hensyn til celles og modulers faktiske endelige anvendelsesformål bestrider de interesserede parter ikke, at moduler og celler sælges med henblik på integration i solcelleanlæg. Konklusionen om, at moduler og celler har samme endelige anvendelsesformål bekræftes derfor.
2.3.10. Tyndfilmsprodukter
(72)
En interesseret part påstod, at fotovoltaiske tyndfilmsprodukter bør inkluderes i definitionen af den pågældende vare, idet de angiveligt har de samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål.
(73)
Fotovoltaiske tyndfilmsprodukter er klart udelukket fra varedækningen, jf. betragtning 40. Fotovoltaiske tyndfilmsprodukter har ganske anderledes fysiske, kemiske og tekniske egenskaber end den pågældende vare. De produceres gennem en anden produktionsproces og fremstilles ikke af krystallinsk silicium, som er den vigtigste råvare til produktion af moduler og celler. De har en lavere omdannelsesydeevne og en lavere produktion af watt, og de er derfor ikke egnede til samme type anvendelse som den pågældende vare. Påstanden måtte derfor afvises.
2.3.11. Halvfabrikata
(74)
Det blev endvidere påstået, at celler burde betragtes som halvfabrikata, der anvendes i produktionsprocessen, mens moduler er de endelige produkter; de bør derfor ikke betragtes som en og samme vare.
(75)
Som nævnt ovenfor er de vigtigste kriterier for at definere en og samme vare, at de har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål. På grundlag af betragtning 47-49 konkluderes det således, at forskellen mellem halvfabrikata og endelige produkter ikke betragtes som et afgørende element. Påstanden må derfor afvises.
2.3.12. Solcelleopladere
(76)
En interesseret part anmodede om en udelukkelse af solcellepaneler, der udelukkende er beregnet til 12 V's opladning af batterier, da de angiveligt har et andet anvendelsesformål end moduler, der kobles på forsyningsnettet, idet de genererer en mindre spænding og derfor ikke kan kobles til forsyningsnettet.
(77)
I henhold til indledningsmeddelelsen er solcelleopladere, der består af mindre end seks solceller, er bærbare og leverer elektricitet til apparater eller oplader batterier, udelukket fra den undersøgte vare. Moduler med mere end seks celler, som udelukkende er beregnet til opladning af batterier, har de samme grundlæggende egenskaber og samme ydeevne som moduler, der kan tilsluttes forsyningsnettet. De kan anvende en tomgangsspænding med en lavere spænding end det kredsløb, der anvendes i moduler, der tilsluttes forsyningsnettet. Til trods for denne forskel viste undersøgelsen, at denne type moduler kan tilsluttes forsyningsnettet. Den lavere spænding kan let kompenseres af en større dimension og/eller flere celler. Moduler, der er beregnet til opladning af batterier og består af mere end seks celler, falder derfor ind under definitionen af den pågældende vare.
(78)
Interesserede parter hævdede desuden, at definitionen af »solcelleopladere, der består af mindre end seks celler«, er for snæver og bør udvides til også at omfatte produkter med lignende funktioner, der ikke er omfattet af denne definition, som f.eks. produkter med en tilsvarende størrelse med et større antal mindre celler.
(79)
Desuden påstod visse interesserede parter, at definitionen af »fotovoltaiske produkter af krystallinsk silicium, der er permanent integreret i elektriske apparater« er for snæver, da kun det fulde elektriske udstyr er udelukket, mens solenergikomponenter til integration i elektrisk materiel ikke nødvendigvis er udelukket.
(80)
En analyse af de interesserede parters påstande viste, at det er mere hensigtsmæssigt at definere udelukkelsen af sådanne produkter på grundlag af tekniske standarder snarere end antallet af celler. Det blev navnlig fastslået, at definitionerne af standard »IEC 61730-1 Application Class C« mere hensigtsmæssigt fastlægger, hvilke produkter der skal være omfattet af foranstaltningerne.
(81)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger blev der modtaget bemærkninger angående udelukkelsen baseret på den internationale standard, der er nævnt ovenfor. Det blev påstået, at det i stedet for at henvise til standarden ville være mere passende at definere udelukkelsen på grundlag af udgangsspænding og udgangseffekt som »moduler eller paneler med en udgangsspænding på højst 50 V jævnstrøm og en effekt, som ikke overstiger 50 W udelukkende til direkte anvendelse som batteriopladere i systemer med samme spændings- og effektegenskaber«. Denne påstand kunne accepteres, og udelukkelsen er endeligt fastsat efter denne definition.
2.3.13. Tagintegrerede solcellemoduler
(82)
En anden interesseret part hævdede, at tagintegrerede solcellemoduler burde udelukkes fra varedækningen, eftersom de kombinerer funktionerne i et solcellemodul med en tagsten eller skifer. De er som sådan ikke direkte udskiftelige med et standard solcellemodul.
(83)
Undersøgelsen har imidlertid vist, at både standardmoduler og tagintegrerede solcellemoduler skal overholde samme elektriske standarder. Og mens et tagintegreret solcellemodul ikke bare kan erstattes med et standardmodul, kan det erstattes af et standardmodul plus tagsten eller skifer. Disse produkter har derfor de samme grundlæggende tekniske egenskaber, nemlig at generere elektricitet fra sollys. De ekstra funktioner (som skyldes tagdækningen) kan ikke anses for væsentlige og berettiger ikke en udelukkelse af tagintegrerede solcellemoduler fra varedækningen.
(84)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod samme interesserede part, at den manglende indbyrdes udskiftelighed mellem tagintegrerede solcellemoduler og standard solcellemoduler burdes ses som en indikation på, at solcellemoduler burde udelukkes fra foranstaltningernes varedækning, og henviste til fodtøjssagen (9) generelt og særligt til højteknologiske sportssko (special technology athletics footwear eller »STAF«). Men begrundelserne for udelukkelsen af STAF var talrige, og Retten anså ikke den manglende dobbelte indbyrdes udskiftelighed i sig selv for at være en tilstrækkelig grund i Brosmann-sagen (10) og bekræftede, at meget forskellige produkter, såsom hverdagssko (city trotters) og vandresko, således kan betragtes som den pågældende vare i en enkelt antidumpingundersøgelse trods uoverensstemmelserne.
(85)
Desuden påstod den interesserede part, at den manglende produktion i Unionen og den omstændighed, at den interesserede part har den intellektuelle ejendomsret er en bekræftelse af, at tagintegrerede solcellemoduler er innovative og adskiller sig fra andre produkter. Med henvisning igen til fodtøjssagen, som den interesserede part omtalte, gjorde Retten gældende, at »den manglende EF-produktion af denne type fodtøj og tilstedeværelsen af et patent […] ikke er afgørende.« (11) Fodtøj med patenteret teknologi blev således betragtet som den pågældende vare i den pågældende sag.
(86)
Den interesserede part påstod også, at tagintegrerede solcellemoduler bør udelukkes fra definitionen af den pågældende vare, da de sælges til væsentligt højere priser end standardmoduler. I sagen vedrørende fodtøj blev STAF over en vis pris også udelukket fra definitionen af den pågældende vare. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at tagintegrerede solcellemoduler kombinerer funktionerne i et solcellemodul og tagsten eller skifer, jf. betragtning 83. En direkte sammenligning af priserne er derfor ikke hensigtsmæssig, da den supplerende funktionalitet naturligt fører til højere priser.
(87)
Hertil fremførte den interesserede part, at det på grundlag af denne argumentation vil være umuligt stadig at påberåbe sig prisforskelle som en yderligere indikator for udelukkelse fra varedækningen. Denne fortolkning er dog alt for vidtgående. Det, der er anført i den foregående betragtning, er blot, at i den nærværende sag, hvor tagintegrerede solcellemoduler kombinerer funktionaliteterne i den pågældende vare og et andet produkt (i dette tilfælde tagsten eller skifer), er prisen naturligvis ikke relevant. Det indebærer på ingen måde, at prisforskellen i andre sager ikke kan være en nyttig indikator for at fastslå, om et produkt bør udelukkes fra definitionen af den pågældende vare.
(88)
Endelig fremførte den interesserede part, at dens leverandør af tagintegrerede solcellemoduler burde have adgang til tilsagnet om en mindstepris. Det ser dog ud til, at den kinesiske eksportør ikke samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen og i sin egenskab af ikke-samarbejdsvillig part ikke er berettiget til at deltage i tilsagnet. Disse anmodninger kan derfor ikke accepteres.
2.3.14. Mono- og multikrystallinske solceller
(89)
En af de interesserede parter hævdede, at der ikke var nogen produktion af monokrystallinske solceller i Unionen, og at virksomhedens eksport af monokrystallinske solceller ikke konkurrerede med EU-industrien. Undersøgelsen viste imidlertid, at der var fremstilling af monokrystallinske solceller i Unionen. Påstanden afvises derfor. Under alle omstændigheder godtgjorde Retten i Brosmann-sagen, at fraværet af produktion i Fællesskabet af en bestemt varetype ikke er afgørende.
2.3.15. »Afsendt fra«-klausulen
(90)
Visse interesserede parter fremførte, at en udvidelse af undersøgelsen til også at omfatte produkter »afsendt fra« Kina ikke var berettiget, når indledningen af sagen kun vedrørte varer med oprindelse i Kina.
(91)
Varer afsendt fra Kina var dog allerede omfattet på det indledende trin. I punkt 5 i indledningsmeddelelsen »opfordres virksomheder, som afskiber den undersøgte vare fra Folkerepublikken Kina, men som mener, at en del af eller al denne eksport ikke har toldmæssig oprindelse i Folkerepublikken Kina, til at give sig til kende i forbindelse med undersøgelsen og fremlægge alle relevante oplysninger«. Det står derfor klart, at alle virksomheder, der afsender varer fra Kina, havde mulighed for at samarbejde i forbindelse med denne undersøgelse. Da den undersøgte vare ofte omfatter komponenter og dele fra forskellige lande, blev det også meddelt i punkt 5 i indledningsmeddelelsen, at der »kan vedtages særlige bestemmelser« til at løse dette problem.
(92)
Det er derfor opfattelsen, at alle berørte virksomheder blev behørigt underrettet om, at der kunne vedtages særlige bestemmelser for varer, der er afsendt fra Kina, hvis det var hensigtsmæssigt, og blev opfordret til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen. Undersøgelsens anvendelsesområde blev således ikke udvidet til også at omfatte produkter »afsendt fra Kina«, da disse var omfattet fra begyndelsen.
(93)
Efter fremlæggelsen af oplysninger påstod visse interesserede parter, at uanset bestemmelserne i indledningsmeddelelsen, som er nævnt i betragtning 91, var undersøgelsen begrænset til varer med oprindelse i Kina og vurderede ikke virkningen af varer, der er afsendt fra Kina.
(94)
I denne forbindelse skal det bemærkes, at der blev truffet følgende foranstaltninger for at sikre, at alle varer, der er afsendt fra Kina, blev vurderet i undersøgelsen, og ikke kun varer med oprindelse i Kina:
-
Alle virksomheder, der afsender den pågældende vare fra Kina, blev opfordret til at give sig til kende i forbindelse med undersøgelsen, uanset varernes oprindelse.
-
I bilag A til indledningsmeddelelsen blev eksportører bedt om at indberette oplysninger om alle produkter, der fremstilles af virksomheden. Disse oplysninger var ikke begrænset til varer med oprindelse i Kina.
-
På grundlag af disse oplysninger, som indeholdt al eksport til Unionen, uanset varernes oprindelse, blev der udtaget en repræsentativ stikprøve.
-
Producenterne i stikprøven modtog et spørgeskema for »producenter, der eksporterer til Den Europæiske Union«, og Kina blev defineret som »det pågældende land«, ikke oprindelsesland. Det var derfor klart, at alle varer uanset deres oprindelse blev undersøgt.
(95)
På dette grundlag konkluderes det, at undersøgelsen vedrørte alle varer, der har oprindelse i eller er afsendt fra Kina, og at resultaterne af undersøgelsen, herunder subsidiering og skade, omfatter alle varer med oprindelse i eller afsendt fra Kina.
(96)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fremførte interesserede parter, at klagen kun indeholdt umiddelbare beviser vedrørende importen af solpaneler med oprindelse i Kina, ikke varer, der er afsendt fra Kina. Det skal i denne forbindelse præciseres, at klagen faktisk omfattede varer »fra Kina«, hvilket fremgår af den forside, som klageren indsendte med sit stempel på. Før denne side er der en anden side i sagsakterne, som ganske rigtigt anvender udtrykket »med oprindelse i Folkerepublikken Kina«. Denne var dog ikke en del af det dokument, som klageren indsendte, men blev tilføjet som en forside af Kommissionens tjenestegrene, hvor betegnelsen på undersøgelsen blev anvendt, således at man undgår at gentage titlen på klagen. Det blev således konkluderet, at klagen omfattede alle varer fra Kina, uanset om de havde oprindelse i Kina eller ej.
(97)
Adskillige kinesiske eksporterende producenter gjorde desuden gældende, at eksporterende producenter i tredjelande ikke med rimelighed kan forventes at vide, at deres produkter også kan være omfattet af undersøgelsen. Det skal i den forbindelse bemærkes, at foranstaltningerne ikke finder anvendelse på varer, der er i transit som omhandlet i artikel V i GATT. Eksporterende producenter, som ikke driver virksomhed i Kina, er således ikke berørt af foranstaltningerne. Desuden henvendte ingen eksporterende producenter i tredjelande sig med spørgsmål om, hvorvidt de produkter, de eksporterer, er omfattet af foranstaltningerne.
(98)
De samme eksporterende producenter fremførte, at de eksporterende producenter i tredjelande ikke var blevet anmodet om at give sig til kende, og ikke fik lejlighed til at bevise, at deres produkter ikke er subsidieret. Det er institutionernes opfattelse, at eksporterende producenter uden nogen aktiviteter i Kina ikke er påvirket af foranstaltningerne, da deres varer, hvis de afsendes fra Kina, har været i transit. Alle andre eksporterende producenter blev med indledningsmeddelelsen underrettet om, at deres aktiviteter indgår i undersøgelsen.
2.3.16. Konklusion
(99)
Ud fra ovenstående defineres varedækningen endeligt som fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium og celler af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium, med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina, medmindre de er i transit som omhandlet i artikel V i GATT. Cellerne har en tykkelse på ikke over 400 mikrometer. Denne vare henhører i øjeblikket under KN-kode ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 og ex 8541 40 90.
(100)
Følgende varetyper er udelukket fra definitionen af den pågældende vare:
-
solcelleopladere, der består af mindre end seks celler, er bærbare og kan levere elektricitet til udstyr eller oplade batterier
-
fotovoltaiske tyndfilmsprodukter
-
fotovoltaiske produkter af krystallinsk silicium, der er permanent integreret i elektriske apparater, som ikke bruges til energiproduktion, og hvor sådanne elektriske apparater bruger den elektricitet, som de(n) integrerede fotovoltaiske celle(r) af krystallinsk silicium producerer.
-
moduler eller paneler med en udgangsspænding på højst 50 V jævnstrøm og en effekt, som ikke overstiger 50 W udelukkende til direkte anvendelse som batteriopladere i systemer med samme spændings- og effektegenskaber.
3. SUBSIDIERING
(101)
Klageren påstod, at Kina i høj grad yder støtte til solcelleindustrien, og henviste til en række politikker og planer samt lovgivning, der udgør grundlaget for statsstøtte i sektoren. Kommissionen gennemgik og analyserede de dokumenter, der var nævnt i klagen, og de yderligere dokumenter, som blev indsendt af den kinesiske regering og stikprøveudvalgte eksporterende producenter i forbindelse med undersøgelsen, og det blev konstateret, at mange af dem faktisk viser, at solcelleindustrien i Kina modtager præferencebehandling på mange områder.
(102)
Den kinesiske regering betragter solcelleindustrien som en »strategisk« industri i den 12. femårsplan (12). Den kinesiske regering har også udarbejdet en særlig plan for solcelleindustrien (under den 12. femårsplan), nemlig den 12. femårsplan for solcelleindustrien. I denne plan giver den kinesiske regering udtryk for sin støtte til »vigtige virksomheder« (13) og »nøglevirksomheder« (14), og forpligter sig til at »fremme gennemførelsen af en række støttepolitikker for solcelleindustrien« (15), samt»fastlægge den overordnede udarbejdelse af støttepolitikker inden for erhverv, finans, beskatning...« (16).
Det kinesiske Statsråds beslutning nr. 40 antyder, at den kinesiske regering »aktivt vil støtte udviklingen af en erhvervsgren for ny energi og fremskynde udviklingen af solenergi« (17), pålægger alle finansielle institutioner kun at yde kreditstøtte til tilskyndede projekter (den kategori, som solcelleprojekter tilhører) og giver lovning om gennemførelsen af »andre præferentielle politikker for tilskyndede projekter« (18). En anden beslutning fra Statsrådet af 10. oktober 2010 taler om udbygning af »intensiteten af finanspolitiske og finansielle støttepolitikker«, opfordrer de finansielle institutter til at »forhøje kreditstøtten« og giver tilsagn om at »udnytte de skattemæssige præferencepolitikker såsom risikokompensation« (19) for nye strategiske brancher, en kategori, som solcelleindustrien tilhører. De nationale retningslinjer for mellem- og langsigtet videnskabelig og teknologisk udvikling (2006-2020) (The National Outline for the Medium and Long-term Science and Technology Development (2006-2020)) giver tilsagn om at »give førsteprioritet til politikfinansiering«, »tilskynde de finansielle institutter til at yde præferentiel kreditstøtte til store nationale videnskabelige og teknologiske industrialiseringsprojekter«, at»tilskynde de finansielle institutter til at forbedre og styrke de finansielle tjenester for højteknologiske virksomheder« og at »gennemføre præferentielle beskatningspolitikker til fremme af højteknologiske virksomheder« (20) .
Den kinesiske lovgivning om videnskabelige og tekniske fremskridt indeholder også en række foranstaltninger til støtte for strategiske industrier, herunder solcelleindustrien. Det fremgår bl.a., at staten skal tilskynde og vejlede de finansielle institutter med hensyn til at yde støtte til udviklingen af højteknologiske industrier og industrier, der anvender ny teknologi gennem långivning (21), instruere de politikorienterede finansielle institutter i at give prioritet til udviklingen af højteknologiske industrier og industrier, der anvender ny teknologi, ved hjælp af finansielle tjenester (22) og fastlægge »lave renter og sikkerhedsbeløb ved långivning« til visse virksomheder og »særlig støtte« fra de politikorienterede finansielle institutter til projekter, som tilskyndes af staten (23). Den praktiske anvendelse af disse foranstaltninger er beskrevet nedenfor.
3.1. Indledende bemærkninger
(103)
Både den kinesiske regering og de kinesiske eksporterende producenter i stikprøven indsendte svar på spørgeskemaerne og indvilligede i kontrolbesøg (24) for at kontrollere svarene.
(104)
Hvad angår den kinesiske regering, sendte Kommissionen efter en analyse af spørgeskemabesvarelsen en mangelskrivelse og et brev forud for kontrolbesøget, efterfulgt af korrespondance vedrørende dagsordenen for kontrolbesøget. Kommissionen gav den kinesiske regering rigelig tid til at udarbejde og indsende et indlæg, når dette var nødvendigt og berettiget. Den kinesiske regering blev indrømmet en væsentlig forlængelse af fristerne, dvs. 30 dages forlængelse af fristen for besvarelsen af spørgeskemaet, hvilket betød en endelig frist på 69 dage for indsendelsen af svaret på spørgeskemaet, og Kommissionen gav den kinesiske regering 25 dage til at svare på mangelskrivelsen. Derfor har den kinesiske regering alt i alt haft mere end tre måneder til at fremlægge de oplysninger, som Kommissionen havde udbedt sig.
(105)
Under kontrolbesøget i det kinesiske handelsministerium i Beijing og fire finansielle institutioner (China Development Bank, Export Import Bank of China, Huaxia Bank and SINOSURE) bestræbte Kommissionen sig på at verificere de fremsendte oplysninger ud fra det bevismateriale, der var blevet brugt til at udarbejde den kinesiske regerings besvarelse, i henhold til grundforordningens artikel 11 og 26. I denne forbindelse nåede Kommissionen til den foreløbige konklusion, at de manglende oplysninger og den manglende dokumentation fra den kinesiske regering ikke gav mulighed for en korrekt kontrol af besvarelserne i spørgeskemaet. Desuden var visse oplysninger slet ikke blevet indsendt, selv om der specifikt blev anmodet herom, og visse spørgsmål var ganske enkelt ikke blevet besvaret. Derfor blev den kinesiske regering gjort opmærksom på konsekvenserne af manglende samarbejdsvilje i henhold til grundforordningens artikel 28, stk. 1 og 6.
(106)
Den kinesiske regering anførte ligeledes, at Kommissionen pålagde den kinesiske regering en urimelig byrde og havde bedt om irrelevante og unødvendige oplysninger i spørgeskemaet og den efterfølgende mangelskrivelse.
(107)
For så vidt angår de ønskede oplysninger bemærkes det, at Kommissionen kun bad om oplysninger vedrørende påstande i klagen, der anses for nødvendige med henblik på at nå frem til en repræsentativ konklusion, og som var konsekvente i forhold til dens anmodning om de samme data og oplysninger i undersøgelsesprocessen, og bad den kinesiske regering gøre rede for de indsendte oplysninger og deres konsekvenser for de undersøgte ordninger. Med andre ord anmodede Kommissionen alene om oplysninger, der var nødvendige for at vurdere eksistensen og omfanget af den foreliggende subsidiering af den pågældende vare under de subsidieordninger, som var anført i klagen.
3.2. Manglende samarbejdsvilje
(108)
Som allerede nævnt i betragtning 105 meddelte Kommissionen efter kontrolbesøgene, den 23. maj 2013 den kinesiske regering, at den overvejede at anvende de foreliggende faktiske oplysninger, jf. grundforordningens artikel 28. Kommissionen sendte dette brev, da den var kommet til den foreløbige konklusion, at de manglende oplysninger og dokumentation fra den kinesiske regerings side ikke muliggjorde en korrekt verificering af besvarelsen af antisubsidiespørgeskemaet, mangelskrivelsen og andre indlæg fra den kinesiske regering i løbet af denne procedure. Det blev desuden konstateret under kontrolbesøget, at visse oplysninger også blev tilbageholdt i spørgeskemabesvarelsen og de efterfølgende redegørelser fra den kinesiske regering, selv om Kommissionen specifikt havde anmodet herom. Hertil kommer, at visse spørgsmål ganske enkelt ikke var blevet besvaret. Den potentielle anvendelse af foreliggende faktiske oplysninger vedrørte regeringens planer, projekter, forskellige retsakter og andre dokumenter; præferentielle lån, anden finansiering, garantier og forsikringer; cirkulærer fra PBOC (den kinesiske nationalbank, i det følgende »PBOC«); kontrolbesøg hos banker; eksportkreditforsikringer og kontrol af Sinosure; Golden Sun-demonstrationsprogrammet; ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter; ordninger vedrørende indirekte skat og importtold; levering af rå- og hjælpestoffer mod utilstrækkeligt vederlag: polysilicium, ekstruderet aluminium og glas; og tilvejebringelse af brugsrettigheder til jord.
(109)
Ved brev af 3. juni 2013 gjorde den kinesiske regering indsigelse mod Kommissionens foreløbige hensigt om at anvende bestemmelserne i grundforordningens artikel 28 med den påstand, at de betingelser, der kræves for at se bort fra de forelagte oplysninger eller endda »udfylde hullerne« ikke var opfyldt i denne sag.
(110)
Den kinesiske regering påstod, at »tvivlen« om nøjagtigheden af oplysningerne, som udelukkende opstod, da de fremlagte oplysninger ikke kunne kontrolleres til Kommissionens »største« tilfredshed, ikke bør føre til, at der ses bort fra oplysningerne. Kommissionen er uenig i denne påstand, da den ikke er sand. Kommissionen så nemlig ikke »bort fra« nogen af oplysningerne udelukkende på grundlag af, at den ikke kunne efterprøve dem under kontrolbesøget. Hvis den kinesiske regerings oplysninger og redegørelser blev fundet modstridende og/eller ufuldstændige sammenlignet med andre oplysninger, som Kommissionen havde til rådighed, og hvis det samtidig ikke var muligt at verificere dem under kontrolbesøget, kunne Kommissionen ikke tage disse oplysninger for pålydende. Der tages behørigt hensyn til alle oplysninger, afhængigt af graden af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje. Det skal også bemærkes, at Kommissionen ikke var nøjeregnende med det format, som oplysningerne blev indgivet i, hvilket den kinesiske regering ellers påstod, men snarere med unøjagtigheden og/eller ufuldstændigheden.
(111)
Den kinesiske regering påstod desuden, at nogle af de oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om, medførte en sådan byrde, at det var praktisk umuligt for den kinesiske regering at fremlægge dem. I denne forbindelse skal det bemærkes, at Kommissionen kun anmodede om de oplysninger, der er nødvendige for at efterprøve klagerens påstande (underbygget af umiddelbare beviser) og gav den kinesiske regering rigelig tid til at fremlægge disse oplysninger. Kommissionen er helt klar over, at klagerens mange detaljerede påstande i denne sag betød, at Kommissionen måtte anmode om en betydelig mængde oplysninger fra den kinesiske regering. Som nævnt i betragtning 104-107 var de ønskede oplysninger dog ikke overdrevne, og der blev givet god tid til at fremlægge dem.
(112)
Den kinesiske regering henviste til sondringen mellem at se bort fra de forelagte oplysninger og supplere de oplysninger, der blev modtaget, med allerede foreliggende oplysninger. Mens Kommissionen er fuldt ud bekendt med denne sondring og handler i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i grundforordningens artikel 28, skal den understrege, at når de indsendte oplysninger er i modstrid med andre tilgængelige oplysninger om samme emne, som Kommissionen har til rådighed, er det ikke muligt at supplere disse oplysninger. I sådanne tilfælde (f.eks. fremsendte oplysninger om ejerskab af bankerne) måtte Kommissionen afgøre, hvilke oplysninger der var mest pålidelige. Derved sikrede Kommissionen, at brugen af de foreliggende faktiske oplysninger ikke fik karakter af straf og var baseret på de oplysninger, der rent faktisk forelå.
(113)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke havde nogen grund til at betragte den kinesiske regering som ikke-samarbejdsvillig i denne sag, idet den enten ignorerede eller misforstod sin forpligtelse til at overveje den kinesiske regerings »praktiske mulighed« for at reagere på Kommissionens anmodning. Ifølge den kinesiske regering har undersøgelsen som helhed været urimeligt byrdefuld, således at samarbejdet generelt har været gjort umuligt, og Kommissionen som undersøgende myndighed konstant har afvist at samarbejde med den kinesiske regering med henblik på at afbøde konsekvenserne af disse byrder. Denne påstand er en klar fejlfortolkning af fakta. For at indfri sine juridiske forpligtelser efter modtagelsen af en behørigt dokumenteret klage og samtidig overholde den relevante WTO-praksis anmodede Kommissionen den kinesiske regering om kun at fremsende de oplysninger, der er nødvendige med henblik på at kontrollere og vurdere de påstande i klagen, der var underbygget med tilstrækkelig dokumentation. Kommissionen tilbød den kinesiske regering bistand i følgebrevet til spørgeskemaet samt i selve spørgeskemaet. Også i mangelskrivelsen blev den kinesiske regering opfordret til at kontakte Kommissionen, såfremt den havde spørgsmål til de ønskede oplysninger. Kommissionen indrømmede desuden usædvanligt lange frister for indsendelse af oplysningerne, jf. betragtning 104. I denne undersøgelse anmodede Kommissionen desuden kun om transaktionsspecifikke oplysninger fra den kinesiske regering med hensyn til eksportørerne i stikprøven, ikke for alle producenter af solcellepaneler i Kina, hvilket begrænsede det potentielle omfang af de ønskede oplysninger endnu mere. Kommissionen bemærker, at den kinesiske regering synes at sammenblande argumenterne vedrørende dens praktiske mulighed for at levere data med andre spørgsmål.
Når den kinesiske regering f.eks. drøfter Kommissionens påstået overdrevne anmodning om oplysninger vedrørende banker og finansielle institutioner, baserer den hovedsagelig sin argumentation på klagens påståede utilstrækkelighed og påstår, at den er baseret på de »ulovlige afgørelser« i sagen om coated finpapir. Den kinesiske regerings klage synes derfor at vedrøre kvaliteten af dokumentationen for indledning, og ikke dens praktiske mulighed for at fremlægge oplysninger. I skrivelse af 3. juni 2013 gentog den kinesiske regering sin påstand fra de tidligere indlæg om, at indledningen af mange af procedurerne ikke opfyldte den bevismæssige tærskel i artikel 11.2 i WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger, og at Kommissionen ved at indlede disse procedurer overtrådte artikel 11.3 i WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger. Kommissionen har allerede besvaret disse påstande i et brev og et notat til den kinesiske regering, og da der ikke er fremført nye argumenter i brevet af 3. juni 2013, er der ikke behov for at behandle de samme påstande for anden gang i denne forordning.
(114)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke gav regeringen tilstrækkelig tid til at udfylde spørgeskemaet. Dette er ikke rigtigt. Kommissionen gav, jf. betragtning 104, den kinesiske regering en væsentlig forlængelse af fristerne og gav den kinesiske regering maksimal tid, uden at dette havde en væsentlig negativ indvirkning på en rettidig afslutning af sagen. Fristen for besvarelse af spørgeskemaet og mangelskrivelsen var væsentligt længere end den frist, der er fastsat i grundforordningens artikel 11, stk. 2.
(115)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen så bort fra dens anmodning om støtte til fastlæggelse af spørgeskemabesvarelsernes relative nødvendighed med det formål at undgå afgørelser på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger. I sine bemærkninger henviste regeringen til, at den havde anmodet Kommissionen om at uddybe formålet med bestemte ønskede oplysninger og angive, hvilke faktiske konstateringer de ville føre til, med henblik på at »sikre, at den kunne samarbejde så effektivt som praktisk muligt og samtidig fremlægge de væsentligste oplysninger«. Kommissionen kunne naturligvis ikke vide, hvilke konklusioner dette ville føre til, før de faktiske oplysninger blev indgivet. Den kinesiske regering påstår endvidere, at Kommissionen har struktureret spørgeskemaet på en måde, så det er »funktionelt umuligt« at udfylde, og at Kommissionen »fiskede efter oplysninger«. Kommissionen afviser kategorisk disse påstande. Som forklaret ovenfor omfattede spørgeskemaet kun de oplysninger, der var nødvendige for at træffe en afgørelse.
(116)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at Kommissionen insisterede på fremlæggelse af dokumenter, som Kinas regering ikke lovligt kunne fremlægge eller fremtvinge, og i denne sammenhæng henvises til relevante EU- og WTO-regler, der gør det klart, at kun urigtige eller vildledende oplysninger bør ignoreres, og at regeringen ikke havde nogen »praktisk mulighed« for at indberette visse oplysninger, da hensynet til statshemmeligheder i Kinas interne love strengt forbyder formidling heraf. Den hævdede endvidere, at de relevante bestemmelser i WTO's antidumpingaftale og antisubsidieaftale, som angiver, hvordan fortrolige oplysninger kan indsendes til undersøgelsesmyndighederne og kan indrømmes »fortrolig behandling«, ikke altid finder anvendelse i tilfælde, hvor oplysningerne skal fremlægges af myndigheder i tredjelande, i dette tilfælde den kinesiske regering. Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen bryder WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger, hvis den nægter at anerkende en retlig sondring mellem statens praktiske mulighed for at meddele oplysninger, som denne er retligt er forhindret i at fremlægge på den ene side, og andre fortrolige oplysninger, som den måtte anmode om fortrolig behandling af inden for rammerne af en undersøgelse.
(117)
Kommissionen så ikke bort fra tal og oplysninger, som den kinesiske regering ikke fremlagde, uanset årsagen hertil, da det ganske enkelt ikke er muligt at se bort oplysninger, der ikke er blevet fremlagt. På den anden side, i en situation, hvor den kinesiske regering ikke tilvejebragte eller stillede visse oplysninger til rådighed for inspektion, har Kommissionen fået oplysninger af lignende art fra andre kilder (hovedsagelig offentligt tilgængelige, men også fra samarbejdsvillige eksporterende producenter eller fremlagt af visse banker under kontrolbesøg); Kommissionen inkluderede disse oplysninger i sagsakterne og anvendte dem til sin afgørelse. Kommissionen er ikke enig i påstanden om, at bestemmelserne i WTO's antidumpingaftale og aftale om subsidier og udligningsforanstaltninger, som afgør, hvorledes fortrolige oplysninger kan fremlægges for undersøgelsesmyndighederne og kan indrømmes »fortrolig behandling«, ikke finder anvendelse over for den kinesiske regering. I denne forbindelse påstod den kinesiske regering, at regeringer har en anden standard for samarbejde end eksportører, og at regeringer har ret til et »mindstemål for samarbejde«, som eksportørerne ikke er berettiget til. Hvad angår gennemførelsen af antisubsidieundersøgelser, er Kommissionen imidlertid ikke enig. Den kinesiske regering er en interesseret part, jf. grundforordningens bestemmelser, og samtidig et »interesseret medlem«, hvilket betyder, at Kina er bundet af WTO's bestemmelser og praksis.
Grundforordningens artikel 28, stk. 1, foreskriver: »I tilfælde, hvor en af de berørte parter nægter at give adgang til nødvendige oplysninger eller undlader at meddele dem inden for de frister, der er fastsat i denne forordning, eller lægger væsentlige hindringer i vejen for undersøgelsen, kan der træffes foreløbige eller endelige afgørelser, positive eller negative, på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.« Artikel 12.7 i WTO's aftale om subsidier og udligningsforanstaltninger omhandler udtrykkeligt konsekvenserne for regeringerne af manglende samarbejdsvilje (»interesserede medlemmer«): »I tilfælde, hvor interesserede medlemmer eller interesserede parter nægter at give adgang til nødvendige oplysninger eller undlader at meddele dem inden for en rimelig frist eller lægger væsentlige hindringer i vejen for undersøgelsen, kan der træffes foreløbige og endelige afgørelser, positive eller negative, på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.« Når det undersøgende land, i dette tilfælde Den Europæiske Union, således udøver sine WTO-rettigheder i en antisubsidieundersøgelse og anmoder om oplysninger, der skønnes nødvendige med henblik på undersøgelsen, har regeringer og eksportører samme forpligtelse til at samarbejde. I løbet af undersøgelsen henviste den kinesiske regering ofte til regler om fortrolighed som et påskud for ikke at fremlægge de ønskede oplysninger, f.eks. PBOC-cirkulærer, med henblik på kontrol. Det skal bemærkes, at den kinesiske regering, selv om den angiveligt var »retligt forhindret i at fremlægge disse oplysninger«, stadig er bundet af sine WTO-forpligtelser til at fremlægge de oplysninger, der skønnes nødvendige med henblik på undersøgelsen. I denne forbindelse kan et WTO-medlems bestemmelser fra kommunal lov eller interne regler ikke fritage det fra landets WTO-forpligtelser om at samarbejde i forbindelse med undersøgelserne; i sådanne konflikttilfælde påhviler det den kinesiske regering at foreslå, hvordan der kan gives adgang til oplysningerne, så de kan blive kontrolleret på behørig vis. Uanset det ovenstående uddybede den kinesiske regering aldrig sin påstand og fremlagde ingen beviser (f.eks. lovgivningen, som »retligt forbyder« den at fremlægge disse oplysninger) i den henseende.
(118)
Endvidere påstod den kinesiske regering, at brevet af 25. marts 2013 forud for kontrolbesøget ikke var tilstrækkelig detaljeret, og at det ikke indeholdt specifikke spørgsmål, som ville blive taget op i forbindelse med kontrolbesøget. Det skal i denne henseende bemærkes, at selv om der ikke er noget krav om, at Kommissionen skal sende en liste over alle spørgsmål, der vil blive stillet under kontrolbesøget (og Kommissionen mener ikke, at dette er relevant), indeholdt brevet af 25. marts 2013 forud for kontrolbesøget en specifik og detaljeret liste over spørgsmål og dokumenter, der ville blive behandlet i henhold til grundforordningens artikel 26, stk. 3, og WTO-reglerne. Det blev dog i brevet gjort klart, at listen ikke var udtømmende, og at andre emner og dokumentation kunne tages op, hvis det var relevant. Det skal i denne forbindelse også bemærkes, at den kinesiske regering ikke gjorde indsigelse mod indholdet af dette brev forud for kontrolbesøget, selv om den afviste at drøfte visse punkter, der ikke eksplicit fremgik af brevet, f.eks. oplysninger om de største banker i Kina, Kinas kommunistiske partis (»CCP«) indgriben i forvaltningen af visse banker eller visse bankers adgang til de udenlandske valutareserver i State Administration of Foreign Reserves, idet man hævdede, at man ikke var forberedt på at besvare spørgsmål om disse aspekter.
(119)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at Kommissionen ikke var fleksibel under kontrolbesøget og i realiteten »fastsatte en præklusionsfrist med hensyn til anmodninger om ændringer fra den kinesiske regerings side«. På samme måde hævdede den, at Kommissionen ikke accepterede nogen af de praktiske løsninger, som den kinesiske regering foreslog vedrørende kontrollen af National Bureau of Statistics (NBS) og nægtede at forlænge kontrollen til mandag den 22. april 2013 for at kontrollere NBS. Desuden indledte Kommissionens tjenestemænd kontrollen med en vis forsinkelse næsten hver arbejdsdag, fordi de ifølge den kinesiske regering ikke mødte op til tiden.
(120)
Hvad angår ovenstående påstande, skal Kommissionen understrege, at dens tjenestemænd under kontrolbesøget var fuldt ud og ubetinget fleksible. Kommissionens tjenestemænd tilbød undtagelsesvis at kontrollere dokumenter og dokumentation, som den kinesiske regering søgte at fremlægge efter afslutningen af et bestemt emne, hvilket gik langt ud over den normale arbejdstid ved en række lejligheder. Dette skete adskillige gange, også i tilfælde, hvor Kommissionens tjenestemænd på et meget sent tidspunkt skulle tage til/tilbage til andre kontrolsteder, hvor de allerede havde været og havde tilbudt at kontrollere dokumenter. Desværre tog den kinesiske regering ikke imod disse tilbud i de pågældende tilfælde, hvilket tydeligt viser, at den manglende fremlæggelse af de dokumenter, som Kommissionen havde bedt om inden for almindelig arbejdstid, ikke skyldtes tidsmæssige begrænsninger eller manglende vilje fra Kommissionen tjenestemænd til at kontrollere dem. Med hensyn til den forsinkede start på kontrolbesøget bemærker Kommissionen, at tjenestemændene ankom til tiden hver dag, men at visse forsinkelser desværre skyldtes de af den kinesiske regering krævede daglige registreringsprocedurer for at få adgang til de forskellige kontrolsteder eller blot, at der manglede repræsentanter for den kinesiske regering til at ledsage tjenestemændene, når de ankom til kontrolstederne, hvilket tvang dem til at vente længe, inden kontrollen kunne starte. Kommissionen bemærker også, at kontrolbesøget hver dag varede langt ud over den normale arbejdstid, og at det var den kinesiske regering, der aflyste mødet om eftermiddagen på kontrolbesøgets første dag, da repræsentanterne for ministeriet for teknologi besluttede ikke at deltage i besøget (jf. betragtning 122). Hvis Kinas regering havde accepteret alle de gentagne tilbud fra Kommissionens tjenestemænd om at verificere dokumenter uden for arbejdstid, ville besøget faktisk have varet længere, men dette skete ikke, idet den kinesiske regering ikke samarbejdede fuldt ud.
(121)
Den kinesiske regering anfægtede desuden Kommissionens praksis med ikke at godtage nye dokumenter og bevismateriale, som kræver verifikation efter afslutningen af det kontrolbesøg, som de tilhører. Det skal i denne forbindelse præciseres, at det ikke er og aldrig har været Kommissionens hensigt blankt at se bort fra oplysninger, der fremlægges på denne måde. Kommissionen tog hensyn til alle fremlagte oplysninger, analyserede deres kvalitet (f.eks. behandles uddrag af reviderede regnskaber anderledes end et simpelt Excel-skema eller Word-dokument med tal, der ikke understøttes af officielle kilder) og tilskrev dem en passende vægtning, da den ikke var i stand til at efterprøve disse oplysninger under kontrolbesøget.
(122)
Vedrørende de seks dokumenter (25), som blev indsendt af den kinesiske regering i løbet af undersøgelsen, og hvis indhold regeringen nægtede at drøfte under kontrolbesøget, påstod den kinesiske regering, at Kommissionen ikke har noget grundlag for at benytte de foreliggende faktiske oplysninger i overensstemmelse med grundforordningens artikel 28. Den hævdede ligeledes, at Kommissionen ikke hjalp regeringen med at forstå kravet om at fremlægge disse dokumenter og påvise, at alle de pågældende dokumenter var relevante på trods af, at den kinesiske regering »specifikt inden starten af kontrolbesøget havde anmodet Kommissionen om hjælp til at forstå kravet om at fremlægge disse dokumenter og om at godtgøre, at alle de pågældende dokumenter var relevante«. Det skal i den forbindelse først bemærkes, at alle dokumenterne direkte vedrører den pågældende erhvervsgren (26), og at det derfor er yderst relevant at inddrage dem i kontrolbesøget.
For det andet var ordlyden i den kinesiske regerings skrivelse til Kommissionen af 11. april 2013 anderledes end deres brev af 3. juni 2013. Den kinesiske regering anførte nemlig i brevet af 11. april 2013, at kontrollen af nævnte dokumenter »er suspenderet, medmindre Kommissionen på overbevisende måde kan påvise, i hvilken grad disse dokumenter anses for relevante for undersøgelsen, navnlig de påståede subsidier«. Da alle disse dokumenter, som det fremgår af ordlyden, direkte vedrører den pågældende erhvervsgren og endog særlige subsidieordninger såsom de begunstigede låneordninger eller præferentielle skatteordninger, forstod Kommissionen ikke, hvad der kan tilføjes for at demonstrere deres relevans yderligere. Det var overraskende for Kommissionen, at den kinesiske regering tilsyneladende ikke syntes at have et problem med relevansen af disse dokumenter, da de blev indgivet, men først da Kommissionen udbad sig yderligere redegørelser.
(123)
Ved brev af 23. maj 2013 meddelte Kommissionen, at den var forhindret i at kontrollere de fleste af de fremlagte oplysninger som oprindelig dokumentation og krydstjekke dem med de kildedata, der var blevet brugt til at udarbejde den kinesiske regerings svar med hensyn til oplysningerne om de finansielle markeder og finansielle institutioner i Kina. Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen i betragtning af de »meget generelle og upræcise oplysninger« ikke har givet den kinesiske regering mulighed for at kunne fremsætte relevante bemærkninger og dermed ikke giver regeringen mulighed for at udøve sin ret til at forsvare sig på en hensigtsmæssig måde. Dette har ikke hold i virkeligheden. I spørgeskemaet stillede Kommissionen meget specifikke spørgsmål og forsøgte i tråd med normal praksis for mange undersøgelsesmyndigheder at kontrollere den kinesiske regerings besvarelse under kontrolbesøget.
(124)
I sin spørgeskemabesvarelse anførte den kinesiske regering navnlig, at »lån til den pågældende erhvervsgren udgør en meget lille del af den samlede lånmasse. Visse banker har f.eks. i deres tillægsspørgeskema anført, at lån til den pågældende erhvervsgren udgjorde under 1 % af de samlede lån«. Under kontrolbesøget var den kinesiske regering ikke i stand til at underbygge denne påstand og henviste blot Kommissionen til bankerne.
(125)
Kommissionen anmodede også om statistikker over lån til den pågældende erhvervsgren. Den kinesiske regering påstod, at man ikke fører sådanne fortegnelser. Da Kommissionen forespurgte, om den kinesiske regering forsøgte at udarbejde sådanne statistikker og anmodede om disse oplysninger fra bankernes hos CBRC (banktilsynet i Kina), svarede den tilstedeværende embedsmand under kontrolbesøget, at han ikke havde kendskab hertil, og at det var en anden tjenestegren i CBRC, der var ansvarlig for statistikker. Den kinesiske regering fremlagde ingen af de statistikker, som der er blevet anmodet om i spørgeskemaet, og som Kommissionen anmodede om gentagne gange i forbindelse med mangelproceduren. Kommissionen anførte desuden i brevet forud for kontrolbesøget, at dette spørgsmål ville være omfattet.
(126)
For bankernes vedkommende stillede Kommissionen også under kontrolbesøget spørgsmål til risikovurdering og vurdering af kreditværdigheden, den samlede driftssituation, ledelsessituationen, kreditniveau, brug af finanser, tilbagebetalingsevne, garantimønster og forretningssamarbejde mellem banker og låntagere, da den kinesiske regering havde fremsat påstande vedrørende disse spørgsmål i sin spørgeskemabesvarelse. Selv om disse emner blev anført i brevet forud kontrolbesøget, var den kinesiske regering ikke i stand til at fremlægge dokumentation til støtte for sine påstande og henviste Kommissionen til bankerne.
(127)
I sit svar på Kommissionens mangelskrivelse fremlagde den kinesiske regering nogle oplysninger vedrørende statens procentvise ejerskab i visse banker. Indledningsvis skal det bemærkes, at den kinesiske regering i spørgeskemaet anførte, at den ikke er i besiddelse af disse oplysninger, og at den kun indsendte oplysninger i denne forbindelse, efter at Kommissionen påpegede, at artikel 24 i Commercial Bank Law faktisk forpligter bankerne til at indberette disse oplysninger til CBRC. Da Kommissionen under kontrolbesøget spurgte om kilden til disse oplysninger, svarede embedsmanden fra CBRC, at han ikke havde kendskab hertil, da en anden afdeling i CBRC er ansvarlig for indsamling af sådanne oplysninger. I henhold til artikel 2 i Interim Regulations on the Boards of Supervisors in Key State-owned Financial Institutions (den midlertidige forordning vedrørende tilsynsrådet i vigtige statsejede finansielle institutioner) (forelagt af EXIM Bank i sit svar på Kommissionens mangelskrivelse) skal listen over statsejede finansielle institutioner, til hvilke Statsrådet udsender tilsynsråd, anbefales af administrationsorganet for tilsynsråd i statsejede finansielle institutioner. Da denne bestemmelse henviser til administrationsorganet for tilsynsråd i statsejede finansielle institutioner, ser det ud til, at den kinesiske regering er klar over, hvilke finansielle institutioner den ejer. Dog var Kommissionen ikke i stand til at efterprøve disse oplysninger, eller blot identificere kilden til oplysningerne på grund af det manglende samarbejde fra den kinesiske regering. De offentligt tilgængelige oplysninger peger i retning af, at der også er andre statsejede banker (der ydede lån til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter) ud over dem, der er rapporteret af den kinesiske regering i dens svar på Kommissionens mangelskrivelse (27).
(128)
Den kinesiske regering påstod i et brev af 3. juni 2013, at Kommissionen hverken i spørgeskemaet eller i mangelskrivelsen »anmodede om dokumentation eller datakilder« og »nu pludselig påstår, at der mangler dokumentation og datakilder«. For klarheds skyld kontrollerer Kommissionen lige som alle andre undersøgende myndigheder de data, der indsendes af samtlige parter i undersøgelsen, hvilket den kinesiske regering var bekendt med, da Kommissionen allerede gjorde det klart i spørgeskemaet og i følgebrevet til spørgeskemaet, at besvarelserne evt. ville blive kontrolleret under kontrolbesøget. Desuden omtalte Kommissionen i brevet forud for kontrolbesøget, at dette aspekt kunne gøres til genstand for kontrol (28). Det kunne således ikke være overraskende for den kinesiske regering, at Kommissionen anmodede om dokumentation for den kinesiske regerings påstande; der er derimod tale om en standardprocedure, som Kommissionen følger i hver eneste sag.
(129)
Da Kommissionen under kontrolbesøget anmodede den kinesiske regering om at fremlægge en liste over de ti største banker i Kina og den andel af markedet, de repræsenterer, svarede CBRC, at man kan fremlægge sådanne oplysninger, men at det først var muligt, når spørgsmålet var blevet stillet skriftligt. Kommissionen forklarede, at et spørgsmål, der stilles mundtligt under kontrolbesøget, har samme gyldighed som eventuelle skriftlige spørgsmål, og påpegede, at den kinesiske regering ikke anmodede om, at de andre mundtlige forespørgsler skulle fremsættes skriftligt, før de kunne besvares. På trods af denne forklaring fremlagde den kinesiske regering stadig ikke oplysningerne.
(130)
I spørgeskemaet anmodede Kommissionen om de dokumenter, der lå til grund for oprettelsen af CBRC og dens mandat. Den kinesiske regering fremsendte et dokument fra den nationale folkekongres, som blot omtalte den påtænkte oprettelse af CBRC. Da Kommissionen spurgte, om der var andre dokumenter med CBRC's mandat og formål, oplyste CBRC's embedsmænd, at der er mange andre love vedrørende CBRC, men hvis Kommissionen ønskede at få disse dokumenter, burde den have anmodet om dem før kontrolbesøget. Det skal bemærkes, at Kommissionen i spørgeskemaet anmodede den kinesiske regering om at »tilvejebringe de dokumenter, der dannede grundlag for indførelsen af denne myndighed og dens mandat«, og Kommissionen havde således anmodet om disse dokumenter før kontrolbesøget.
(131)
Da Kommissionen anmodede om de fornødne statistikker og rapporter fra de banker, der ydede lån til de stikprøveudvalgte eksportører i undersøgelsesperioden, henviste den til artikel 33 i Kinas lov om regulering af og tilsyn med banksektoren (29), hvoraf det fremgår, at CBRC indsamler sådanne statistikker. CBRC's embedsmand erklærede, at han var nødt til at indhente samtykke fra den juridiske afdeling først, men han fremlagde ingen oplysninger i den henseende inden afslutningen af kontrolbesøget. Igen skal det bemærkes, at Kommissionen anmodede om disse oplysninger i spørgeskemaet og mangelskrivelsen, og den havde anført i brevet forud for kontrolbesøget, at man ville kontrollere statistikkerne.
(132)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at påstandene i klagen om, at de kinesiske banker skulle være offentlige organer, udelukkende er baseret på simple påstande om statens aktiepost, der igen er baseret på »ulovlige« afgørelser i sagen om coated finpapir. Denne påstand er en fejlfortolkning af oplysningerne i klagen. I klagen henviser klageren til det statslige ejerskab og derudover bl.a. til, at bankerne yder lån baseret på politiske direktiver, at regeringsorganer instruerer de finansielle institutioner i at øge långivningen til virksomhederne for at fremme nye teknologier og produkter (herunder solcelleindustrien). Konklusionerne i sagen vedrørende coated finpapir om, at de kinesiske banker er offentlige organer, var baseret på flere elementer end blot ejerskab (f.eks. statslig indgriben og vejledning til bankerne i at yde direkte begunstigede låneordninger til papirindustrien via statslige ordninger), og disse konklusioner er i fuld overensstemmelse med EU's og WTO's regler. Desuden blev konklusionerne om statsejede bankers status som offentlige organer bekræftet i sagen om stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale.
(133)
Den kinesiske regering påstod også fortsat, at den ikke var i stand til at give oplysninger om de 3 800 banker og finansielle institutioner, der findes i Kina, og at CBRC under ingen omstændigheder opbevarer fortegnelser vedrørende det procentvise statslige ejerskab i bankerne. Kommissionen forstår ikke, hvorfor den kinesiske regering gentagne gange henviser til alle banker i Kina i forbindelse med den kinesiske regerings ejerskab, når de ønskede oplysninger udtrykkeligt blev begrænset til de banker »som den kinesiske regering har direkte eller indirekte ejerskab i« (30). Den kinesiske regerings påstand, jf. betragtning 127, om, at CBRC (eller andre offentlige myndigheder) ikke fører fortegnelser over sit ejerskab i bankerne, synes at være i modstrid med en række kinesiske lovbestemmelser.
(134)
Ved brev af 3. juni 2013 gentog den kinesiske regering sin påstand om, at den ikke har beføjelse til at kræve, at »uafhængige banker« tilvejebringer fortrolige oplysninger, og henviste til den skrivelse, som den angiveligt havde fremsendt til bankerne om dette spørgsmål. Det er rigtigt, at den kinesiske regering under kontrolbesøget fremviste det originale brev til bankerne, men da Kommissionen anmodede den kinesiske regering om at indsende dokumentation for, hvilke banker og finansielle institutioner dette brev var sendt til, kunne den kinesiske regering ikke fremlægge en sådan dokumentation. Den kinesiske regering påstod også, at nogle af de institutioner, der er angivet i tillæg 7 til mangelskrivelsen, ikke er banker. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at de eksporterende producenter i stikprøven havde indberettet disse institutioner til Kommissionen som institutioner, der havde ydet dem lån.
(135)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke medtog spørgsmålet om PBOC-cirkulærerne YinFa [2003] og [2004] i spørgeskemaet eller i mangelskrivelsen. Det bemærkes, at Kommissionen i brevet forud for kontrolbesøget inkluderede »nationalbankens forordninger/cirkulærer/interne dokumentation vedrørende rentesatsregulering i Kina« blandt de emner, der skulle behandles under kontrolbesøget. Det er klart, at begge cirkulærer falder ind under denne kategori. I sit svar på Kommissionens mangelskrivelse henviste den kinesiske regering endog til en artikel på den kinesiske nationalbanks websted, der henviser til et af cirkulærerne. Den kinesiske regering fremlagde dog overhovedet ingen cirkulærer fra Kinas nationalbank og indgav kun oplysninger fra den kinesiske nationalbanks websted, der var mangelfulde med hensyn til styringen af rentesatser for udlån og indlån i Kina sammenholdt med cirkulærerne YinFa [2003] og [2004], der begge er tilgængelige på internettet. Det skal også bemærkes, at den kinesiske regering ikke nægtede at udlevere disse dokumenter under påskud af, at den ikke var forberedt på disse spørgsmål, men snarere på grund af cirkulærernes påståede fortrolighed. Det skal i den forbindelse bemærkes, at den kinesiske regerings påstand om, at PBOC's cirkulærer er fortrolige, er i modstrid med regeringens egen praksis i denne procedure. I sine bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger indsendte den kinesiske regering den fulde version af et andet PBOC-cirkulære som dokumentation for sin påstand om, at de særlige lån, som de statsejede forretningsbanker havde ydet, var blevet ophævet, og den i andre sammenhænge påståede fortrolighed syntes ikke at være en hindring. Hvad angår uddragene fra den kinesiske nationalbanks websted, noterede Kommissionen sig dem og så ikke bort fra indholdet. For at få alle oplysninger om spørgsmålet havde Kommissionen dog også brug for oplysningerne i de to cirkulærer, som supplerede de oplysninger, som den kinesiske regering havde indsendt.
3.3. Individuel undersøgelse
(136)
6 samarbejdsvillige eksporterende producenter anmodede om individuelle undersøgelser i henhold til grundforordningens artikel 27, stk. 3, nemlig NPV Dongying Solar Power Co. Ltd., Jiangsu Runda PV Co., Ltd., Kinve Solar Power Co., Ltd. (Maanshan), Phono Solar Technology Co. Ltd., Shandong Linuo Photovoltaic Hi-Tech Co. Ltd., og Shandong Linuo Solar Power Holdings Co. Ltd. Det var ikke muligt at indrømme disse virksomheder en individuel undersøgelse, da det på grund af det høje antal angivelige subsidieordninger og undersøgelsens tidskrævende karakter ville være urimeligt byrdefuldt og hindre en rettidig afslutning af undersøgelsen.
3.4. Særordninger
(137)
På grundlag af oplysningerne i klagen ønskede Kommissionen oplysninger om følgende ordninger, som angiveligt omfattede støtte ydet af en statslig myndighed:
i)
Præferentielle lån, anden finansiering, garantier og forsikringer
-
Præferentielle lån
-
Indrømmelse af kreditbevillinger
-
Eksportkreditstøtteordninger
-
Eksportgarantier og forsikringer for grønne teknologier
-
Fordele, som ydes gennem adgang til offshore-holdingselskaber og regeringens tilbagebetaling af lån
ii)
Tilskudsordninger:
-
Export product research development fund
-
Subsidier til udvikling af »Famous brands« og programmet »China World Top Brands«
-
Funds for outward expansion of industries i Guandong-provinsen
-
Golden Sun-demonstrationsprogrammet.
iii)
Ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
-
»Two Free/Three Half«-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital (»Foreign Invested Enterprises« - FIEer)
-
Nedsættelse af indkomstskat for eksportorienterede virksomheder med udenlandsk kapital
-
Indkomstskattefordele for FIE'er baseret på geografisk beliggenhed
-
Skattelempelse for FIE'er, der køber kinesisk udstyr
-
Skattefradrag for FoU gennemført af FIE'er
-
Skattegodtgørelse for geninvestering af overskud fra FIE'er i eksportorienterede virksomheder
-
Præferenceskat for FIE'er, der anerkendes som virksomheder, der anvender højteknologi eller ny teknologi
-
Skattenedsættelse for virksomheder, der anvender højteknologi og ny teknologi inden for bestemte projekter
-
Favorabel indkomstbeskatning for virksomheder i den nordøstlige region
-
Guandong-provinsens skatteordninger
iv)
Ordninger vedrørende indirekte skat og importtold
-
Momsfritagelse og nedsættelse af importtold for brug af importeret udstyr
-
Momsnedsættelse for FIE'er til køb af udstyr produceret i Kina
-
Fritagelse for moms og afgifter på køb af anlægsaktiver under »Foreign Trade Development«-ordningen
v)
Statslig levering af varer eller tjenesteydelser mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af polysilicium mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af ekstruderet aluminium mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af glas mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af elektricitet
-
Statslig indrømmelse af jord og brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag.
3.4.1. Præferentielle lån, anden finansiering, garantier og forsikringer
a) Manglende samarbejdsvilje og brug af de foreliggende oplysninger
- Finansielle markeder og institutioner i Kina
(138)
Kommissionen bad den kinesiske regering om oplysninger vedrørende andelen af lån, der stammede fra banker, hvor den kinesiske regering er hoved- eller eneaktionær, banker, hvor den kinesiske regering har en aktiepost, men ikke er hovedaktionær, banker, hvor den kinesiske regering ikke er aktionær, og udenlandsk ejede banker, både til erhvervslivet som helhed og til den erhvervsgren, som denne procedure vedrører. Den kinesiske regering svarede, at man ikke fører registre over beløb og rentesatser for lån, der ydes af statsejede banker, og at den kinesiske regering heller ikke har registreret oplysninger om lån til solcelleindustrien. Den kinesiske regering foreslog ikke nogen alternative kilder til disse oplysninger.
(139)
Kommissionen vedlagde et særligt spørgeskema (tillæg A), der er bestemt for banker/finansielle institutioner, til det oprindelige antisubsidiespørgeskema og anmodede den kinesiske regering om at videresende det til banker/finansielle institutioner, som ydede lån til den pågældende erhvervsgren. Formålet med tillæg A er at verificere påstande i klagen om, at de kinesiske statsejede banker er offentlige organer. Kommissionen bad bl.a. om oplysninger vedrørende strukturen af den statslige kontrol med disse kinesiske banker samt gennemførelsen af statslige politikker eller interesser vedrørende solcelleindustrien (dvs. bestyrelser og generalforsamlinger, referater af generalforsamlinger/bestyrelsesmøder, aktionærers/bestyrelsesmedlemmers nationalitet, udlånspolitikker og risikovurdering i forbindelse med lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter). I besvarelsen af spørgeskemaet indsendte den kinesiske regering kun en besvarelse til tillæg A for fem banker (China Development Bank (CDB), EXIM Bank, Bank of Shanghai, Bank of China (31) og Huaxia Bank). I mangelskrivelsen gentog Kommissionen sin oprindelige anmodning om oplysninger. For at gøre det lettere for den kinesiske regering at samarbejde fremsendte Kommissionen en liste over banker/finansielle institutioner, som ydede lån til virksomhederne i stikprøven, og anmodede igen den kinesiske regering om at fremsende tillæg A til disse enheder. Der blev ikke indsendt yderligere svar til tillægget sammen med besvarelsen af mangelskrivelsen.
(140)
Kommissionen forsøgte også at indhente oplysninger om statens ejerskab af banker og finansielle institutioner. I sin besvarelse af spørgeskemaet anførte den kinesiske regering, at den ikke fører nogen fortegnelser over ejerandele, og regeringen fremlagde ingen forslag til, hvordan man kunne få adgang til disse oplysninger. Da Kommissionen i sin mangelskrivelse påpegede, at det er obligatorisk at medtage disse oplysninger i vedtægterne for bankerne, og at den kinesiske regering skal gøre disse oplysninger tilgængelige i sin egenskab af aktionær, indsendte den kinesiske regering oplysninger om ejerskabet af 16 banker. Bortset fra fem banker, for hvilke den kinesiske regering henviste til de årlige rapporter som kilde, fremlagde regeringen imidlertid ingen dokumentation for disse oplysninger og fremlagde heller ikke datakilden til oplysningerne. Vedrørende de andre banker, der ydede lån til den pågældende erhvervsgren, fremlagde den kinesiske regering ingen oplysninger overhovedet om dens ejerskab. Kommissionen kunne derfor ikke verificere nøjagtigheden og rigtigheden af de indberettede data vedrørende statens aktieposter i bankerne og andre finansielle institutioner.
(141)
Den kinesiske regering påstod, at den BB-vurdering, der anvendtes for de eksporterende producenter i stikprøven (med henblik på en lånreference), er »overordentlig ugunstig«, og at Kommissionen »i lyset af de faktiske oplysninger i sagen ikke forklarede, hvordan den var kommet frem til konklusionen om, at dette er den mest nøjagtige eller hensigtsmæssige konklusion«. Den kinesiske regering påstod endvidere, at denne metode er »en utilladelig omvendt følgeslutning«. Selv om denne påstand blev fremsat vedrørende en af de tidligere sager (coated finpapir) og før fremlæggelsen af oplysningerne vedrørende den vurdering, der blev anvendt for de eksporterende producenter i stikprøven i denne procedure, skal det bemærkes, at Kommissionen ikke anvendte »negative foreliggende oplysninger« i denne eller andre af de sager, som den kinesiske regering henviste til i sine bemærkninger. Kommissionen drog udelukkende hensigtsmæssige konklusioner ud fra de foreliggende faktiske oplysninger, som viste en mangel på passende kreditrisikovurdering, jf. betragtning 175-178. Det skal bemærkes, at den kinesiske solcelleindustri havde store tab i UP, og det var indlysende, at den befandt sig i en yderst vanskelig økonomisk situation. Virksomhederne i stikprøven fremlagde en række kreditrisikovurderinger, der viste, at en BB-vurdering for UP som helhed ikke var urimelig. Faktisk viste nogle af risikovurderingerne klart, at flere grupper var mere eller mindre insolvente.
- Kontrolbesøg hos bankerne
(142)
I brevet forud for kontrolbesøget påtænkte Kommissionen at foretage kontrol af de banker, som besvarede tillæg A til spørgeskemaet og ydede en stor del af lånene til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, nemlig China Development Bank, Export-Import Bank of China, Bank of Shanghai og Huaxia Bank, og vedlagde en detaljeret liste over emner, der skulle behandles under kontrolbesøget. I det oprindelige spørgeskema til den kinesiske regering havde Kommissionen allerede gjort det klart, at oplysningerne i spørgeskemabesvarelserne kunne blive efterprøvet under kontrolbesøget. I brevet forud kontrolbesøget havde Kommissionen også anført, at den kinesiske regering ville blive »anmodet om at fremlægge alt det støttemateriale, der var blevet brugt til at udarbejde deres omfattende svar, herunder oprindelige kildedokumenter og ansøgninger«. To andre vigtige leverandører af præferentiel finansiering til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter fremlagde enten slet ikke de ønskede oplysninger (Agricultural Bank of China), eller oplysningerne blev indgivet på deres vegne uden mulighed for at kontrollere dem (Bank of China).
- Bank of Shanghai
(143)
I brevet forud for kontrolbesøget af 25. marts 2013 underrettede Kommissionen den kinesiske regering om, at den agtede at kontrollere Bank of Shanghai (»BoS«), og tilbød for at lette kontrolbesøget for den kinesiske regering, hvis det skulle blive nødvendigt, at forlænge kontrolbesøget indtil den 22. april 2013 (32). I sit oprindelige svar på brevet forud kontrolbesøget af 5. april, bekræftede den kinesiske regering ikke, at kontrolbesøget hos BoS ville finde sted, men spurgte, om Kommissionen ville være villig til at kontrollere banken i Shanghai et andet sted end resten af kontrolbesøget (dvs. Shanghai i stedet for Beijing). For at lette kontrolbesøget accepterede Kommissionen undtagelsesvis denne anmodning; Kommissionen opfordrede dog den kinesiske regering til at bekræfte kontrolbesøget i Shanghai senest den 9. april (dvs. tre arbejdsdage før indledningen af kontrolbesøget i Beijing), således at kontrolholdet kunne tilrettelægge de praktiske aspekter i forbindelse med en sådan ændring i planlægningen af kontrolbesøget. Først den 11. april (én arbejdsdag før kontrolbesøgets start) bekræftede den kinesiske regering, at kontrolbesøget hos BoS kunne finde sted den 23. eller 24. april 2013. Samme dag meddelte Kommissionen den kinesiske regering, at det på grund af den sene godkendelse ikke var muligt at foretage disse ændringer i tidsplanen. Desuden lå de datoer, som den kinesiske regering foreslog (23. eller 24. april), uden for den periode, der var aftalt mellem regeringen og Kommissionen for gennemførelsen af kontrolbesøget og endda også uden for den forlængelse, Kommissionen havde tilbudt. Kommissionen var derfor ikke i stand til at kontrollere BoS' besvarelse til tillæg A og oplysningerne om lån fra denne bank til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter. Derfor meddelte Kommissionen i sit brev af 23. maj 2011 den kinesiske regering, at man overvejede at anvende artikel 28 i forordning (EF) Nr. 597/2009 med hensyn til de ikke-efterprøvede oplysninger fra BoS.
(144)
Ved skrivelse af 3. juni 2013 påstod den kinesiske regering, at kontrolbesøget hos BoS ikke havde fundet sted på grund af Kommissionens manglende fleksibilitet, at Kommissionen ikke foreslog alternative datoer for kontrolbesøget og blot »afslog at overveje kontrolbesøget hos Bank of Shanghai«. Disse påstande er ikke korrekte. Kommissionen gjorde det klart i brevet forud for kontrolbesøget, at det oprindeligt blev foreslået at kontrollere bankerne den 17. og 18. april 2013 med mulighed for en yderligere dag den 22. april, hvilket gav den kinesiske regering mulighed for at foreslå passende tidspunkter for kontrol af bankerne i hele perioden (dvs. en fuld arbejdsuge plus en yderligere dag). Den kinesiske regering foreslog alligevel datoer til kontrol af BoS uden for denne periode, og kun én arbejdsdag forud for kontrolbesøget. Det er Kommissionens opfattelse, at den var mere end tilstrækkeligt fleksibel og tilbød i alt seks alternative dage til kontrolbesøget hos BoS, i modsætning til den kinesiske regerings påstand.
- Hua XIa Bank
(145)
Ved brev af 23. maj 2013 forklarede Kommissionen den kinesiske regering, at man ikke var i stand til at efterprøve visse dele af Huaixia Banks (»Huaxia«) svar til tillæg A, nemlig ejerforholdene, vurderingen af kreditværdigheden hos de eksporterende producenter i stikprøven og de risikopræmier, der opkræves hos forskellige erhvervsgrene og navnlig den berørte erhvervsgren.
(146)
I sit svar af 3. juni 2013 påstod den kinesiske regering, at Huaxia havde gjort rede for ejerforholdene og fremlagt yderligere oplysninger og forklaringer for Kommissionen vedrørende dens aktionærer, og at dens vurdering af kreditværdigheden af kunder er omfattet af bankhemmelighedslove og kontraktlige aftaler mellem bankerne og deres kunder.
(147)
Med hensyn til ejerforholdene bemærkes det, at Huaxia i sin besvarelse af tillæg A hævdede, at det var et holdingselskab »uden statslige aktier«, og ikke videregav oplysninger om statsligt ejerskab, selv om Kommissionen udtrykkeligt anmodede herom i tillæg A. Kommissionen påpegede, at dette er i modstrid med de øvrige oplysninger fra den kinesiske regering, og at Huaxia havde erkendt, at nogle af aktionærerne er statsejede, og havde fremlagt et dokument med oplysninger på kinesisk om nogle af dem. Det fremgår stadig ikke klart af oplysningerne fra Huaxia, hvor stor statens andel af banken er.
(148)
Hvad angår vurdering af kreditværdigheden, bemærker Kommissionen, at banken var i stand til at forelægge et dokument herom for en af virksomhederne (efter at have beskyttet virksomhedens identitet med visse ændringer i dokumentet), mens Huaxia vedrørende de andre ønskede dokumenter hævdede, at de er omfattet af regler om tavshedspligt og kontraktlige aftaler mellem bankerne og deres kunder. Denne forskelsbehandling er vanskelig at forstå.
- Export Import Bank of China
(149)
Ved brev af 23. maj 2013 underrettede Kommissionen den kinesiske regering om, at svarene fra Export-Import Bank of China (»EXIM«) til tillæg A og mangelskrivelsen var ufuldstændige, og at EXIM havde undladt at fremsende visse dokumenter, som Kommissionen specifikt havde anmodet om, nemlig bankens vedtægter, Statsrådets meddelelse om oprettelse af Export-Import Bank of China eller foranstaltninger til Export-Import Bank of China's forvaltning af eksportsælgeres kredit til højteknologiske produkter. Vedrørende vedtægterne påstod den kinesiske regering ved brev af 3. juni 2013, at EXIM som følge af bankens interne politik ikke kunne indsende vedtægterne (som er et internt dokument), men henviste til den elektroniske udgave, som man angiveligt havde tilbudt til konsultation på den laptop-computer, som EXIM stillede til rådighed under kontrolbesøget. Kommissionen er forundret over denne forklaring, som ikke giver mening. Hvis dokumentet var tilgængeligt online under kontrolbesøget, kan Kommissionen ikke se nogen grund til, at det ikke kunne have været indsendt, hvilket Kommissionen gentagne gange anmodede om allerede i spørgeskemaet, mangelskrivelsen og igen under kontrolbesøget. Påstanden om, at EXIM stillede dette dokument til rådighed på computeren under kontrolbesøget, er ukorrekt. EXIM erklærede, at Kommissionen kunne læse dokumentet online, men Kommissionens repræsentant forklarede, at de ikke har internetadgang under kontrolbesøg. Desuden oplyste EXIM ikke engang et link til den elektroniske udgave af vedtægterne.
(150)
Som for de to andre dokumenter forklarede EXIM, at de ikke kunne fremskaffes på grund af deres fortrolige karakter og de interne regler. EXIM anførte selv i sin mangelskrivelse, at »EXIM bank blev oprettet og opererer i henhold til Statsrådets bekendtgørelse om etablering af Export-Import Bank of China og vedtægterne for Export-Import Bank of China«. Vedtægterne blev derfor anset for et vigtigt dokument for at kunne verificere påstandene i klagen om, at EXIM er offentligt organ, men Kommissionen blev nægtet adgang til dette dokument. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at en anden politisk styret bank, nemlig CDB fremlagde et lignende dokument om etablering samt en række andre bekendtgørelser fra Statsrådet. Desuden underbyggede EXIM ikke sine påstande vedrørende fortrolighed med beviser. Som forklaret i betragtning 117 kan regeringer ikke uden videre påberåbe sig interne regler for at omgå forpligtelserne i henhold til WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger og i grundforordningen. Det samme gælder for foranstaltninger til Export-Import Bank of China's forvaltning af eksportsælgeres kredit til højteknologiske produkter, hvor EXIM påkaldte sig fortrolighedshensyn uden dokumentation og endog afslog at drøfte formålet med dette dokument.
(151)
EXIM undlod også at afgive oplysninger om sammensætningen af bestyrelsen og tilsynsrådet, hvilket Kommissionen anmodede om flere gange, med forklaringen, at »bestyrelsens sammensætning er i forandring«, og at Kommissionens spørgsmål vedrørende bestyrelsesmedlemmernes medlemskab af det kommunistiske parti »er et påtrængende og uhensigtsmæssigt spørgsmål som led i en antisubsidieundersøgelse«. Den kendsgerning, at bestyrelsens sammensætning er i forandring, er ikke relevant i forbindelse med denne undersøgelse. Det væsentlige er, hvordan staten er repræsenteret i bestyrelsen og tilsynsrådet i EXIM; men den kinesiske regering og EXIM nægtede at give disse oplysninger. Kommissionen finder desuden, at spørgsmålet om medlemskab af det kommunistiske parti for så vidt angår den øverste ledelse i EXIM (og alle banker for den sags skyld) er nødvendigt for at fastlægge omfanget af statslig indflydelse i bankernes ledelse. Ifølge det kommunistiske partis forfatning skal »partiet opretholde og forbedre det grundlæggende økonomiske system, hvor offentligt ejerskab spiller en dominerende rolle og forskellige økonomiske sektorer udvikles side om side...« (33), og derfor blev en undersøgelse af det kommunistiske partis indflydelse i EXIM anset for at være nødvendig i forbindelse med denne undersøgelse og navnlig til at vurdere graden af statslig kontrol i bankerne.
(152)
Vedrørende statistikker over eksport af forskellige varekategorier, som Kommissionen allerede anmodede om i spørgeskemaet, og som EXIM er retligt forpligtede til at rapportere til CBRC, påstod den kinesiske regering ved brev af 3. juni 2013, at der var behov for mere tid til at udarbejde disse oplysninger. Det skal i den forbindelse bemærkes, at da Kommissionen anmodede om disse oplysninger allerede i det oprindelige spørgeskema, har den kinesiske regering haft over tre og en halv måned til at udarbejde disse oplysninger, men undlod at gøre det. EXIM påstod, at »denne type oplysninger fremgår af årsregnskaberne«, men dette er ikke korrekt. De oplysninger i årsregnskaberne, som den kinesiske regering henviser til, omfatter andre perioder end dem, som Kommissionen anmodede om i spørgeskemaet og under kontrolbesøget.
(153)
Den kinesiske regering har med rette hævdet, at den i spørgeskemaet bl.a. oplyste størrelsen af eksportkreditter til eksport af mekaniske og elektriske produkter og nye højteknologiske produkter. Det bemærkes, at Kommissionen aldrig har anfægtet fremlæggelsen af disse tal. Kommissionen anfægtede, at da den forsøgte at verificere disse tal under kontrolbesøget, var EXIM ikke i stand til at fremlægge dokumentation eller endog forklare, hvor disse tal stammer fra. Tilsvarende fik Kommissionen ikke tilladelse til at kontrollere oplysningerne om andelen af eksportkreditter til solcelleindustrien, som den kinesiske regering havde oplyst i spørgeskemabesvarelsen. Interessant nok mente EXIM ikke, at disse tal var fortrolige, men da Kommissionen anmodede om kildedataene for at efterprøve dem, nægtede EXIM at fremlægge dem af fortrolighedshensyn. EXIM anvendte samme ræsonnement vedrørende beløbet for eksportkreditter til de producenter, der indgik i stikprøven, og de samarbejdsvillige producenter. EXIM indberettede tal i svaret på Kommissionens mangelskrivelse, men gjorde det ikke muligt for Kommissionen at kontrollere dem af fortrolighedshensyn. Faktisk var det ikke muligt at efterprøve langt de fleste af de statistikker, der blev indsendt af EXIM.
(154)
EXIM nægtede også at forklare og fremlægge dokumentation for kreditvurderingerne af de eksporterende producenter i stikprøven og de analyser, der førte til disse kreditvurderinger.
- China Development Bank (»CDB«)
(155)
Ved brev af 3. juni 2013 var den kinesiske regering bekymret over, at Kommissionen stillede »bestyrelsesmedlemmerne og den øverste ledelse personlige spørgsmål om tilknytningsforhold til politiske partier«. Dette er ikke korrekt. Spørgsmålene om forbindelser mellem bestyrelses- og direktionsmedlemmer og Kinas kommunistiske parti var udelukkende af teknisk karakter, og som forklaret i betragtning 151, var hensigten med disse spørgsmål at fastlægge det kommunistiske partis rolle i den kinesiske økonomi.
(156)
Under kontrolbesøget forsøgte Kommissionen at verificere vurderingen af kreditværdigheden for de stikprøveudvalgte eksporterende producenter. CDB afgav visse generelle oplysninger, men afslog at videregive oplysninger vedrørende vurderingen af de stikprøveudvalgte eksporterende producenters kreditværdighed eller endog risikovurderingen og af analyserapporten om solcelleindustrien.
(157)
I svaret på Kommissionens mangelskrivelse forelagde CDB et tal vedrørende den risikopræmie, der opkræves hos den pågældende erhvervsgren. Under kontrolbesøget ændrede CDB sit svar i denne henseende, men fremlagde ingen dokumentation for eller forklaring på grundlaget for dette tal på trods af gentagne anmodninger fra Kommissionen under kontrolbesøget.
b) Kinesiske statsejede banker er offentlige organer
(158)
Klageren hævder, at de kinesiske statsejede banker er offentlige organer, jf. grundforordningens artikel 2, litra b).
(159)
WTO's appelorgan definerede i sin rapport USA - Endelig antidumpingtold og udligningstold på visse produkter fra Kina (34) (AO-rapporten) et offentligt organ som en enhed, der »besidder, udøver eller har fået tildelt statslig myndighed«. I henhold til appelorganet kan det forhold, at der er tegn på, at en stat udøver betydelig kontrol over en enhed og dennes adfærd, tjene som bevis for, at den pågældende enhed har statslig myndighed og udøver denne myndighed ved udøvelsen af statslige funktioner. Hvis der er bevis for, at der er mange formelle indicier for statslig kontrol, og der også er tegn på, at denne kontrol har været udøvet i betydeligt omfang, kan sådanne beviser tillade en antagelse af, at den pågældende enhed udøver offentlig myndighed (35). Appelorganet fandt ligeledes, at offentlige organer også er kendetegnet ved »udøvelse af statslige funktioner« (36), som »normalt vil blive betragtet som en del af statens praksis i henhold til den relevante medlemsstats retsorden« (37).
(160)
Nedenstående analyse fokuserer på, hvorvidt de statsejede forretningsbanker udfører funktioner, der normalt anses for en del af den statslige praksis i Kina, og hvis dette er tilfældet, hvorvidt de udøver statslig myndighed i denne forbindelse. Undersøgelsen viste, at det kinesiske finansmarked er kendetegnet ved statslig indgriben, idet de fleste af de større banker er statsejede. De kinesiske myndigheder har kun fremlagt meget begrænsede oplysninger om aktiebeholdning/ejerskab for bankerne i Kina. Kommissionen har dog, jf. nedenfor, samlet alle tilgængelige oplysninger med henblik på at nå frem til repræsentative konklusioner. I forbindelse med sin analyse af, hvorvidt bankerne er organer, der har, har fået overdraget eller udøver statslig myndighed (offentlige organer), søgte Kommissionen også oplysninger om ikke bare statens ejerskab af bankerne, men også andre kendetegn såsom statslig tilstedeværelse i bestyrelserne, statslig kontrol med deres aktiviteter, gennemførelsen af statens politikker eller interesser, samt hvorvidt enhederne er oprettet ved lovgivning.
(161)
På grundlag af de foreliggende oplysninger kan det konkluderes, at de statsejede banker i Kina har den største markedsandel og er de dominerende aktører på det kinesiske finansmarked. Ifølge Deutsche Banks undersøgelse af banksektoren i Kina fra 2006 (38) udgør de statsejede bankers andel muligvis mere end to tredjedele af det kinesiske marked. I samme forbindelse hedder det i WTO's handelspolitiske gennemgang af Kina, at »statens omfattende ejerskab er endnu et bemærkelsesværdigt træk ved finanssektoren i Kina (39)« og »der er kun sket få ændringer af markedsstrukturen inden for den kinesiske banksektor, som domineres af statsejede banker« (40). Det er relevant at bemærke, at de fem største statsejede handelsbanker (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications og Industrial and Commercial Bank) tilsyneladende udgør mere end halvdelen af den kinesiske banksektor (41). Regeringens ejerskab af de fem største statsejede banker blev også bekræftet af den kinesiske regering i dennes svar på Kommissionens mangelskrivelse.
(162)
Kommissionen bad ligeledes om oplysninger vedrørende strukturen af den statslige kontrol med disse kinesiske banker samt gennemførelsen af statslige politikker eller interesser vedrørende solcelleindustrien (dvs. bestyrelser og generalforsamlinger, referater af generalforsamlinger/bestyrelsesmøder, aktionærers/bestyrelsesmedlemmers nationalitet, udlånspolitikker og risikovurdering i forbindelse med lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter). Som bemærket i betragtning 139 fremlagde den kinesiske regering kun meget begrænsede oplysninger i denne henseende og muliggjorde ikke kontrol af mange af de afgivne oplysninger. Kommissionen måtte derfor gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger. Den konkluderede ud fra de tilgængelige oplysninger, at disse banker er under statens kontrol gennem ejerskab og administrativ kontrol af deres »kommercielle« adfærd, herunder grænserne for indlån og rentesatser på udlån (se betragtning 164-167), og i nogle tilfælde endog gennem vedtægterne (42).
De relevante data, der blev anvendt til at nå frem til ovennævnte resultater, er hentet fra oplysninger fra den kinesiske regering, årsberetninger fra kinesiske banker, der enten blev fremsendt af den kinesiske regering eller var offentligt tilgængelige, oplysninger fra Deutsche Banks undersøgelse af den kinesiske banksektor fra 2006 (43), WTO's politiske gennemgang af Kina (2012) (44), Verdensbankens rapport om Kina frem mod 2030 (45), OECD's økonomiske analyse af Kina fra 2010 (46), oplysninger fra de samarbejdsvillige eksporterende producenter og oplysningerne i klagen. Hvad angår udenlandske banker skønner uafhængige kilder, at de udgør en mindre del af den kinesiske banksektor og derfor spiller en ubetydelig rolle i politisk betingede udlån; relevante oplysninger tyder på, at deres andel blot kan udgøre 2 % af det kinesiske marked (47). Relevante offentligt tilgængelige oplysninger bekræfter også, at kinesiske banker, navnlig de store handelsbanker, stadig er afhængige af statsejede aktionærer og staten med henblik på tilvejebringelse af kapital, når der er kapitalmangel som følge af udvidet kreditgivning (48).
(163)
Størstedelen af de banker, der ydede lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter, er statsejede banker. På grundlag af de foreliggende oplysninger (49) blev det ganske rigtigt konstateret, at de statsejede banker og andre statsejede organer ydede de fleste lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter. Disse omfattede de større forretningsbanker og politisk styrede banker i Kina såsom China Development Bank, EXIM Bank, Agricultural Bank of China, Bank of China, China Construction Bank og Industrial and Commercial Bank of China. For så vidt angår de resterende statsejede banker bad Kommissionen om de samme oplysninger, som nævnes ovenfor, med hensyn til statslig kontrol og gennemførelsen af statslige politikker eller interesser vedrørende solcelleindustrien. Disse detaljerede oplysninger blev ikke stillet til rådighed. Det konkluderes derfor, at bankerne er under statens kontrol. En egentlig kontrol fremgår bl.a. af den statslige politik for støtte til den pågældende erhvervsgren, som instruerer bankerne i at handle på en bestemt måde og yde støtte (jf. betragtning 102). Derfor bør de statsejede forretningsbanker i Kina betragtes som offentlige organer.
(164)
Et andet tegn på den kinesiske regerings involvering i det kinesiske finansmarked er den rolle, som PBOC spiller ved fastlæggelsen af de specifikke begrænsninger for fastsættelsen af rentesatserne og deres udsving. Undersøgelsen fastslog nemlig, at Kinas nationalbank har særlige regler for, hvordan renterne svinger i Kina. Ifølge de foreliggende oplysninger fastlægges disse regler i PBOC's cirkulære om tilpasning af rentesatser på indlån og udlån - Yinfa (2004) No 251 (»cirkulære 251«). De finansielle institutioner anmodes om at indrømme rentesatser inden for et vist interval i forhold til den kinesiske nationalbanks referencerentesats. For lån fra forretningsbanker og politisk styrede banker, der forvaltes kommercielt, er der ingen øvre intervalgrænse, men kun en nedre intervalgrænse. For kreditkooperativer i byerne og i landområder er der både øvre og nedre intervalgrænser. For favorable lån og lån, for hvilke Statsrådet har fastsat særlige regler, må rentesatserne ikke bevæge sig opad. Kommissionen anmodede den kinesiske regering om at uddybe definitionen og ordlyden i cirkulære 251 og i den tidligere lovgivning (PBOC's cirkulære om finansielle institutioners rentespænd - YinFa [2003] No. 250). Men som beskrevet i betragtning 135 nægtede den kinesiske regering at fremsende disse cirkulærer, hvilket forhindrede Kommissionen i at kontrollere deres indhold og udbede sig forklaringer. Eftersom den kinesiske regering ikke fremlagde nogen relevante oplysninger om dette, der kunne indikere, at situationen har ændret sig siden marts 2013, da Kommissionen afsluttede sine antisubsidieundersøgelser vedrørende stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale (50), fastslås det, at PBOC er involveret og påvirker fastsættelsen af rentesatserne i de statsejede forretningsbanker. Den kinesiske regering fremlagde ingen dokumentation for, at situationen i sagen om coated finpapir og stålprodukter, der er belagt med organisk materiale, havde ændret sig. På grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger og de øvrige beviser, der er nævnt ovenfor, blev det derfor konkluderet, at situationen vedrørende metoden til rentefastsættelse var den samme i hele UP.
(165)
Begrænsninger på lånerentesatser og de lofter, der blev indført på indlånsområdet, skaber en situation, hvor bankerne har garanteret adgang til billig kapital (på grund af reguleringen af indlånsrenter) og er i stand til at yde lån til udvalgte industrier på gunstige vilkår.
(166)
Bankerne er også underkastet retlige regler, som bl.a. forudsætter, at de udfører deres udlånsvirksomhed i henhold til behovene i den nationale økonomi (51), yder kreditstøtte til tilskyndede projekter (52) eller prioriterer udvikling af industrier med højteknologi og ny teknologi (53). Bankerne er forpligtede til at følge disse regler. De eksporterende producenter i stikprøven tilhører kategorien af tilskyndede projekter og industrier med højteknologi og ny teknologi.
(167)
Forskellige uafhængige informationskilder viser, at staten i vidt omfang konstant griber ind i den finansielle sektor i Kina. Konklusionerne i f.eks. i) IMF's arbejdspapir fra 2006 viser, at bankliberaliseringen i Kina er ufuldstændig, og at kreditrisikoen ikke er korrekt afspejlet (54), ii) IMF's rapport fra 2009 fremhævede den manglende liberalisering af rentesatserne i Kina (55), iii) IMF's landerapport fra 2010 viste, at kapitaludgifterne i Kina er forholdsvis lave, at tildelingen af kreditter undertiden sker uden hensyntagen til priserne, og at en stor opsparing hos virksomhederne til dels skyldes de lave udgifter til forskellige produktionsfaktorer (herunder kapital og jord) (56) og iv) OECD's økonomiske overblik over Kina 2010 (57) og OECD's økonomiske afdelings arbejdsdokument nr. 747 om reformerne i Kinas finanssektor (58), nævner, at ejerskabet over finansielle institutioner fortsat domineres af staten, hvilket giver anledning til bekymring over, hvorvidt bankernes udlånsbeslutninger udelukkende er baseret på forretningsmæssige overvejelser, idet bankerne traditionelt synes at udføre rollen som statslige agenturer med tætte bånd til staten.
(168)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at de statsejede forretningsbanker og strategiske banker udøver offentlige funktioner på vegne af den kinesiske regering, nemlig obligatorisk fremme af visse økonomiske sektorer i tråd med statslig planlægning og politiske dokumenter. Det omfattende statslige ejerskab i de statsejede banker og andre oplysninger om forbindelser mellem statsejede banker og staten (herunder den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje i denne forbindelse) bekræfter, at bankerne er under statens kontrol i forbindelse med udøvelsen af deres offentlige hverv. Den kinesiske regering udøver væsentlig kontrol over statsejede forretningsbanker og strategiske banker via regeringens omsiggribende indgriben i den finansielle sektor og kravet om, at statsejede banker skal følge regeringens politik. De statsejede forretningsbanker og politisk styrede banker anses derfor for at være offentlige organer, da de ejer, besidder, og udøver offentlig myndighed.
c) Private banker i Kina modtager direktiver fra den kinesiske regering
(169)
Kommissionen undersøgte også, om den kinesiske regering overdrager det til eller pålægger de privatejede forretningsbanker i Kina at stille lån på favorable vilkår (subsidierede lån) til rådighed for producenter i solcelleindustrien jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
- Den kinesiske regerings politik
(170)
Det fremgår klart af ovenstående afsnit om statens involvering i solcelleindustrien (jf. betragtning 101) og af konklusionerne nedenfor, at den kinesiske regering har en politik om at stille lån til rådighed for solcellesektoren på favorable vilkår, idet offentlige organer (statsejede forretningsbanker) (59) er involveret i denne långivning og indtager en dominerende stilling på markedet, hvilket giver dem mulighed for at tilbyde rentesatser, der ligger under markedsrenten.
- Udvidelse af politikken til private banker
(171)
Loven om forretningsbanker [2003] finder anvendelse på statsejede forretningsbanker og privatejede forretningsbanker på samme måde. I henhold til artikel 38 i denne lov skal alle forretningsbanker (dvs. også de privatejede) »fastsætte udlånsrenten i overensstemmelse med den øvre og nedre grænse for udlånsrenten som fastsat af PBOC«, og i artikel 34 i loven om forretningsbanker instrueres forretningsbankerne i at »udøve deres låneaktiviteter i henhold til nationaløkonomiens og samfundsudviklingens behov og i samme ånd som statens industripolitikker«.
(172)
En række statslige planer, politiske retningslinjer og lovgivninger henviser til de begunstigede låneordninger til solcelleindustrien. Statsrådets afgørelse af 10. oktober 2010 om fremme af udviklingen af 7 nye strategiske industrier indeholder bl.a. løfter om udvidelse af intensiteten af finanspolitisk og politisk støtte til strategiske industrier (60) (solcelleindustrien er opført blandt dem), tilskynder finansielle institutioner til »at udvide kreditstøtten« til disse industrier og til at »udnytte de skattemæssige præferencepolitikker såsom risikokompensation«. I National Outline for Medium and Long-term Science and Technology Development (2006-2020) opføres solenergi og solceller under nøgleområder og prioriterede områder (61), og der gives tilsagn om at »tilskynde de finansielle institutter til at yde præferentiel kreditstøtte til store nationale videnskabelige og teknologiske industrialiseringsprojekter« og regeringen rådes til at »vejlede forskellige finansielle institutioner og privatkapital til at bidrage til videnskabelig og teknologisk udvikling«. Kinas lov om videnskabelige og teknologiske fremskridt (bekendtgørelse nr. 82 udstedt af Kinas præsident), fastlægger, at staten tilskynder til og vejleder finansielle institutioner til at støtte udviklingen af højteknologi og ny teknologi ved at yde lån, og at de politiskstyrede finansielle institutioner skal prioritere udvikling af højteknologi og ny teknologi (62). Ifølge samme lov tilbyder politisk styrede finansielle institutioner inden for rammerne af deres forretninger særlig støtte til virksomheders projekter for uafhængig innovation, som tilskyndes af staten (63).
(173)
Desuden er ovennævnte begrænsninger i fastsættelsen af den kinesiske nationalbanks rentesatser (betragtning 164 og 165) også bindende for privatejede forretningsbanker.
(174)
Ovenstående citater fra love og bestemmelser af relevans for banksektoren viser, at den kinesiske regerings politik om at yde lån på favorable vilkår til solcelleindustrien ligeledes gælder privatejede forretningsbanker, og at den kinesiske regering rent faktisk instruerer dem i at »udøve deres låneaktiviteter i henhold til nationaløkonomiens og samfundsudviklingens behov og i samme ånd som statens industripolitikker« (64).
- Vurdering af kreditrisiko
(175)
Kommissionen anmodede om relevante oplysninger fra den kinesiske regering for at kunne vurdere, hvordan bankerne i Kina foretager en vurdering af kreditrisikoen for producenterne af solcellepaneler, inden de beslutter, hvorvidt de vil yde dem lån, og træffer beslutning om lånebetingelserne. I tillæg A til spørgeskemaet bad Kommissionen om oplysninger om, hvordan bankerne tager hensyn til risikoen, når de yder lån, hvordan låntagers kreditværdighed vurderes, hvilke risikopræmier banken opkræver for forskellige virksomheder/industrier i Kina, hvilke faktorer banken tager hensyn til ved vurderingen af låneansøgningen, en beskrivelse af låneansøgningen og godkendelsesprocessen osv. Men hverken den kinesiske regering eller de enkelte banker, der identificeres i spørgeskemaet, fremlagde dokumentation om dette (med en undtagelse som omtalt i betragtning 176). Den kinesiske regering fremførte kun svar af generel karakter, som ikke var underbygget af nogen form for dokumentation for, at der rent faktisk finder en kreditrisikovurdering sted.
(176)
Under kontrolbesøget i en af bankerne fik Kommissionen mulighed for at gennemgå en risikovurdering. En del af denne risikovurdering henviste til regeringens støtte til solenergivirksomheder og statslige planer om at fremme solcelleindustrien i almindelighed, og dette afspejledes positivt i kreditvurderingen af denne virksomhed. Dette er et eksempel på, hvordan regeringens politik (og subsidier til en bestemt sektor) påvirker beslutningsprocessen i bankerne, når de træffer afgørelse om finansieringsvilkårene for solenergivirksomheder.
(177)
Kommissionen bad ligeledes om tilsvarende oplysninger fra de samarbejdsvillige eksporterende producenter og forsøgte at verificere dem ved kontrolbesøg på stedet hos de eksporterende producenter i stikprøven. Hovedparten af de eksporterende producenter i stikprøven svarede, at bankerne anmoder om visse dokumenter og foretager en vis analyse af kreditrisikoen, inden lånene ydes. Men de kunne ikke fremlægge dokumentation for disse påstande. Under kontrolbesøgene bad Kommissionen om bevis for, at bankerne bad om sådanne dokumenter, eller at virksomhederne fremsendte disse dokumenter til bankerne, eller at bankerne udfærdigede en rapport som bevis for, at man foretager disse analyser af kreditrisikoen. Grupperne af eksporterende producenter i stikprøven kunne dog ikke fremlægge denne dokumentation og heller ingen anden dokumentation til støtte for deres påstande.
(178)
Kommissionen anmodede gentagne gange de interesserede parter om oplysninger vedrørende risikovurdering, da sådanne anses for afgørende bl.a. i betragtning af de oplysninger, som er omhandlet i betragtning 167.
(179)
I betragtning af ovenstående finder konklusionerne vedrørende risikovurdering i Kina anvendelse på statsejede forretningsbanker, privatejede forretningsbanker og politisk styrede banker. Ovenstående fører til den konklusion, at private banker i Kina skal følge regeringens politik med hensyn til udlån, især til solcellesektoren, og handle på samme måde som statsejede banker, der betragtes som offentlige organer (jf. betragtning 168). Det konkluderes derfor, at den kinesiske regering pålægger private banker at udføre funktioner, der normalt udføres af staten, som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
(180)
Desuden viser ovennævnte, at selv om de statsejede banker ikke blev anset for at være offentlige organer, ville de også blive betragtet som underlagt og styret af den kinesiske regering til at udøve funktioner, der normalt udføres af staten, som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
d) Fordrejninger af det kinesiske finansmarked
(181)
Fra oplysninger, der er indsamlet i løbet af undersøgelsen, kan det konkluderes, at de statsejede bankers andel af det kinesiske marked udgør over to tredjedele. De fem største statsejede forretningsbanker (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications og Industrial and Commercial Bank ) udgør mere end halvdelen af den kinesiske banksektor (65). Desuden er China Development Bank og China Export-Import Bank 100 % statsejede. Disse syv banker ydede langt hovedparten af lånene til de otte stikprøveudvalgte eksporterende producenter af solpaneler. Statens omsiggribende ejerskab kombineret med fordrejninger på det kinesiske finansmarked og den kinesiske regerings politik om at stille billig finansiering til rådighed for udvalgte industrier underminerer princippet om lige vilkår i den internationale handel og giver de kinesiske producenter en urimelig fordel.
(182)
Bankerne i Kina kan ikke helt frit fastsætte lånevilkårene. Med hensyn til rentesatserne er de forpligtet til at holde sig inden for de grænser, som er fastsat af People's Bank of China (nationalbanken). Disse begrænsninger og de lofter, der blev indført på indlånsområdet, skaber en situation, hvor bankerne har garanteret adgang til billig kapital (på grund af reguleringen af indlånsrenter) og er i stand til at yde lån til udvalgte industrier på gunstige vilkår.
(183)
Bankerne er også underkastet retlige regler, som bl.a. forudsætter, at de udfører deres udlånsvirksomhed i henhold til behovene i den nationale økonomi (66), yder kreditstøtte til tilskyndede projekter (67) eller prioriterer udvikling af industrier med højteknologi og ny teknologi (68). Bankerne er forpligtede til at følge disse regler.
(184)
Ifølge de seneste konstateringer blev nogle store forretningsbanker i Kina indrømmet adgang til statens valutareserver (69). Dette reducerer betydeligt deres kapitalomkostninger, og den »billige kapital« anvendes til lån i USD eller EUR til udvalgte virksomheder og projekter i tråd med »going out« -politikken. De er derfor i stand til at tilbyde vilkår, som normale forretningsbanker ikke kan matche.
(185)
En anden væsentlig fordrejning i finansieringen af solcelleindustrien er den særligt privilegerede stilling, som China Development Bank (»CDB«) indtager; CDB er den vigtigste långiver til denne industri og ydede store mængder af andre lån og kreditlinjer til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter. CDB finansieres næsten udelukkende ved salg af obligationer snarere end ved indlån og er den næststørste obligationsudsteder i landet, næstefter finansministeriet. Med denne særlige mekanisme kan CDB finansiere sig selv billigt og følgelig tilbyde lån på præferencevilkår til udvalgte industrier (70).
3.4.1.1. Lån på præferencevilkår
a) Indledning
(186)
Klageren påstod, at Kinas regering yder støtte til den kinesiske solcelleindustri gennem begunstigede lån og politisk styret kredit.
b) Retsgrundlag
(187)
Følgende love indeholder bestemmelser om begunstigede låneordninger i Kina: Kinas lov om forretningsbanker, almindelige regler for låneforretninger (der gennemføres af People's Bank of China), Statsrådets beslutning nr. 40 om udarbejdelse og gennemførelse af midlertidige bestemmelser om fremme af tilpasning af den industrielle struktur.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(188)
På grundlag af den samlede dokumentation konkluderes det, at størstedelen af lånene til de to grupper af eksporterende producenter i stikprøven stammer fra statsejede banker, der anses for at være offentlige organer, jf. betragtning 168, fordi de har fået overdraget statslig myndighed og udøver statslige funktioner. Der foreligger yderligere dokumentation for, at disse banker i praksis udøver statslig myndighed, da der, jf. betragtning 164, tydeligvis er tale om indgriben fra statens side (dvs. PBOC) i forretningsbankernes beslutninger om rentesatserne på lån til kinesiske virksomheder. Under disse omstændigheder kontrolleres disse enheders lånepraksis direkte af staten. At bankerne udøver statslig myndighed bekræftes ligeledes af, hvordan artikel 7 og 15 i generelle regler for låneforretninger (gennemført af PBOC), beslutning 40 og artikel 34 i loven om forretningsbanker fungerer med hensyn til gennemførelsen af statens industripolitikker. Der foreligger også en lang række indicier, der underbygges af objektive undersøgelser og rapporter, om, at der fortsat er tale om en høj grad af statslig indgriben i det kinesiske finanssystem som allerede forklaret i betragtning 172 og 178. Endelig undlod den kinesiske regering at fremlægge oplysninger, som kunne have ført til en bedre forståelse af de statsejede bankers forbindelser med staten som forklaret i betragtning 139 og 140. Derfor konkluderer Kommissionen med hensyn til lån ydet af statsejede forretningsbanker i Kina, at der ydes økonomisk støtte til producenter i solcelleindustrien i form af direkte overførsler af midler fra staten, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). De samme indicier viser desuden, at staten overdrager det til og pålægger statsejede forretningsbanker (samt privatejede banker) at varetage disse funktioner, og dette betyder derfor, at der foreligger et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
(189)
I lyset af analysen i betragtning 169-178 fastslås det også, at den kinesiske regering overdrager det til og pålægger privatejede banker at yde lån til solcelleproducenter, og at der foreligger et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i), og artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
(190)
Der foreligger en fordel i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 6, litra b), i den udstrækning, at de statslige lån eller lån fra private organer, der har fået overdraget statslige funktioner eller er under statslig kontrol, ydes på mere favorable betingelser, end låntageren ellers kunne opnå på markedet. Ikke-statslige lån i Kina er ikke en egnet markedsreference, da det er blevet fastslået, at privatejede banker er pålagt statslige funktioner af den kinesiske regering under direkte statslig kontrol og derfor antages at følge de statsejede bankers udlånspraksis. Referencesatserne er derfor blevet beregnet ud fra metoden i betragtning 198-200. Brugen af denne referencesats viser, at der ydes lån til solcelleindustrien på betingelser, der ligger under markedsvilkår og -betingelser.
(191)
Solcelleindustrien tilhører den tilskyndede kategori i henhold til beslutning nr. 40. Beslutning nr. 40 er en bekendtgørelse fra Statsrådet, som er den højeste administrative instans i Kina, og beslutningen er dermed juridisk bindende for andre offentlige organer og de erhvervsdrivende. Heri klassificeres de industrielle sektorer i »tilskyndede, begrænsede og afviklede projekter«. Denne lov indeholder industripolitiske retningslinjer, som sammen med registerkataloget viser, hvordan den kinesiske regering fører en politik for at fremme og støtte grupper af virksomheder eller erhvervsgrene som solcelleindustrien og erhvervsgrenen for ny energi, som i registerkataloget klassificeres som en »tilskyndet industri«. Det bemærkes, at antallet af erhvervsgrene, der står opført som »tilskyndede«, kun udgør en brøkdel af den kinesiske økonomi. Desuden tildeles kun visse aktiviteter inden for disse tilskyndede sektorer status som »tilskyndede«. Det hedder ligeledes i beslutning nr. 40, artikel 17, at de »tilskyndede investeringsprojekter« skal være omfattet af specifikke privilegier og incitamenter, bl.a. finansiel støtte. Med hensyn til de »begrænsede og afviklede projekter« giver beslutning nr. 40 de statslige myndigheder beføjelser til at gribe direkte ind for at regulere markedet. Ifølge artikel 18 og 19 skal den relevante myndighed forhindre de finansielle institutioner i at yde lån til sådanne »begrænsede og afviklede projekter«. Det fremgår klart af ovenstående, at beslutning nr. 40 indeholder bindende regler for alle økonomiske institutioner i form af bestemmelser vedrørende fremme af og støtte til tilskyndede industrier, herunder solcelleindustrien
(192)
Som forklaret i betragtning 172 indrømmer den kinesiske regering direkte begunstigede låneordninger til et begrænset antal industrier, og solcelleindustrien er en af dem. Under hensyntagen til alle ovenstående bemærkninger fremgår det klart, at myndighederne kun tillader de finansielle institutioner at yde lån på favorable vilkår til et begrænset antal erhvervsgrene/virksomheder, der følger den kinesiske regerings udviklingspolitikker. På grundlag af dokumentationen i sagen og som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje i dette spørgsmål konkluderes det, at subsidierne i form af lån på favorable vilkår ikke er almindeligt tilgængelige og dermed er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a). Desuden fremlagde ingen af de interesserede parter dokumentation for, at subsidierne er baseret på objektive kriterier eller betingelser, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b).
d) Konklusion
(193)
Undersøgelsen viste, at alle de eksporterende producenter i stikprøven havde fordel af favorable lånevilkår i undersøgelsesperioden.
(194)
I overensstemmelse hermed bør finansieringen af solcelleindustrien betragtes som en subsidiering.
(195)
Da der er tale om et finansielt bidrag, en fordel for eksporterende producenter og specificitet, bør subsidieringen betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(196)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb er beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. I henhold til grundforordningens artikel 6, litra b), anses fordelen for modtagerne at være forskellen mellem det beløb, som den virksomhed, der modtager lånet, betaler for statslånet, og det beløb, som den pågældende virksomhed måtte betale for et tilsvarende lån på markedsvilkår, som den faktisk kunne opnå på markedet.
(197)
Da de kinesiske bankers udlån, jf. betragtning 190, afspejler væsentlig statslig indgriben i banksektoren og ikke afspejler rentesatserne på et fungerende marked, blev der beregnet en egnet markedsreference ud fra metoden nedenfor. Som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje har Kommissionen endvidere måttet gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger for at beregne en egnet referencerentesats.
(198)
Ved beregningen af en passende reference for lån i RMB anses det for rimeligt at anvende de kinesiske rentesatser, som justeres, så de afspejler en normal markedsrisiko. I en situation, hvor eksportørernes aktuelle finansielle tilstand er blevet konstateret på et forvredet marked, og hvor der ikke foreligger nogen pålidelige oplysninger fra de kinesiske banker om målingen af risikoen og udarbejdelsen af kreditvurderinger, anses det for nødvendigt ikke at tage de kinesiske eksportørers kreditværdighed for pålydende, men at foretage en opjustering, som afspejler det forvredne kinesiske markeds indvirkning på deres finansielle situation.
(199)
Det samme gælder for lån denomineret i udenlandsk valuta. BB-forrentede erhvervsobligationer med relevante pålydender, der er udstedt i undersøgelsesperioden, blev benyttet som benchmark.
(200)
Hvad angår ovenstående, blev både den kinesiske regering og de samarbejdsvillige eksporterende producenter, jf. betragtning 138-140, anmodet om at fremlægge oplysninger om de kinesiske bankers udlånspolitik og om, hvordan lånene blev indrømmet de eksporterende producenter. Selv om Kommissionen anmodede derom flere gange, blev disse oplysninger ikke fremlagt. I lyset af den manglende samarbejdsvilje, de foreliggende faktiske oplysninger og i henhold til grundforordningens artikel 28, stk. 6, skønnes det korrekt at antage, at alle virksomheder i Kina kun tildeles den højeste grad af »Non-investment grade«-obligationer (BB hos Bloomberg), og at anvende den egnede præmie, der forventes på obligationer udstedt af virksomheder med denne rating, på den kinesiske nationalbanks almindelige udlånssats. Fordelen for de eksporterende producenter er beregnet ved at tage rentedifferencen udtrykt som en procentdel ganget med det udestående beløb på lånet, dvs. den rente, der ikke blev betalt i løbet af undersøgelsesperioden. Dette beløb blev derefter fordelt på de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede omsætning.
(201)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Præferentielle lån
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd., Kina, og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,14 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,61 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,25 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,92 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,80 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,02 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,84 %
Jinko solenergi Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,85 %
3.4.1.2. Indrømmelse af kreditbevillinger
a) Indledning
(202)
Klageren havde påstået, at de kinesiske banker indrømmede uforholdsmæssige kreditlinjer til de kinesiske eksportører af den pågældende vare. Undersøgelsen bekræftede, at alle undersøgte virksomheder ganske rigtigt blev indrømmet store kreditlinjer fra de kinesiske banker, der i de fleste tilfælde var uden vederlag eller underlagt meget små gebyrer. Under normale markedsforhold medfører disse kreditlinjer omfattende tilsagn og administrationsgebyrer, der gør det muligt for bankerne at kompensere for omkostninger og risici.
b) Resultaterne af undersøgelsen
(203)
EF-Aircraft-panelets rapport bekræftede, at disse kreditlinjer, ud over virkningerne af de enkelte lån, kan udgøre potentielle direkte overførsler af midler i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i), og således finansielle bidrag. Panelet fandt, at fordelen ved en potentiel overførsel af midler hidrører fra selve eksistensen af en forpligtelse til at foretage en direkte overførsel af midler. Panelet fandt også, at en kreditlinje i sig selv kan medføre en fordel for modtagervirksomheden og dermed udgør en potentiel overførsel af midler, uafhængigt af enhver direkte overførsel af midler i form af individuelle lån (71).
(204)
De eksporterende producenter i stikprøven blev indrømmet disse kreditlinjer af de samme banker, som indrømmede de præferentielle lån, som er beskrevet ovenfor. Som fastslået ovenfor er disse banker offentlige organer (jf. betragtning 158-166) eller er under statslig kontrol eller pålagt af den kinesiske regering at indrømme præferentiel finansiering til solcelleindustrien (jf. betragtning 169-178).
(205)
Som forklaret ovenfor (jf. betragtning 158-185) er det kinesiske marked fordrejet af lovgivning og praksis i de statsejede banker, og det blev konstateret, at i de fleste tilfælde er kreditlinjerne gratis eller underlagt meget små gebyrer. Under normale markedsforhold medfører disse kreditlinjer omfattende tilsagn og administrationsgebyrer, der gør det muligt for bankerne at kompensere for omkostninger og risici.
(206)
Fordelen er repræsenteret ved de gebyrer, der normalt gælder for erhvervskreditter til virksomheder, som de eksporterende producenter i stikprøven i de fleste tilfælde undgik. Kommissionen anvendte de gebyrer, der blev opkrævet for den kreditlinje, som en udenlandsk forretningsbank gav en af de eksporterende producenter i stikprøven.
(207)
Solcelleindustrien tilhører den tilskyndede kategori i henhold til beslutning nr. 40. Beslutning nr. 40 er en bekendtgørelse fra Statsrådet, som er den højeste administrative instans i Kina, og beslutningen er dermed juridisk bindende for andre offentlige organer og de erhvervsdrivende. Heri klassificeres de industrielle sektorer i »tilskyndede, begrænsede og afviklede projekter«. Denne lov indeholder industripolitiske retningslinjer, som sammen med registerkataloget viser, hvordan den kinesiske regering fører en politik for at fremme og støtte grupper af virksomheder eller erhvervsgrene som solcelleindustrien og erhvervsgrenen for ny energi, som i registerkataloget klassificeres som en »tilskyndet industri«. Det bemærkes, at antallet af erhvervsgrene, der står opført som »tilskyndede«, kun udgør en brøkdel af den kinesiske økonomi. Desuden tildeles kun visse aktiviteter inden for disse tilskyndede sektorer status som »tilskyndede«. Det hedder ligeledes i beslutning nr. 40, artikel 17, at de »tilskyndede investeringsprojekter« skal være omfattet af specifikke privilegier og incitamenter, bl.a. finansiel støtte. Med hensyn til de »begrænsede og afviklede projekter« giver beslutning nr. 40 de statslige myndigheder beføjelser til at gribe direkte ind for at regulere markedet. Ifølge artikel 18 og 19 skal den relevante myndighed forhindre de finansielle institutioner i at yde lån til sådanne »begrænsede og afviklede projekter«. Det fremgår klart af ovenstående, at beslutning nr. 40 indeholder bindende regler for alle økonomiske institutioner i form af bestemmelser vedrørende fremme af og støtte til tilskyndede industrier, herunder solcelleindustrien
(208)
Som forklaret i betragtning 172 og 192 styrer den kinesiske regering de begunstigede låneordninger, som indrømmelse af kreditlinjer er en vigtig del af, til et begrænset antal industrier. Solcelleindustrien tilhører denne gruppe af erhvervsgrene og nyder godt af diskriminerende begunstigede låneordninger.
(209)
Under hensyntagen til alle ovenstående bemærkninger fremgår det klart, at myndighederne kun tillader de finansielle institutioner at indrømme kreditter på favorable vilkår til et begrænset antal erhvervsgrene/virksomheder, der følger den kinesiske regerings udviklingspolitikker. På grundlag af dokumentationen i sagen og som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje i dette spørgsmål konkluderes det, at subsidierne i form af uforholdsmæssigt gunstige kreditlinjer ikke er almindeligt tilgængelige og dermed er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a). Desuden fremlagde ingen af de interesserede parter dokumentation for, at subsidierne er baseret på objektive kriterier eller betingelser, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b).
c) Konklusion
(210)
Undersøgelsen viste, at alle grupper af eksporterende producenter i stikprøven havde fordel af kreditlinjer, der indrømmes uden vederlag eller til en sats, der ligger under markedsprisen, i undersøgelsesperioden.
(211)
I overensstemmelse hermed bør indrømmelsen af disse kreditlinjer til solcelleindustrien betragtes som en subsidiering.
(212)
Da der er tale om et finansielt bidrag, en fordel for eksporterende producenter og specificitet, bør denne subsidiering betragtes som udligningsberettiget.
d) Beregning af subsidiebeløbet
(213)
Indrømmelse af kreditter uden vederlag eller til gebyrer under markedsniveau betragtes som en levering af finansielle tjenesteydelser (jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iii)) mod utilstrækkeligt vederlag. Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregne som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. På grund af den markedsforvridning, der er beskrevet i betragtning 158-185, kunne relevansen af godtgørelsen for finansielle tjenesteydelser (i dette tilfælde kreditlinjer) ikke afgøres på grundlag af gældende markedsvilkår i Kina. I henhold til grundforordningens artikel 6, litra d), nr. ii), anses fordelen for modtagerne derfor at være forskellen mellem det beløb, som virksomheden betaler for kreditlinjen, som indrømmes af kinesiske banker, og det beløb, som den pågældende virksomhed måtte betale for en tilsvarende kreditlinje, som kunne opnås på markedsvilkår. Kreditlinjer kan også betragtes som en potentiel overførsel af midler i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i).
(214)
En af de stikprøveudvalgte eksporterende producenter opnåede en kreditlinje fra en bank, hvis hovedkontor er etableret uden for Kina, og denne kreditlinje var omfattet af forpligtelser og administrationsgebyrer, som er sædvanlig praksis på de globale finansmarkeder. Selv om kreditlinjen blev indrømmet af den pågældende banks kinesiske datterselskab, anses det for at være en passende erstatning for en reference. Det blev fundet hensigtsmæssigt at anvende gebyrerne til denne kreditlinje som reference i overensstemmelse med grundforordningens artikel 6, litra d), nr. ii).
(215)
Gebyrernes størrelse anvendt som benchmark blev anvendt i forhold til beløbet for hver kreditlinje for at opnå tilskudsbeløbet (minus eventuelle faktisk betalte gebyrer). Hvor varigheden af kreditlinjen var mere end et år, blev det samlede subsidiebeløb fordelt over varigheden af kreditlinjen og et passende beløb tilskrevet UP.
(216)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Indrømmelse af kreditbevillinger
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,97 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
2,14 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,09 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,28 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,92 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,24 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,50 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
2,59 %
3.4.1.3. Eksportkreditstøtteordninger
(217)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.1.4. Eksportgarantier og forsikringer for grønne teknologier
a) Indledning
(218)
Klageren hævdede, at China Export & Credit Insurance Corporation (»Sinosure«) yder eksportkreditforsikring på favorable vilkår til producenter af den pågældende vare, bl.a. gennem et program kaldet »Green Express«. Ifølge klagen er Sinosures eksportkreditforsikring ikke tilstrækkelig til at dække langsigtede driftsudgifter og tab under denne ordning.
b) Manglende samarbejdsvilje og brug af de foreliggende oplysninger
(219)
Som nævnt i betragtning 104 og 105 anmodede Kommissionen om de oplysninger, der ikke var indsendt af den kinesiske regering og/eller Sinosure, i spørgeskemaet, i mangelskrivelsen og under kontrolbesøget hos den kinesiske regering og Sinosure.
(220)
Kommissionen anmodede om oplysninger om de institutionelle rammer og de relevante dokumenter vedrørende driften af Sinosure i dets egenskab af statens officielle eksportkreditforsikringsselskab. Den kinesiske regering fremsendte kun en fælles bekendtgørelse fra handelsministeriet (»MOFCOM«) og Sinosure i 2004, men undlod at indsende en række andre relevante dokumenter, herunder f.eks. den såkaldte 840-plan, som er indeholdt i af Statsrådets bekendtgørelse af 27. maj 2009 (72).
(221)
For så vidt angår kontrollen af Sinosures spørgeskemabesvarelse og bilag 1 vedrørende Sinosure var Kommissionen ikke i stand til at opnå en række dokumenter og til at kontrollere en række elementer, der blev anmodet om under kontrolbesøget. Sinosure har navnlig ikke indsendt følgende oplysninger og bevismateriale, som Kommissionen har anmodet om: a) årsregnskaberne for 2012, som efter sigende endnu ikke er tilgængelige på Sinosures websted, b) den relevante dokumentation vedrørende eksportkreditforsikring for to af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, herunder kontrakter, risikovurdering, korrespondance og bevis for betaling af præmier, c) specifikke oplysninger om den øverste ledelse, som er udpeget af Statsrådet, d) dokumentation for de elementer og fordele, der er nævnt i den fælles bekendtgørelse fra 2004 udstedt af MOFCOM og Sinosure, bl.a. om godkendelse af begrænsninger, fleksible rentesatser og rentenedsættelser inden for præmieintervallet, e) dokumentation for langsigtede omkostninger og fortjeneste på eksportkreditforsikringsaktiviteterne og f) dokumentation for analyser af markedssituationen i solcelleindustrien.
(222)
Kommissionen fik heller ikke mulighed for at kontrollere en række elementer i spørgeskemabesvarelsen vedrørende Sinosures operationer, herunder navnlig dens svar vedrørende risikovurderingen, den faktiske fastsættelse af præmiens størrelse og ansøgnings- og godkendelsesprocessen, idet Sinosure afslog at drøfte specifikke kontrakter med de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven. Sinosure kunne heller ikke præcisere eller forelægge dokumentation for visse uoverensstemmelser i de tal eller andre elementer, der indgik i spørgeskemabesvarelsen og svaret på mangelskrivelsen, som Kommissionen har påpeget.
(223)
Den kinesiske regering og Sinosure søgte under kontrolbesøget og i den kinesiske regerings brev af 3. juni 2013 at retfærdiggøre dette manglende samarbejde ud fra fortrolighedshensyn. I denne henseende blev det i brevet forud for kontrolbesøget og den efterfølgende e-mailkorrespondance gjort meget klart, at Kommissionen krævede en meningsfuld kontrol og naturligvis ville tage alle nødvendige forholdsregler for at beskytte de fortrolige oplysninger, der indsendes eller blot fremlægges til inspektion, i overensstemmelse med dens forpligtelse til at beskytte sådanne oplysninger i henhold til de relevante strenge EU-bestemmelser. Med hensyn til de dokumenter, som Sinosure forsøgte at fremlægge efter afslutningen af kontrolbesøget, og som Sinosure ikke gav Kommissionen passende mulighed for at verificere, kan disse ikke tages i betragtning, da de blev udarbejdet specielt med henblik på undersøgelsen, og da Kommissionen ikke kunne efterprøve kildedokumenterne.
(224)
I betragtning af den kinesiske regerings og Sinosures manglende samarbejdsvilje var Kommissionen ikke i stand til at kontrollere en række elementer vedrørende Sinosures indrømmelse af eksportkreditforsikring til de samarbejdsvillige stikprøveudvalgte eksporterende producenter af den pågældende vare. Derfor er nogle af konklusionerne i overensstemmelse med grundforordningens artikel 28 baseret på de foreliggende faktiske oplysninger.
c) Sinosure er et offentligt organ
(225)
Undersøgelsen fastslog, at Sinosure er et offentligt organ, jf. grundforordningens artikel 2, litra b), og WTO's relevante retspraksis (73), da Sinosure besidder, udøver eller har fået tildelt statslig myndighed. Den kinesiske regering udøver navnlig betydelig kontrol over Sinosure (74), og Sinosure udøver statslig myndighed i forbindelse med dets udførelse af offentlige funktioner.
(226)
Kommissionen bemærker, at de aktiviteter, som Sinosure udfører inden for eksportkreditforsikring, er en integreret del af den bredere finansielle sektor, hvor det er fastslået, at staten griber direkte ind og fordrejer den normale funktion på det finansielle marked i Kina (jf. betragtning 185 ff.).
(227)
Sinosure udfører regeringsfunktioner i sin rolle som den eneste officielle institution for eksportkreditforsikring i Kina. Det har således en monopollignende stilling på markedet for eksportkreditforsikring. Virksomheden bekræftede, at dette marked ikke er åbent, om end der er visse internationale konkurrenter, som indirekte driver forretninger i Kina.
(228)
Regeringen har den fulde ejendomsret og finansielle kontrol over Sinosure. Sinosure er en statslig virksomhed, der ejes 100 % af Statsrådet. Den tegnede kapital på 4 mia. RMB stammer fra venturefonden for eksportkreditforsikring i overensstemmelse med statens budget. Dertil kommer, at staten i 2011 tilførte 20 mia. RMB gennem China Investment Corporation, den statslige investeringsfond (75). Vedtægterne foreskriver, at virksomhedens kompetente afdeling i erhvervsspørgsmål er finansministeriet, og kræver også, at virksomheden fremlægger finansielle og regnskabsmæssige rapporter samt en rapport om gennemførelse af budgettet til finansministeriet med henblik på undersøgelse og godkendelse.
(229)
Med hensyn til regeringens kontrol har Sinosure i sin egenskab af statslig virksomhed ikke en bestyrelse. Hvad angår tilsynsrådet, udpeges alle medlemmerne af Statsrådet og udfører deres opgaver i henhold til den »midlertidige forordning om tilsynsråd i vigtige statsejede finansielle institutioner«. Den øverste ledelse i Sinosure udpeges også af regeringen. Virksomhedens årsberetning 2011 viser, at formanden for Sinosure er generalsekretæren for centralkomiteen, og den øverste ledelse er også medlemmer af centralkomitéen. Da Sinosure afslog at fremlægge yderligere oplysninger om den øverste ledelse, kan det konkluderes, at forvaltningen styres direkte af regeringen, som direkte udpeger medlemmerne af tilsynsrådet og den øverste ledelse. På dette grundlag udøver den kinesiske regering betydelig kontrol over Sinosure.
(230)
Sinosures udførelse af offentlige funktioner og politikker fremgår så klart og udtrykkeligt, at det kan konkluderes, at virksomheden er et direkte udtryk for regeringens politik. Sinosures årsrapport for 2011 indeholder en række erklæringer i denne forbindelse, nemlig: Sinosure udøvede »proaktivt den politiske funktion som eksportkreditinstitution... og fik en god start i det første år af den tolvte »femårsplansperiode«« (s. 4 årsrapporten for 2011); »fremme af erhvervsreformen styrkede Sinosures politiske funktion som eksportkreditforsikringsselskab. Centralkomitéens konference om økonomi lagde vægt på denne funktion og fastlagde klare krav til kreditforsikring, som lagde grunden for vores vækstmønster« (s. 5 årsrapporten for 2011); »I 2011 gennemførte Sinosure centralkomitéens og Statsrådets strategier, afgørelser og ordninger samt statslige politikker vedrørende diplomati, udenrigshandel, industri og finanser og udspillede til fulde sin politiske funktion og opnåede en hurtig vækst« (s. 11 årsrapporten for 2011); »Sinosure gennemførte til fulde den statslige politik »Special Arrangement for Export Financing Insurance for Large Complete-set Equipment« og opfyldte sine forpligtelser, der er fastlagt af staten« (s. 11 i årsrapporten for 2011).
(231)
De institutionelle rammer og andre dokumenter, der udstedes af den kinesiske regering, som ligger til grund for Sinosures aktiviteter, er et yderligere bevis på Sinosures funktion som et offentligt organ og på, at det har bemyndigelse til at gennemføre regeringens politik. Meddelelsen om gennemførelsen af strategien for fremme af handelen gennem videnskab og teknologi ved brug af eksportkreditforsikring (Shang Ji Fa [2004] nr. 368 af 26. juli 2004) blev udstedt af Sinosure og MOFCOM i fællesskab og regulerer stadig Sinosures aktiviteter. Et af målene i denne meddelelse er at fremme eksport af højteknologi og ny teknologi og produkter med en stor værditilvækst gennem yderligere anvendelse af eksportkreditforsikring. Meddelelsen giver udtrykkeligt Sinosure beføjelser til at støtte de vigtige eksportindustrier, der er angivet i fortegnelsen over kinesiske varer med højteknologi og ny teknologi fra 2006. Denne fortegnelse omfatter »solceller og solcellemoduler« blandt de støtteberettigede produkter, og de kan derfor anses for at være direkte støttet af Sinosure. Følgende fordele er fastsat i meddelelsen: En »grøn kanal«, dvs. en særlig støtte til produkter, der er omhandlet i fortegnelsen, som skal godkendes inden fem dage, hvis betingelserne for tegning er opfyldt, og den prioriterede godkendelse af begrænsningen af forsikringen; klagebehandling, som skal være afsluttet senest tre måneder efter modtagelse af klagen; satsfleksibilitet, som består af de største præmienedsættelser inden for Sinosures flydende interval. Meddelelsen fastsætter også, at regionale og lokale handelsmyndigheder træffer yderligere foranstaltninger til støtte for produkter, der indgår i fortegnelsen. Ifølge meddelelsen tilpasser Sinosure tegningsmodellen baseret på de nationale industripolitikker og kendetegn for eksport af varer med højteknologi og ny teknologi og yder støtte til innovation og FoU-industrier, som modtager særlig støtte fra staten.
(232)
Kommissionen er bekendt med andre dokumenter, som beviser, at Sinosure gennemfører direkte statslige politikker bl.a. til fordel for de eksporterende producenter. Den såkaldte 840-plan er beskrevet i Statsrådets bekendtgørelse af 27. maj 2009 (76). Navnet henviser til brugen af 84 mia. USD i eksportforsikring, og det er en af de seks foranstaltninger, som blev iværksat af Statsrådet i 2009 for at stabilisere eksportefterspørgslen som følge af den globale krise og den deraf følgende øgede efterspørgsel efter eksportkreditforsikring. De seks foranstaltninger omfatter bl.a. en forbedret dækning af eksportkreditforsikring, kortfristet eksportkreditforsikring til et beløb på 84 mia. USD i 2009 og en nedsættelse af præmien. Som det eneste politiske eksportkreditforsikringsselskab er Sinosure opført som forvalter af planen. Hvad angår nedsættelsen af forsikringspræmien, skulle Sinosure sikre, at den gennemsnitlige præmie for kortfristet eksportkreditforsikring blev reduceret med 30 % på grundlag af den samlede gennemsnitlige præmie i 2008.
(233)
Den såkaldte 421-plan blev inkluderet i Notice on the issues to implement special arrangements for financing of insurance on the export of large complete sets of equipment, som blev udstedt i fællesskab af handelsministeriet og finansministeriet den 22. juni 2009. Dette var også en vigtig politisk støtte til Kinas »going out«-politik som reaktion på den globale finanskrise i 2009 og indeholdt 42,1 mia. USD til finansiering af forsikring til støtte for eksport af store komplette sæt af udstyr. Sinosure og nogle andre finansielle institutioner forvalter og sørger for finansieringen. Virksomheder, der er omfattet af dette dokument, kan nyde godt af præferentielle finansielle ordninger, herunder eksportkreditforsikring. Som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejde var Kommissionen ikke i stand til at anmode om yderligere oplysninger om anvendelsen af denne bekendtgørelse. I mangel af beviser på det modsatte har Kommissionen grund til at tro, at solcelleudstyr og solcelleindustrien også er omfattet af dette dokument.
(234)
Andre dokumenter, der viser den offentlige støtte til indrømmelse af kortfristet eksportkreditforsikring, omfatter to dokumenter vedrørende øget finansiel støtte til strategiske vækstindustrier, nemlig Statsrådets bekendtgørelse om dyrkning og udvikling til fremskyndelse af strategiske vækstindustrier, Guo Fa [2010] nr. 32 af 18.10.2010, afsnit 7, litra c), har til formål at tilskynde finansielle institutioner til at øge den økonomiske støtte. Gennemførelsesretningslinjerne for udvikling af vækstindustrier udstedt i fællesskab af alle ansvarlige ministerier (National Development and Reform Commission, Ministry of Commerce, Ministry of Science, Ministry of Industry and Information Technology, Ministry of Environmental Protection, Ministry of Finance, State Administration of Taxation, General Administration of Customs, General Administration of Quality Supervision, Inspection Intellectual Property Office) Guo Fa [2011] nr. 310 af 21. oktober 2011 henviser også specifikt i afsnit (Xxvii) til aktiv støtte i form af bl.a. eksportkreditforsikring til strategiske vækstindustrier. Disse strategiske vækstindustrier fokuserer på produkter, teknologier og tjenester til udvikling af det internationale marked, luft- og rumfart, avanceret fremstilling af udstyr, store beløb eller stimulering af indenlandske teknologipatenter og standardeksport af industrivarer fra vækstindustrier. Da der ikke foreligger beviser for det modsatte, er der grund til at tro, at også den pågældende vare, og de stikprøveudvalgte eksportører betragtes som »strategiske vækstindustrier« og er berettigede til de deraf følgende fordele.
(235)
På grundlag af ovenstående elementer konkluderer Kommissionen, at Sinosure er et offentligt organ, da det har myndighed til at gennemføre regerings politik, er underlagt betydelig statslig kontrol og udøver offentlige funktioner.
d) Retsgrundlag
(236)
Retsgrundlaget for denne ordning er: Meddelelsen om gennemførelsen af strategien for fremme af handelen gennem videnskab og teknologi ved brug af eksportkreditforsikring (Shang Ji Fa [2004] nr. 368 af 26. juli 2004) udstedt i fællesskab af Sinosure og MOFCOM; the Export Directory of Chinese High and New Technology Products of 2006; den såkaldte 840-plan, der er inkluderet i Statsrådets bekendtgørelse af 27. maj 2009; den såkaldte 421-plan, der er inkluderet i Notice on the issues to implement special arrangements for financing of insurance on the export of large complete sets of equipment, udstedt i fællesskab af handelsministeriet og finansministeriet den 22. juni 2009; meddelelse om dyrkning og udvikling til fremskyndelse af strategiske vækstindustrier (Guo Fa [2010] nr. 32 af 18. oktober 2010), udstedt af Statsrådet og gennemførelsesretningslinjerne hertil (Guo Fa [2011] Nr. 310 af 21. oktober 2011).
e) Resultaterne af undersøgelsen
(237)
Da Sinosure er et offentligt organ med offentlig myndighed og varetager statslige love og planer, udgør indrømmelse af eksportkreditforsikring til producenter af den pågældende vare et finansielt bidrag i form af potentiel direkte overførsel af midler fra staten, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i).
(238)
Med hensyn til de lokale myndigheders nedsættelse af den præmie, som de eksporterende producenter betalte, udgør dette også en direkte overførsel af midler i form af et tilskud i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i).
(239)
Der er tale om en fordel i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 6, litra c), i det omfang, at Sinosure yder eksportkreditforsikring på mere favorable betingelser, end modtageren normalt ville kunne opnå på markedet, eller at Sinosure giver mulighed for forsikringsdækning, der ellers ikke ville være tilgængelig på markedet. Den eksporterende producent modtog en yderligere fordel i henhold til artikel 3, stk. 2, i form af en kontantrabat på en del af forsikringspræmien, som de lokale myndigheder i det område, hvor nogle af de eksporterende producenter har hjemsted, betalte til Sinosure.
(240)
Bekendtgørelsen fra 2004 opregnede alle de fordele, som Sinosure og/eller de lokale myndigheder yder til virksomheder, der er optaget i fortegnelsen fra 2006, og i overensstemmelse med de nationale politikker. Undersøgelsen har vist, at de forsikringsaftaler, der er indgået mellem Sinosure og de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, og de lokale myndigheders nedsættelse af en del af præmierne, fuldt ud afspejler disse fordele. »Green Express«-behandling består af en forenklet og fremskyndet behandling i forbindelse med at give dækning og afvikle fordringer med en hurtig vurdering af tabet og en efterfølgende fremskyndet udbetaling til kunden.
(241)
Undersøgelsen viste også, at de foranstaltninger, der er truffet som følge af den finansielle krise i 2009, og som er forklaret i 840-planen og i 421-planen og senere i foranstaltningerne fra 2011 til fordel for strategiske vækstindustrier, gav de eksporterende producenter væsentlige fordele. Disse foranstaltninger øgede adgangen til forsikringer og reducerede yderligere den præmie, som Sinosure opkrævede, trods den vanskelige økonomiske situation og de stærkt øgede risici for Sinosure i arbejdet med forsikringer, og de afspejles fuldt ud i Sinosures forsikring til de eksporterende producenter. Navnlig viste undersøgelsen, at de betingelser og den præmie, der opkrævedes i de relevante år, der dækker UP, er stort set uændrede eller er blevet forbedret, trods stigningen i refusionskravene for misligholdelse, som Sinosure har udbetalt, og den betragteligt forværrede situation i solcellesektoren.
(242)
For at fastslå, om der forelå en fordel, undersøgte Kommissionen først, i hvilket omfang Sinosures præmier dækker udgifterne til kortsigtet eksportkreditforsikring. Sinosure fremsatte en påstand på grundlag af punkt j) i WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger, som betragter levering af eksportkreditforsikringsordninger til præmiesatser, som er utilstrækkelige til på lang sigt at dække omkostninger og tab ved gennemførelsen at sådanne ordninger, som et »forbudt« eksportsubsidie i henhold til aftalens artikel 3, stk. 1, litra a). I sin besvarelse af spørgeskemaet henviste Sinosure blot til overskud og tab i løbet af de sidste fem år og konkluderede, at da det generelt havde overskud i denne periode, udgjorde kortfristet eksportkreditforsikring til de eksporterende producenter ikke et subsidie i henhold til WTO's subsidieaftale. Som forklaret ovenfor (se betragtning 221 og 222) opfordrede Kommissionen Sinosure til at levere specifikke oplysninger og dokumentation vedrørende den langsigtede rentabilitet af virksomhedens eksportkreditforsikringsvirksomhed, herunder præmieindtægter og driftsomkostninger samt tab ved gennemførelsen af ordningen i overensstemmelse med WTO's subsidieaftale. Sinosure undlod imidlertid at fremlægge de dokumenter og oplysninger, der blev anmodet om under kontrolbesøget, og insisterede på, at de overordnede rentabilitetstal fremgik af de reviderede årsregnskaber.
(243)
Kommissionen bemærker, at selv hvis den blot forlod sig på Sinosures årsrapporter uden at kunne verificere tallene og de elementer, der er indeholdt i disse rapporter, ville den ikke være i stand til at konkludere, om Sinosure har opnået langsigtet fortjeneste på sin eksportkreditforsikringsvirksomhed, som svarer til »ordningen« i punkt j). Sinosure udfører en række aktiviteter i tilknytning til eksportkreditforsikring, og de tal og data, der fremgår af årsrapporten, er konsoliderede data for alle disse aktiviteter, og der findes ikke nogen præcis fordeling af hver enkelt af disse aktiviteter. I nogle af årsrapporterne (men ikke den nylige) ser det ud til, at den kortfristede eksportkreditforsikring er langt den vigtigste aktivitet for Sinosure, men der gives ingen nøjagtige procentsatser. Da Sinosure nægtede at fremlægge de ønskede oplysninger og beviser, udelukkende hvad angår sidstnævnte aktiviteter, der er nødvendige for at foretage en analyse af »ordningen« under punkt j) i bilag 1 til subsidieaftalen, er Kommissionen nødt til at basere sine undersøgelsesresultater på de foreliggende oplysninger.
(244)
Kommissionen bemærker indledningsvis, at ifølge artikel 11 i Sinosures vedtægter, opererer virksomheden på breakeven-niveau. Med andre ord søger Sinosure ifølge vedtægten ikke at maksimere sin fortjeneste, men sigter kun mod breakeven i overensstemmelse med dens funktion som det eneste officielle eksportkreditforsikringsselskab i Kina. Som forklaret ovenfor har oplysningerne i sagen vist, at de retlige og politiske rammer, inden for hvilke Sinosure driver virksomhed, kræver, at Sinosure gennemfører de statslige politikker og planer i medfør af sine offentlige politiske beføjelser. Blandt de udvalgte brancher og virksomheder, der får specifik støtte fra staten, har de eksporterende producenter haft fuld adgang til eksportkreditforsikring gennem Sinosure til præferencesats selv i kølvandet på den globale krise i 2009, og selv da solcellesektoren oplevede en hidtil uset krise, også i UP. Sinosure giver dermed solcellesektoren ubegrænset adgang til forsikringer, og den ekstremt lave forsikringspræmie afspejler ikke de faktiske risici i forbindelse med forsikring af eksporten i denne sektor. På grundlag af alle de foreliggende oplysninger i sagen kan det allerede nu konkluderes, at det ikke kan udelukkes, at de præmier, der opkræves af Sinosure, sandsynligvis er utilstrækkelige til at dække de langsigtede aktiviteter, og faktisk forekommer dette sandsynligt.
(245)
Da Sinosure ikke samarbejdede, tog Kommissionen supplerende oplysninger i betragtning til støtte for denne konklusion. Offentligt tilgængelige oplysninger viser klart, at Sinosure i realiteten allerede opererer i en situation med langvarige driftstab (77). Kommissionen analyserede også de relevante tal i resultatopgørelsen i Sinosures årsrapporter for perioden 2006 til 2011, som Sinosure indsendte for at begrunde de rentabilitetstal, der var angivet i spørgeskemabesvarelsen. Disse tal viser, at Sinosure medtog et betydeligt langsigtet driftstab fra den kombinerede forsikringsvirksomhed, som udelukker formueindkomst og andre indtægter. Mere specifikt udbetalte Sinosure forsikringsbeløb i hvert enkelt år mellem 2006 og 2011 (med undtagelse af 2010), der allerede (næsten) svarer til eller (langt) overstiger Sinosures indtjente nettopræmier. Hvis driftsomkostningerne og provisionsudgifterne også fratrækkes nettopræmierne, opstår der et endnu større tab. Tallene viser, at driftsunderskuddet på forsikringsvirksomheden er betydeligt i den samlede periode, til trods for den beskedne fortjeneste i 2010. Det fremgår af årsrapporterne, at de største bidragsydere til Sinosures samlede indtægter er investeringsafkast og andre indtægter, som ikke er relevante for at vurdere en eksportkreditforsikringsordnings bæredygtighed. Da kortfristet eksportkreditforsikring udgør broderparten af Sinosures aktiviteter, konkluderes det i mangel af beviser på det modsatte, at Sinosure led omfattende langsigtede tab som følge af eksportkreditforsikringsordningen.
Da Sinosure har tab på sin eksportkreditforsikringsordning, kan eksistensen af en fordel bestemmes ved at sammenligne de præmier, der betales af de eksporterende producenter, med dem, der er tilgængelige på markedet. Sinosure er det eneste officielle eksportkreditforsikringsselskab og har derfor fuld kontrol over hjemmemarkedet. I mangel af et sammenligningsgrundlag i Kina for sådanne instrumenter, og da det finansielle marked i Kina fordrejes af statslig indgriben, er det rimeligt at anvende en reference uden for Kina, dvs. præmier i en normal markedssituation. På dette grundlag, som beskrevet i afsnittet nedenfor om beregning af subsidiebeløbet, ligger præmierne under markedsniveauet, og der opnås en fordel.
(246)
Ovennævnte subsidier er betinget af eksportresultater, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, litra a), da de ikke kan opnås uden eksport. Desuden er de også specifikke i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), idet adgangen er begrænset til visse virksomheder. Solceller og moduler opregnes udtrykkeligt i fortegnelsen fra 2006 over produkter med højteknologi og ny teknologi, hvilket er en forudsætning for at opnå den præferencebehandling, der er fastsat i bekendtgørelsen fra 2004. Dertil kommer, at et af Sinosures vigtigste mål er at gennemføre de nationale politikker og planer, herunder den 12. femårsplan for solcellesektoren. 840-planen og 421-planen omfatter også fordele for solcellesektoren og ganske få andre sektorer, der er fremhævet i disse planer (jf. betragtning 232 og 233). Solcellesektoren betragtes desuden som en af de tilskyndede industrier i henhold til beslutning nr. 40 og andre planlægningsdokumenter og love (jf. betragtning 207 og 208). Denne industri falder også ind under kategorien af de »strategiske industrier og vækstindustrier«, der nyder en række fordele i henhold til regeringens politik (se betragtning 102). De fleste eksporterende producenter har også formel status som virksomheder med højteknologi og ny teknologi, hvilket giver dem en række fordele på grund af regeringens gunstige politik.
(247)
Det er derfor klart, at de fordele, som blev indrømmet af Sinosure eller de lokale myndigheder i form af refusion af en del af forsikringspræmien, ikke er tilgængelige for alle industrielle sektorer og alle virksomheder, men er begrænset til de sektorer og virksomheder, som specifikt opfylder betingelserne i de relevante offentlige støttepolitikker og deres underliggende dokumenter. Kommissionen konkluderer, at de fordele, der er indrømmet af Sinosure og/eller af de lokale myndigheder til producenterne af den pågældende vare, er specifikke som omhandlet i grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a). Da der ikke var bevis for, at subsidiet er baseret på objektive kriterier eller betingelser, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b), er fordelen også specifik, hvad dette aspekt angår.
f) Konklusion
(248)
Undersøgelsen viste, at seks grupper af eksporterende producenter i stikprøven havde fordel af eksportkreditforsikring fra Sinosure i undersøgelsesperioden.
(249)
Sinosures levering af eksportkreditforsikring til solcelleindustrien betragtes som subsidiering, i det omfang præmierne ligger under markedspriserne.
(250)
Da der er tale om et finansielt bidrag, en fordel for de eksporterende producenter og specificitet, bør denne subsidiering betragtes som udligningsberettiget.
g) Beregning af subsidiebeløbet
(251)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Beregningen af fordelen svarer til situationen med lånegarantier. I henhold til grundforordningens artikel 6, litra c), anses fordelen for modtagerne at være forskellen mellem det præmiebeløb, som virksomhederne betaler for Sinosures kortsigtede forsikring, og det præmiebeløb, som den pågældende virksomhed måtte betale for en tilsvarende eksportkreditforsikring, som den ville kunne opnå på markedet.
(252)
Da Sinosures kortfristede eksportkreditforsikring er et resultat af regeringens politiske mål, og da Sinosure befinder sig i en monopolsituation på hjemmemarkedet i sin funktion som det eneste officielle eksportkreditforsikringsselskab, er der blevet beregnet en passende markedsreference ud fra metoden nedenfor. Som følge af den kinesiske regerings og Sinosures manglende samarbejdsvilje har Kommissionen endvidere måttet gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger for at beregne en egnet markedspræmie for den forsikring, der blev indrømmet producenterne af solcellemoduler.
(253)
Kommissionen er af den opfattelse, at den mest hensigtsmæssige markedsreference, for hvilken der foreligger tilgængelige oplysninger, er præmiesatserne fra Export-Import Bank (»Ex-Im Bank«) i USA. Ifølge de offentligt tilgængelige oplysninger (78) er Ex-Im Bank den amerikanske forbundsregerings officielle eksportkreditforsikringsselskab og er selvfinansierende. Ex-Im Banks aktiviteter omfatter eksportkreditforsikringer og andre aktiviteter som f.eks. driftskapitalgarantier og lånegarantier (finansiering for køber). Bankens opgave er at skabe og støtte amerikanske job ved at støtte amerikansk eksport til internationale købere. Ex-Im Bank optræder som en offentlig bank for den amerikanske kongres. Der findes således en række lighedspunkter med Sinosure, og banken betragtes som en passende referenceinstitution.
(254)
Referencepræmien er beregnet på grundlag af de faktiske gebyrer, der opkræves for eksport til OECD-lande for policer, der dækker den fulde omsætning, med 90 % dækning af det forsikrede beløb og en varighed på 120 dage. Den faktiske præmie er medianen for de fem forskellige kategorier af udenlandske købere, afhængigt af deres solvens og risiko for misligholdelse. Dette svarer til den nærmeste reference for beregning af den præmie, som producenterne af den pågældende vare ville skulle betale på markedet.
(255)
Fordelen blev beregnet ved anvendelse af oplysninger fra den kinesiske regering og tager hensyn til de beløb, der forsikres af Sinosure, og de gebyrer, der er betalt i UP for denne form for forsikring. De oplysninger, der var afgivet af de samarbejdsvillige virksomheder til Sinosure, blev ikke anvendt, da det stod klart, at den kinesiske regerings oplysninger var mere fyldestgørende (f.eks. indberettede ikke alle virksomheder deres Sinosure-police i spørgeskemaet eller oplyste herom under kontrolbesøget).
(256)
Med hensyn til de lokale myndigheders refusion af en del af forsikringspræmien beregnes fordelen som omfanget af rabatter og tilskud, der blev indrømmet de stikprøveudvalgte virksomheder i UP.
(257)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Eksportgarantier og forsikringer
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,58 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,95 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. Solar Group og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,71 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,50 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,39 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
3.4.1.5. Fordele, som ydes gennem adgang til offshore-holdingselskaber og regeringens tilbagebetaling af lån
(258)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.2. Tilskudsordninger
3.4.2.1. Export product research development fund
(259)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.2.2. Subsidier til udvikling af »Famous brands« og programmet »China World Top Brands«
(260)
Kommissionen konstaterede, at enkelte eksporterende producenter i stikprøven opnåede fordele af disse ordninger i UP. På grund af det ringe omfang af ydelser og fordele og deres ubetydelige indvirkning på subsidiemargenen, fandt Kommissionen det ikke nødvendigt at analysere, om ordningerne var udligningsberettigede.
3.4.2.3. Funds for outward expansion of industries i Guandong-provinsen
(261)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.2.4. Golden Sun-demonstrationsprogrammet.
a) Indledning
(262)
Det blev påstået i klagen, at producenterne af den pågældende vare har modtaget støtte under Golden Sun-demonstrationsprogrammet (»Golden Sun-ordningen«), som blev iværksat af den kinesiske regering i juli 2009. Klagen indeholdt umiddelbare beviser for, at fire af eksportørerne i stikprøven havde modtaget direkte subsidier for den pågældende vare under dette program. Det fremgik endvidere, at en af de stikprøveudvalgte eksportører i 2011 var blevet valgt som leverandør af den pågældende vare for 70 % af den samlede kapacitet installeret af projektledere (dvs. virksomheder, der producerer og sælger elektricitet produceret med solcelleanlæg). Klagen indeholdt også oplysninger, der antydede, at Golden Sun-finansieringen ikke tildeltes efter gennemsigtige og konkurrencebaserede regler til projektledere.
b) Manglende samarbejdsvilje og brug af de foreliggende oplysninger
(263)
Kommissionen anmodede om oplysninger om Golden Sun-ordningen i spørgeskemaet, i mangelskrivelsen og under kontrolbesøget hos den kinesiske regering, men regeringen undlod at fremlægge disse oplysninger, som nærmere anført i betragtning 104 og 105.
(264)
Hvad angår de oplysninger, der blev anmodet om i spørgeskemaet og mangelskrivelsen, har den kinesiske regering vedvarende fastholdt, at denne tilskudsordning ikke er beregnet til producenterne af den pågældende vare. Som følge heraf har den kinesiske regering undladt at afgive svar på en række spørgsmål vedrørende ordningen og fordelene for producenterne af den pågældende vare ved at besvare »ikke relevant«. Den kinesiske regering har også undladt at indsende alle relevante love, forskrifter, administrative retningslinjer og andre retsakter, som der blev anmodet om i spørgeskemaet, og indgav således kun det vigtigste retlige grundlag.
(265)
Ved starten af kontrolbesøget vedrørende Golden Sun-ordningen anmodede Kommissionen den kinesiske regering om at fremlægge alle bilagene til det allerede indsendte retsgrundlag, og spurgte, om regeringen havde til hensigt at forelægge supplerende officielle dokumenter om ordningen. Den kinesiske regering fremlagde de ønskede bilag, men svarede, at den ikke agtede at fremlægge eventuelle supplerende dokumenter. Kommissionen viste derefter den kinesiske regering et budget over de konkrete finansierede projekter og tilsvarende beløb, der ydes under denne ordning, som er udstedt af finansministeriet (»MOF«), og som var blevet indsendt af de samarbejdsvillige eksportører (MOF dokument nr. 965 [2010] af 2. december 2010). Tillæggene til dette dokument viste, at en af de stikprøveudvalgte eksportører modtog omfattende støtte fra Golden Sun til sine egne projekter og også i sin egenskab af leverandør af støtteberettiget udstyr til en række projekter, der blev finansieret under Golden Sun-ordningen. Repræsentanterne fra finansministeriet var under kontrolbesøget bekendt med dokumentet, og Kommissionen anmodede dem om at indsende alle tilsvarende budgetdokumenter fra finansministeriet for gennemførelsesperioden for Golden Sun-ordningen. Selv om finansministeriets repræsentanter erklærede sig principielt rede til at udlevere disse dokumenter, forelagde de dem aldrig for Kommissionen.
(266)
Kommissionen viste også handelsministeriet de budgetdokumenter vedrørende Golden Sun-ordningen, som var udstedt af en provinsiel afdeling af finansministeriet og en kommune, og som en af de samarbejdsvillige eksportører havde indsendt, og anmodede den kinesiske regering om at indsende relevante lignende dokumenter (dvs. udstedt af provinser og kommuner) om ordningen. Den kinesiske regering svarede, at den ikke var i besiddelse af disse dokumenter, eftersom de vedrørte provinser og/eller kommuner, og kunne derfor ikke indgive dem.
(267)
Ved brev af 3. juni 2013 gentog den kinesiske regering sin påstand om, at Golden Sun-ordningen ikke er beregnet til producenter af den pågældende vare, og præciserede, at selv om disse producenter kan have haft fordel af denne ordning, var det i deres egenskab af projektledere for elværker og ikke som producenter af solceller, da kun projektledere kan modtage støtte under denne ordning. Det påstås også i brevet, at Kommissionen kun anmodede om tre specifikt nævnte dokumenter, som blev fremlagt af den kinesiske regering. Dette er ikke korrekt, da Kommissionen under kontrolbesøget anmodede om specifikke budgetdokumenter fra finansministeriet (hvilket også udtrykkeligt fremgår af Kommissionens brev af 23. maj 2013) og fra de lokale myndigheder, hvor de eksporterende producenter havde hjemsted (med henvisning til specifikke dokumenter, som de eksporterende producenter fremlagde), som den kinesiske regering besluttede ikke at fremlægge.
(268)
Kommissionen anmodede også om specifikke oplysninger vedrørende Golden Sun-udbetalinger, som en samarbejdsvillig eksportør havde modtaget, hvor denne eksportør havde leveret den pågældende vare og modtog direkte betalinger fra regeringen. Den kinesiske regering var igen ikke i stand til at forklare situationen og fremlægge yderligere oplysninger under kontrolbesøget og kontaktede blot virksomhedens juridiske rådgiver, som angiveligt havde forklaret, at situationen var blevet afklaret med Kommissionens tjenestemænd under kontrolbesøget, hvilket ikke helt var tilfældet. Yderligere oplysninger om situationen fremgår af betragtning 276-278. Undersøgelsen fastslog, jf. forklaringerne i betragtning 275-278, at de samarbejdsvillige producenter i stikprøven faktisk direkte og indirekte har nydt godt af tilskud under Golden Sun-ordningen, herunder specielt til levering af den pågældende vare. Den kinesiske regerings holdning, i henhold til hvilken denne ordning ikke er til fordel for produktionen af den pågældende vare, er indiskutabelt blevet modsagt af beviser og oplysninger, der er blevet verificeret som led i undersøgelsen.
(269)
Som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje var Kommissionen ikke i stand til at kontrollere en række vigtige aspekter af Golden Sun-ordningen og de faktiske fordele for producenterne af den pågældende vare. Dertil kommer, at den kinesiske regering ikke fremlagde alle relevante dokumenter, herunder regnskabsdokumenter for Golden Sun-bevillinger udstedt af finansministeriet for de år, hvor ordningen gennemføres. Derfor er nogle af konklusionerne i overensstemmelse med grundforordningens artikel 28 baseret på de bedste foreliggende oplysninger.
c) Retsgrundlag
(270)
De vigtigste retsgrundlag er Notice concerning the Implementation of the Golden Sun Demonstration Programme af 16. juli 2009 og bilaget hertil, Golden Sun Demonstration programme Interim Measures for Financial Assistance Fund Management, dokument CaiJian nr. 397 [2009] udstedt af finansministeriet, ministeriet for videnskab, og den nationale energistyrelse; Circular regarding the Successful implementation to Assignments to The Golden Sun Demonstration Programme, dokument nr. 718 [2009]; Circular regarding the Successful Fulfilment of the Golden Sun Demonstration Programme 2010, dokument nr. 622 [2010]; Circular on Instructions on Finance Subsidy Budget Indexes for Construction Costs to The Golden Sun Demonstration Programmes 2010, dokument nr. 965 [2010] af 2. december 2010 udstedt af finansministeriet; Circular with respect to Distribution of the Budgetary Target for the Fiscal Subsidy Appropriated for The Golden Sun Programmes 2011, JCJ dokument nr. 336 af 1. september 2011 udstedt af Hebei Department of Finance; Circular with respect to Distribution of the Budgetary Target for the Fiscal Subsidy Appropriated for The Golden Sun Programmes 2011, HCJ dokument nr. 135 af 8. november 2011 udstedt af Hengshui Municipal Finance Bureau.
d) Resultaterne af undersøgelsen
(271)
Golden Sun-ordningen blev etableret i 2009 for at fremme den teknologiske udvikling og den planlagte udvikling i solcelleindustrien. De ansvarlige myndigheder for ordningen på centralt plan er finansministeriet, ministeriet for videnskab og den nationale energistyrelse. Bekendtgørelsen om gennemførelsen af Golden Sun-ordningen indeholder en række kriterier, som skal opfyldes for at være berettiget til støtte under denne ordning, herunder: a) at virksomhederne skal indgå i den lokale gennemførelsesplan for Golden Sun-demonstrationsprojekter, b) at virksomhederne har en installeret kapacitet på mindst 300 kWh, c) at projektet har en varighed på højst et år og en driftsperiode på mindst tyve år, d) at ejere af solcelleenergiprojekter har samlede aktiver på mindst 100 mio. RMB og en kapital på mindst 30 % af investeringsomkostningerne og e) at producenterne af integrerede systemer og det vigtigste udstyr til solcelleenergiprojekter skal udvælges via udbud. Støtteberettigede projekter kan modtage op til 50 % af de samlede investeringsomkostninger fra regeringen, mens dette loft hæves til 70 % for projektejere, der er bosat i afsidesliggende områder uden et etableret elforsyningsnet.
(272)
Med hensyn til proceduren skal virksomheder, der ønsker at modtage støtte under ordningen, indsende deres ansøgninger og dokumentation til den relevante myndighed. Myndighederne med ansvar for budgetter, teknologi og energi på provinsniveau, som er ansvarlige for ordningen, fremlægger en fælles sammenfattende rapport for finansministeriet, ministeriet for videnskab og den nationale energistyrelse, som gennemgår de regionale projekter vedrørende tekniske programmer, etableringsbetingelser, finansiering og alle andre aspekter. Efter endelig godkendelse fra regeringen fordeler finansministeriet midlerne direkte til projektejerne og opbevarer de relevante dokumenter vedrørende godkendelse og udbetalinger.
(273)
I praksis indsender projektledere ansøgninger om støtte til regeringen, når de har indgået en kontrakt med en eller flere leverandører af støtteberettiget solcelleudstyr (dvs. den pågældende vare). Ifølge den relevante lovgivning udvælges disse leverandører af støtteberettiget solcelleudstyr ved udbud. Den kinesiske regering har imidlertid ikke præciseret, hvordan den udvælger projektledere til de lokale gennemførelsesplaner for Golden Sun-demonstrationsprojekter, og hvordan disse projektledere dernæst udvælger leverandøren af det støtteberettigede solcelleudstyr. Den kinesiske regering og de interesserede parter har ikke bevist, at udvælgelsesproceduren er åben, gennemskuelig og ikkediskriminerende, idet de ikke har fremlagt den relevante dokumentation. Intet tyder på, at der er indkøbt udenlandsk solcelleudstyr. En væsentlig del af det støtteberettigede solcelleudstyr er blevet leveret af en enkelt samarbejdsvillig producent, som indgår i stikprøven. Ud fra de foreliggende faktiske oplysninger konkluderer institutionerne derfor, at Golden Sun-ordningen er blevet anvendt til at skabe kunstig efterspørgsel efter varer fra udvalgte kinesiske producenter af den pågældende vare. Hvis regeringen mener, at projektet er støtteberettiget, vil det modtage støtte.
(274)
Golden Sun-ordningen indrømmer et subsidie som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i), og artikel 3, stk. 2, i form af en overførsel af midler fra den kinesiske regering, i form af støtte til producenter af den pågældende vare.
(275)
Undersøgelsen fastslog navnlig, at en række samarbejdsvillige producenter i stikprøven direkte har modtaget tilskud under Golden Sun-ordningen til anlæg af solkraftanlæg i deres virksomheder. Disse tilskud til de stikprøveudvalgte samarbejdsvillige producenter opvejer en del af de omkostninger, de ellers skulle afholde, og er derfor direkte knyttet til den pågældende vare.
(276)
Undersøgelsen har desuden vist, at de stikprøveudvalgte samarbejdsvillige producenter også har haft fordel af støtte under denne ordning med henblik på at levere den pågældende vare til ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere. Navnlig blev det under kontrolbesøget konstateret, at mindst én samarbejdsvillig eksporterende producent havde modtaget et betydeligt engangsbeløb direkte fra den kinesiske regering for alle 40 projekter, der finansieres under Golden Sun-ordningen, og hvortil virksomheden havde leveret den pågældende vare. Den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksporterende producent havde ikke indberettet dette beløb i sin spørgeskemabesvarelse. Finansministeriets cirkulære fra 2010 viste, at den samarbejdsvillige eksportør var blevet udvalgt til at levere den pågældende vare til en række ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere både i den private og den offentlige sektor. Kommissionen forsøgte at indhente oplysninger fra den kinesiske regering med hensyn til den direkte udbetaling til de samarbejdsvillige, stikprøveudvalgte eksportører, da det specifikt fremgår af artikel 13 i Interim Measures om Golden Sun-ordningen i bekendtgørelsen fra 2009, at tilskuddene betales direkte til projektlederen (dvs. ikke til leverandøren af solcelleudstyret), og den kinesiske regering bekræftede udtrykkeligt dette element under kontrolbesøget. Som forklaret ovenfor var den kinesiske regering under kontrolbesøget ikke i stand til at forklare, hvorfor en stikprøveudvalgt eksportør havde modtaget direkte tilskud. Ved brev af 3. juni 2013 begrænsede den kinesiske regering sine bemærkninger til ét ud af 40 projekter ved blot at erklære, at der havde foreligget en finansiel aftale mellem projektlederen og den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksporterende producent, idet virksomheden ikke havde tilstrækkelige midler til at betale den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige producent, og de var derfor enige om, at støtten skulle udbetales direkte til den stikprøveudvalgte eksporterende producent. Denne udokumenterede og meget kortfattede forklaring vedrørte kun ét projekt, der omfatter den samarbejdsvillige eksportør i stikprøven, ud af de 40 projekter, der er opført i finansministeriets dokument, og er fuldstændig utilstrækkelig for Kommissionen til at afklare situationen.
(277)
Den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør søgte i sit brev af 24. juni 2013 at begrunde, hvorfor den direkte betaling for de 40 pågældende projekter ikke var blevet indberettet, med at den udgjorde et »brugertilskud« til projektlederen og ikke til leverandøren. Denne eksportør bekræftede, at man havde modtaget den direkte engangssum i forbindelse med leverancer til de 40 projekter, der er opført i finansministeriets cirkulære, og tilføjede, at regeringen kan overføre midler direkte til leverandøren, og at formålet hermed er at sikre, at disse tilskud kun anvendes til de godkendte solcellesystemer og at lette kontrollen. Eksportøren fokuserede imidlertid sin besvarelse på et projekt, for hvilket der blev indsamlet dokumentation under kontrolbesøget, og ignorerede de øvrige 39 projekter, for hvilke virksomheden havde modtaget direkte støtte fra Golden Sun-ordningen. Skønt eksportøren beviste, at støtten til dette specifikke projekt var blevet bogført som et tilgodehavende og ikke som forudbetaling af offentlig støtte, blev der ikke fremlagt andre beviser om den faktiske gennemførelse, hverken af dette eller af de andre projekter, herunder om levering af den pågældende vare, som der var ydet støtte til. Eksportørens forklaring kastede heller ikke lys over den manglende sammenhæng mellem direkte udbetalinger af offentlig støtte og de relevante gennemførelsesregler, som er nævnt ovenfor, og som bestemmer, at beløbene normalt udbetales af den kinesiske regering til projektlederen og ikke til leverandøren af udstyret.
(278)
Kommissionen mener, at den kinesiske regerings forklaring vedrørende den finansielle aftale mellem den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør og projektlederen ikke er overbevisende, da det virker underligt, at to private parter kan beslutte at tiltræde en ordning, der omfatter en handling foretaget af en regering (nemlig en direkte udbetaling fra regeringen til leverandøren, uanset artikel 13 i bekendtgørelsen fra 2009), uden at regeringen også er involveret og måske endog ikke var klar over det. Den kinesiske regering har undladt at fremlægge mere omfattende dokumentation og fremsætte bemærkninger til de direkte udbetalinger til leverandører og har besluttet at begrænse sit svar til kun 1 unavngivet projekt ud af de 40 projekter, der er gennemført af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven. Eksportørens forklaringer vedrører heller ikke regeringens bemærkninger om den vanskelige økonomiske situation hos lederen af et projekt, som den kinesiske regering ikke omtaler nærmere. Endvidere kan erklæringerne fra eksportøren om muligheden for en direkte udbetaling og de grundlæggende principper herfor ikke bekræftes af andre kilder eller af den kinesiske regering.
(279)
På baggrund af ovenstående begrænsede og modsigende bemærkninger fra den kinesiske regering og den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør er det eneste fællestræk og den konklusion, der kan drages, at den kinesiske regerings direkte udbetaling af engangsbeløbet til den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør var nødvendig for at sikre, at denne eksportør modtog betaling, da der var risiko for manglende betaling i forbindelse med projektlederens økonomiske vanskeligheder. Faktum er, at den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør ikke var i stand til at forklare, hvordan den havde anvendt engangsbeløbet fra regeringen, om solcelleudstyret i sidste ende var blevet leveret til projektlederne og hvilken pris, om nogen, projektlederne havde betalt for udstyret. Da der ikke foreligger anden dokumentation i sagen eller dokumentation, som på anden måde er rimeligt tilgængelig for Kommissionen, konkluderes det derfor på grundlag af grundforordningens artikel 28, at den engangssum som den samarbejdsvillige eksportør modtog, udgør et direkte tilskud som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i).
(280)
Kommissionen konkluderer desuden, at der med tilskuddet til leverandørerne af den pågældende vare, enten som projektledere eller ved angivelig levering af solcelleudstyr til ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere, ydes en fordel i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2. I deres egenskab af projektledere kan producenterne af den pågældende vare med tilskud fra Golden Sun-ordningen spare installationsomkostningerne til solenergianlæg i deres egen virksomhed. Når producenterne af den pågældende vare leverer solcelleudstyr til ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere, beholder de tilskuddet fra Golden Sun-ordningen og behøver ikke faktisk at levere udstyret og/eller er beskyttet mod risikoen for manglende betaling fra de ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere. I sidstnævnte tilfælde opnår producenterne af den pågældende vare en betaling, som de ellers ikke ville have modtaget fra den ikke forretningsmæssigt forbundne projektleder.
(281)
Denne subsidieordning er desuden specifik i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), idet den lovgivning, i henhold til hvilken den subsidieydende myndighed udøver sin virksomhed, begrænser adgangen til denne ordning til kun at omfatte visse projektledere, der opfylder en række kriterier i lovgivningen og mere specifikt til projektledere, der er involveret i solcellesektoren. Da hverken udvælgelsen af leverandøren af solcelleudstyret eller af projektlederne er baseret på åbne, gennemsigtige og ikkediskriminerende konkurrencebaserede procedurer, og da den kinesiske regering foretager direkte udbetalinger til leverandører af solcelleudstyr, er ordningen også specifik, da kun visse leverandører af solcelleudstyr faktisk kan få fordel heraf. Denne ordning opfylder ikke kravene om ikke-specificitet i grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b), da betingelserne for støtteberettigelse og de faktiske kriterier for udvælgelse af virksomheder for at indgå i de lokale planer for gennemførelse af projekter og for de endelige projekter, der udvælges på grundlag af de forskellige tekniske og finansielle aspekter, ikke er objektiv og ikke finder automatisk anvendelse.
e) Konklusion
(282)
Golden Sun-ordningen er specifik subsidiering i form af tilskud. Det fremgår af undersøgelsen, at nogle af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven har nydt godt af disse subsidier.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(283)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Golden Sun-demonstrationsprogrammet
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,24 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,09 %
JA Group
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,02 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,05 %
3.4.3. Ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
3.4.3.1. »Two Free/Three Half«-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital (FIE'er)
a) Indledning
(284)
Det blev påstået i klagen, at der findes særlig lovgivning fra 1991 om fremme af udenlandske investeringer i Kina gennem Foreign Invested Enterprise and Foreign Enterprise Income Tax Law (loven om beskatning af virksomheder med fremmed kapital og udenlandske indtægter) (»FIE-skatteloven«). Blandt fordelene for virksomheder med udenlandsk kapital (»FIE'er«) er der et subsidieprogram, der benævnes »to år gratis og tre år til 50 %«, som indeholder bestemmelser om en fuldstændig fritagelse for direkte skatter i de første to år, hvor en FIE er rentabel, og for halvdelen af den gældende indkomstskat i de følgende tre år.
(285)
Two free/three half-ordningen findes også i en anden variant for virksomheder, der anerkendes som virksomheder med ny teknologi og højteknologiske virksomheder, som er beliggende i visse udpegede områder. Fordelene ved denne variant af ordningen kan også anvendes efter 2013. Undersøgelsen viste, at en af de samarbejdsvillige eksportører (Yingli Hainan) har fordele under denne ordning, som startede i 2011 med fuldstændig skattefritagelse for årene 2011 og 2012 og 50 % skattenedsættelse i de følgende tre år.
(286)
Kommissionen efterprøvede denne ordning under kontrolbesøget hos den kinesiske regering. Den kinesiske regering fremlagde dog ingen oplysninger om denne variant af two free/three half-ordningen. Ved brev af 3. juni 2013 påstod den kinesiske regering, at denne ordning ikke fremgik af klagen og ikke er en erstatning for varianten af two free three/half-ordningen for FIE'er, som fremgik af klagen, og som gælder uden geografiske begrænsninger. Kommissionen noterer sig disse forklaringer fra den kinesiske regering og forstår, at denne skattemæssige ordning formelt er et separat program i forhold til two free three/half-ordningen for FIE'er. Men da fordelene ved denne ordning vil fortsætte efter det påståede udløb af FIE-ordningen, er strukturen, arten og virkningerne af dens fordele de samme som under ordningen for FIE'er, og da den er blevet indberettet af en af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, mener Kommissionen, at den har en tæt sammenhæng med two free/three half-ordningen for FIE'er som en fortsættelse af den samme ordning, og at den bør udlignes. I denne henseende bemærker Kommissionen, at grundforordningens artikel 10, stk. 1, giver mulighed for en undersøgelse af eventuelle »påståede subsidier«, som blev identificeret af klageren, og henviser ikke til »påståede subsidieordninger«. Da begge ordninger i denne sag omfatter de samme subsidier, dvs. afkald på selskabsskat, er Kommissionen berettiget til at undersøge dem som et enkelt tilskud.
b) Retsgrundlag
(287)
Retsgrundlaget for denne ordning er artikel 8 i FIE Tax Law og artikel 72 i Implementation Rules of the Income tax Law of the People's Republic of China of Foreign-Invested Enterprises and Foreign Enterprises. Ifølge den kinesiske regering blev denne ordning afsluttet ved vedtagelsen den 16. marts 2007 af Enterprise Income Tax Law (»EIT-loven«) fra 2008 på det femte møde i den 10. nationale folkekongres i Folkerepublikken Kina, navnlig artikel 57 i EIT-loven med en udfasning af fordelene indtil udgangen af 2012.
(288)
Retsgrundlaget for den særlige two free/three half-ordning er dekret nr. 40 [2007] dvs. Notice of the State Council on the Implementation of Transitional Preferential Policies on Income Tax for High-tech Enterprise Set up in Special Economic Zone and Shanghai Pudong New District, baseret på artikel 57, stk. 3, i Kinas Enterprise Income Tax Law sammen med de administrative foranstaltninger til bestemmelse af virksomheder med højteknologi og ny teknologi.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(289)
Kun produktive virksomheder med udenlandsk kapital, som forventes at operere i en periode på mindst ti år, er fritaget fra indkomstskat. Fritagelsen starter fra det år, hvor virksomheden begynder at give overskud, og gælder de to første år, hvorefter fritagelsen reduceres til 50 % af den gældende skattesats i de kommende tre år.
(290)
For den særlige variantordning skal de støtteberettigede virksomheder også have anerkendt status som virksomheder med ny teknologi og højteknologi med den specifikke administrative certificering, dvs. virksomheder med vigtig intellektuel ejendomsret, som også opfylder de betingelser, der er beskrevet i artikel 93 i gennemførelsesforordningerne for Kinas EIT-lovgivning.
(291)
Virksomheder, der ønsker at ansøge om denne ordning, skal indsende den årlige selvangivelse for selskabsskat samt tillæg og årsregnskaber til statens skatteadministration. Denne fremgangsmåde gælder også for den særlige variantordning.
(292)
Den kinesiske regering påstod, at denne ordning gradvis er blevet udfaset siden ikrafttrædelsen af EIT-lovgivningen i 2008, og at ordningens fordele kan anvendes indtil udgangen af 2012. Den kinesiske regering har også anført, at der ikke er kommet nogen efterfølger til programmet for FIE'er, og skatteligningen af FIE'er er nu den samme som for andre skattepligtige virksomheder. Kommissionen bemærker, at denne skatteordning har medført fordele i UP, da flere solcelleproducenter har nydt godt af ordningen i UP. Det kan endvidere ikke udelukkes, at fordelene stadig er til rådighed under denne ordning, eller at en tilsvarende erstatningsordning er til rådighed eller vil blive vedtaget i fremtiden. Som nævnt ovenfor fremgik det af undersøgelsen, at der også findes andre varianter af »two free/three half«-ordningen, som fortsat giver fordele til solcelleproducenter. Det blev derfor konkluderet, at denne ordning stadig er udligningsberettiget.
(293)
Den særlige variantordning blev benyttet af en af de samarbejdsvillige eksportører, nemlig Yingli Green Energy.
d) Konklusion
(294)
Denne ordning udgør et subsidie, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, i form af indtægter, som staten giver afkald på, hvilket giver de modtagende virksomheder en fordel.
(295)
Denne subsidieordning er specifik, jf. artikel 4, stk. 2, litra a), idet lovgivningen, ud fra hvilken de bevilgende myndigheder opererer, begrænser adgangen til denne ordning til kun at gælde visse virksomheder, som betegnes som virksomheder med udenlandsk kapital og som opfylder de specifikke kriterier i den relevante lovgivning.
(296)
I overensstemmelse hermed bør dette subsidie betragtes som udligningsberettiget.
(297)
Variantordningen bør betragtes som et subsidie i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, idet der gives afkald på offentlige indtægter, der ellers ville være indgået, hvilket har medført en fordel for modtagervirksomhederne.
(298)
Denne subsidieordning er specifik, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), idet selve lovgivningen, ud fra hvilken de bevilgende myndigheder opererer, begrænsede adgangen til denne ordning til kun at gælde visse virksomheder og industrier, der er klassificeret som tilskyndede, som f.eks. solcelleindustrien. Ordningen er også specifik i henhold til artikel 4, stk. 3, da støtteberettigelsen er begrænset til bestemte områder.
(299)
I overensstemmelse hermed bør variantordningen betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(300)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i UP. Den fordel, som modtageren har opnået, betragtes som størrelsen af den samlede skat, der skal betales i henhold til normal skattesats, efter fradrag af det beløb, der blev betalt med den reducerede gunstige skattesats. De udlignede beløb er baseret på tallene i virksomhedernes selvangivelse for 2011. Da den reviderede selvangivelse for skatteåret 2012 ikke forelå for nogen af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, er tallene for hele året skatteåret 2011 blevet taget i betragtning.
(301)
Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede omsætning i UP, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(302)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Two free/three half-ordningen
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,35 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,47 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,03 %
3.4.3.2. Nedsættelse af indkomstskat for eksportorienterede virksomheder med udenlandsk kapital
(303)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.3. Indkomstskattefordele for FIE'er baseret på geografisk beliggenhed
(304)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.4. Skattelempelse for FIE'er, der køber kinesisk udstyr
(305)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.5. Skattefradrag for FoU gennemført af FIE'er
a) Indledning
(306)
Det blev i klagen påstået, at FIE'er er berettiget til skattemæssig særbehandling af deres FoU-aktiviteter gennem et fradrag på 150 % af deres udgifter, hvis disse blev forhøjet med 10 % i forhold til det foregående år.
(307)
Den kinesiske regering påstod, at denne ordning ophørte med vedtagelsen af EIT-lovgivningen i 2008, og at der ikke var nogen udfasningsperiode. Flere samarbejdsvillige eksportører i stikprøven berettede dog, at de har nydt godt af en lignende ordning under EIT-lovgivningen fra 2008, hvilket viser, at den præferentielle ordning med fradrag af FoU-omkostninger for FIE'er er blevet erstattet af en specifik ordning i 2008. Den kinesiske regering har ikke fremlagt yderligere oplysninger om skattefradraget på 150 % i sin besvarelse af spørgeskemaet eller i svaret på Kommissionens mangelskrivelse.
b) Retsgrundlag
(308)
Denne ordning er fastlagt i artikel 30, stk. 1, i EIT-lovgivningen og artikel 95 i Regulations on the Implementation of Enterprise Income Tax Law of the PRC (»EIT-gennemførelsesforordningen«) og Administrative Measures for the Determination of High and New Technology Enterprises (Guo Ke Fa Huo [2008] No. 172) og artikel 93 i EIT-gennemførelsesforordningen sammen med bekendtgørelsen fra den statslige skatteforvaltning vedrørende spørgsmål om Enterprises Income Tax Payment of High and New Technology Enterprises (Guo Shui Han [2008] No. 985).
(309)
I artikel 95 fastsættes det, at der indrømmes et yderligere fradrag på 50 % af FoU-udgifter, der er nævnt under punkt 1 i artikel 30 for sådanne udgifter til højteknologi og ny teknologi, således at de er omfattet af en afskrivning baseret på 150 % af omkostningerne til immaterielle aktiver.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(310)
Som ovenfor bemærket fremlagde den kinesiske regering ingen relevante oplysninger om denne ordning i sine svar på spørgeskemaet og mangelskrivelsen. Denne ordning blev allerede udlignet i undersøgelsen vedrørende coated finpapir (79) og i undersøgelsen om stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale (80). De relevante lovbestemmelser viser rent faktisk, at denne ordning giver en fordel, som var begrænset til virksomheder, der anerkendes som virksomheder med højteknologi og ny teknologi. Disse virksomheder skal også afholde FoU-udgifter med henblik på at udvikle nye teknologier, nye produkter og nye håndværk. Støtteberettigede virksomheder kan yderligere fratrække 50 % af deres FoU-udgifter i deres skatteforpligtelser. Også udgifter fra immaterielle FoU-aktiver giver støtteberettigede virksomheder ret til et fradrag på 150 % af de faktiske omkostninger, som disse virksomheder har afholdt.
(311)
Undersøgelsen fastslog, at virksomheder, der er omfattet af denne ordning, skal indgive deres selvangivelse og de relevante bilag. Det faktiske beløb, som fordelen repræsenterer, er medtaget i både selvangivelsen og bilag V. Kun virksomheder, der har opnået det formelle certifikat, der anerkender dem som virksomheder med højteknologi og ny teknologi, er berettiget til denne ordning.
d) Konklusion
(312)
Denne ordning udgør et subsidie, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, i form af indtægter, som staten giver afkald på, hvilket giver de modtagende virksomheder en fordel.
(313)
Disse subsidier er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da lovgivningen begrænser anvendelsen af denne ordning til kun at omfatte visse virksomheder, der formelt anerkendes som virksomheder med højteknologi og ny teknologi, og som afholder FoU-udgifter til at udvikle nye teknologier, nye produkter og nye håndværk.
(314)
I overensstemmelse hermed bør dette subsidie betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(315)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, betragtes som størrelsen af den samlede skat, der skal betales i henhold til den normale skattesats, efter fradrag af det beløb, der blev betalt med den yderligere reduktion på 50 % af de faktiske udgifter til FoU for godkendte projekter. De udlignede beløb er baseret på tallene i virksomhedernes selvangivelse for 2011. Da den reviderede selvangivelse for skatteåret 2012 ikke forelå for nogen af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, er tallene for hele året skatteåret 2011 blevet taget i betragtning.
(316)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, er dette subsidiebeløb (tæller) blevet fordelt på de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede omsætning i UP, fordi subsidiet ikke var betinget af eksportresultater og ikke blev ydet med henvisning til de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(317)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Skattefradrag for FoU
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,10 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,49 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,02 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,29 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,33 %
3.4.3.6. Skattegodtgørelse for geninvestering af overskud fra FIE'er i eksportorienterede virksomheder
(318)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.7. Præferenceskat for FIE'er, der anerkendes som virksomheder med højteknologi eller ny teknologi
(319)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget fordele under denne ordning i UP, da virksomhederne havde fordel af den nye ordning, som erstattede denne præferencebehandling. De nærmere forhold er behandlet i punkt 3.4.4.8.
3.4.3.8. Skattenedsættelse for virksomheder med højteknologi og ny teknologi inden for bestemte projekter
a) Indledning
(320)
Denne ordning giver en virksomhed, der er anerkendt som en virksomhed med højteknologi eller ny teknologi, mulighed for at blive omfattet af en lavere indkomstskattesats på 15 % sammenlignet med den almindelige sats på 25 %. Denne ordning blev allerede fundet udligningsberettiget i undersøgelsen vedrørende coated finpapir og i undersøgelsen vedrørende stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale; den blev også fundet udligningsberettiget af de amerikanske myndigheder.
b) Retsgrundlag
(321)
Retsgrundlaget for denne ordning er artikel 28, stk. 2, i ETI-lovgivningen og Administrative Measures for the Determination of High and New Technology Enterprises (Guo Ke Fa Huo [2008] No. 172) og artikel 93 i EIT-gennemførelsesforordningen sammen med bekendtgørelsen fra den statslige skatteforvaltning vedrørende spørgsmål om Enterprises Income Tax Payment of High and New Technology Enterprises (Guo Shui Han [2008] No. 985).
c) Resultaterne af undersøgelsen
(322)
Denne ordning gælder for anerkendte virksomheder med højteknologi eller ny teknologi, der har brug for væsentlig støtte fra staten. Disse virksomheder har centrale uafhængige intellektuelle ejendomsrettigheder og skal opfylde en række krav: i) deres producenter er omfattet af varedækningen inden for højteknologiske områder med central statsstøtte, ii) de samlede udgifter til FoU skal udgøre en vis andel af de samlede salgsindtægter, iii) indtægter fra højteknologiske produkter og produkter med ny teknologi skal udgøre en vis andel af de samlede salgsindtægter, iv) det personale, der er beskæftiget med FoU skal udgøre en vis andel af det samlede personale og v) de øvrige forskrifter i administrative foranstaltninger for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi, er opfyldt.
(323)
De virksomheder, der er omfattet af denne ordning, skal indgive deres selvangivelse og de relevante bilag. Det faktiske beløb for ydelsen er medtaget i både selvangivelsen og bilag V.
d) Konklusion
(324)
I overensstemmelse hermed bør ordningen betragtes som et subsidie, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, da der ydes et tilskud i form af, at regeringen giver afkald på offentlige indtægter, der ellers ville være indgået, hvilket har medført en fordel for modtagervirksomhederne. Denne ordning giver modtagerne en fordel svarende til størrelsen af skattegodtgørelsen, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2.
(325)
Disse subsidier er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da de er begrænset til virksomheder, der modtager certificering som virksomheder med højteknologi og ny teknologi, og som opfylder alle kravene i de administrative foranstaltninger fra 2008. Endvidere er der ikke i lovgivningen eller af den subsidieydende myndighed fastsat objektive kriterier for, hvem der er berettiget til ordningen, og berettigelsen til subsidier er ikke automatisk, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b).
(326)
I overensstemmelse hermed bør dette subsidie betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(327)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, betragtes som størrelsen af den samlede skat, der skal betales i henhold til den normale skattesats, efter fradrag af det beløb, der blev betalt med den reducerede gunstige skattesats. De udlignede beløb er baseret på tallene i virksomhedernes selvangivelse for 2011. Da den reviderede selvangivelse for skatteåret 2012 ikke forelå for nogen af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, er tallene for hele året skatteåret 2011 blevet taget i betragtning.
(328)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Skattenedsættelse for virksomheder med højteknologi og ny teknologi inden for bestemte projekter
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,42 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,35 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,13 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,86 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
3.4.3.9. Favorabel indkomstbeskatning for virksomheder i den nordøstlige region
(329)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.10. Guangdong-provinsens skatteordninger
(330)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.4. Ordninger vedrørende indirekte skat og importtold
3.4.4.1. Momsfritagelse og nedsættelse af importtold for brug af importeret udstyr
a) Indledning
(331)
Denne ordning medfører fritagelse for moms og importtold til fordel for FIE'er eller nationale virksomheder ved import af vigtigt udstyr, som de bruger i deres produktion. For at få adgang til fritagelsen må udstyret ikke være opført på en liste over ikke-berettiget udstyr, og den ansøgende virksomhed skal indhente et certifikat som statstilskyndet projekt udstedt af de kinesiske myndigheder eller NDRC i overensstemmelse med den relevante lovgivning om investering, skat og told. Denne ordning blev udlignet i antisubsidieprocedurer vedrørende coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale.
b) Retsgrundlag
(332)
Retsgrundlaget for denne ordning er Circular of the State Council on Adjusting Tax Policies on Imported Equipment, Guo Fa No. 37/1997, Notice of the Ministry of Finance, the General Administration of Customs and the State Administration of Taxation on the Adjustment of Certain Preferential Import Duty Policies, Announcement of the Ministry of Finance, the General Administration of Customs and the State Administration of Taxation [2008] No. 43, Notice of the NDRC on the relevant issues concerning the Handling of Confirmation letter on Domestic or Foreign-funded Projects encouraged to develop by the State, No. 316 2006 of 22 February 2006 og Catalogue on Non-duty-exemptible Articles of importation for either FIEs or domestic enterprises, 2008.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(333)
Denne ordning betragtes som et tilskud i form af indtægter, som den kinesiske regering giver afkald på, i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), da FIE'er og andre subsidieberettigede nationale virksomheder var fritaget for moms og/eller andre skyldige afgifter. Den medfører derfor en fordel for de modtagende virksomheder, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2. Ordningen er specifik, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da den lovgivning, i henhold til hvilken den subsidieydende myndighed udøver sin virksomhed, begrænser adgangen til virksomheder, der investerer i bestemte aktivitetskategorier, som er nærmere bestemt i lovgivningen, og som hører til den tilskyndede kategori eller den begrænsede kategori B i kataloget for vejledning af erhvervsgrene i udenlandske investeringer og teknologioverførsel, eller som er på linje med kataloget over vigtige erhvervsgrene, varer og teknologier, som fremmes af staten. Desuden er der ingen objektive kriterier til at begrænse støtteberettigelsen til denne ordning og ingen afgørende beviser, der giver anledning til at konkludere, at støtteberettigelsen er automatisk, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b).
d) Beregning af subsidiebeløbet
(334)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, betragtes som den fritagne moms og told for importeret udstyr. For at sikre, at det udligningsberettigede beløb kun dækkede UP, blev fordelen afskrevet over udstyrets levetid efter virksomhedens normale regnskabsprocedurer.
(335)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Momsfritagelse og nedsættelse af importtold for brug af importeret udstyr
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,24 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,44 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,38 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,35 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,78 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,07 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
3.4.4.2. Momsnedsættelse for FIE'er til køb af udstyr produceret i Kina
a) Indledning
(336)
Denne ordning åbner mulighed for en momsfritagelse for FIE'er ved køb af kinesisk udstyr. For at kunne drage nytte af fritagelsen, må udstyret ikke være opført på en liste over ikke-støtteberettiget udstyr, og udstyrets værdi må ikke overstige en bestemt tærskel. Denne ordning blev udlignet i antisubsidieprocedurerne vedrørende coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale.
b) Retsgrundlag
(337)
Retsgrundlaget er Provisional Measures for the Administration of Tax Refunds for Purchases of Domestically-manufactured Equipment by FIEs, Trial Measures for Administration of Tax Rebate from the Purchase of Chinese-made Equipment for Foreign-invested Projects og Notice of the Ministry of Finance og the State Administration of Taxation on the Cancellation of the Rebate Policy for Domestic Equipment Purchased by Foreign-invested Enterprises.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(338)
Den kinesiske regering påstod i sit svar på Kommissionens antisubsidiespørgeskema, at denne ordning ophørte den 1. januar 2009, og henviste til Circular of the Ministry of Finance and the State Administration of Taxation on the Discontinuation of the Rebate Policy on the Purchase of Domestically Manufactured Equipment by Foreign Investment Enterprises (CAISHUI{2008} No. 176). Men undersøgelsen havde vist, at adskillige eksporterende producenter i stikprøven opnåede fordel af denne ordning i undersøgelsesperioden. De pågældende eksportører i stikprøven fremsendte detaljerede oplysninger vedrørende denne ordning, herunder størrelsen af den fordel, der opnås. I betragtning heraf konkluderedes det, at den kinesiske regering ikke fremlagde præcise oplysninger om denne ordning, og situationen for nogle eksporterende producenter viser, at dette program stadig fortsætter.
(339)
Da den kinesiske regering ikke indsendte nogen de ønskede oplysninger, har Kommissionen baseret sig på de oplysninger, der blev afgivet af de eksporterende producenter i stikprøven.
(340)
Denne ordning betragtes som et tilskud i form af indtægter, som den kinesiske regering giver afkald på, i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), da FIE'er var fritaget for indbetaling af moms, som ville være skyldig, hvis det ikke var tilfældet. Det medfører derfor en fordel for de modtagende virksomheder, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2. Ordningen er specifik, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da den lovgivning, i henhold til hvilken den subsidieydende myndighed udøver sin virksomhed, begrænser adgangen til FIE'er, som køber kinesisk udstyr og som hører til den tilskyndede kategori eller den begrænsede kategori B i kataloget for vejledning af erhvervsgrene i udenlandske investeringer og teknologioverførsel, eller som er på linje med kataloget over vigtige erhvervsgrene, varer og teknologier, som fremmes af staten. Desuden begrænser Trial Measures for Administration of Tax Rebate from the Purchase of Chinese-made Equipment for Foreign-invested Projects og Notice of the Ministry of Finance fordelene til FIE'er, der tilhører den tilskyndede kategori i Guiding Catalogue of foreign invested industries eller Catalogue of advantageous foreign-invested industries in the Central and Western regions in China. Desuden er der ingen objektive kriterier til at begrænse støtteberettigelsen til denne ordning og ingen afgørende beviser, der giver anledning til at konkludere, at støtteberettigelsen er automatisk, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b). Dette subsidie er specifikt, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, litra b), idet skattegodtgørelsen er betinget af brugen af indenlandske frem for importerede varer.
d) Beregning af subsidiebeløbet
(341)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, betragtes som den fritagne moms for indenlandsk udstyr. For at sikre, at det udligningsberettigede beløb kun dækkede UP blev fordelen afskrevet over udstyrets levetid i henhold til virksomhedens normale regnskabspraksis.
(342)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Momsnedsættelse for FIE'er til køb af udstyr produceret i Kina
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,07 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,03 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,15 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,05 %
3.4.4.3. Fritagelse for moms og afgifter på køb af anlægsaktiver under »Foreign Trade Development«-ordningen
(343)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.5. Statslig levering af varer eller tjenesteydelser mod utilstrækkeligt vederlag
3.4.5.1. Statslig levering af polysilicium mod utilstrækkeligt vederlag
(344)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.5.2. Statslig levering af ekstruderet aluminium mod utilstrækkeligt vederlag
(345)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.5.3. Statslig levering af glas mod utilstrækkeligt vederlag
(346)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.5.4. Statslig levering af elektricitet
a) Indledning
(347)
Klageren påstod, at visse kinesiske producenter af polysilicium har draget fordel af billig elektricitet leveret mod utilstrækkeligt vederlag.
b) Resultaterne af undersøgelsen
(348)
Undersøgelsen viste, at mange af de eksporterende producenter i stikprøven havde en forretningsmæssigt forbundet producent af polysilicium inden for deres virksomhedsgruppe. Det blev konstateret, at en af de stikprøveudvalgte grupper af eksporterende producenter, nemlig LDK Solar, regelmæssigt har modtaget betydelige tilskud til elafgiften fra det finansielle kontor i Xin Yu Economic Zone. Selv om virksomheden i dette tilfælde ikke direkte har fået fordel af el til en lavere pris end den normale markedspris, resulterede de betydelige rabatter fra det finansielle kontor i Xin Yu Economic Zone i sidste ende i en situation, hvor virksomheden opnåede fordele af leveringen af billig elektricitet, som dermed er funktionelt identisk med statslig levering til priser under markedsniveau. Selv hvis rabatten betragtes som et tilskud, er foranstaltningen nært forbundet med klagerens påstand og er omfattet af undersøgelsen. Faktisk modtog den pågældende virksomhed i LDK-gruppen nærmest en fuldstændig tilbagebetaling af forfaldne elafgifter i UP.
(349)
LDK Solar-gruppen modtog gennem sin forretningsmæssigt forbundne producent af polysilicium et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iii), idet de lokale myndigheder indrømmede subsidier til elafgifter, eller som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). Dette er at betragte som et finansielt bidrag fra staten i form af levering af varer ud over almindelig infrastruktur, jf. grundforordningen. Alternativt er der tale om en direkte overførsel af midler.
(350)
LDK Solar opnåede en fordel, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2, eftersom staten leverede elektricitet mod utilstrækkeligt vederlag. Det er blevet fastslået, at denne eksportør på grund af subsidier til energiafgiften reelt opnåede en lavere sats end den sats, der er alment tilgængelig. Direkte overførsel af midler giver en fordel, fordi det er et ikke-tilbagebetalingspligtigt tilskud, der ikke findes på markedet.
(351)
Subsidiet i form af levering af billig elektricitet ved hjælp af rabatter til en af producenterne i stikprøven er specifikt, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da subsidiet til elafgifter kun blevet udbetalt til LDK. Subsidiet er også regionalt specifikt for visse virksomheder i Xin Yu Economic Zone. LDK's og den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje i forbindelse med rapporteringen af disse subsidier har ført til, at ovennævnte afgørelser er blevet truffet på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.
c) Beregning af subsidiebeløbet
(352)
Subsidiebeløbet var lig med det rabatbeløb, der dækker UP.
(353)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Elektricitet til utilstrækkeligt vederlag
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
2,45 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
3.4.5.5. Indrømmelse af brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag
a) Indledning
(354)
Klageren påstod, at de kinesiske producenter af den pågældende vare fik brugsretten til jord fra den kinesiske regering mod utilstrækkeligt vederlag, idet den nationale eller lokale regering ikke indrømmer rettighederne på markedsvilkår.
(355)
Den kinesiske regering hævdede, at der findes et standardiseret, regelbundet og konkurrencebaseret marked for jord, hvor brugsretten til jorden handles offentligt i overensstemmelse med lovgivningen for markedet for jord. Den kinesiske regering påstod også, at jord til industriel og kommerciel brug skal erhverves ved kompensation for brugsretten på det åbne marked ved udbud, auktioner og konkurrence og »uanset antallet af bud eller den oprindelige pris, er den pris, der oprindeligt blev betalt, repræsentativ for den markedspris, som bestemmes ved frit udbud og efterspørgsel på markedet«. Den kinesiske regering påstod desuden, at overførsel af brugsretten til jord via udbud, auktioner og notering ikke må omfatte begrænsninger, der påvirker en fair konkurrence.
(356)
Den kinesiske regering fremlagde ikke tal vedrørende de faktiske priser for brugsrettigheder til jord og de oprindelige jordpriser udarbejdet af regeringen. De oplysninger, som den kinesiske regering opgav vedrørende transaktioner af brugsrettigheder som krævet i spørgeskemaet, var ufuldstændige. Da regeringen korrigerede sin oprindelige besvarelse af spørgeskemaet under kontrolbesøget, blev det også bekræftet, at nogle af de indberettede transaktioner var underlagt en udbudsprocedure. Der forelå imidlertid ingen oplysninger om antallet af bud og forskellen mellem den oprindelige og den endelige pris, som der blev anmodet om i spørgeskemaet.
(357)
Under kontrolbesøget bad Kommissionen den kinesiske regering fremlægge dokumentation for påstandene om, at overførsler af brugsret til jord i Kina tildeles gennem budrunder eller auktioner. Det bemærkes, at ifølge artikel 11 i bestemmelserne om overdragelse af brugsretten til statsejet byggejord gennem udbud, auktioner og notering udsteder den ansvarlige statslige myndighed en offentlig bekendtgørelse, når udbud, auktioner og notering finder sted. På dette grundlag anmodede Kommissionen om alle offentlige meddelelser, som var underlagt disse procedurer, med henblik på at indsamle og efterprøve de oplysninger, der blev anmodet om i spørgeskemaet. Den kinesiske regering fremlagde ingen af disse meddelelser og hævdede, at »de ikke længere findes«. Kommissionen var derfor ikke i stand til at kontrollere oplysningerne om transaktioner vedrørende brugsrettigheder til jord for de eksporterende producenter i stikprøven.
(358)
Kommissionen underrettede den kinesiske regering om, at den havde til hensigt at anvende bestemmelserne i artikel 28 i forordning (EF) nr. 597/2009 med hensyn til denne subsidieordning, og da den kinesiske regering i sit svar på Kommissionens brev af 23. maj 2013 ikke gav en tilfredsstillende forklaring eller nye beviser vedrørende dette spørgsmål, måtte Kommissionen basere sine undersøgelsesresultater på de bedste foreliggende faktiske oplysninger, i dette tilfælde på oplysninger afgivet af de eksporterende producenter i stikprøven og andre offentligt tilgængelige oplysninger.
(359)
Kommissionen bad også den kinesiske regering fremlægge sine synspunkter om mulige referencer ud fra den antagelse, at der ikke findes nogen markedspris for jord i Kina. Selv om dette kun var en antagelse og på ingen måde var et resultat eller en konklusion på det tidspunkt, hvor spørgeskemaet blev sendt til den kinesiske regering, gav den kinesiske regering udtryk for det synspunkt, at formodningen var forkert, og anførte ingen konkrete oplysninger om mulige referencer. Den kinesiske regering meddelte kun, at »i det omfang, der skal anvendes en benchmark, bør det være de priser, som de kinesiske virksomheder, som ikke er begunstigede, skal betale for tilsvarende jord«. Da den kinesiske regering ikke oplyste, hvilke industrier, der ikke er »begunstigede« og heller ikke fremlagde oplysninger om de priser, som disse industrier betaler for industriel jord i Kina, var Kommissionen ikke i stand til at vurdere, om de udgør en egnet reference. I denne forbindelse bemærkes det, at Kommissionen i de tidligere undersøgelser vedrørende coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale fandt, at denne indrømmelse af brugsrettigheder til jord til disse industrier heller ikke overholder markedsprincipperne.
b) Retsgrundlag
(360)
Levering af brugsrettigheder i Kina hører under Land Administration Law i Folkerepublikken Kina.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(361)
Al jord er ifølge artikel 2 i Land Administration Law statsejet, idet jord ifølge den kinesiske forfatning og relevante lovbestemmelser tilhører befolkningen i Folkerepublikken Kina. Jord kan ikke sælges, men rettighederne til brug af jorden kan tildeles i henhold til lovgivningen. De statslige myndigheder kan tildele sådanne rettigheder gennem offentlige budrunder eller ved auktion.
(362)
De samarbejdsvillige eksporterende producenter har indberettet oplysninger om den jord, de råder over, samt de fleste af de relevante kontrakter/certifikater vedrørende brugsretten til jord, men den kinesiske regering har kun fremsendt meget begrænsede oplysninger om priserne på rettigheder til brug af jord.
(363)
Som nævnt ovenfor hævdede den kinesiske regering, at rettighederne til brug af jord i Kina tildeles gennem budrunder eller auktioner. Dette fremgår også af artikel 137 i Folkerepublikken Kinas lov om fast ejendom.
(364)
Det blev dog konstateret, at dette system, som den kinesiske regering beskriver, ikke altid fungerer sådan i praksis. Under kontrolbesøget hos de stikprøveudvalgte eksporterende producenter indhentede Kommissionen visse meddelelser fra de relevante myndigheder vedrørende overførsel af brugsrettigheder til jord. Mens en meddelelse specifikt begrænser de potentielle købere af brugsrettigheder til jord til solcelleindustrien (81), fastsætter en anden grænser for den pris, der oprindeligt blev fastsat af myndighederne, og giver ikke markedet mulighed for selv at bestemme prisen (82). Selve auktionen blev ikke anset for at skabe reel konkurrence, da kun en virksomhed i mange af de eksempler, der blev gennemgået under kontrolbesøget hos de eksporterende producenter, afgav bud (kun den stikprøveudvalgte solcelleproducent), og deres åbningsbud (den værdi, der var fastsat af det lokale Land Bureau) udgjorde derfor den endelige pris pr. kvadratmeter.
(365)
Ovennævnte beviser er i modstrid med den kinesiske regerings påstande om, at de priser, der blev betalt for brugsrettigheder til jord i Kina, er repræsentative for den markedspris, som bestemmes på det frie marked ved udbud og efterspørgsel, og at overdragelse af brugsrettigheder via udbud eller auktioner ikke må omfatte begrænsninger, der påvirker en fair konkurrence. Det blev også konstateret, at nogle af de eksporterende producenter i stikprøven har modtaget tilbagebetalinger fra lokale myndigheder som kompensation for de (allerede lave) priser, de skal betale for brugsrettigheder til jord.
(366)
Ud over de lave priser modtog nogle af de stikprøveudvalgte eksporterende producenter andre midler forbundet med køb af brugsrettigheder til jord, som forringede den faktiske pris, der blev betalt for brugsrettigheder til jord endnu mere.
(367)
Resultaterne af proceduren bekræfter, at situationen vedrørende salg og køb af jord i Kina er uklar og ugennemsigtig, og at priserne ofte fastsættes vilkårligt af myndighederne. Myndighederne fastsætter priserne i henhold til vurderingssystemet for jord i byområder, hvor det kræves, at de blandt andre kriterier også skal tage hensyn til industripolitikken ved prissætning af industrigrunde (83).
(368)
Uafhængige offentligt tilgængelige oplysninger viser også, at jord i Kina stilles til rådighed til priser, der ligger under de normale markedspriser (84).
d) Konklusion
(369)
I overensstemmelse hermed bør den kinesiske regerings indrømmelse af brugsrettigheder til jord betragtes som et subsidie, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iii), og artikel 3, stk. 2, idet der indrømmes goder, som har medført en fordel for modtagervirksomhederne. Som forklaret i betragtning 364-367 ovenfor findes der ikke noget fungerende marked for jord i Kina, og brugen af en ekstern reference (jf. betragtning 372) viser, at det beløb, som de stikprøveudvalgte eksportører har betalt for brugsretten til jord, ligger et godt stykke under den normale markedspris. Desuden udgør de lokale myndigheders tilbagebetalinger en direkte overførsel af midler, som medfører en fordel, idet de er ikke-tilbagebetalingspligtige tilskud, som ikke findes på markedet. Subsidiet er specifikt, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a) og c), eftersom den præferentielle adgang til industrijord er begrænset til virksomheder, der tilhører visse industrier, i dette tilfælde solcelleindustrien, og kun bestemte transaktioner var omfattet af en udbudsprocedure, priserne blev ofte fastsat af myndighederne, og regeringens praksis på dette område var uklar og ugennemsigtig. Situationen vedrørende jord i Kina er også behandlet i et arbejdsdokument fra IMF, som bekræfter, at indrømmelse af brugsrettigheder til jord til kinesiske virksomheder ikke overholder markedsvilkårene (85).
(370)
Subsidiet betragtes derfor som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(371)
Det blev konkluderet, at situationen i Kina med hensyn til brugsrettigheder til jord ikke er markedsbaseret, og at der tilsyneladende ikke findes nogen private referencer overhovedet i Kina. En justering for omkostninger eller priser i Kina er derfor ikke mulig. Det konkluderes under disse omstændigheder, at der ikke findes et marked i Kina, og at brugen af en ekstern reference, jf. grundforordningens artikel 6, litra d), nr. ii), til at måle fordelens omfang er berettiget. Eftersom den kinesiske regering ikke var samarbejdsvillig og ikke fremsatte nogen forslag til en ekstern reference, måtte Kommissionen anvende de tilgængelige oplysninger for at fastlægge en hensigtsmæssig ekstern reference. I den forbindelse anså man det for hensigtsmæssigt at anvende oplysninger om det særskilte toldområde Taiwan som en hensigtsmæssig reference. Disse oplysninger blev også anvendt i undersøgelser vedrørende coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale.
(372)
Kommissionen er af den opfattelse, at jordpriserne i Taiwan udgør det bedste referencealternativ for de områder i Kina, hvor de samarbejdsvillige eksporterende producenter er beliggende. Størstedelen af de eksporterende producenter er beliggende i udviklede områder med et højt BNP i provinser med høj befolkningstæthed.
(373)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, beregnes ved at tage højde for det beløb, som hver virksomhed faktisk havde betalt (fratrukket tilbagebetalingen fra de lokale myndigheder) for brugsrettigheder til jord, og det beløb, som normalt skulle have været betalt på grundlag af den taiwanesiske reference.
(374)
I denne beregning brugte Kommissionen den gennemsnitlige pris pr. kvadratmeter jord i Taiwan renset for kursnedskrivning og udvikling i BNP fra og med datoerne i de respektive kontrakter om brugsrettigheder til jord. Oplysningerne vedrørende priserne på industrijord blev indhentet på webstedet for Industrial Bureau of the Ministry of Economic Affairs i Taiwan. Kursnedskrivningen og udviklingen i BNP for Taiwan blev beregnet på grundlag af inflation og udvikling i BNP pr. indbygger ved nuværende priser i USD for Taiwan som offentliggjort af IMF i World Economic Outlook fra 2011. Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 3, blevet fordelt over UP ved hjælp af den normale løbetid for brugsrettigheder til erhvervsmæssig jord, dvs. 50 år. Dette beløb blev derefter fordelt over de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede omsætning i UP, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(375)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,77 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,65 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,31 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
4,28 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,32 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
1,73 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,66 %
3.5. Parternes bemærkninger Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger
(376)
Den kinesiske regering gjorde indsigelser mod, at visse oplysninger fra den endelige fremlæggelse af oplysninger blev citeret i visse medier og af visse interesserede parter efter fremlæggelsen. Kommissionen bemærker i den henseende, at den ikke offentliggjorde dokumentet. Men Kommissionen kan ikke kontrollere flere hundrede interesserede parters gøren og laden, efter at de har modtaget fremlæggelsesdokumentet. Hvis nogen af parterne havde besluttet at offentliggøre dokumentet eller give udtryk for deres holdninger til dokumentet, havde Kommissionen ingen mulighed for at hindre dette.
3.5.1. Bemærkninger fra den kinesiske regering om påståede fejlagtige konklusioner i den endelige fremlæggelse af oplysninger
(377)
Den kinesiske regering hævder, at Kommissionen har overtrådt kravet om »rig mulighed« i artikel 12.1 i SCM-aftalen. Ifølge den kinesiske regering var de omfattende forlængelser af fristen, som Kommissionen indrømmede til besvarelse af spørgeskemaet (jf. betragtning 104), ikke tilstrækkelige til dette formål. Den kinesiske regering påstod endvidere, at »rig mulighed« i henhold til artikel 12.7 i antidumping- og antisubsidieaftalen også ville være »rig mulighed« i henhold til artikel 12.1 i SCM-aftalen for alle andre spørgeskemalignende dokumenter. Den kinesiske regering påstod også, at man først kunne nå ud til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, når stikprøven var afsluttet, hvorfor tidsfristen til bevarelse mellem modtagelsen af spørgeskemaet og afgørelsen om udtagning af stikprøven blev meningsløs. Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens »ønske« om at afslutte undersøgelsen hurtigt synes at have haft forrang for det »ufravigelige krav« om at yde rig mulighed i henhold til artikel 12.1. Kommissionen er ikke enig i disse påstande, idet den gjorde sit yderste for at yde den kinesiske regering god tid til at indsende sit svar til spørgeskemaet og mangelskrivelsen. Den kinesiske regering blev desuden underrettet om, at det ville være muligt at indsende de ønskede dokumenter indtil datoen for kontrolbesøget.
Kommissionen udelukkede ikke den kinesiske regering fra at afgive oplysninger i hele forløbet, og ved en række lejligheder blev den kinesiske regering mindet om muligheden for at anmode om høringer, hvor den kinesiske regering kunne fremlægge information og synspunkter. Det bemærkes, at ingen af de oplysninger, som den kinesiske regering fremlagde i løbet af proceduren, blev afvist af hensyn til timingen. Den kinesiske regerings påstand om, at svarfristen mellem modtagelsen af spørgeskemaet og beslutningen om stikprøveudtagningen var meningsløs, er ikke korrekt. En stor del af det pågældende spørgeskema vedrørte den samlede subsidiering af den pågældende erhvervsgren/vare, og den kinesiske regering blev ikke på nogen måde forhindret af afgørelsen om at udtage en stikprøve i at indsamle oplysninger af generel karakter. Endnu vigtigere er det, at efter udvælgelsen af stikprøven havde den kinesiske regering stadig 43 dage til at indsamle oplysninger, der er specifikke for de eksporterende producenter i stikprøven. Kommissionen handlede i overensstemmelse med artikel 12.1 i SCM-aftalen og indrømmede den kinesiske regering rig mulighed for at fremlægge alle oplysninger, som den måtte finde relevante, dog under hensyntagen til, at en sådan forpligtelse ikke kan være tidsubegrænset, med henblik på at sikre en rettidig afslutning af undersøgelsen.
(378)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen oprindeligt anmodede om detaljerede oplysninger om de samarbejdsvillige eksporterende producenter, som ikke indgik i stikprøven, og at der ikke var tale om »nødvendige oplysninger« i forbindelse med denne undersøgelse, der er baseret på stikprøver. I denne forbindelse bemærkes det, at på det tidspunkt, hvor spørgeskemaet for den kinesiske regering blev afsendt, var beslutningen om, hvorvidt der ville blive anvendt stikprøveudtagning ved denne procedure, ikke endelig. Efter at Kommissionen havde modtaget besvarelserne af stikprøvespørgeskemaet fra de kinesiske eksporterende producenter, og det var klart, at samarbejdet fra eksportørernes side var højt, og da det blev klart, at de stikprøveudvalgte eksportører ville samarbejde ved at besvare deres spørgeskemaer hensigtsmæssigt, insisterede Kommissionen ikke på fremlægning af virksomhedsspecifikke oplysninger om subsidiering fra eksporterende producenter uden for stikprøven. Kommissionen er derfor ikke enig i denne påstand.
(379)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen i dokumentet med den endelige fremlæggelse af oplysninger fejlagtigt anførte, at den kinesiske regering havde tilbageholdt visse oplysninger i spørgeskemabesvarelsen og en række efterfølgende bemærkninger. Dette er ikke korrekt. Som Kommissionen allerede i sit brev af 23. maj 2013 anførte, undlod den kinesiske regering at fremlægge de ønskede oplysninger om statsejede finansielle institutioner, dokumenter vedrørende Sinosure og indrømmelse af eksportkreditforsikring, dokumenter vedrørende Golden Sun-ordningen og oplysninger vedrørende indrømmelse af brugsrettigheder til jord.
(380)
Ifølge den kinesiske regering havde Kommissionen ikke anvendt de foreliggende faktiske oplysninger som en mekanisme til at udfylde de manglende oplysninger som foreskrevet af paneler og i forbindelse med WTO-tvister (86), og havde i stedet »anvendt ugunstige tilbageslutninger med karakter af straf og desuden misligholdt bestemmelserne i SCM-aftalen«. Den kinesiske regering påstod endvidere, at Kommissionen ikke benyttede de foreliggende faktiske oplysninger »udelukkende med det formål at erstatte oplysninger, som måtte mangle, men som specifikt retsgrundlag for alle sine afgørelser vedrørende subsidier under fuldstændig tilsidesættelse af den betydelige mængde oplysninger indsendt af den kinesiske regering og de involverede finansielle institutioner, i de fleste tilfælde på grund af den påståede mangel på perfekte svar eller bevis for alle tal«. Det er dog ikke, hvad Kommissionen gjorde. Alle oplysninger, herunder planer og lovgivning indsendt af den kinesiske regering, blev taget i betragtning og analyseret, og konklusionerne er baseret på disse dokumenter, som blev fremlagt af den kinesiske regering, i de tilfælde, hvor disse dokumenter blev gjort tilgængelige, og verifikationen bekræftede, at de var fyldestgørende. De hyppige citater fra disse dokumenter, der underbygger konklusionerne, er et eksempel på, hvordan Kommissionen har behandlet de oplysninger, som den kinesiske regering havde indsendt. I betragtning 110 redegør Kommissionen klart for de enkeltsituationer, hvor de afgivne oplysninger ikke kunne tages for pålydende.
(381)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at Kommissionen modsagde sig selv, da den i den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod, at den i denne undersøgelse anmodede om transaktionsspecifikke oplysninger udelukkende med hensyn til eksportørerne i stikprøven, og andre steder i samme dokument erklærede, at »spørgeskemaet for regeringen ikke er begrænset til de stikprøveudvalgte eksportører«. Dette er ikke korrekt. Kommissionen modsagde ikke sig selv. Som allerede forklaret i betragtning 378 begrænsede Kommissionen sin oprindelige anmodning om fremlæggelse af virksomhedsspecifikke oplysninger til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter efter beslutningen om at anvende stikprøver. For at kunne vurdere udligningsberettigelsen for de angivelige subsidieordninger anmodede Kommissionen imidlertid også om andre oplysninger end de oplysninger, der vedrører de eksporterende producenter i stikprøven, f.eks. oplysninger om de finansielle markeder i Kina eller markedet for brugsrettigheder til jord. Det fremgår derfor, at »spørgeskemaet for regeringen ikke er begrænset til de stikprøveudvalgte eksportører«.
(382)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen tilsyneladende overså, at oplysninger ikke blot kan afvises, hvis de ikke er tilgængelige for kontrol. Kommissionen behandlede ikke oplysninger på denne måde i løbet af undersøgelsen. I intet tilfælde var »den manglende adgang til verifikation« den eneste grund til ikke at acceptere sådanne oplysninger fuldt ud. Når andre fremlagte oplysninger modsagde disse oplysninger, og den kinesiske regering samtidig ikke var i stand til at underbygge dem med nogen form for bevis, kunne sådanne oplysninger ikke tages for pålydende.
(383)
Ifølge den kinesiske regering »erkendte« Kommissionen i betragtning 85 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gengivet i betragtning 117), at den kinesiske regering ikke kontrollerer bank- eller pengeinstitutter og ikke kan tvinge dem til at videregive oplysninger. Det skal bemærkes, at Kommissionen ikke har kendskab til en sådan udtalelse, og efter en gennemgang af teksten i betragtningen, forekommer det ikke at være tilfældet.
(384)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen tilsyneladende var enig med Kinas regering i, at den nationale lovgivning i forbindelse med en undersøgelse ikke kan afløses af kravene i EU's grundforordning eller aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger. Den kinesiske regerings sammenkædning med angiveligt fortrolige oplysninger er forfejlet. Kommissionen godtgjorde imidlertid (betragtning 117), at fremlæggelsen af et WTO-medlems kommunale love eller interne regler ikke kan fritage WTO-medlemmet fra dets forpligtelser til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen, og i tilfælde af konflikter skal den kinesiske regering foreslå, hvordan oplysningerne kan fremlægges, så de kan kontrolles behørigt. Den kinesiske regering henviste til den situation, hvor en bankansat udførte en kreditrisikovurdering for en virksomhed i stikprøven, som et eksempel på at foreslå en metode til at kontrollere angiveligt fortrolige oplysninger og erklærede, at »Kommissionen stadig ikke var tilfreds«. Tværtimod var det, jf. betragtning 148, ikke et problem for Kommissionen at kontrollere dette specifikke dokument, og der blev fuldt ud taget hensyn til disse oplysninger i Kommissionens konklusioner. Der var dog tale om en ekstraordinær situation, hvilket desværre ikke var tilfældet for de fleste oplysninger af lignende art, som der blev anmodet om i denne undersøgelse.
(385)
I den forbindelse fortsatte den kinesiske regering med at påstå, at »følsomme interne dokumenter« fra bankerne blev betragtet som relevante oplysninger i SCM-aftalen, og at den manglende fremlæggelse heraf ikke kunne føre til anvendelsen af de foreliggende faktiske oplysninger. Kommissionen finder denne erklæring alt for omfattende og kan ikke se, hvordan en korrekt verifikation (foretaget med behørige fortrolighedsprocedurer) kan iværksættes i alle tilfælde, hvis sådanne dokumenter (herunder dokumenter om transaktioner med kunder) simpelthen tilbageholdes. I mangel af verifikationer kan de foreliggende faktiske oplysninger anvendes til at udfylde de manglende oplysninger.
(386)
Den kinesiske regering påstod gentagne gange, at brevet forud for kontrolbesøget ikke indeholdt specifikke spørgsmål vedrørende kontrol og henviste til Kommissionens brev af 23. maj 2013, der benyttede denne ordlyd. I punkt 86 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gengivet som betragtning 118) erklærede Kommissionen imidlertid, at brevet forud for kontrolbesøget af 25. marts 2013 indeholdt en specifik og detaljeret liste over spørgsmål og dokumenter, der ville blive behandlet under kontrolbesøget, i fuld overensstemmelse med grundforordningens artikel 26, stk. 3, og WTO-reglerne. Fraværet af en liste over specifikke spørgsmål, der ikke har noget grundlag i grundforordningen eller WTO-reglerne, er ikke en undskyldning for den kinesiske regering til ikke at samarbejde fuldt ud i forbindelse med kontrolbesøget.
(387)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen udviste en fuldstændig mangel på fleksibilitet under kontrolbesøget. Dette er en fejlfortolkning af fakta og af situationen før og under kontrolbesøget. Som allerede nævnt i punkt 88-90 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gengivet i betragtning 120-122) var Kommissionen fuldt ud og ubetinget fleksibel under kontrolbesøget. Desværre betød den kinesiske regerings forsøg på at fremlægge oplysninger, som det ikke var muligt at kontrollere inden for tidsplanen for kontrolbesøget, at disse oplysninger ikke kunne krydstjekkes og gives betydning som kontrollerede dokumenter. Den kinesiske regering mindede også Kommissionen om WTO's retspraksis fra EF-laks-panelet om, at spørgsmålet om, hvorvidt dokumenter kan »kontrolleres«, ikke altid kun afgøres af muligheden for kontrolbesøg, og hævdede, at Kommissionen ikke kan afvise oplysninger, blot fordi de ikke er til rådighed ved kontrolbesøget. Kommissionen bemærker, at sådanne oplysninger, der ikke kan verificeres under kontrolbesøget med hensyn til pålidelighed og nøjagtighed, må tillægges mindre vægt, end hvis de var blevet behørigt kontrolleret, og at dette undertiden forekom i den foreliggende sag.
(388)
Den kinesiske regering anfægtede Kommissionens påståede praksis med ikke at godtage nye dokumenter og bevismateriale, som kræver verifikation efter afslutningen af det kontrolbesøg, som de tilhører. Som allerede forklaret i punkt 89 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gentaget i betragtning 121) er dette ikke og har aldrig været tilfældet. Det er rigtigt, at Kommissionen normalt ikke accepterer dokumenter som kontroldokumentation efter kontrolbesøgets afslutning, og det ikke længere er praktisk muligt at efterprøve disse dokumenter, men intet forhindrer den kinesiske regering i at indgive sådanne dokumenter skriftligt, hvilket faktisk var tilfældet i denne sag.
(389)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke havde gjort rede for begrundelsen for at anmode om de seks dokumenter, der henvises til i betragtning 122, og på dette grundlag var der ikke givet tilladelse til at verificere dem. Den kinesiske regering fremsatte allerede denne påstand i sit brev af 3. juni 2013, og Kommissionen besvarede den fuldt ud i betragtning 122. Det skal endnu en gang bemærkes, at alle disse dokumenter vedrører den pågældende erhvervsgren og endog især vedrører særlige subsidieordninger såsom de begunstigede låneordninger eller præferentielle skatteordninger. Det er derfor klart ud fra deres betegnelser og indhold, at de var relevante for undersøgelsen. Den kinesiske regering nægtede imidlertid ganske enkelt at besvare eventuelle spørgsmål herom under kontrolbesøget med henvisning til dokumentets irrelevans for proceduren som den eneste årsag.
(390)
Den kinesiske regering påstod, at man ikke kunne fremlægge dokumentation for de oplysninger, der er givet i spørgeskemaet vedrørende procentdelen af lån, der ydes til den pågældende erhvervsgren, da disse oplysninger stammede fra bankerne, som er uafhængige virksomheder og ikke departementer under den kinesiske regering, og at Kommissionen burde kontrollere tallene hos bankerne. Den kinesiske regering henviste til de bestemmelser i loven om forretningsbanker, der fastsætter, at bankerne udøver deres virksomhed i overensstemmelse med loven (artikel 4), og at der ikke er nogen indgriben fra lokale regeringer eller offentlige myndigheder på forskellige niveauer, offentlige organisationer eller enkeltpersoner i bankernes drift (artikel 5). Faktum er, at den kinesiske regering fremsatte en erklæring i spørgeskemabesvarelsen uden overhovedet at kunne dokumentere den. De banker, som Kommissionen har forsøgt at kontrollere, var heller ikke i stand til at underbygge disse oplysninger med nogen som helst dokumentation. Hvis dette skal anses for acceptabel praksis, kunne den undersøgte part blot fremsætte erklæringer, som støtter deres sag, og den undersøgende myndighed ville skulle acceptere dem uden at have en chance for at kontrollere, om de svarer til virkeligheden. Dette er særlig vigtigt, når henses til, at de pågældende oplysninger er i modstrid med andre oplysninger i sagsakterne. Der er også andre artikler i loven om forretningsbanker, der forpligter bankerne til at udføre deres udlånsvirksomhed ud fra nationaløkonomiens og den sociale udviklings behov og i tråd med den statslige industripolitik (artikel 34). Som den kinesiske regering korrekt påpegede det i sine bemærkninger, skal bankerne udøve deres aktiviteter i overensstemmelse med loven, dvs. også med ovennævnte bestemmelser i artikel 34 i loven om forretningsbanker. Derfor blev denne formodede skelnen mellem regering og banker ikke dokumenteret.
(391)
Den kinesiske regering påstod, at den fremlagde alle oplysninger om bankernes ejerskab, som den råder over. Den påstod desuden, at de anførte tal vedrørende bankernes ejerskab er de officielle tal fra CBRC, og at der således ikke var nogen grund til at tro, at de oplysninger, som den kinesiske regering havde fremlagt, var urigtige eller vildledende, og dermed anvende bestemmelserne i grundforordningens artikel 28. Disse påstande kunne ikke accepteres. Det bemærkes, at den kinesiske regering oprindeligt i sin besvarelse af spørgeskemaet hævdede, at den ikke er i besiddelse af oplysninger om ejerskab i bankerne. Først efter, at Kommissionen i mangelskrivelsen påpegede, at den kinesiske regering ifølge kinesisk lovgivning skal indhente sådanne oplysninger, fremlagde regeringen nogle oplysninger i denne henseende. Under kontrolbesøget nægtede medarbejderen fra CBRC at fremlægge dokumentation for tallene vedrørende bankernes ejerskab, nægtede at fremlægge informationskilden og forklarede ikke, hvor oplysningerne kommer fra. Det skal også bemærkes, at den kinesiske regering ikke anfægtede det forhold, at mindst 5 andre banker, som blev nævnt ved navn af Kommissionen i den endelige fremlæggelse af oplysninger (jf. fodnoten i betragtning 127), er statsejede.
(392)
Den kinesiske regering var uenig i udtalelsen i punkt 97 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gentaget i betragtning 129) om, at CBRC nægtede at besvare spørgsmål vedrørende de 10 største banker i Kina, da de ikke var indgivet skriftligt, og hævdede, at Kommissionen fejlfortolkede kendsgerningerne, idet den vigtigste grund til ikke at svare var, at da spørgsmålet ikke indgik i brevet forud for kontrolbesøget, havde de brug for tid til at forberede sig på det. Det er i virkeligheden den kinesiske regering, der misforstår de faktiske oplysninger om dette spørgsmål. Kommissionen insisterede ikke på et omgående svar, men CBRC afslog selv at undersøge spørgsmålet under påskud af, at det ikke var fremlagt skriftligt på forhånd. Hvis årsagen var, at der ikke var tilstrækkelig tid til at forberede svaret, kunne den kinesiske regering have indgivet besvarelsen senere under kontrolbesøget eller pr. e-mail (uden at Kommissionen ville kunne kontrollere det), som det er gjort med flere andre dokumenter. Den kinesiske regering ignorerede imidlertid dette.
(393)
Den kinesiske regering påstod, at den fremlagde alle dokumenter vedrørende CBRC's etablering og mandat, som Kommissionen anmodede om i spørgeskemaet, og at eftersom Kommissionen ikke havde spørgsmål hertil i mangelskrivelsen og ikke anmodede om disse dokumenter i »listen over dokumenter, der skal forelægges inden kontrolbesøget« i bilag 2 til brevet forud for kontrolbesøget, følte den kinesiske regering sig ikke forpligtet til at fremlægge andre dokumenter. Dette er ikke sandt. Kommissionen anmodede om alle dokumenter, der var grundlag for CBRC's etablering og mandat, men den kinesiske regering fremlagde kun nogle af dem. Det var først på grundlag af erklæringen fra CBRC's repræsentant, at Kommissionen erfarede, at der også findes andre dokumenter i denne henseende. Faktisk var den kinesiske regerings besvarelse af spørgeskemaet i denne forbindelse ufuldstændig og misvisende, da den kinesiske regering (CBRC) klart havde kendskab til sådanne supplerende dokumenter, hvilket blev indrømmet af CBRC under kontrolbesøget.
(394)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen under kontrolbesøget rent faktisk ikke anmodede om statistikker og rapporter fra de banker, der ydede lån til de stikprøveudvalgte eksportører i UP. De påstod, at Kommissionen kun anmodede om den statistiske rapport for 2012, som Bank of China havde indsendt til CBRC, og at den pågældende embedsmand fra CBRC i den forbindelse måtte referere med den pågældende juridiske tjeneste, der er involveret, på grund af tavshedspligten. Dette er ikke korrekt. Under kontrolbesøget gentog Kommissionen gentagne gange sine anmodninger fra spørgeskemaet og mangelskrivelse vedrørende statistikker fra alle banker, der ydede lån til de stikprøveudvalgte eksportører (87).
(395)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at klagerens henvisning i klagen til coated finpapir-sagen, hvor Kommissionen »på grundlag af ugunstige tilbageslutninger« konkluderede, at de statsejede forretningsbanker optrådte som offentlige organer, er en »udokumenteret påstand uden sammenhæng med arten og realiteten af et subsidie, der er ydet til de eksporterende producenter af den pågældende vare, og derfor ikke kan betragtes som tilstrækkeligt bevis« for finansielt bidrag fra en regering eller et offentligt organ, jf. artikel 11, stk. 2, i SCM-aftalen. For det første skal det understreges, at afgørelserne i coated finpapir-sagen ikke var baseret på ugunstige tilbageslutninger, men på de foreliggende faktiske oplysninger, jf. grundforordningens artikel 28, og der er ingen efterfølgende dom, der kan bekræfte den kinesiske regerings påstand om, at Kommissionens konklusioner i den forbindelse er baseret på »ukorrekt brug af de foreliggende faktiske oplysninger«. Tværtimod har Kommissionen draget lignende konklusioner vedrørende statsejede forretningsbanker i en anden antisubsidiesag om stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale, og også andre undersøgelsesmyndigheder er nået til den konklusion, at de kinesiske statsejede forretningsbanker er offentlige organer, især USA, i en konklusion, der blev stadfæstet af WTO's appelorgan (88).
(396)
Den kinesiske regering påstod fortsat, at Kommissionen anmodede om visse oplysninger fra alle banker i Kina, og at det ikke var praktisk muligt for den kinesiske regering at fremlægge disse oplysninger for »over 3 800« banker. Kommissionen er uenig i denne påstand og henviser igen til mangelskrivelsen, hvori Kommissionen efter den kinesiske regerings besvarelse af spørgeskemaet begrænsede omfanget af de ønskede oplysninger til de banker, hvor den kinesiske regering er direkte eller indirekte aktionær (89).
(397)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionens erklæring om, at den tog hensyn til resuméet af de pågældende PBOC-cirkulærer fra webstedet, som blev forelagt i forbindelse med kontrolbesøget, er ukorrekt, og at dette er bevist ved punkt 133 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gentaget i betragtning 164). Dette er ikke korrekt. Betragtning 164 modsiger ikke indholdet af uddragene fra webstedet. Betragtningen tager højde herfor, men er også baseret på det faktiske indhold af cirkulæret, som den kinesiske regering hidtil ikke har påstået var ukorrekt.
(398)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen »har taget visse ord og sætninger ud af sammenhængen fra forskellige dokumenter«, havde fejlfortolket andre og forsøgt at binde dem sammen for at fastslå, at den kinesiske regering fremmer den erhvervsgren, der fremstiller den pågældende vare, eller fastslå, at statsejede forretningsbanker er offentlige organer. Regeringen påstår, at en »fuldstændig gennemlæsning« af disse dokumenter (planer, retningslinjer og afgørelser) ville vise, at Kommissionens undersøgelsesresultater mangler retsgrundlag og ikke er baseret på dokumentation. Dette er ikke korrekt. Kommissionen analyserede og tog alle dokumenter i betragtning, herunder dem, der er omhandlet i betragtning 102, i deres helhed på nøjagtig den måde, som den kinesiske regering anbefaler.
(399)
Vedrørende beslutning nr. 40 påstod den kinesiske regering, at Kommissionen i dokumentet med den endelige fremlæggelse af oplysninger citerede herfra uden sammenhæng for at »fordreje den korrekte betydning«. Ifølge den kinesiske regering fremgår det af andre bestemmelser i beslutning nr. 40, at den er gearet til at fremme anvendelsen af vedvarende energikilder i stedet for at have solcellemoduler og solceller som mål for enhver forventet udviklingspolitik som anført af Kommissionen. Det er ikke korrekt, at Kommissionens henvisning til teksten i artikel V i beslutning nr. 40 var ude af sammenhæng. Kommissionen diskuterer ikke, hvorvidt et af formålene var udviklingen i anvendelsen af vedvarende energikilder. Faktum er, at Statsrådet i beslutning nr. 40 har identificeret industrien for nye energikilder og solenergi som prioriterede industrier, og at de derfor hørte under kategorien af tilskyndede projekter i retningslinjerne for den industrielle omstrukturering. Under hensyn til artikel 17, 18 og 19 i beslutning nr. 40 kan de finansielle institutioner kun yde lån til industrier og virksomheder, der hører til denne kategori. Dette er et klart tegn på, at solcelleindustrien, som bl.a. producerer solcellemoduler og solceller, er prioriteret.
(400)
Den kinesiske regering påstod, at der ikke er nogen henvisning i Statsrådets afgørelse af 10. oktober til solcellemoduler og solceller eller til solcelleindustrien, og at en eventuel finanspolitisk støtte er blevet fremmet med henvisning til målene for brug af alternativ energi, som ikke har nogen indflydelse på udviklingen af modul- og solcelleproduktionen i almindelighed. Kommissionen er ikke enig heri. Det skal bemærkes, at Statsrådets beslutning ikke synes at tage sigte på at fremme anvendelsen af alternative energikilder. Ud fra titlen (Statsrådets afgørelse om hurtigere etablering og udvikling af strategiske vækstindustrier) og indholdet (bl.a. artikel 1, stk. 1, artikel 1, stk. 2, og artikel 2, stk. 2), er det klart, at målet er at støtte udviklingen af udvalgte industrisektorer (i dette tilfælde strategiske vækstindustrier). Dette bekræftes også af den omstændighed, at målene i denne afgørelse direkte vedrører strategiske vækstindustriers produktion og resultater (artikel 2, stk. 3). Der er også en klar forbindelse i afgørelsen mellem strategiske vækstindustrier og solcelleindustrien, som bl.a. producerer solcellemoduler og solceller. For det første er der ingen tvivl om, at solcelleindustrien er et segment af industrien for alternativ energi, som i afgørelsens artikel 2 omtales som en industri, staten bør etablere og udvikle. For det andet tilhører de eksporterende producenter i stikprøven kategorien af højteknologivirksomheder, som er nævnt i afgørelsens artikel 2, stk. 2. Ligeledes nævner den 12. femårsplan solcelleindustrien blandt de strategiske industrier, og også den 12. femårsplan for den fotovoltaiske solenergiindustri bekræfter, at Statsrådets afgørelse »nævner solenergiindustri som et vigtigt område inden for de strategiske vækstindustrier, som landet vil udvikle i fremtiden« (90) .
(401)
Ifølge den kinesiske regering citerede Kommissionen den nationale plan for mellem- og langsigtet videnskabelig og teknologisk udvikling, men havde ikke kunnet henvise til et eneste sted, hvor denne forskrift definerer højteknologivirksomheder som omfattende virksomheder, der producerer solcellemoduler og celler, eller solcelleindustrien generelt. Ifølge den kinesiske regering fokuserer målene i retningslinjerne blot på at udvikle alternative energikilder for at mindske afhængigheden af fossile brændstoffer. Kommissionen er ikke enig heri. Størstedelen af de undersøgte eksporterende producenter i stikprøven har fået tildelt certifikater som højteknologiske virksomheder eller virksomheder med ny teknologi, og på dette grundlag blev der ydet subsidier, som var begrænset til højteknologiske virksomheder eller virksomheder med ny teknologi (f.eks. skattefritagelser). Eksportørerne i stikprøven anvendte samme typer individuelle støtteprogrammer som dem, der er omtalt i denne plan.
(402)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens erklæring om, at Kinas lov om videnskabelige og teknologiske fremskridt indeholder en række foranstaltninger til støtte for strategiske industrier, herunder for solcelleindustrien, ikke er baseret på kendsgerninger, og at denne lovgivning ikke nævner solcelleindustrien eller strategiske industrier, samt at der ikke er noget grundlag for at påstå, at den pågældende vare er omfattet af denne lov. Dette er ikke korrekt. Grundlaget for denne erklæring omfatter bestemmelserne i artikel 18 og 34 i denne lov. I henhold til artikel 18 skal staten tilskynde og vejlede finansielle institutioner i at støtte udviklingen af erhvervsgrene med højteknologi eller ny teknologi. Ifølge artikel 34 skal de politikorienterede finansielle institutioner tilbyde særlig støtte til virksomheders projekter, som tilskyndes af staten. Solcelleindustrien hører under kategorien af industrier med højteknologi og ny teknologi og falder også ind under kategorien af virksomheder, hvis projekter tilskyndes af staten. Endvidere giver artikel 17 i samme lov tilsagn om skattemæssig særbehandling til bl.a. enheder, der er involveret i projekter, der er omfattet af de nationale videnskabelige og teknologiske planer. Det fremgår tydeligt af betragtning 401, at solcelleindustriens virksomheders projekter hører under denne kategori. Det konkluderes, at der mindst er tre klare tegn på, at solcelleindustrien og de virksomheder, som producerer og eksporterer den pågældende vare, er omfattet af denne lov.
(403)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen har vurderet, at planer, beslutninger og love i Kina har samme retskraft og værdi, og dette er i strid med principperne om juridisk fortolkning, Kinas love og den kinesiske regerings argumenter. Ifølge den kinesiske regering har henvisningen til den generelle femårsplan og den specifikke plan for solcellesektoren intet bindende juridisk retsgrundlag, da der ikke er fremlagt bevis for, at planerne er juridisk bindende. Dette er ikke korrekt, idet den kinesiske regerings påstand om, at planerne ikke er bindende, ikke understøttes af andre foreliggende beviser. Det fremgår derimod tydeligt af den plan, som den kinesiske regering indsendte i spørgeskemabesvarelsen, at: »Denne plan blev udarbejdet og vedtaget af Den Nationale Folkekongres og er retsgyldig« (91). Den kinesiske regering anførte i sine bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger: »I henhold til kinesisk lov udgør grundloven, love, administrative regler samt lokale forskrifter og regler kinesisk lovgivning.« Da planerne er retsgyldige, og da den kinesiske regering bekræftede, at love er kinesisk lovgivning, kom Kommissionen til den konklusion, at planen faktisk er juridisk bindende. I henhold til den forklaring, som den kinesiske regering gav under kontrolbesøget, stammer de sektorspecifikke og regionale femårsplaner fra den generelle femårsplan, og derfor havde Kommissionen intet grundlag for at behandle den sektorspecifikke femårsplan for solcellesektoren (2011-2015) anderledes end den generelle femårsplan.
(404)
Den kinesiske regering citerer »Kommissionens retningslinjer om tilbagebetaling/refusioner« som et eksempel på et lignende ikkebindende dokument i EU-sammenhæng. Kommissionen antager, at den kinesiske regering henviser til »Kommissionens meddelelse om tilbagebetaling af antidumpingtold« (EFT C 127 af 29.5.2002, s. 10). Det er faktisk ikke korrekt at betegne disse retningslinjer som ikkebindende, da de binder Kommissionen i det omfang, at de ikke overtræder højere retsregler. Kommissionen har fastslået, at Kinas planer er juridisk bindende. Men selv hvis man forestiller sig, at dette ikke var tilfældet, er det klart, at nationale, sektorspecifikke og regionale planer, som stammer fra det højeste myndighedsniveau og beskriver regeringens politik med hensyn til økonomisk og industriel udvikling, vil have en høj beviskraft med hensyn til den faktisk ufravigelige karakter af deres erklærede mål. Det er ligeledes klart, at de kunne påberåbes af regeringen til at irettesætte enheder, der ikke gennemfører dem korrekt. De vil derfor stadig være yderst relevante for afgørelserne om statslig indgriben i økonomien og i ledelsen og kontrollen af visse erhvervsgrene.
3.5.2. Parternes bemærkninger vedrørende præferentielle lån, anden finansiering og garantier i forbindelse med forsikringer
(405)
Den kinesiske regering påstod, at dens manglende svar på tillæg A ikke burde føre til anvendelsen af de foreliggende faktiske oplysninger, ifølge grundforordningens artikel 28. Hvis Kommissionen reelt havde til hensigt at undersøge påstandene i klagen om, at de kinesiske statsejede banker er offentlige organer, havde den ifølge den kinesiske regering ikke behøvet at fylde spørgeskemaerne med anmodninger om interne, følsomme, transaktionsspecifikke oplysninger om banker, hvoraf mange ikke på nogen måde er i statens besiddelse. I den forbindelse henviste den kinesiske regering til oplysninger vedrørende individuelle lån fra banker til de eksporterende producenter i stikprøven. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. Formålet med de oplysninger, der anmodes om i tillæg A, er at efterprøve, om de kinesiske banker er offentlige organer, og om de har fået overdraget eller pålagt disse opgaver. Med undtagelse af oplysningerne om individuelle lån anførte den kinesiske regering ikke, hvilke andre ønskede oplysninger den betragtede som ikke relevante i den henseende.
(406)
Der mindes om, at spørgsmålene i tillæg A vedrørte oplysninger om ejerskab af bankerne, bestyrelsens og aktionærernes sammensætning, referater af generalforsamlinger/ledelsesmøder, forbindelser mellem den øverste ledelse og de statslige myndigheder, sektoropdeling af lånene, udlånspolitik og risikovurdering i forbindelse med lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter. Den kinesiske regering påstod, at i forbindelse med offentlige organer var disse anmodninger »tydeligvis urimelige«, og omfanget af de ønskede oplysninger var for bredt. Den kinesiske regering påstod endvidere, at afgørelsen om »tærsklen« for, hvornår en enhed er et offentligt organ, skal foretages, før der overhovedet anmodes om disse oplysninger. Kommission er ikke enig. På grund af de høje standarder, der fastsættes af WTO's appelorgan i DS 379 (92), er alle de ønskede oplysninger nødvendige, herunder konklusionerne om omfanget af regeringens engagement i det finansielle system. Beviser for, at enheder optræder på ikke-kommerciel vis, kan f.eks. være at påvise pålæggelse og overdragelse, hvis dette er kombineret med tegn på statslig indgriben. Det skal under alle omstændigheder bemærkes, at da de stikprøveudvalgte eksporterende producenter først samarbejdede, besluttede Kommissionen at begrænse anmodningen om oplysninger vedrørende lån til disse virksomheder og drog ingen konklusioner af den kinesiske regerings manglende evne til at give andre oplysninger om individuelle lån, som oprindeligt blev ønsket. Alle andre anmodninger om oplysninger var dog fortsat relevante for undersøgelsen. Vedrørende den kinesiske regerings påstand om, at den ikke kunne have fremlagt visse af de oplysninger, der blev anmodet om i tillæg A, skal det bemærkes, at den kinesiske regering har nægtet at fremlægge hele tillæg A med undtagelse af en række banker. Ud fra ovenstående blev det konkluderet, at den kinesiske ikke fremlagde resten af de ønskede oplysninger inden for en rimelig periode.
(407)
Den kinesiske regering påberåber sig WTO-appelorganets rapport om US-varmvalset stål (pkt. 99) (93) og hævder, at det ikke er praktisk muligt at imødekomme Kommissionens »urimelige« anmodninger om oplysninger, og at Kommissionens undladelse af at afhjælpe dette problem og at knytte de forskellige anmodninger til de faktiske bestemmelser, som de vedrører, betød, at Kommissionen ikke har handlet i god tro. Selv om den nævnte sag vedrører samarbejde fra eksportører i en antidumpingprocedure, accepterer Kommissionen, at det i forbindelse med offentlige spørgeskemaer i antisubsidiesager er nødvendigt at finde en balance mellem de ønskede oplysninger og den pågældende myndigheds praktiske mulighed for at fremlægge oplysningerne. Dette skal imidlertid vurderes i sammenhæng med alle de faktiske omstændigheder. Afgørelserne med hensyn til de statsejede bankers status i Kina som offentlige organer er allerede truffet i coated finpapir-undersøgelsen og undersøgelsen af stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale, og i den foreliggende sag har ansøgeren fremlagt tilstrækkelige beviser for, at de statsejede banker fortsat var offentlige organer. Derfor burde den kinesiske regering have forventet en undersøgelse med vægt på fakta, hvis den ønskede at afvise denne påstand. Desværre fortsatte den kinesiske regering med at fremsætte påstande om, at den f.eks. kun havde ringe eller slet ingen oplysninger om statsligt ejerskab af bankerne (en yderst relevant faktor i afgørelsen om offentlige organer), som antydede, at den ikke handlede efter bedste evne og nægtede adgang til den nødvendige information. Dette er en af de »begrænsede omstændigheder«, hvor artikel 12.7 i SCM-aftalen kan anvendes, jf. WTO-panelets rapport (94). Selv om Kommissionen er klar over, at dens anmodninger om oplysninger nødvendigvis var ret omfattende, er samarbejde desuden en tovejsproces, og den kinesiske regerings reaktion var oprindeligt blot at forlange forklaringer for, hvilke faktiske konstateringer anmodningerne vedrørte (hvilket ikke kan fastlægges på forhånd), snarere end at foreslå måder, hvorpå anmodninger om oplysninger kan tackles på en rimelig måde.
(408)
Vedrørende kontrollen af Bank of Shanghai påstod den kinesiske regering, at det forhold, at kontrollen ikke fandt sted, ikke udgør en tilstrækkelig grund til at anvende de foreliggende faktiske oplysninger, og at det under alle omstændigheder er Kommissionens egen skyld, at kontrollen ikke fandt sted. Som svar bemærker Kommissionen, at den reelle situation i forbindelse med organisationen af kontrolbesøget hos Bank of Shanghai blev beskrevet i betragtning 111 og 112 i dokumentet med den endelige fremlæggelse af oplysningerne (gentaget i betragtning 143 og 144). Der var ingen ændringer i den faktiske situation med hensyn til denne kontrol, og Kommissionen er ikke enig i den kinesiske regerings fortolkning af disse kendsgerninger og fastholder, at den bestræbte sig på at gennemføre kontrolbesøget, men at dette ikke var muligt, da den kinesiske regering lagde hindringer i vejen. Den kinesiske regering påberåber sig WTO's panelrapport EC-Salmon (95), som konkluderede, at fraværet af et kontrolbesøg ikke udtømmer alle muligheder for at verificere dokumenter. I den foreliggende sag informerede den kinesiske regering Kommissionen om bankens disponibilitet til kontrolbesøg kun én arbejdsdag, før verifikationen af den kinesiske regering startede (efter en allerede forlænget frist for en sådan bekræftelse), hvilket udelukkede enhver mulighed for et kontrolbesøg, da aftalerne allerede var truffet og ikke kunne ændres. Under disse omstændigheder konkluderes det, at den kinesiske regering ikke handlede efter bedste evne, og Kommissionen kan ikke se, hvordan verifikationen under et kontrolbesøg kunne have været gengivet på anden måde.
(409)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke kan se bort fra de oplysninger, som HuaXia Bank fremlagde om strukturen i bankens ejerskab, blot fordi de ikke er »ideelle i alle henseender«. Kommissionen bemærker, at man ikke afviste disse oplysninger, fordi de ikke var ideelle i alle henseender. HuaXia Bank fremlagde, jf. betragtning 147, ingen oplysninger om statsligt ejerskab før kontrolbesøget, selv om Kommissionen allerede anmodede herom i det oprindelige spørgeskema. Efter at Kommissionen påpegede, at HuaXia Bank har visse statsejede aktionærer, fremlagde banken et dokument med oplysninger fra en ukendt kilde, og desuden modsagde dette dokument andre foreliggende oplysninger. Det var ikke muligt at acceptere disse oplysninger.
(410)
For så vidt angår HuaXia Banks beslutning om kun at fremlægge nogle af kreditværdighedsvurderingerne, jf. betragtning 148, påstod den kinesiske regering, at Kommissionen modtog en rimelig forklaring på, hvorfor de øvrige vurderinger ikke kunne fremlægges. Kommission er ikke enig. Da Kommissionen klart i brevet forud for kontrolbesøget anførte, at disse dokumenter ville være omfattet af kontrolbesøget, var forklaringen om, at »de to risikovurderingsrapporter blev behandlet af andre afdelinger i banken, og at den ansvarlige ansatte ikke var til stede i øjeblikket«, ikke tilfredsstillende. Desuden fremsatte den kinesiske regering sin påstand, som den har gentaget mange gange i sine bemærkninger, om, at oplysningerne ikke kunne fremlægges af fortrolighedshensyn. Kommissionen bemærker, at der findes bestemmelser for behandlingen af fortrolige oplysninger i undersøgelser vedrørende udligningstold (96), og at de fleste af Kommissionens anmodninger om dette og andre emner under alle omstændigheder havde til hensigt at kontrollere snarere end at kopiere disse oplysninger. Under alle omstændigheder bemærker Kommissionen, at en streng anvendelse af »fortrolighedsprincippet« kan umuliggøre kontrollen af meget relevante oplysninger for undersøgelser vedrørende udligningstold. I sådanne situationer ville det blive umuligt at krydstjekke eksportørernes svar på mange spørgsmål og foretage uanmeldte besøg hos modtagerne af visse ordninger i tilfælde, hvor der ikke var tale om samarbejde fra eksportører, eller hvor en undersøgelse er udført på et samlet grundlag.
(411)
Den kinesiske regering påstod, at EXIM Bank samarbejdede fuldt ud i forbindelse med undersøgelsen, og at visse dokumenter, som Kommissionen havde anmodet om, ikke kunne tilvejebringes på grund af interne politiske regler, statshemmeligheder, tavshedspligt eller andre love. Den manglende fremlæggelse af disse dokumenter kan derfor ikke føre til anvendelsen af de foreliggende faktiske oplysninger. I henhold til loven om forretningsbanker kunne disse dokumenter ikke fremlægges af EXIM Banks embedsmænd under kontrolbesøget. I denne forbindelse og i modsætning til Kommissionens antagelse kan EU's antisubsidiegrundforordning og SCM-aftalen ikke træde i stedet for den nationale lovgivning i Kina. Den kinesiske regering påstod, at spørgsmål om højtstående embedsmænds politiske tilhørsforhold er irrelevante og indgribende. Kommissionen er ikke enig heri. Verdenshandelsorganisationens regler (som EU's grundforordning er baseret på) kan ikke »træde i stedet for« national lovgivning, men dette forhindrer ikke, at Kommissionen drager konklusioner, når sådan national lovgivning synes at stride imod rimelige anmodninger om oplysninger. Faktum er, at selv om EXIM Bank fremlagde visse svar i besvarelsen af tillæg A, afviste den at fremlægge bevis for næsten alle disse i form af kildedata eller enhver anden form for bevis. Disse oplysninger har derfor kun værdi af mundtlige erklæringer, som ikke er understøttet af verificerede, skriftlige dokumenter. Hvis denne praksis blev accepteret, kunne EXIM Bank blot fremsætte nærmest vilkårlige oplysninger, og den undersøgte myndighed ville være nødt til at acceptere dem uden at kunne undersøge deres nøjagtighed.
Spørgsmålene om politiske tilhørsforhold og partienheder i EXIM Bank (og alle andre banker i denne sammenhæng) er yderst relevante med henblik på at fastslå, i hvilket omfang staten griber ind i bankens ledelse, i lyset af det kommunistiske partis særlige rolle i henhold til Kinas forfatning. Udover begrundelsen for disse spørgsmål, som Kommissionen anførte i betragtning 151, skal det også bemærkes, at alle organisationer, herunder private kommercielle foretagender i overensstemmelse med det kommunistiske partis forfatning skal etablere »primære particeller«, hvis virksomheden beskæftiger mindst tre partimedlemmer. Disse celler sikrer og overvåger gennemførelsen af partiets og statens principper og politikker og støtter generalforsamlingen, bestyrelsen, tilsynsrådet og ledelsen i udøvelsen af deres funktioner og beføjelser i henhold til lovgivningen (97). Den kinesiske selskabslov forpligter desuden alle kinesiske virksomheder til at oprette en kommunistisk particelle i deres struktur for at iværksætte partiets aktiviteter (98). Det kommunistiske parti i Kina er således bevisligt knyttet til den kinesiske regerings aktiviteter og til driften i alle former for virksomheder og institutioner i Kina; det er derfor berettiget at stille spørgsmål om partitilhørsforhold i den forbindelse.
(412)
Den kinesiske regering fremsatte de samme påstande vedrørende ledelsens politiske tilhørsforhold og det kommunistiske partis rolle i banken i forbindelse med kontrolbesøget hos CDB. I denne forbindelse henviser Kommissionen til begrundelserne i betragtning 151 og 411. Den kinesiske regering påstod desuden, at CDB ikke kunne fremlægge de ønskede kreditrisikovurderingsrapporter af fortrolighedshensyn, og at den fremlagde en model til kreditvurdering samt et konkret eksempel på en risikovurdering, hvor virksomhedens navn var streget ud. Det bemærkes, at kreditvurderingsmodellen og kreditvurderingen af en ukendt virksomhed i en ukendt erhvervsgren ikke er et bevis for risikovurderingen af én af eksportørerne i stikprøven, sådan som Kommissionen havde anmodet om. Med hensyn til fortrolighedsspørgsmål henviser Kommissionen til forklaringen i betragtning 410.
(413)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens konklusion om, at de statsejede forretningsbanker er offentlige organer, er uforenelig med artikel 1.1 i SCM-aftalen, fordi Kommissionen ikke har baseret sine beregninger på nogen som helst beviser og ikke har givet en fyldestgørende analyse af sin konklusion om, at regeringens engagement i den kinesiske finansielle sektor er så omfattende, at bankerne skal følge de præferentielle politikker. Kommissionen er fundamentalt uenig i denne påstand. De uafhængige oplysninger, som er omhandlet i betragtning 162-168, viser, at bankerne iværksætter de præferentielle politikker, hvilket også klart fremgår af adskillige kinesiske planer, love og politiske dokumenter, der henvises til i betragtning 102. Kommissionen gennemgik, analyserede og citerede en række dokumenter, som er offentliggjort af internationale organisationer som f.eks. WTO, Verdensbanken, IMF og OECD, som alle konkluderer, at den kinesiske banksektor er underlagt omfattende statslig indgriben, især hvad angår privilegerede modtagere af lån og rentefastsættelse.
(414)
Den kinesiske regering anfægter relevansen af en række af de dokumenter, der er anvendt som de bedste foreliggende oplysninger, og som Kommissionen henviste til i forbindelse med konklusionen om, at de statsejede forretningsbanker er offentlige organer. Det skal indledningsvis påpeges, at Kommissionen kun måtte gøre brug af de bedste foreliggende faktiske oplysninger, fordi den kinesiske regering ikke samarbejdede og nægtede at fremlægge de ønskede oplysninger.
(415)
Den kinesiske regering påstod, at rapporten fra Deutsche Bank Research (»DB-rapporten«), som Kommissionen har nævnt i betragtning 161, beskriver en historisk situation i Kina og ikke kan give et positivt grundlag for at vurdere den kinesiske banksektor 7 år senere. For det første har den kinesiske regering ikke ret i sin påstand om, at rapporten giver et grundlag for at vurdere situationen »7 år senere«. Rapporten er fra 2007, og undersøgelsesperioden, som er den relevante periode for analysen af banksektoren i Kina i forbindelse med denne procedure, begynder i 2011. Rapporten vedrører således en situation fire år før den relevante periode. Dernæst er DB-rapporten ikke er det eneste dokument, som Kommissionen støtter sig til i sine konklusioner, men kun et udgangspunkt for Kommissionens analyse af den kinesiske banksektor og ejerstrukturen i særdeleshed. Desuden er de andre oplysninger, som Kommissionen henviste til med henblik på at fastslå ejerskabsstrukturen i den kinesiske banksektor (rapporter og arbejdsdokumenter fra WTO, IMF og OECD), på linje med konklusionerne i DB-rapporten. Det skal i den sammenhæng bemærkes, at den kinesiske regering selv kun fremlagde et minimum af de oplysninger, som Kommissionen anmodede om gentagne gange, og faktisk aldrig anfægtede Kommissionens konklusioner om omfanget af statens ejerskab i banksektoren og statslig indgriben i banksystemet på grundlag af de faktiske oplysninger.
(416)
Den kinesiske regering har også anfægtet Kommissionens henvisning til WTO's undersøgelse af Kinas handelspolitik fra 2012 med den påstand, at erklæringen om, at »der generelt ikke er sket større ændringer i markedsstrukturen i Kinas banksektor«, blev fremsat i forhold til den forudgående periode i 2010. Kommissionen er ikke uenig i denne påstand. Faktisk nævnte Kommissionen i sin endelige fremlæggelse af oplysninger WTO's undersøgelse af Kinas handelspolitik fra 2010 og 2012 i samme betragtning 161 for at påvise, at meget lidt har ændret sig i denne periode på to år. I rapporten fra 2010 hed det, at »den store andel af statsejede banker er et andet stort problem i finanssektoren i Kina«, og undersøgelsen fra 2012 bekræftede, at der ikke var sket store ændringer i den forbindelse. Den kinesiske regering henviste ligeledes til rapporten fra 2012 og påstod på grundlag af disse citater, at rapporten er i modstrid med Kommissionens vurdering i betragtning 161. Denne påstand kan ikke accepteres. Ingen af citaterne fra rapporten i den kinesiske regerings bemærkninger til fremlæggelsen af de endelige oplysninger hverken modsiger eller rejser tvivl om Kommissionens vurdering i betragtning 161.
(417)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionens konklusion i betragtning 162 ikke var understøttet af positivt bevismateriale, fordi Kommissionen (som supplement til DB-rapporten og WTO's handelspolitiske evalueringer, som er behandlet i foregående betragtning), »blot henviser til Verdensbankens rapport og den økonomiske undersøgelse osv., men ikke giver nogen velbegrundet og passende forklaring til støtte for sine konklusioner«. Denne påstand kan ikke accepteres. Det skal i den forbindelse bemærkes, at det i Verdensbankens rapport bl.a. hedder: »Til trods for imponerende fremskridt i reformer og udvidelse af finanssektoren i de seneste tre tiår er Kinas finanssystem stadig undertrykt og lider under store strukturelle problemer. Det nuværende system, der er præget af de statsejede bankers dominans, kraftig statslig indgriben og kontrol med rentefastsættelse, har med bemærkelsesværdig held mobiliseret opsparing og fordeling af kapital til strategiske sektorer i Kinas økonomiske opstart« eller »Sideløbende, direkte og indirekte kontrol med finansielle institutioner skal vige for decentraliserede markedsbaserede ordninger. Dette ville betyde en uafhængig centralbank, der gennemfører operationer på det åbne marked og anvender rentesatser, snarere end kreditlofter, til at styre likviditeten. Forretningsbankerne ville anvende kommercielle principper og kreditværdighedsanalyser snarere end blot at følge regeringens signaler for at vejlede om udlån« og »Regeringen har på alle niveauer været tæt involveret i de finansielle institutionernes kommercielle transaktioner, enten gennem aktiebesiddelse eller indirekte påvirkning, hovedsagelig fordi den er stærkt afhængig af brugen af kommercielle bankkreditter til politiske mål«. OECD's økonomiske undersøgelse af Kina fra 2010 beskriver den kinesiske nationalbanks politikker for referencerentesatser på udlånsområdet med udlånstærskler og indlånsrentelofter som en hindring for bankerne i forbindelse med korrekt risikovurdering og en kontraproduktiv foranstaltning for konkurrencen i banksektoren og fastslår, at formålet er at sikre rentabiliteten i den overvejende statsejede banksektor.
(418)
Den kinesiske regering hævder endvidere, at Kommissionens konstatering af, at den kinesiske nationalbank er involveret i og påvirker de statsejede forretningsbankers fastsættelse af rentesatser, ikke er tilstrækkeligt begrundet. I denne henseende har den kinesiske regering anført, at Kommissionen burde have vidst, at udlånstærsklerne blev afskaffet i juli 2013. Det skal for det første bemærkes, at Kommissionen ikke analyserede situationen på bankmarkedet i Kina i juli 2013, da dette ikke var relevant for denne undersøgelse. For det andet er påstanden om, at Kommissionen afgørelse mangler begrundelse og bevis, ikke korrekt. Det fremgår udtrykkeligt af de relevante cirkulærer, at den kinesiske nationalbank fastsætter grænser for udlåns- og indlånsrenter. Og for det tredje bekræfter OECD's økonomiske undersøgelse af Kina fra 2010, som er nævnt i betragtning 162, også, at der findes sådanne begrænsninger.
(419)
Den kinesiske regering påstod, at »Kommissionen vidste, at cirkulærerne, navnlig cirkulærerne af 8. juni og 8. juli 2012, som blev udstedt efter afgørelserne om coated finpapir, havde ændret den kinesiske nationalbanks rentepraksis betydeligt«. Dette er ikke korrekt. Kommissionen kunne ikke vide, om, eller nøjagtigt hvordan, praksis var blevet ændret, da den kinesiske regering nægtede at fremlægge disse cirkulærer. Selv de resuméer fra den kinesiske nationalbanks websted, som blev forelagt i forbindelse med kontrolbesøget, men som den kinesiske regering fejlagtigt hævder, at Kommissionen helt så bort fra, bekræfter, at disse grænser fortsat findes.
(420)
Den kinesiske regering påstod desuden, at »Kommissionen tilsyneladende ikke baserede sin konstatering på« de foreliggende faktiske oplysninger», som modsiger de historiske oplysninger, Kommissionen rådede over, men snarere pålagde den kinesiske regering at bevise, at den situation, der var blevet undersøgt i forbindelse med stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale, havde ændret sig.« På baggrund af redegørelsen i betragtning 415-419 er det klart, at denne påstand ikke er korrekt. Der er ingen tilgængelige oplysninger i sagen, som modsiger Kommissionens konklusioner, og konklusionerne er ikke kun baseret på de historiske oplysninger, men på positive beviser, som er baseret på alle de oplysninger, der er relevante for UP.
(421)
Den kinesiske regering påstod, at de fire punkter, som Kommissionen fremhævede i betragtning 166, er ukorrekte og mangler passende retlig vurdering. Den kinesiske regering påstod, at henvisningen til artikel 34 i loven om forretningsbanker, om at bankerne »udfører deres låneaktiviteter i henhold til behovene i den nationale økonomi«, er helt neutral. Det er ikke klart, hvad den kinesiske regering mener med udtrykket »neutral«, men i overensstemmelse med de planer, politiske dokumenter og love, der er nævnt i betragtning 102, synes udviklingen af solcelleindustrien og dens finansielle behov og andre støtteforanstaltninger at være blandt behovene i Kinas nationaløkonomi. I disse dokumenter tilskyndes der til og gives udtryk for støtte, og det fremgår klart, at bankerne skal støtte virksomhederne i solcelleindustrien. Vedrørende Kommissionens konklusion om, at bankerne er underlagt love, der pålægger dem at yde kreditstøtte til tilskyndede projekter, i forbindelse med hvilken Kommissionen støttede sig til ordlyden i Statsrådets beslutning nr. 40, påstod den kinesiske regering, at »dette er malplaceret«, fordi beslutningen ikke på nogen måde indikerer, at solenergiindustrien er et tilskyndet projekt. Denne påstand er også ukorrekt. Det fremgår klart af betragtning 399, at solenergiindustrien tilhører kategorien af tilskyndede industrier/projekter. Den kinesiske regering fremsatte en lignende påstand vedrørende lovgivningen i Kina om videnskabelige og teknologiske fremskridt og Kommissionens konklusion om, at loven pålægger bankerne at prioritere udviklingen af højteknologiske industrier og industrier med ny teknologi, og at producenterne i stikprøven hører til i den højteknologiske kategori. Ifølge den kinesiske regering foretog Kommissionen ikke en retlig analyse af spørgsmålet om, hvorvidt solenergiindustriens produktion af moduler og celler, der beskrives som en højteknologisk industri, er omfattet af denne lov. Dette er ikke korrekt. Kommissionen etablerede en klar sammenhæng mellem kategorien af højteknologiske industrier og solenergiindustrien, der producerer moduler og celler. Dette er nærmere beskrevet i betragtning 402.
(422)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens erklæring om, at statens indgriben i den kinesiske finansielle sektor er væsentlig og stadig pågår, ikke understøttes af positivt bevismateriale. Den kinesiske regering anfægtede den dokumentation, som Kommissionen citerer, og hævdede, at IMF-rapporten fra 2009, der fremhæver den manglende liberalisering af rentesatserne, er irrelevant, idet rentesatserne er blevet fuldt ud liberaliseret i Kina. Dette er ikke korrekt. De foreliggende beviser bekræfter, at liberaliseringen af rentesatserne i Kina ikke er afsluttet, og dette blev også bekræftet af den kinesiske nationalbanks embedsmænd, der var til stede under kontrolbesøget. Med hensyn til IMF's landerapport fra 2010, som Kommissionen har henvist til, påstod den kinesiske regering, at Kommissionen helt så bort fra IMF's konklusioner vedrørende liberalisering af den finansielle sektor. Dette er ikke sandt. Kommissionen så ikke bort fra nogen af IMF's relevante konklusioner i denne rapport. IMF's konklusioner, som den kinesiske regering henviste til i sine bemærkninger, modsiger ikke nogen af Kommissionens konklusioner vedrørende statens indgriben i den kinesiske finanssektor og i hvert fald ikke med hensyn til statens ejerskab eller låne- og indskudsrentepolitikken. Det fremgår af rapporten, at der er gjort fremskridt i de seneste år med hensyn til at udvikle et mere markedsbaseret finansielt system i Kina, hvilket dog ikke betyder, at der ifølge rapporten faktisk er et markedsbaseret finansielt system i Kina. Hvad angår OECD's undersøgelser, som Kommissionen henviste til, påstod den kinesiske regering, at det ikke kan konkluderes, at bankerne ikke fungerer uafhængigt i Kina på grundlag af »en sætning om, at der ikke er sket store fremskridt med hensyn til liberaliseringen af banksektoren«. Vedrørende denne påstand skal det bemærkes, at Kommissionen aldrig drog en konklusion på grundlag af »en sætning«, men som påvist ovenfor på grundlag af flere dokumenter udarbejdet af uafhængige internationale organisationer.
(423)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens analyse til bestemmelse af status som offentlige organer »er fuldstændig forfejlet«, og at konklusionen i betragtning 168 ikke stemmer overens med WTO-appelorganets fortolkning af udtrykket »offentligt organ« i US - Endelig antidumping- og antisubsidietold på visse varer fra Kina. En eksporterende producent påstod også, at Kommissionens ræsonnement vedrørende afgørelsen om offentlige organer »retligt set er urigtigt«. Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke havde påvist, at de statsejede forretningsbanker besidder, udøver eller har fået tildelt statslig myndighed, og at den ikke har etableret, i) at de pågældende funktioner, som de statsejede forretningsbanker angiveligt udfører, er dem, som udføres af en regering generelt, dvs. i det hele taget er regeringsfunktioner, ii) de fælles træk, som de statsejede forretningsbanker deler med regeringen ud over kapitalandelen, som heller ikke blev fastlagt for samtlige statsejede forretningsbanker, og iii) at alle statsejede forretningsbanker besidder den krævede offentlige myndighed for at kunne udøve denne eller havde fået tildelt beføjelser til at gennemføre de pågældende regeringsmæssige funktioner. Disse påstande måtte afvises. Kommissionen henviser til sin analyse af dette spørgsmål i betragtning 158-167. Långivning er nævnt i definitionen af subsidier i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. 1), som en statslig funktion. I den foreliggende sag pålægges de statsejede forretningsbanker gennem et krav i planer og andre politiske dokumenter at fremme visse sektorer, herunder solcellesektoren. På grundlag af de tilgængelige oplysninger blev det konkluderet, at der er tale om et væsentligt statsligt ejerskab af bankerne i Kina, og at regeringen udøver omfattende kontrol over de statsejede forretningsbanker. Da den kinesiske regering ikke fremlagde de ønskede oplysninger om regeringens ejerskab af alle statsejede forretningsbanker i Kina, fastslog Kommissionen sine undersøgelsesresultater ud fra de foreliggende faktiske oplysninger. Kommissionen konkluderer således, at de statsejede forretningsbanker optræder som regeringens forlængede arm og udfører offentlige funktioner ved at gennemføre den kinesiske regerings politik om præferentielle lån til visse sektorer.
(424)
Den kinesiske regering påstod også, at Kommissionen ikke havde påvist, at de private banker i Kina fik pålagt eller tildelt offentlige funktioner, og navnlig, at Kommissionen ikke har bevist, at den kinesiske regering udtrykkeligt og positivt pålagde eller beordrede de private banker og statsejede forretningsbanker til eller gav dem beføjelser og myndighed til at yde lån på præferencevilkår. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. Som forklaret i betragtning 170-173 er det den kinesiske regerings politik at yde præferentielle lån til solcelleindustrien. Privatejede banker er forpligtede til at udføre denne statslige politik: Den kinesiske regering pålægger gennem loven om forretningsbanker alle banker i Kina til at »udføre deres udlånsvirksomhed ud fra nationaløkonomiske og den sociale udviklings behov og i tråd med den statslige industripolitik«. Disse behov og den statslige industripolitik fremgår bl.a. af en række planer og politiske dokumenter, og ydelse af præferentielle lån til udvalgte industrier, herunder solcelleindustrien, er et af dem. Den kinesiske regering påstod desuden, at den relevante artikel i loven om forretningsbanker er taget ud af konteksten, og at den ikke udtrykkeligt påviser, at regeringen har pålagt eller beordret forretningsbankerne eller givet dem beføjelser og myndighed hertil. Kommissionen er ikke enig i, at artikel 34 er taget ud af kontekst, jf. forklaringen i betragtning 390, og mener, at artiklens ordlyd er en klar retligt bindende instruks til alle banker i Kina. Kommissionen er heller ikke enig med den kinesiske regerings påstand om, at de dokumenter, som indeholder bestemmelser om præferentielle låneordninger til solcelleindustrien, jf. betragtning 102, er et »utilstrækkeligt retsgrundlag«. Dette er udførligt beskrevet i betragtning 399-403.
(425)
En eksporterende producent påstod, at Kommissionen ikke havde påvist, at udenlandskejede banker i Kina har fået overdraget eller pålagt opgaver af den kinesiske regering. Denne påstand måtte afvises. Kommissionen påviste, at alle privatejede banker i Kina har fået overdraget eller pålagt opgaver (jf. bl.a. betragtning 169-172 og 424), og at banker med udenlandsk ejerskab tilhører denne kategori.
(426)
For så vidt angår afgørelsen om overdragelse og pålæggelse, påstod den kinesiske regering desuden, at Kommissionen havde draget konklusioner på grundlag af kreditrisikovurderingen af en stikprøveudtaget eksportør, som blev fremlagt af en bank, og anvendt denne for alle banker i Kina og derved draget ugunstige tilbageslutninger i denne henseende. Det bemærkes, at den kinesiske regering og bankerne nægtede at fremlægge andre kreditrisikovurderinger for andre eksporterende producenter i stikprøven. Da Kommissionen var nødt til at benytte de foreliggende faktiske oplysninger i forbindelse hermed, og da ovennævnte risikovurdering udgør de bedste foreliggende oplysninger, baserede Kommissionen sine konklusioner på dette dokument. Men det skal gentages, at konklusionerne blev truffet på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger og ikke ugunstige tilbageslutninger.
(427)
Den kinesiske regering anfægtede Kommissionens vurdering af fordrejningen på det kinesiske finansmarked, »da den er retligt mangelfuld«. Den kinesiske regering påstod, at der ikke er nogen beviser vedrørende UP, der tyder på, at de statsejede forretningsbanker tegner sig for to tredjedele af det kinesiske finansmarked. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. I mangel af oplysninger om ejerskab i banksektoren, som Kommissionen gentagne gange anmodede om, men som ikke blev indsendt af den kinesiske regering, anvendte Kommissionen de foreliggende faktiske oplysninger. Kommissionen henviste i denne henseende til DB-rapporten, som fastslår, at de statsejede forretningsbanker tegner sig for mere end to tredjedele af det kinesiske finansmarked. Dette understøttes yderligere af beviser i dokumenter fra WTO, IMF OECD og Verdensbanken, som bekræfter, at den statslige tilstedeværelse i den kinesiske banksektor ikke havde ændret sig væsentligt i UP. Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionens konklusion vedrørende rentesatser (nemlig at bankerne er bundet til at holde sig inden for den kinesiske nationalbanks grænser) er ukorrekt, da den nedre udlånsrente er blevet ophævet. Dette er ikke korrekt. Den kinesiske regering påstod ganske vist i sine bemærkninger, at den nedre udlånsrente blev ophævet i juli 2013, men dette er mere end et år efter udløbet af UP. Det er også korrekt, at lofterne for indlånsrenter stadig findes. Kommissionens konklusioner om, at bankerne ikke helt frit kan fastsætte lånevilkår (i det mindste i UP), er korrekt og understøttet af foreliggende oplysninger. Den kinesiske regering anfægtede ligeledes Kommissionens konklusioner i betragtning 183-188 og påstod, at flere planer, politiske dokumenter og love, der er citeret af Kommissionen, ikke er relevante. Kommissionen er ikke enig i denne påstand og henviser til betragtning 399-403, hvor det forklares, hvorfor disse dokumenter er relevante for denne konklusion.
Den kinesiske regering påstod også, at Kommissionens konklusion om, at visse banker fik adgang til valutareserverne fra SAFE, er misforstået, fordi den dokumentation, som Kommissionen henviste til, kun nævnte EXIM Bank og CDB, og forklarede, at de lån, der stammer fra disse reserver er forbeholdt statsejede virksomheder. Kommission er ikke enig. Det fremgår kun af beviserne, at denne ordning oprindeligt kun var tiltænkt de politisk styrede banker CDB og EXIM, men de nævner også et stort lån til Bank of China, hvilket antyder, at den oprindelige begrænsning er blevet ophævet. Desuden er påstanden om, at bevismateriale »klart viser, at disse lån kun ydes til statsejede virksomheder såsom Sinopec«, ikke korrekt. Det fremgår faktisk af bevismaterialet, at store statsejede virksomheder har fortrinsret, men ikke, at disse lån er begrænset til dem. I betragtning af EXIM Banks og CDB's størrelse og deres indvirkning på det finansielle marked i Kina og selv om programmet var begrænset til dem, ville det under alle omstændigheder betyde en væsentlig fordrejning af det finansielle marked som helhed.
(428)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke fastslog specificitet vedrørende de præferentielle låneordninger, og Kommissionens analyse af specificitet er juridisk uholdbar, fordi den ikke fastslår, om beslutning nr. 40 omhandler projekter eller erhvervssektorer. Den kinesiske regering erklærede, at det forhold, at »beslutning nr. 40 omfatter en ekstremt bred vifte af økonomiske sektorer og erhvervsgrene, betyder, at dette dokument ikke eksplicit begrænser adgangen til det påståede subsidie til visse virksomheder, sådan som det skal påvises i henhold til WTO's praksis«. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. Hvad angår tilskyndede projekter, skal det erindres, at disse kun omfatter visse aktiviteter inden for et begrænset antal erhvervssektorer, og denne kategorisering, som kun omfatter en del af virksomhederne i Kina, kan således ikke betragtes som værende af generel karakter og ikke-specifik. Kommissionen betragtede dette som den mest naturlige fortolkning i mangel af andre forklaringer (og underbyggende dokumenter) af, hvordan den kinesiske regering præcist anvender begrebet »solcelleindustrien«, f.eks. i forbindelse med beslutning nr. 40 og retningslinjerne for den industrielle omstrukturering. Som forklaret i betragtning 102 hører solcelleindustrien også til den kategori af strategiske industrier, som er defineret i den 12. femårsplan, og har på dette grundlag adgang til præferentiel finansiering, hvilket klart fremgår af citaterne fra forskellige planlægningsdokumenter og politiske dokumenter og love i samme betragtning.
(429)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke har påvist, at der opnås en fordel gennem de præferentielle låneordninger, idet anvendelsen af den eksterne reference i forbindelse med konklusionen om fordele ikke var underbygget af Kommissionens konklusioner. Ifølge den kinesiske regering havde Kommissionen intet grundlag for at anvende BB-ratingen, da den ikke indeholdt dokumentation for, at BB-ratingen ville være mere pålidelig end andre ratingvurderinger (mindre fordrejet), og dens anvendelse »afspejler de utilladelige ugunstige tilbageslutninger draget i modstrid med artikel 12, stk. 7, i SCM-aftalen«. Denne påstand måtte afvises. På grund af fordrejningerne og udlånsbankernes manglende vurdering af kreditværdighed eller risikovurdering af stikprøveudvalgte eksporterende producenter kunne Kommissionen ikke have taget kreditvurderingen (hvis der overhovedet forelå en sådan) for alle de enkelte producenter for pålydende. BB-ratingen er i denne sammenhæng ikke en ugunstig tilbageslutning og er ikke ufavorabel for de eksporterende producenter, da den er den bedste ikke-investeringsrelaterede rating på markedet.
(430)
Klageren påstod, at Kommissionen burde have anvendt en mindre favorabel rating end BB til beregning af referencen for visse eksporterende producenter, som befandt sig i en særlig vanskelig situation. Kommissionen forklarede i betragtning 429, hvorfor den fandt BB-rating relevant (ikke-investeringsrelateret rating) til at afspejle de stikprøveudvalgte eksporterende producenters økonomiske situation i UP.
(431)
Klageren anmodede desuden om, at Kommissionen fremlagde beregningen af justeringerne for lån i kinesisk valuta. Kommissionen uddybede metoden i punkt 169 i dokumentet med fremlæggelsen af de endelige oplysninger (gengivet i betragtning 198). I tråd med metoden fra sagerne om coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale, justerede Kommissionen de kinesiske rentesatser ved at tilføje renteforskellen mellem de bedst ratede obligationer og BB-ratede obligationer, der blev handlet på markederne i UP.
(432)
En eksporterende producent påstod, at Kommissionen for at fastslå fordelen fra de præferentielle lån burde sammenligne lånesatserne for de »begunstigede« erhvervsgrene med lånesatserne for »ikke-begunstigede« erhvervsgrene. På baggrund af Kommissionens analyse af finansmarkedet (betragtning 181-185) måtte denne påstand afvises. I betragtning af de konstaterede fordrejninger blev rentesatserne på det kinesiske finansmarked fundet upålidelige.
(433)
Den kinesiske regering påstod desuden, at for lån i EUR og USD burde Kommissionen ikke anvende den eksterne reference, da et af de centrale elementer, som Kommissionen havde baseret sin fordrejningsanalyse på, nemlig den kinesiske nationalbanks begrænsninger for rentesatser, ikke findes for sådanne lån. Denne påstand måtte afvises. Den kinesiske nationalbanks begrænsninger for rentesatserne er blot et af de centrale elementer, som Kommissionen anvendte i sin analyse af det kinesiske finansmarked. Som forklaret i betragtning 180-185 er der en række andre fordrejninger, som hver især berettiger brugen af den eksterne reference også for lån i EUR og USD.
(434)
En række eksportører påstod sammen med den kinesiske regering, at aftalerne mellem eksportører og visse statsejede banker (»aftalerne« i dette afsnit), ikke svarer til kreditlinjer og ikke udgør et finansielt bidrag, fordi de ikke indeholder en forpligtelse for banken til at yde fremtidig finansiering på særlige betingelser. De henviste også til konklusionerne fra EC-Aircraft-panelet, hvori det anføres, at »en simpel mulighed« for, at regeringen kan overføre midler under overholdelse af en foruddefineret betingelse, ikke vil være nok til at påvise, at der foreligger et finansielt bidrag. De bemærkede, at panelets konklusion om, at kontraktuelle ordninger »i sig selv bør påberåbes og kunne overføre en fordel til modtageren, som er særskilt og uafhængig af den fordel, der måtte overføres ved eventuelle fremtidige overførsler«.
(435)
Hvad angår konklusionerne i EF-Aircraft-panelet, bemærker Kommissionen, at disse konklusioner ikke er udtømmende med hensyn til omfanget af kreditlinjer eller andre lignende aftaler og ikke binder Kommissionens fortolkning af grundforordningen i denne sag. Kommissionen er imidlertid ikke uenig med panelets konklusioner, men med den kinesiske regerings anvendelse af disse konklusioner i den foreliggende sag. Ifølge aftalerne skal de statsejede banker normalt yde lån op til det ønskede beløb, sommetider knyttet sammen med eventuelle forbedringer i den pågældende virksomheds resultater. Så på den ene side kan aftalerne indeholde mindre eksplicitte eller automatiske forpligtelser vedrørende vilkår og betingelser for fremtidige lån end aftaler, der omfatter visse former for kreditlinjeaftaler. De suppleres af og til af separate låne- eller kreditaftaler. Det skal imidlertid bemærkes, at lån i forbindelse med disse aftaler ofte gives på ens eller nærmest identiske betingelser. På den anden side indeholder aftalerne en række bestemmelser, som går langt ud over den normale sprogbrug i kreditlinjeaftaler, og som udgør oprettelsen af en garanteret støtte fra den pågældende bank. Kommissionen mener, at de skriftlige bestemmelser i aftalerne i denne sag ikke nødvendigvis er afgørende, idet »forpligtelser til« eller »tilsagn om« at overføre midler kan udtrykkes skriftlig eller mundtligt, og at deres eksistens bør fastlægges på grundlag af de samlede oplysninger i sagen.
(436)
På dette grundlag afhænger den nøjagtige karakter af de statsejede bankers forpligtelser eller tilsagn i henhold til aftalerne af:
a)
Aftaleteksten: Kommissionen bemærker, at bestemmelserne i de fleste vigtige aftaler, der omfatter store statsejede banker og især eksporterende producenter, i store træk er ens. Aftalen etablerer en tæt forbindelse mellem banken og eksportøren, hvad angår overførsel af midler. De fastlægger bestemmelser for overførsel af det nødvendige beløb, sommetider efter opfyldelsen af visse betingelser i forbindelse med resultater og kreditvurdering. Aftalerne giver virksomheden ret til »favorabel behandling«, når den ansøger om et lån, i forhold til virksomheder, der ikke har indgået sådanne aftaler. Nogle af de potentielle finansieringsbeløb er meget store i forhold til virksomhedernes årlige omsætning. De kreditbeløb, som blev stillet til rådighed for de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, tegnede sig for mere end 3 gange deres årlige omsætning. Endvidere skal banken ifølge aftalerne yde omfattende støtte til udviklingen af den pågældende virksomhed. Der henvises til »et langsigtet stabilt strategisk partnerskab« mellem banken og virksomheden, til at banken giver »prioritet« til virksomhedens vigtige byggeprojekter og tilbyder »langsigtet, stabil økonomisk støtte« til virksomheden »i forbindelse med erhvervelse af aktiver og omstrukturering, grundlæggende uddannelse i alle virksomhedens enheder, tekniske forbedringer, »Go Global-projektet« og anden virksomhed….« og bistår virksomheden med at »udarbejde en planlægning på mellemlang og lang sigt baseret på dens faglige fordele, institutionelle fordele og resultatmæssige fordele.« Det fremgår også af aftalerne, at de overholder national makroøkonomisk og industriel politik. Med den strategiske støtte og den »favorable behandling«, som ydes til virksomheden i henhold til aftalerne, er det yderst sandsynligt, at virksomheden automatisk vil være berettiget til at trække på lån som led i aftalerne.
b)
Långivernes karakter og målsætninger: Långiverne er statsejede banker, som ifølge undersøgelsen er offentlige organer, eller andre banker, som ifølge undersøgelsen har fået pålagt eller overdraget offentlige opgaver, og de fungerer således som den kinesiske regerings forlængede arm. Det er også konstateret, at de yder lån til langt under markedsrenten. Visse aftaler vedrører eksempelvis bankens »finansieringsfordel« og dens støtte til »højteknologiske virksomheder… hvis udvikling prioriteres af regeringen«.
c)
Regeringens holdning til låneren: Lånerne tilhører de strategiske vækstindustrier, jf. betragtning 102.
d)
Regeringens samarbejde i forbindelse med undersøgelsen: Udbyderne af kreditlinjer (statsejede banker og banker, som har fået pålagt eller overdraget offentlige opgaver) har ikke samarbejdet fuldt ud i forbindelse med undersøgelsen, og konklusionerne herom er blevet truffet på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.
e)
Markedets opfattelse af aftalerne: Virksomhederne synes at påskønne aftalerne som bevis for, at de har statens opbakning, og offentliggør konklusionerne af disse aftaler for at sende et positivt signal til markederne og potentielle investorer. Yingli Solar offentliggjorde f.eks. den 9. juli 2010 en pressemeddelelse om et »strategisk samarbejde« med CDB, hvorigennem CDB »agter at yde støtte til Yingli Group og dennes datterselskaber i form af kreditfaciliteter til et samlet maksimumbeløb af 36 mio. RMB«. Yingli's økonomidirektør udtalte, at »Denne aftale bragte de to parters samarbejde op på et nyt niveau, som vi håber vil sætte os i stand til at forfølge forretningsmuligheder, der kan styrke vores førerposition i solcelleindustrien.« Jinko Solar betegnede den 26. januar 2011 en kreditfacilitet på 50 mia. RMB fra Bank of China som en »strategisk samarbejdsaftale«, som i højere grad vil »styrke vores førerposition som producent af solenergiprodukter«. Det hed videre i pressemeddelelsen, at »Med den langsigtede økonomiske støtte fra BOC vil vi bestemt kunne opnå gode resultater i 2011 og opfylde vore langsigtede vækstmål.« Den 14. april 2010 meddeltes det, at Trina Solar havde til hensigt at udnytte en kreditaftale på 4,4 mia. dollar med CDB »med henblik på markedsekspansion«. Alle disse aftaler viser, at de pågældende eksporterende producenter ser aftalerne som en etableret og ikke usikker kilde til finansiering.
f)
Gennemførelse af aftalerne: De eksporterende producenter har trukket på talrige individuelle lån, dvs., at aftalerne førte til en egentlig overførsel af midler, sædvanligvis til langt under markedsrenten.
(437)
På grundlag af alle disse beviser konkluderes det, at aftalerne tilbydes af bankerne som led i en regeringsstrategi for at fremme solcelleindustrien og anses for at være af stor værdi for de pågældende eksportører, uanset om der faktisk overføres midler. Dette modsiger parternes argumenter om, at de reelt er uden værdi. Skønt aftalerne har karakter af normale kreditlinjer, går de ud over vilkårene for normale kreditlinjer og tager reelt form af strategiske partnerskaber mellem offentlige organer og virksomheder med henblik på at iværksætte regeringens politik. De fungerer i den forbindelse som en statslig støtte/garantimekanisme, som forbedrer de pågældende eksportørers markedsposition og sætter dem i stand til at udvide deres kapacitet og produktion med vished om, at de vil modtage den nødvendige finansiering. Uden denne støtte/garanti ville eksportørerne klart kunne opfattes af markedet som værende i en svagere position. Kreditlinjerne kan derfor betragtes som en potentiel overførsel af midler eller som en levering af finansielle tjenesteydelser. En så værdifuld »garanti« ville have en vis værdi på markedet og i det mindste omfatte betaling af betydelige gebyrer. På dette grundlag giver aftalerne også en fordel, som ifølge ordlyden i EC-Aircraft-panelet»er særskilt og uafhængig af den fordel, der måtte overføres ved eventuelle fremtidige overførsler«, bl.a. som følge af regeringens potentielle forpligtelse til at udbetale midlerne. Der er tale om mere end et vagt »løfte om at yde »billig« finansiering« (99), som tydeligvis stiller modtagerne i en »bedre position«, end hvis de ikke havde haft aftalerne.
(438)
Fordelens størrelse er blevet fastlagt på grundlag af de gebyrer, der opkræves for kreditlinjer, og som er blevet fremlagt af en af de eksporterende producenter i stikprøven. Denne kreditlinje blev ydet af en bank, hvis hovedkontor er etableret i en anden finansiel jurisdiktion end Kina, og den viser alle de elementer i kommercielle kreditlinjer, der findes på de globale finansmarkeder, og andre aftaler, som findes i den kommercielle sektor. Det skal også bemærkes, at denne kreditlinje ikke adskiller sig væsentligt med hensyn til betingelser fra de andre kommercielle kreditlinjer, som de stikprøveudvalgte eksporterende producenter udnyttede, hvor der blev opkrævet gebyrer, herunder kreditlinjer fra udenlandske banker. På baggrund af ovenstående analyse er dette en konservativ reference, da beviserne tyder på, at aftalerne i virkeligheden er mere værdifulde for virksomhederne som en selvstændig foranstaltning end en standardkreditlinje. Kommissionen fandt imidlertid, at de krævede gebyrer kunne fungere som en rimelig erstatning for dem, der i givet fald skulle betales inden for rammerne af kontrakterne.
(439)
Den kinesiske regering påstod desuden, at de banker, som gennemførte aftaler med eksportørerne i stikprøven, ikke er offentlige organer og heller ikke har fået pålagt eller overdraget offentlige funktioner af regeringen. Denne påstand måtte afvises. De involverede banker var de samme banker, som leverede præferentiel finansiering, og i betragtning 159-168 og 169-180 gav Kommissionen en detaljeret forklaring på, hvorfor de er offentlige organer, og/eller hvorfor de har fået pålagt eller overdraget offentlige funktioner af regeringen.
(440)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens påstand om, at kreditlinjer under normale markedsforhold er genstand for omfattende forpligtelses- og administrationsgebyrer, er ubegrundet, da sådanne gebyrer kun anvendes på »ved aftale bekræftede kreditlinjer«. Denne påstand måtte afvises. Som anført i ovenstående betragtning adskiller den kreditlinje, der blev anvendt som reference, sig ikke væsentligt i sine betingelser fra andre kommercielle kreditlinjer, som de eksporterende producenter i stikprøven opnåede, herunder fra banker uden for Kina. Desuden opkræver en af de banker, der har indgået flere sådanne aftaler med eksporterende producenter i stikprøven, tilsyneladende lige store gebyrer af sine kunder i udlandet (100).
(441)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke havde fremlagt beviser for sin konstatering af, at statslig levering af kreditlinjer (altså aftalerne) indgår i de præferentielle lån. Dette er ikke korrekt. Tilrådighedsstillelse af kreditlinjer indgår som en standarddel i den finansiering, som bankerne yder til virksomhederne, og aftalerne er særskilte foranstaltninger, der hører under kategorien for præferentielle lån. Den kinesiske regering giver, jf. betragtning 102, gennem en række planlægnings- og politiske dokumenter og love præferentiel finansiering til solcelleindustrien. Desuden er der blevet trukket på talrige lån i henhold til disse aftaler, hvilket tydeligt beviser, at de er en integreret del af den præferentielle finansiering til solcelleindustrien.
(442)
En eksporterende producent påstod, at tilrådighedsstillelse af kreditlinjer ikke er et specifikt subsidie. Denne påstand måtte afvises. Tilrådighedsstillelse af kreditlinjer er, jf. betragtning 441, en integreret del af de præferentielle lån, og analysen af specificitet i betragtning 191, 192, 209 og 428 finder således også anvendelse for tilrådighedsstillelse af kreditlinjer.
(443)
Ifølge klageren burde Kommissionen have fastsat en subsidiemargen for brug af eksportkøberkredit, da EXIM Bank nægtede at samarbejde. Kommissionen burde have anvendt oplysningerne i klagen og konklusionerne i det amerikanske dokument i den lignende sag om solceller. Denne påstand kan ikke accepteres. Kommissionen undersøgte påstandene i klagen, men der blev ikke fundet beviser for, at de stikprøveudvalgte eksporterende producenter havde fordel af disse foranstaltninger i UP. Det skal bemærkes, at undersøgelsesperioderne i den amerikanske undersøgelse og den foreliggende sag var forskellige.
3.5.3. Bemærkninger fra parterne vedrørende eksportgaranti og forsikring for grønne teknologier
(444)
Med hensyn til de dokumenter, som Kommissionen havde udbedt sig ved kontrolbesøget, jf. betragtning 220 og 221, påstod den kinesiske regering, at det ikke tydeligt fremgik, da Kommissionen anmodede om 840-planen, at Sinosures regnskaber for 2012 ikke var til rådighed på tidspunktet for kontrolbesøget, og at oplysningerne om virksomhederne i stikprøven var fortrolige, og at de relevante kontrakter under alle omstændigheder ikke opbevares på Sinosures hovedsæde. Kommissionen henviser til sine uddybninger i betragtning 219, 220 og 223, som omhandler alle disse argumenter. Med hensyn til 840-planen tilføjer Kommissionen, at den anmodede om alle relevante dokumenter vedrørende Sinosure og den påståede subsidieordning til fordel for eksportørerne i stikprøven, og at denne 840-plan er meget relevant for undersøgelsens resultater i lighed med alle andre de dokumenter, der er omhandlet i betragtning 236, hvilket også støttes af forklaringerne i betragtning 232. Hvad angår Sinosures regnskaber for 2012, anmodede Kommissionen om de foreløbige regnskaber, hvis regnskaberne for 2012 ikke var afsluttet, men Sinosure afviste også at fremlægge de foreløbige regnskaber for 2012.
(445)
Den kinesiske regering påstod desuden, at der ikke er nogen retlige eller faktuelle beviser til støtte for den konklusion, at solcelleindustrien er en »strategisk industri«, og at dette blot var en formodning. Kommissionen henviser til forklaringen i betragtning 231, og minder om, at dette punkt blev udtrykkeligt bekræftet af den kinesiske regering under kontrolbesøget. Med hensyn til den lignende påstand vedrørende 840-planen, 421-planen og foranstaltningerne til støtte for »strategiske vækstindustrier« og påstanden om, at planerne ikke skulle være retligt bindende, henviser Kommissionen til forklaringerne i betragtning 232-234. Kommissionen bemærker endvidere, at den kinesiske regering har forsømt at fremlægge disse dokumenter og drøfte dem med Kommissionen, og at der ikke er nogen dokumentation for, at Kommissionens konklusioner ikke er korrekte.
(446)
Den kinesiske regering og en stikprøveudvalgt eksportør hævder, at de rabatter og tilskud til betaling af eksportkreditforsikringspræmier, som ydes af de lokale myndigheder, er blevet ulovligt udlignet, idet det ikke er påvist, at de er subsidier i henhold til WTO's subsidieaftale. Kommissionen henviser til sin analyse af undersøgelsesresultaterne og især betragtning 239 og 247. Kommissionen bemærker endvidere, at disse rabatter og tilskud er uløseligt forbundne med eksportkreditforsikringsordningen, fordi deres tilbagebetaling er en følge af betalingen af præmien til Sinosure i henhold til den overordnede eksportkreditforsikringspolice. Sidst men ikke mindst hører disse rabatter også under anvendelsesområdet for den fælles bekendtgørelse [2004] nr. 368 fra MOFCOM og Sinosure, hvori det hedder, at »regionale og lokale myndigheder sammen gennemfører foranstaltninger til støtte for produkter, der indgår i fortegnelsen, og for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi med henblik på eksportkreditforsikring«.
(447)
Den kinesiske regering anfægtede også konklusionerne i forbindelse med punkt j) i bilag 1 i SCM-aftalen om, at Sinosures kortfristede eksportkreditforsikringsordning fungerede med præmiesatser, der er utilstrækkelige til at dække de langsigtede omkostninger og tab ved gennemførelsen af ordningen. Til støtte for denne påstand citerede den kinesiske regering retspraksis fra WTO-panelets konklusioner i US-Upland Cotton-sagen og fremlagde forklaringer på grundlag af forskellige data og argumenter fra Sinosures årsregnskaber. Den kinesiske regering satte også spørgsmålstegn ved Kommissionens henvisning til artikel 11 i Sinosures vedtægter og til en artikel fra advokatfirmaet Stewart Law. Kommissionen gentager alle sine argumenter fra betragtning 242-245 og minder om, at dens konklusioner er baseret på de bedste foreliggende oplysninger i sagen som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejde, som forhindrede Kommissionen i at få de relevante oplysninger, den havde anmodet om. Med henblik på sine konklusioner tog Kommissionen en række faktorer og oplysninger i sagen i betragtning, herunder Sinosures vedtægter og artiklen fra advokatfirmaet Stewart Law. Kommissionen finder, at selv om ingen af disse elementer i sig selv er afgørende, er disse og alle andre elementer relevante for Kommissionens analyse. Hvad angår praksis fra US-Upland Cotton-sagen, har Kommissionen fuldt ud taget hensyn hertil i sine konklusioner, og den kinesiske regerings henvisning til denne praksis er faktisk meget relevant.
(448)
Den kinesiske regering anfægter Kommissionens analyse i betragtning 245 og fremlægger en tabel med tal fra Sinosures resultatopgørelse fra de offentligt tilgængelige årsregnskaber for perioden 2006-2011 og konkluderer, at de modtagne præmier tydeligvis var højere end driftsomkostningerne til ordningen. For det første bemærker Kommissionen, at tabellen, som den kinesiske regering fremlagde, ikke i den relevante kolonne omfatter provision udbetalt af Sinosure, men kun driftsudgifter. For det andet viser tallene ubestrideligt, at nettopræmierne i de enkelte år fra 2006 til 2011, med 2010 som undtagelse, aldrig overstiger nettoforsikringsudbetalingerne plus driftsudgifter, selv uden hensyntagen til betaling af provision, som er udeladt af den kinesiske regering. Dette omfatter 2011, der delvis dækker undersøgelsesperioden, og tabet er betydeligt i nogle år (f.eks. 2008). For det tredje bemærker Kommissionen, at den kinesiske regering for 2010 har angivet et uforholdsmæssigt lavt beløb for udbetalte erstatninger (de indbetalte præmier er oplyst til at være 20 gange højere end det udbetalte erstatningsbeløb), hvilket ikke fremgår af årsregnskaberne for 2010. Dette beløb, som den kinesiske regering har oplyst for 2010, er baseret på omfattende efterfølgende justeringer vedrørende inddrivelse af fordringer og ændringer i udestående erstatningsreserver, som kun medtages i årsregnskaberne for 2011 med henvisning til 2010. Disse ændringer synes at være af ekstraordinær og unormal art og optræder kun i regnskaberne det følgende år. Kommissionen bemærker også, at for 2011 har den kinesiske regering i stedet indberettet de beløb, der var medtaget i årsregnskabet for 2011. Kommissionen konstaterer, at det er vanskeligt at forene efterfølgende justeringer med den faktiske situation, navnlig da den kinesiske regering og Sinosure ikke samarbejdede eller fremlagde yderligere forklaringer i løbet af undersøgelsen.
Ifølge US-Upland Cotton-sagen, som den kinesiske regering selv henviste til, vedrører referencen til »langtids« i punkt j) en tilstrækkelig varighed for at sikre en objektiv undersøgelse, som giver en grundig vurdering af programmet, og som forhindrer, at der lægges unødig vægt på enkeltstående eller atypiske oplysninger en given dag, måned, kvartal, halvår, år eller andre specifikke tidsperioder. Kommissionen anser perioden 2006-2011 som en tilstrækkeligt langsigtet periode at tage i betragtning, og Sinosure har haft tab hvert år i denne periode. Situationen for 2010 kan betragtes som enkeltstående eller atypisk, hvis man medregner de justerede tal i årsregnskabet for 2011, og er derfor af begrænset betydning, eller også skal de ordinære ujusterede tal i årsregnskabet for 2010 betragtes som relevante, hvilket viser, at resultatet er lige over breakeven. I betragtning af de betydelige tab i andre år bekræfter dette Kommissionens konklusioner om, at Sinosure generelt befandt sig i en situation med længerevarende tab i perioden 2006-2011. Selv hvis tallene fra 2010 blev taget i betragtning som repræsentative, er det et faktum, at Sinosure led tab i fem af de seks år fra 2006 til 2011. De øvrige tabeller og data, som den kinesiske regering fremlagde for at anfægte Kommissionens konklusioner på punkt j) i WTO's subsidieaftale, stemmer ikke overens med andre foreliggende oplysninger og/eller kan ikke kontrolleres; under alle omstændigheder kan de ikke i sig selv godtgøre, at Sinosures kortfristede eksportkreditforsikringsordning var i balance i perioden 2006-2011.
(449)
Hvad angår referencen for beregning af fordelen, mente den kinesiske regering, at oprettelsen af en udenlandsk reference ikke er forenelig med subsidieaftalen, men dog uden at fremlægge argumenter for denne påstand. Kommissionen henviser til sin forklaring i betragtning 245.
(450)
Den kinesiske regering og en stikprøveudvalgt samarbejdsvillig eksportør anfægtede den anvendte reference og påstod, at Kommissionen ikke har begrundet, hvorfor: i) præmieberegningen er baseret på data fra den amerikanske EXIM bank, ii) den har anvendt Italien som importland og ikke Tyskland, som er det største eksportmarked for den pågældende vare, iii) den har anvendt en periode på 120 dage og ikke 60 dage eller en endnu kortere periode, iv) den ikke har anvendt præmieberegning for direkte eksport men derimod for Financial Institution Buyer Credit (FIBC) Export Insurance. Med hensyn til i) henviser Kommissionen til betragtning 253. Hvad angår ii) mener Kommissionen, at Italien repræsenterer den rette balance mellem EU-landet med den laveste risiko og de EU-lande, der har størst risiko, og hvor der derfor opkræves præmier, og som også er markeder for den pågældende vare. I mangel af en specifik simulering baseret på en periode på 90 dage, som er til rådighed på EXIM Banks websted, finder Kommissionen med hensyn til iii), at varigheden på 120 dage er den mest hensigtsmæssige løsning til at repræsentere salgsbetingelserne i undersøgelsesperioden. Med hensyn til iv) var Kommissionen ikke i stand til at opnå en simulering til beregning af præmien for direkte eksport og vurderer, at denne reference afspejler den generelle risikosituation i importlandet.
(451)
En samarbejdsvillig eksportør i stikprøven hævder, at den har købt eksportkreditforsikring for nogle af virksomhedens eksporttransaktioner, men den har betalt regelmæssige forsikringspræmier og ikke nydt fordel af Green Express-ordningen eller nogen anden favorabel behandling som påstået i klagen. I mangel af beviser for denne påstand henviser Kommissionen til sine undersøgelsesresultater vedrørende dette program i afsnit 3.4.1.4 i denne forordning. Hvad angår »Green Express«, henviser Kommissionen til sine konklusioner i betragtning 240 og bemærker, at dette udgør et specifikt aspekt af Sinosure kortfristede kreditforsikringsordning, og at Kommissionens resultater ikke er begrænset til dette aspekt, men til ordningen som helhed.
3.5.4. Golden Sun-demonstrationsprogrammet.
(452)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at denne ordning yder tilskud til »distribuerede solcelleanlæg« og ikke til producenter/eksportører af den pågældende vare, og at de relevante kriterier i lovgivningen ikke vedrører producenter af moduler og celler. Den kinesiske regering påstår i den forbindelse, at den har fremlagt relevant dokumentation om programmet, og at den endda koordinerede med virksomhederne i stikprøven om at bevise denne påstand. Tre samarbejdsvillige eksportører i stikprøven påstår, at der er tale om et »brugersubsidie«, som ikke overfører en fordel til den pågældende vare, og at det derfor ikke er udligningsberettiget i henhold til grundforordningens artikel 1, stk. 1, og artikel 3, stk. 2, artikel VI:3 GATT 1994 og artikel 19.1 i WTO's subsidieaftale. Eksportørerne henviser til EU's afgørelse i sagen om Biodiesel fra USA (betragtning 97 i Kommissionens forordning (EF) nr. 194/2009, EUT L 67 af 12.3.2009, s. 50) og til WTO's praksis i sagen U.S.-Lead Bars (punkt 6.50, 6.53, 6.56 og 6.57 i panelrapporten), Canada-Measures Affecting the Export of Civilian Aircraft (pkt. 9.112 i panelrapporten), Brazil-Export Financing Programme for Aircraft (pkt. 7.24 i panelrapporten), og Canada-Measures Affecting the Export of Civilian Aircraft (pkt. 157 og 159 i appelorganets rapport).
(453)
Kommissionen henviser til undersøgelsesresultaterne og navnlig til betragtning 243-246 i denne forordning, som indeholder en udtømmende forklaring vedrørende ovenstående påstande, og bekræfter, at afgørelsen er i overensstemmelse med de relevante bestemmelser og med den retspraksis, som den kinesiske regering og de samarbejdsvillige stikprøveudvalgte eksportører har henvist til. Kommissionen bemærker igen, at tilskud under dette program er direkte knyttet til den pågældende vare, da støtteberettigede »distribuerede solcelleanlæg« specifikt omfatter levering af moduler og celler som en væsentlig del af projekterne, og forbindelsen mellem den statslige fordel og den pågældende vare er derfor direkte og uløselig. Som det fremgår af især betragtning 244 og 245, har undersøgelsen bekræftet, at den kinesiske regering har foretaget direkte udbetalinger til flere samarbejdsvillige eksportører i stikprøven (nemlig med henblik på installation af solpaneler til at generere elektricitet til eget behov, herunder i produktionsprocessen af den pågældende vare), der bl.a. anvender deres egne fremstillede solenergimoduler og celler. Det er endvidere blevet fastslået, at direkte udbetalinger til eksportørerne i deres egenskab af leverandører af den pågældende vare til tredjepartsprojektledere ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i den relevante lovgivning, og at den kinesiske regering har undladt at fremlægge bevismateriale, der kunne bringe situationen i orden (jf. navnlig betragtning 245 og 246).
Den kinesiske regerings og den samarbejdsvillige stikprøveudvalgte eksportørs begrænsede forklaring om, at direkte overførsel af midler, som er i modstrid med kinesisk lovgivning, var nødvendig, da projektlederen var i økonomiske vanskeligheder, og for at sikre, at tilskuddet kun blev anvendt til godkendte solcellesystemer, antyder kraftigt, at uden denne direkte overførsel fra regeringen ville den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør, som optrådte som leverandør, ikke have kunnet modtaget betaling for leveringen af den pågældende vare, og at regeringen ikke ville have været i stand til at sikre, at subsidiet blev anvendt til det påtænkte formål. I dette perspektiv og i mangel af yderligere beviser må disse betalinger betragtes som et direkte tilskud fra den kinesiske regering til producenten af den pågældende vare, som ellers ikke ville have modtaget nogen betaling for leveringen af den pågældende vare (ud fra den antagelse, at denne levering overhovedet fandt sted, da der ikke foreligger bevis herfor). På dette grundlag finder Kommissionen den kinesiske regerings og den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportørs påstande retligt ubegrundede.
(454)
Den kinesiske regering påstod desuden, at i de situationer, hvor fordelene fra programmet vedrørte levering af den pågældende vare til ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere, var Kommissionen forpligtet til at gennemføre en overførselsanalyse for at fastslå dette punkt, og henviste til WTO's afgørelse i sagen US-Softwood Lumber IV (pkt. 141 og 142 i appelorganets rapport). Kommissionen henviser til uddybningerne i betragtning 244-246 og betragtning 352 for at afvise denne påstand. Da den kinesiske regering og de interesserede parter desuden ikke samarbejdede, var Kommissionen ikke i stand til at gennemføre en overførselsanalyse. Der er således ikke tale om overførsel, og den nævnte WTO-praksis er irrelevant i denne situation, idet pengene blev betalt direkte til producenterne af den pågældende vare og var direkte knyttet til levering af bl.a. den pågældende vare. Da disse betalinger var tilskud, som ikke skulle betales tilbage, er der tale om et finansielt bidrag (en direkte overførsel af midler), og Kommissionen kan med rette antage, at de overfører en fordel til modtageren (producenterne), da der ikke forligger beviser om anden brug af de pågældende beløb. Hvis regeringen havde foretaget betalingerne under dette program til tredjepartsprojektledere, og hvis udstyret var blevet indkøbt til rimelig markedsværdi, ville de pågældende eksportører ikke have modtaget en fordel. Men i en situation, hvor betalingerne foretages til de eksporterende producenter, giver de beløb, som virksomhederne anvender til installation af solpaneler, en fordel, da de fritager dem fra omkostninger, som de ellers skulle have afholdt i denne forbindelse. Hvis den eksporterende producent ikke kan påvise, at en del af tilskuddet blev overført til tredjepartsbrugere, antages det ud fra de foreliggende faktiske oplysninger, at denne del af tilskuddet giver eksportøren en fordel i form af et generelt subsidie, som gavner virksomhedens generelle aktiviteter. Det er tilfældet her.
(455)
To stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportører påstår, at Golden Sun-programmet ikke er specifikt, da de relevante krav i den kinesiske lovgivning er objektive, og alle virksomheder, som opfylder dem, kan få fordel af programmet, og da alle virksomheder kan være støtteberettigede, uanset om de fremstiller den pågældende vare. Kommissionen henviser til konklusionen om specificitet i betragtning 247, som viser, at betingelserne og udvælgelseskriterierne ikke er objektive og ikke automatisk finder anvendelse. De relevante kriterier bekræfter, at programmet er begrænset til de få virksomheder, der kan opfylde dem, nemlig virksomheder med en væsentlig installeret kapacitet på mindst 300kWh og med aktiver på mindst 100 mio. RMB. Udvælgelseskriterierne henviser desuden til, at modtagervirksomhederne skal indgå i den lokale gennemførelsesplan for demonstrationsprojekter under Golden Sun, og undersøgelsen har fastslået, at optagelsen i disse lokale planer afhænger af de kompetente myndigheders skøn og ikke er baseret på gennemsigtige og objektive kriterier. Kommissionen tilføjer, at de støtteberettigede »distribuerede solcelleanlæg« er baseret på produktion og levering af solenergianlæg, som består af solcellemoduler og celler. I modsætning til de stikprøveudvalgte eksportørers påstande er denne ordning således specifik, da kun producenter af solcelleanlæg, eller med andre ord producenterne af den pågældende vare, i praksis er berettigede til fordele under dette program, enten direkte i deres egenskab af projektejere eller indirekte i deres påståede egenskab af leverandører af den pågældende vare til projektejere.
Det konkluderes derfor, og i betragtning af den kinesiske regerings manglende samarbejde og manglende fremlæggelse af alle de budgetdokumenter, som Kommissionen anmodede om (jf. betragtning 234-239), at dette program også faktisk er specifikt i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra c), da hovedsagelig producenter af den pågældende vare faktisk har fordel direkte eller indirekte af dette program. Subsidiet anvendes også af et begrænset antal virksomheder (producenter af den pågældende vare) eller anvendes overvejende eller i uforholdsmæssigt stort omfang af disse virksomheder, da de kun er en undergruppe af de potentielt mulige modtagere, men tilsyneladende modtager alle tilskuddene.
3.5.5. Ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
3.5.5.1. »Two Free/Three Half«-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital
(456)
Den kinesiske regering gentager sit argument om, at programmet for virksomheder med udenlandsk kapital, der var anført i klagen, blev ophævet i 2013. Kommissionen bemærker, at undersøgelsesperioden afsluttedes i god tid inden 2013, og at de fordele, der blev indrømmet i henhold til programmet i UP, dermed er udligningsberettigede. Dette bekræftes af undersøgelsen, der har konstateret fordele i UP under dette program for flere samarbejdsvillige eksportører i stikprøven. Fordelene under dette program fortsætter i fremtiden, selv om programmet blev ophævet i 2013.
(457)
Den kinesiske regering og en kinesisk samarbejdsvillig eksportør hævder endvidere, at variantordningen for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi ikke kan udlignes på grundlag af grundforordningens artikel 10, stk. 1, da den ikke var nævnt i klagen. Kommissionen henviser til sin detaljerede afvisning af dette argument i betragtning 286. Kommissionen minder endvidere om, at den kinesiske regering har besluttet ikke at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen af variantordningen. Ud over disse faktorer bemærker Kommissionen, at klagen nævner andre præferentielle ordninger vedrørende direkte skatter for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi ud over two free/three half-varianten for virksomheder med udenlandsk kapital (FIE'er) (afsnit 4.2.5.1 i klagen), dvs. enten afgiftslempelser for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi (afsnit 4.2.5.9 af klagen) eller den præferentielle skatteordning for FIE'er, der er anerkendt som højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi (afsnit 4.2.5.8 i klagen). Derfor kan dette program også anses for at have en meget tæt sammenhæng med det ene eller begge disse andre påståede skatteprogrammer, idet det vedrører en reduktion af den direkte skat og er specifikt rettet mod de samme støttemodtagere, altså højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi. Igen kunne den kinesiske regering ved at samarbejde have gjort det muligt for Kommissionen at foretage en grundig vurdering af alle de elementer, der vedrører sammenhængen med de programmer, der var anført i klagen, og udfylde eventuelle informationshuller i klagen, som er baseret på umiddelbare beviser, der var rimeligt tilgængelige for klageren. På grundlag af disse argumenter gentager Kommissionen, at udligningen af denne ordning er fuldt ud er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 10, stk. 1, da denne bestemmelse giver mulighed for at undersøge et »påstået subsidie« identificeret af klageren og ikke blot et specifikt program. I denne sag er det påståede subsidie, nemlig afkald på statens skatteindtægter for samme type modtagere, fælles for alle de pågældende programmer.
(458)
Med hensyn til beregningen af subsidiebeløbet har to samarbejdsvillige eksportører i stikprøven gjort gældende, at Kommissionen fejlagtigt har anvendt tallene for hele 2011 i den årlige selvangivelse på trods af det faktum, at UP dækker halvdelen af 2011 og halvdelen af 2012, og dette strider mod beregningsmetoden i afsnit E, litra a), nr. ii), i Kommissionens retningslinjer for beregningen af subsidiebeløbet i forbindelse med undersøgelser vedrørende udligningstold (EFT C 394 af 17.12.1998, s. 6). En af disse eksportører påstår endvidere, at da den fulde selvangivelse for 2012 ikke forelå på tidspunktet for kontrolbesøget, burde Kommissionen for 2012 havde baseret sin beregning på den kvartalsvise selvangivelse for første halvår 2012, som blev indsamlet ved kontrolbesøget og/eller resultatopgørelsen for 2012, og som viser, at virksomheden led tab.
(459)
Kommissionen henviser til betragtning 300 og gentager vigtigheden af, at beregningen af fordelen blev baseret på endelige reviderede skatteopgørelser for et bestemt skatteår. Kommissionen tilføjer, at den endelige selvangivelse for 2011 i løbet af UP gør eventuelle fordele, som fremgår af opgørelsen, endelige, hvilket yderligere understreger rigtigheden af Kommissionens metode. Kommissionen kan ikke basere sin beregning på kvartalsvise selvangivelser, da disse resultater afspejler den igangværende foreløbige situation på tidspunktet for indsendelsen og pr. definition ikke tager højde for den endelige konsoliderede finansielle situation for skatteåret. Målet med disse selvangivelser er at sikre regeringen likviditet, i fald der midlertidigt skal betales skatter, men de afspejler kun en delvis situation på tidspunktet for indsendelsen. Det kan let være tilfældet, at hvis virksomheden angiver en betydelig fortjeneste i de to sidste kvartaler af året, som mere end opvejer tabene i de første kvartaler, vil den præsentere en skattepligtig fortjeneste på den endelige selvangivelse. Selv om de foreløbige selvangivelser i 2012 giver en delvis indikation af eksportørens situation på tidspunktet for indgivelsen og forklarer, hvorfor Kommissionen indsamlede dem, er deres relevans derfor ikke absolut, da det ikke kan udelukkes, at situationen ved udgangen af skatteåret, som er angivet på den endelige selvangivelse, er ganske anderledes. Hvad angår resultatopgørelsen for 2012, bemærker Kommissionen, at det finansielle regnskabssystem ikke altid svarer til skatteregnskabet, og det kan være, at forpligtelsen til at indberette indtægter og tab med henblik på beskatning kan være meget forskellig fra indberetningsforpligtelser med hensyn til regnskabsaflæggelse. Der kan også være tilpasninger til skattemæssige formål, som ikke er afspejlet fuldt ud i de finansielle regnskaber. Alt i alt vil det forhold, at en virksomhed har tab i sine regnskaber, ikke nødvendigvis betyde, at der er den samme nedgang i den endelige selvangivelse. Ud fra disse argumenter bekræfter Kommissionen, at subsidieberegningen for direkte støtteordninger nødvendigvis må baseres på de endelige tal i de endelige reviderede skatteopgørelser og ikke på periodiske selvangivelser eller endelige eller midlertidige regnskaber.
3.5.5.2. Skattefradrag for FoU gennemført af FIE'er
(460)
Den kinesiske regering påstod, at den for første gang erfarer, at Kommissionen vil udligne et FoU-program, som ikke erstatter FoU-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital, som påstået i klagen. Den kinesiske regering bygger på lignende argumenter om den foregående ordning, jf. betragtning 457, og påstår, at udligningen af denne ordning er i strid med artikel 11 og 13 i WTO's subsidieaftale. Den kinesiske regering påstod endvidere, at FoU-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital blev afsluttet i 2008, og det nye FoU-program, som er medtaget i den nye kinesiske Enterprise Income Tax Law, ikke er et erstatningsprogram, da det ikke vedrører virksomheder med udenlandsk kapital, og det ikke forlanges, at FoU-udgifterne skal være 10 % højere end året før.
(461)
Kommissionen bemærker, at den kinesiske regering ikke fremlagde oplysninger om denne ordning i besvarelsen af spørgeskemaet og mangelskrivelsen, men at denne ordning allerede var blevet udlignet i forbindelse med tidligere undersøgelser (jf. betragtning 310). Kommissionen bemærker imidlertid også, at dette program blev drøftet under kontrolbesøget med den kinesiske regering, og at de relevante gennemførelsesbestemmelser blev indsamlet som bevis (en af eksportørerne i stikprøven havde også fremlagt disse bestemmelser). Den kinesiske regerings påstand om, at det var første gang, den hørte om den mulige udligning af dette program, er således ubegrundet, også i betragtning af, at flere samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, med hvilke den kinesiske regering koordinerede sin besvarelse, havde oplyst dette program i deres spørgeskemabesvarelser. Den kinesiske regering var ganske bekendt hermed, da den flere gange fik adgang til de ikkefortrolige sagsoplysninger. Resultaterne af undersøgelsen viser, at programmet er udligningsberettiget (betragtning 310-314). Kommissionen tilføjer, at dette program helt klart erstatter det foregående program for virksomheder med udenlandsk kapital, på grund af den tætte sammenhæng, som påvises ved skattefordelens form og størrelse (supplerende skattefradrag, som modregnes beskatningsgrundlaget), samme forhold og samme underliggende situation (støtteberettigede udgifter til FoU-aktiviteter) med kun små variationer. Disse små variationer blev bragt i overensstemmelse med reformen af den nye EIT-lovgivning i 2008, men det grundliggende indhold i programmet er fortsat det samme. Kommissionen henviser desuden til argumenterne om indledningskriterierne i betragtning 457.
(462)
Den kinesiske regering og en samarbejdsvillig eksportør i stikprøven hævder også, at dette program ikke er specifikt, idet Kommissionen ikke har godtgjort, at erhvervelse af certifikatet som højteknologisk virksomhed eller virksomhed med ny teknologi er forbeholdt visse virksomheder. Kommissionen henviser til uddybningen i betragtning 313 samt betragtning 321 og 325 om et andet skatteprogram for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi. Kommissionen tilføjer, at gennemførelsesbestemmelserne til dette program (se betragtning 321) yderligere bekræfter resultaterne om specificitet i forbindelse med højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi, da kun virksomheder i sektorer med støtte fra statslige politikker, som er støtteberettigede i henhold til de relevante offentlige kataloger og retningslinjer, er berettigede til det relevante certifikat. For eksempel kan kun virksomheder, der deltager i et FoU-projekt, som er opført under områder med højteknologi og ny teknologi under de væsentlige områder for statslig støtte og i Guidelines for Current Priorities for Development in Key Sectors of the Hi-Tech Industry of 2007 af NDRC, eller FoU-aktiviteter, der er omfattet af Statsrådets bekendtgørelse om gennemførelse af flere støttepolitikker til gennemførelse af statens mellem- og langsigtede videnskabelige og teknologiske udvikling (2006-2020), nr. 6 [2006], opnå dette certifikat. Det er derfor klart, at dette skatteprogram er begrænset til disse særlige virksomheder i de relevante sektorer og FoU-aktiviteter, som støttes af den kinesiske regering, herunder virksomheder i den tilskyndede solcelleindustri.
(463)
Med hensyn til beregningen af subsidiebeløbet har to samarbejdsvillige eksportører i stikprøven gjort gældende, at Kommissionen fejlagtigt har anvendt tallene fra deres årlige selvangivelse for 2011, hvorimod UP dækker halvdelen af 2011 og halvdelen af 2012, og at dette strider mod beregningsmetoden i afsnit E, litra a), nr. ii), i Kommissionens retningslinjer for beregningen af subsidiebeløbet i forbindelse med antisubsidieundersøgelsen i 1998. Kommissionen henviser til argumenterne i betragtning 459, som alle er relevante for at afvise påstanden om dette program. Kommissionen bemærker endvidere, at argumentet om et angiveligt skattemæssigt underskud i skatteåret 2012 har begrænset eller ingen relevans, idet skattefradrag kan fremføres med yderligere fem skatteår og modregnes i eventuelle skattepligtige indtægter i de fem efterfølgende år. Selv hvis Kommissionen skulle acceptere, at disse virksomheder havde skattemæssigt underskud i 2012, eller hvis den endelige reviderede selvangivelse for 2012 var tilgængelig og viste et skattemæssigt underskud (hvilket ikke er tilfældet her), ville Kommissionen stadigvæk tage hensyn til fordelene under dette program, da det ikke kunne udelukkes, at fordelene fra skattefradraget i 2012 ville blive anvendt, så snart virksomheden ville kunne indgive skattepligtig indkomst i et af de følgende fem skatteår.
3.5.5.3. Skattenedsættelse for virksomheder med højteknologi og ny teknologi inden for bestemte projekter
(464)
Den kinesiske regering og en samarbejdsvillig eksportør hævder, at dette program ikke er specifikt, at specificitetsanalysen ikke er baseret på faktiske oplysninger, og at kravene til at opnå status som virksomhed med højteknologi og ny teknologi bør betragtes som objektive kriterier eller betingelser for berettigelse til subsidier, og at berettigelsen til dette program er automatisk. Med hensyn til specificitetskonklusionen vedrørende begrænsningen af dette program og af FoU-skattefradrag også for virksomheder med højteknologi og ny teknologi henviser Kommissionen til sin forklaring i betragtning 321 og 325, og også til betragtning 462, der ligeledes gælder for dette program. Kommissionen gentager, at især ovennævnte gennemførelsesforanstaltninger og dokumenter viser, at anvendelsen af dette program og anerkendelsen som virksomhed med højteknologi og ny teknologi langt fra er åben for alle virksomheder og baseret på objektive kriterier, men tværtimod er begrænset til visse sektorer og virksomheder, som støttes af den kinesiske regering på grundlag af kriterier, der ikke synes at være objektive. Berettigelsen til fordele i henhold til dette program er heller ikke automatisk, men afhænger af udstedelsen af certifikatet for virksomheder med højteknologi eller ny teknologi, som tildeles efter en skønsmæssig procedure af de kompetente myndigheder og derfor ikke er automatisk.
(465)
En samarbejdsvillig eksportør hævder, at Kommissionen fejlagtigt beregnede subsidiefordelen af dette program, fordi den anvendte den reviderede selvangivelse 2011, hvorimod den kvartalsvise selvangivelse for 1. og 2. kvartal af 2012 var tilgængelige og blev indsamlet under kontrolbesøget, og at Kommissionen under alle omstændigheder kunne har anmodet om en kopi af den endelige årlige selvangivelse for 2012, så snart den forelå. Denne eksportør hævder også, at hvis selvangivelsen for 2011 benyttes til at beregne fordelen af subsidiet, bør virksomhedens omsætning i 2011 og ikke i UP anvendes. Kommissionen henviser til sin forklaring i betragtning 459. Kommissionen bemærker endvidere, at den i brevet forud for kontrolbesøget til de stikprøveudvalgte eksportører, herunder den pågældende eksportør, specifikt havde anmodet om den oprindelige fulde selvangivelse for de regnskabsår, der dækker UP, og de tre foregående år. Derfor kunne og skulle denne samarbejdende eksportør have indsendt 2012-opgørelsen, så snart den forelå, og Kommissionen bemærker, at den ikke har gjort det, selv da den for nylig sendte sine bemærkninger til de offentliggjorte oplysninger. Hvad angår påstanden om, at Kommissionen burde bruge omsætningen i 2011 til at beregne fordelen, bemærker Kommissionen, at fordelen fra skatteopgørelsen for 2011 anses for i rimelig grad at afspejle situationen i UP, især da skatteindbetalingen for 2011 skulle erlægges i UP (måned) og de endelige tal for 2012 ikke var til rådighed på tidspunktet for kontrolbesøget. Under alle omstændigheder kan Kommissionen ikke anvende forskellige nævnere til at måle forskellige subsidier, da procentangivelserne ellers ikke vil kunne sammenlignes og der ikke sikres konsekvens i beregningen. Kommissionen tilføjer afslutningsvis, at den ikke har de verificerede tal for omsætningen i 2011, men kun har kontrolleret omsætningstallene for UP.
3.5.6. Parternes bemærkninger vedrørende indrømmelse af brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag
(466)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke fastlagde specificitet i henhold til artikel 2, stk. 1 og 2, i SCM-aftalen, og at den heller ikke klart begrundede sin konstatering af specificitet med positiv dokumentation, som det bestemmes i artikel 2, stk. 4, i SCM-aftalen. Ifølge den kinesiske regering havde Kommissionen ikke fremlagt konkrete beviser for, at visse industrier tildeles brugsrettigheder til jord til fordelagtige priser, og retsgrundlaget for Kommissionens vurdering af, at sektoren for produktion af solceller og moduler indgår i disse industrier. En eksporterende producent fremsatte en lignende påstand. Disse påstande måtte afvises. Kommissionen nævnte i betragtning 364 eksempler på meddelelser om brugsrettigheder til jord, hvor de relevante myndigheder begrænsede de potentielle købere af jord til en fastsat pris til solcelleindustrien og fastsatte prisgrænser for brugsretten til jord, der blev købt af de eksporterende producenter i stikprøven. I mangel af andre oplysninger fra den kinesiske regering, som der var blevet anmodet om, og i betragtning af den offentlige støtte til solcelleindustrien og den skønsmæssige og uigennemsigtige karakter af tildelingen af brugsrettigheder til jord konkluderede Kommissionen, at der på grundlag af disse oplysninger var tale om specificitet.
(467)
Den kinesiske regering og adskillige eksporterende producenter hævdede, at den reference for brugsrettigheder til jord, som Kommissionen havde valgt, ikke er hensigtsmæssig. Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke gjorde sit bedste for at finde en reference, der nærmer sig de markedsbetingelser, der ville gælde uden fordrejning, jf. afgørelsen fra WTO-panelet i sagen US - Endelig antidumping- og udligningstold på visse varer fra Kina (101). Denne påstand måtte afvises. Kommissionen undersøgte nemlig de forskellige indikatorer nøje og sammenlignede Taiwan og Kina som helhed samt de enkelte berørte kinesiske provinser. Efter en sådan analyse anser Kommissionen Taiwan for en hensigtsmæssig reference som følge af de samlede oplysninger i sagen, dvs. i) det sammenlignelige niveau af økonomisk udvikling og den økonomiske struktur i Taiwan og størstedelen af de kinesiske provinser og byer, hvor de samarbejdsvillige eksporterende producenter er beliggende, ii) den fysiske nærhed mellem Kina og Taiwan, iii) den omfattende industrielle infrastruktur, som både Taiwan og disse kinesiske provinser har, iv) de stærke økonomiske bånd og den grænseoverskridende handel mellem Taiwan og Folkerepublikken Kina, v) den høje, sammenlignelige befolkningstæthed i de pågældende kinesiske provinser og i Taiwan, vi) sammenfaldet mellem typen af jord og transaktioner, der blev anvendt til udformning af den relevante reference i Taiwan, og de tilsvarende i Kina samt vii) de fælles demografiske, sproglige og kulturelle kendetegn i Taiwan og Folkerepublikken Kina. Desuden betragtes de fleste af de pågældende provinser som førsteklasses produktionsprovinser i Kina.
Selv om BNP pr. indbygger i Taiwan og disse kinesiske provinser ikke er identisk, er der i de senere år sket en markant vækst i BNP i disse kinesiske provinser og byer, dvs., at de er ved at indhente Taiwan. Desuden tyder de nyeste oplysninger på, at Kina som helhed og de pågældende provinser og byer har en langt højere vækstrate end Taiwan, hvilket betyder, at man hurtigt vil indhente Taiwan. Det er dog vigtigt at bemærke, at den nøjagtige sammenligning mellem BNP i et land uden markedsøkonomi (Kina) og BNP i en veletableret markedsøkonomi (Taiwan) ikke er en afgørende faktor, da et land uden markedsøkonomi ofte halter bagefter en fungerende markedsøkonomi for så vidt angår BNP. Mange andre faktorer såsom planlægningsregler og miljøpolitik kan desuden påvirke udbud og efterspørgsel i et industriland. Det egentlige spørgsmål er, hvad de »gældende markedsvilkår« for brugsrettigheder til jord i de pågældende kinesiske provinser ville være, hvis Kina havde en fungerende markedsøkonomi, og ud fra den foreliggende dokumentation konkluderes det, at de ville ligne vilkårene i Taiwan.
3.5.7. Andre bemærkninger
(468)
Klageren påstod, at Kommissionen burde fremlægge de supplerende subsidieordninger, som blev fundet i løbet af undersøgelsen, og fastlægge subsidiemargener for disse ordninger, som ikke fremgår af klagen. Det skal i den forbindelse bemærkes, at alle de subsidier, der opfyldte de retlige indledningskrav, blev undersøgt af Kommissionen.
(469)
Klageren påstod, at Kommissionen burde have fastlagt en subsidiemargen for levering af polysilicium mod utilstrækkeligt vederlag på grundlag af oplysningerne i klagen og konklusionerne i det amerikanske dokument i en lignende sag om solceller. Kommissionen undersøgte dette program og konkluderede på grundlag af oplysningerne fra de eksporterende producenter i stikprøven og den kinesiske regering, at der ikke var nogen fordel fra dette program i UP, hovedsagelig fordi importpriserne for polysilicium var lavere end de kinesiske leverandørers priser. Det skal bemærkes, at undersøgelsesperioden i den amerikanske undersøgelse og den foreliggende sag var forskellige.
(470)
Klageren påstod også, at Kommissionen burde have fastlagt en subsidiemargen for levering af elektricitet mod utilstrækkeligt vederlag. Denne påstand måtte afvises. Kommissionen fandt ikke tilstrækkeligt bevis for, at de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, med undtagelse af LDK, havde fordel af fordelagtig levering af elektricitet.
(471)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens beregningsmetode resulterede i »dobbelttælling i forbindelse med beregningen af antidumping- og antisubsidiemargenen«. Kommissionen burde ifølge den kinesiske regering have trukket den subsidiemargen, der blev beregnet for eksportkreditforsikringsordningen, fra dumpingmargenerne på det grundlag, at det er et eksportsubsidie. Den kinesiske regering påstod også, at Kommissionen burde havde trukket de subsidiemargener, der blev beregnet på grundlag af udenlandske referencer, fra dumpingmargenen. Regeringen argumenterede, at »en del af den dumping, der blev beregnet på grundlag af den normale værdi i et referenceland, faktisk er den samme subsidiering, der er blevet udlignet i den parallelle antisubsidieundersøgelse«. Ingen af påstandene ville have nogen indvirkning på niveauet af de deraf følgende foranstaltninger, da kombineret told i den foreliggende sag begrænses af skadesmargenen. Den kinesiske regering bekræftede også dette i sine bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger. Det blev derfor ikke fundet nødvendigt at behandle substansen af disse påstande.
3.6. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(472)
De udligningsberettigede subsidiebeløb i henhold til grundforordningens bestemmelser for de undersøgte virksomheder er fastsat i nedenstående tabel:
Eksporterende producent
Endelig subsidiemargen
Wuxi Suntech Power Co. Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co. Ltd.
Wuxi Sun-Shine Power Co. Ltd.
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd. Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd.
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd.
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd.
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd.
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd.
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd.
Changzhou Youze Technology Co. Ltd.
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd.
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd.
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd.
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd.
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd.
Shanghai Jinglong Solar Energy Technology Co. Ltd.
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd.
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd.
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd.
Under bagatelgrænsen
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
6,5 %
Andre samarbejdsvillige virksomheder (bilag 1)
6,4 %
Alle andre virksomheder
11,5 %
(473)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 3, udgør den samlede subsidiemargen for de samarbejdsvillige virksomheder, der ikke indgik i stikprøven, 6,4 %, hvilket beregnedes på grundlag af den vægtede gennemsnitlige subsidiemargen for de samarbejdsvillige virksomheder i stikprøven.
(474)
I betragtning af den høje samarbejdsgrad blandt kinesiske eksporterende producenter blev tolden for »alle andre virksomheder« fastsat til den højeste told, der skulle pålægges de virksomheder, der indgik i stikprøven eller havde samarbejdet i forbindelse med undersøgelsen. Tolden for »alle andre virksomheder« pålægges de virksomheder, som ikke samarbejdede i undersøgelsen.
4. SKADE
4.1. Definition af EU-erhvervsgren og EU-produktionen
(475)
Samme vare fremstilles af hen ved 215 producenter i Unionen. De udgør EU-erhvervsgrenen, jf. grundforordningens artikel 9, stk. 1, og betegnes herefter som »EU-erhvervsgrenen«. Institutionerne har efterprøvet de interesserede parters påstande om, at der var et større antal; efterprøvningen viste, at de påståede yderligere producenter i realiteten hovedsagelig var eksporterende producenter, deres forretningsmæssigt forbundne importører, distributører og installatører.
(476)
Alle foreliggende oplysninger vedrørende EU-erhvervsgrenen, herunder oplysninger i klagen, makroøkonomiske data fra Europressedienst, en uafhængig konsulentvirksomhed (»konsulenten«) og de verificerede spøgeskemabesvarelser fra EU-producenterne i stikprøven blev anvendt til at fastslå den samlede EU-produktion i UP, da der ikke forelå fyldestgørende offentlige oplysninger om produktionen. Da moduler og celler importeres til Unionen under toldpositioner, der dækker andre varer, der ikke er genstand for denne undersøgelse, og da de indberettede importmængder er i ton, kunne Eurostat ikke anvendes til at fastsætte importmængden og -værdien, som blev fastsat på grundlag af data fra konsulenten. Hvor det var muligt, blev oplysningerne fra konsulenten krydstjekket med andre offentligt tilgængelige kilder og med de verificerede spørgeskemabesvarelser.
(477)
På dette grundlag blev den samlede EU-produktion anslået til ca. 4 GW for moduler og 2 GW for celler i UP.
(478)
Der blev, jf. betragtning 21, udtaget ni EU-producenter til en stikprøve, der tegner sig for 18-21 % af den samlede EU-produktion af moduler og 17-24 % af den samlede EU-produktion af celler.
(479)
En række parter anfægtede, at data fra konsulenten blev brugt til at fastslå bl.a. EU-produktionen, EU-produktionskapaciteten og andre makroøkonomiske skadesindikatorer vedrørende EU-erhvervsgrenen og importoplysninger. Disse parter satte spørgsmålstegn ved, om konsulenten var uafhængig, og hævdede, at den pågældende var forbundet med klageren. De ønskede også at få uddybet, på hvilket grundlag Kommissionen havde udvalgt konsulenten, og satte spørgsmålstegn ved dennes ekspertise inden for indsamling af økonomiske data vedrørende solcellesektoren. Det blev i den forbindelse påstået, at Kommissionen burde have baseret sine konklusioner på data fra andre tilgængelige kilder, navnlig kendte forskningsinstitutter. Endelig henviste AFASE til bedste praksis for fremlæggelse af økonomisk dokumentation og dataindsamling i sager om anvendelsen af artikel 101 og 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og i fusionssager, som anfægtede troværdigheden af de oplysninger, der blev fremlagt af konsulenten.
(480)
Med hensyn til de påståede forbindelser mellem konsulenten og klageren fremlagde de relevante interesserede parter ingen dokumentation for, at der fandtes sådanne forbindelser. Tilsvarende blev der i forbindelse med undersøgelsen ikke fundet nogen dokumentation for en forbindelse, der går ud over et rent kommercielt samarbejde. Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod en interesseret part, at der var tegn på, at de umiddelbare beviser, som den klagende EU-erhvervsgrenen havde fremlagt i klagen, var baseret på data fra den samme konsulent. Selv om det anerkendes, at konklusionerne for visse indikatorer ganske rigtigt var de samme som oplysningerne i klagen, betyder dette ikke nødvendigvis, at de blev udarbejdet på grundlag af kun en kilde. Klagen indeholder de forskellige kilder, der blev anvendt i den forbindelse. Parternes påstande i den henseende måtte derfor afvises.
(481)
Kommissionen fandt det hensigtsmæssigt at gøre brug af denne rådgivning i forbindelse med den nuværende undersøgelse, da andre offentligt tilgængelige kilder ikke omfattede de nødvendige makroøkonomiske data for det samlede EU-marked samt importoplysninger. Før udvælgelsen af Europressedienst undersøgte Kommissionen de metoder, som konsulentfirmaet anvender til indsamling af de relevante data, samt konsulentens evne til at levere de nødvendige data separat for alle varetyper og for hele den betragtede periode.
(482)
Desuden blev de oplysninger, som konsulenten fremlagde i løbet af undersøgelsen, krydstjekket, når det var muligt, med andre tilgængelige kilder og blev bekræftet. I denne forbindelse bemærkes det, at der på markedet findes flere forskningsvirksomheder, som er specialiseret i indsamling af statistikker om solcellesektoren, og de oplyste tal er næsten aldrig ens. Dette skyldes, at det er vanskeligt at få præcise tal fra forskningsinstitutterne, og de indberettede markedsindikatorer for solcellesektoren vil altid være baseret på skøn, uafhængigt af, hvem der leverer disse tal. I denne forbindelse bestod Kommissionens krydskontrol i at sammenligne tendenserne i de oplysninger, der blev indsendt af konsulenten, med tendenserne i de samme data offentliggjort af andre forskningsvirksomheder, Kommissionens Fælles Forskningscenter (»JRC«) og EPIA om de samme emner, når dette var muligt. Der blev ikke fundet væsentlige forskelle som følge af krydskontrollen, og tendenserne i de indikatorer, der blev krydskontrolleret, var sammenlignelige. De foreløbige undersøgelsesresultater blev derfor ikke udelukkende baseret på oplysninger fra den eksterne konsulent, men også på Kommissionens egen analyse og vurdering af disse data. Som nævnt i betragtning 8 blev der efter indførelsen af de midlertidige antidumpingforanstaltninger aflagt kontrolbesøg hos konsulenten. Kommissionen gennemførte et kontrolbesøg hos konsulenten for at efterprøve pålideligheden af metoden og de fremlagte data. Kontrolbesøget blev gennemført som en opfølgning på Kommissionens krydstjek af oplysningerne og for at opnå større sikkerhed, hvad angår pålideligheden og kvaliteten af oplysningerne og den anvendte metode. Kontrolbesøget blev anset for hensigtsmæssigt i henhold til princippet om god forvaltningsskik, selv om disse data ikke blev indsendt af en interesseret part, men af en konsulent. Kommissionen har som følge heraf fået yderligere vished for pålideligheden af de data, der er tilvejebragt af konsulentfirmaet.
(483)
En part hævdede, at den metode, som Kommissionen anvendte til krydstjek, ikke var tilstrækkeligt detaljeret, og anmodede om, at de andre anvendte kilder til krydstjekningen blev oplyst. Denne part hævdede desuden, at den anvendte metode under alle omstændigheder var ugyldig, da kun tendenser i forskellige kilder blev sammenlignet og ikke absolutte værdier.
(484)
Hvad angår de andre kilder, der anvendtes til at krydstjekke konsulentens oplysninger, var der tale om rapporter fra JRC og EPIA om de samme emner. Hvad angår sammenligningen af data med andre kilder, skal det bemærkes, at de ikke kun viste lignende tendenser men også lignende størrelsesordener. Det blev derfor konkluderet, at den anvendte metode var hensigtsmæssig, og påstandene blev afvist.
(485)
Konsulentens hovedaktiviteter er indsamling af data vedrørende solcelleindustrien og udarbejdelse af en opdateret database over virksomheder, der er aktive på markedet for solceller. Disse data offentliggøres i specialiserede tidsskrifter om solenergi og anvendes også af individuelle virksomheder, for hvem konsulenten udfører specialiseret forskning. Databasen udvikles af Europressedienst og opdateres og offentliggøres regelmæssigt. Desuden har konsulenten flere års erfaring inden for sektoren. Konsulentens metode er mere præcist er at indsamle, krydstjekke og samle oplysninger ved hjælp af forskellige tilgængelige kilder på markedet. Til dette formål indsamler konsulenten data via standardspørgeskemaer, som sendes til de virksomheder, der er opført i databasen, eller pr. telefon, navnlig fra EU-producenterne, eller på specialiserede messer hos især producenter i tredjelande. Hvis oplysningerne ikke kan opnås gennem ovennævnte kanaler, kontrollerer Europressedienst regnskaberne fra virksomhederne i solcellesektoren eller samarbejder på løst grundlag med andre forskningsinstitutter med henblik på at indhente eller krydstjekke data. Det blev kontrolleret, at konsulenten anvendte disse kilder i sin daglige virksomhed. I lyset af ovennævnte blev det anset for hensigtsmæssigt at gøre brug af Europressediensts tjenester i forbindelse med undersøgelsen, og parternes påstande i denne henseende blev derfor afvist.
(486)
Med hensyn til vejledningen i bedste praksis for fremlæggelse af økonomisk dokumentation, som er udarbejdet af den kompetente tjenestegren i Kommissionen, skal følgende bemærkninger tages i betragtning. For det første er der tale om et dokument, som ikke kan forpligte Kommissionen, da det ikke er blevet vedtaget af kollegiet, men er offentliggjort af den kompetente tjenestegren med henblik på at give henstillinger til parterne om, hvordan økonomisk dokumentation skal fremlægges. Dokumentet om bedste praksis vedrører for det andet indsendelse af økonomiske analyser og data, der anvendes i konkurrenceundersøgelser i henhold til artikel 101 og 102 i TEUF og i fusionssager. De gældende regler, krav til beviser og Kommissionens beføjelser i konkurrencesager kan ikke sammenlignes med handelsbeskyttelsesundersøgelser, for hvilke der gælder et helt andet regelsæt.
(487)
Flere parter anfægtede den metode, som konsulentfirmaet anvender, og hævdede, at den ikke svarer til anerkendte videnskabelige standarder. Som nævnt i betragtning 481 blev metoden vurderet, og resultaterne blev krydstjekket og efterprøvet, og som følge heraf blev de anset for at være på linje med andre offentliggjorte data og derfor forholdsvis pålidelige. Særlige spørgsmål, der blev rejst af visse interesserede parter, blev løst ved fælles overenskomst og stillet til rådighed for interesserede parter i det åbne dossier i undersøgelsen.
(488)
CCCME påstod, at metoden til aggregering af data ikke var præciseret. Denne påstand blev afvist, da de relevante oplysninger blev stillet til rådighed for alle interesserede parter i undersøgelsen.
(489)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en række parter deres bekymringer med hensyn til Kommissionens valg af konsulent og om kvaliteten af de indsendte data. Det blev i den forbindelse påstået, at konsulentens data kan bestilles og købes på ad hoc-basis for at imødekomme de nærmere bestemt forespørgsler fra potentielle kunder og derfor ikke kan være objektive. Desuden anfægtede CCCME, at de data, som konsulenten indsamlede, kan betragtes som positivt bevismateriale i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, da disse data i stort omfang var baseret på antagelser og skøn. Det hævdedes endvidere, at de fremsendte oplysninger var utilstrækkeligt dokumenteret af oplysninger i sagsakterne, og at de ikke var af en positiv, saglig og kontrollerbar karakter.
(490)
Vedrørende disse påstande henvises der til betragtning 481-482, hvor der blev givet supplerende oplysninger om valget af konsulenten. Det skal desuden bemærkes, at Kommissionen engagerede konsulenten på grundlag af de bedste foreliggende oplysninger på det pågældende tidspunkt, og i fuld overensstemmelse med Kommissionens finansforordning, der finder anvendelse på proceduren. Ydermere mindes der om, at konsulentens evne til at fremlægge alle de nødvendige oplysninger rettidigt var af stor betydning, eftersom Kommissionen var forpligtet af lovbestemte frister for offentliggørelsen af de foreløbige resultater af den igangværende undersøgelse.
(491)
Hvad angår kvaliteten af de forelagte data og, hvorvidt de kan betragtes som positivt bevismateriale i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, jf. betragtning 482, blev konsulentens metodologi til indsamling af dataene undersøgt, og det blev vurderet, at den var af tilfredsstillende kvalitet. Som også nævnt i samme betragtning blev oplysningerne fra konsulenten, hvor det var muligt, krydstjekket med andre kilder og fundet rimeligt nøjagtige. Endelig skal det noteres, at konsulenten har en database, som opdateres regelmæssigt, uafhængigt af kundernes behov og forespørgsler. Samme database anvendes til at aggregere og levere statistikker om solcelleindustrien til forskellige kunder, og påstanden om, at disse data ikke var objektive, må derfor afvises.
(492)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en af de interesserede parter, at Kommissionen ikke havde fremlagt de kilder, de anvendte metoder og de virksomheder, som konsulenten samarbejdede med for at indsamle de makroøkonomiske data. En anden interesseret part gentog, at konsulentens metode såede tvivl om resultaternes nøjagtighed. Flere interesserede parter anmodede om yderligere oplysninger om den metode, der var benyttet af konsulenten, såsom de gennemsnitlige svarprocenter ved spørgeskemaer/interview, procentdelen af data, der er indsamlet via hver kanal, hvordan disse blev verificeret, de tilnærmede værdier/antagelser, der er anvendt til at generere oplysningerne, antallet af virksomheder, for hvilke der blev anvendt tilnærmede værdier, og i det mindste størrelsesordenen for antallet af arbejdstagere hos konsulenten.
(493)
Med hensyn til disse påstande bemærkes det, at Kommissionen efter indførelsen af de foreløbige foranstaltninger fremlagde konsulentfirmaets metode og kilder til indsamling af data for de interesserede parter og behandlede specifikke spørgsmål fra de interesserede parter i denne forbindelse efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner. De interesserede parters anmodninger om yderligere oplysninger Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anses for at være omfattet af de oplysninger, der blev gjort tilgængelige efter indførelsen af midlertidig told, i det omfang fortrolighedsbegrænsningerne tillod det. Det fremhæves endvidere, at Kommissionen under kontrolbesøget undersøgte, hvordan dataene er blevet indsamlet og aggregeret af konsulenten, og de relevante underliggende forudsætninger for at aggregere oplysningerne. Kontrolresultaterne var tilfredsstillende, og Kommissionen blev forsikret om rimeligheden af de underliggende forudsætninger og om kvaliteten af de oplysninger, der er afgivet af konsulenten. Parterne anfægtede desuden ikke oplysningerne som sådan.
(494)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anmodede en anden part om præciseringer med hensyn til antallet af EU-producenter, som konsulenten inddrog i forbindelse med sin indsamling af oplysninger, og sammenfaldet mellem disse og de omkring 215 EU-producenter, som Kommissionen var bekendt med. I denne henseende præciseres det, at de EU-producenter, som konsulenten tog i betragtning, stort set er de samme som dem, der var kendt for at udgøre EU-erhvervsgrenen i denne undersøgelse, jf. betragtning 475.
(495)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en part, at Kommissionen har foretaget en inkonsekvent analyse af skaden, eftersom den blev foretaget separat for moduler og celler, mens beregningerne af skades- og subsidiemargenen blevet fastlagt som et vejet gennemsnit for moduler og celler tilsammen. I denne henseende skal det bemærkes, at selv om indikatorerne blev anført særskilt for hver varetype, vedrører konklusionerne for hver indikator den undersøgte vare som helhed. Det skal desuden erindres, at moduler og celler er en og samme vare, og subsidie- og skadesmargenerne blev derfor fastlagt på dette grundlag. Påstanden blev derfor afvist.
(496)
Endelig påstod en anden part, at beregningen af værdierne af de makroøkonomiske indikatorer i UP fejlagtigt var baseret på et simpelt gennemsnit for 2011 og 2012, da en sådan metode ikke kunne være objektiv og ikke ville føre til resultater, som afspejler virkeligheden i UP. Det præciseres, at et simpelt gennemsnit af dataene kun blev anvendt i de tilfælde, hvor der var en ensartet tendens i de pågældende perioder. Hvor tendenserne var forskellige, blev metoden tilpasset tilsvarende ved at tage de reelle markedsforhold i betragtning. Den pågældende part uddybede ikke, i hvilket omfang resultaterne af den anvendte metode ikke afspejlede de reelle markedsforhold. Disse påstande blev derfor afvist.
4.2. Fastlæggelse af det relevante EU-marked
(497)
Dele af EU-erhvervsgrenen er vertikalt integrerede, og en væsentlig del af EU-erhvervsgrenens produktion er beregnet til bunden anvendelse, særlig produktion af celler.
(498)
For at afgøre, om EU-erhvervsgrenen havde lidt væsentlig skade og fastlægge forbruget samt andre økonomiske indikatorer, blev det undersøgt, om og i hvilket omfang den efterfølgende anvendelse af EU-erhvervsgrenens produktion af samme vare (»bunden anvendelse«) skulle tages i betragtning.
(499)
For at få et så fuldstændigt billede af EU-erhvervsgrenens situation som muligt blev der indhentet og analyseret oplysninger om alle aktiviteter i forbindelse med samme vare, og det blev fastslået, om produktionen var bestemt til bunden anvendelse eller det frie marked.
(500)
Det blev konkluderet, at følgende økonomiske indikatorer for EU-erhvervsgrenen skulle undersøges i forhold til den samlede aktivitet (inkl. EU-erhvervsgrenens bundne anvendelse): forbrug, salgsmængde, produktion, produktionskapacitet, kapacitetsudnyttelse, vækst, investeringer, lagerbeholdning, beskæftigelse, produktivitet, likviditet, investeringsafkast, evnen til at rejse kapital og de udligningsberettigede subsidiers størrelse. Undersøgelsen viste, at disse indikatorer med rimelighed kunne undersøges for hele aktiviteten, da produktionen til bunden anvendelse ligeledes blev påvirket af konkurrencen fra importen fra det pågældende land. Herefter benævnes det bundne og det frie marked tilsammen som »det samlede marked«.
(501)
Hvad angår rentabiliteten, fokuserede analysen på det frie marked, da priserne på det bundne marked ikke altid afspejlede markedspriserne og ikke havde en indvirkning på denne indikator.
(502)
En række parter hævdede, at skaden burde have været vurderet separat for det bundne og det frie marked. En part fremførte, at data vedrørende celler bestemt til bunden anvendelse burde have været udelukket fra skadesvurderingen, da de ikke blev påvirket af den subsidierede import.
(503)
Undersøgelsen har vist, at vertikalt integrerede EU-producenter var tvunget til at importere subsidierede varer (celler) og til at indstille produktionen af disse varer til omkostninger, der lå over importprisen, som følge af pristrykket fra den subsidierede import. Endvidere viste undersøgelsen også, at det frie marked og det bundne marked udviste de samme pristendenser, hvilket også viste, at de var påvirket i samme omfang af den pågældende import.
(504)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en række parter, at Kommissionen havde undladt at foretage en passende og velunderbygget analyse af det bundne marked og heller ikke havde begrundet, hvorfor en særskilt analyse ikke var blevet gennemført. En part påstod, at der ikke var blevet fremlagt oplysninger om omfanget af EU-produktionen bestemt til bunden anvendelse. Det blev desuden påstået, at betragtning 106 i forordningen om midlertidig antidumpingtold, hvori det konkluderes, at priserne på det bundne marked ikke altid afspejler markedspriserne, var i modstrid med konklusionerne i betragtning 503 om, at det frie marked og det bundne marked udviste lignende pristendenser.
(505)
Det skal først bemærkes, at betragtning 105 i forordningen om midlertidig antidumpingtold indeholder begrundelser for, hvorfor det fandtes passende at undersøge skadesindikatorerne (undtagen rentabiliteten) i forhold til den samlede aktivitet i EU-erhvervsgrenen, herunder den bundne anvendelse. I denne forbindelse mindes der om, jf. samme betragtning, at undersøgelsen viste, at produktionen til det bundne marked også blev påvirket af konkurrence fra importen fra Kina, hvilket som sådan ikke er blevet anfægtet af de interesserede parter. Påstanden om, at der ikke blev givet forklaringer på, hvorfor der ikke blev foretaget en separat analyse, blev derfor afvist. Ligeledes følger det også af denne konklusion, at det også måtte afvises, at en sådan separat analyse af det bundne marked burde have fundet sted.
(506)
På grundlag af ovenstående blev betydningen af EU-produktionen til bunden anvendelse ikke betragtet som et væsentligt element, og det skal dernæst bemærkes, at EU-produktionen af celler til bunden anvendelse tegnede sig for ca. halvdelen af den samlede produktion i UP. Endelig skal det præciseres, at det forhold, at priserne på det bundne marked ikke afspejler priserne på det frie marked, ikke nødvendigvis modsiger det forhold, at begge priser fulgte samme tendenser, da de stadig kan være på forskellige niveauer, eller prisudsvingene kan være højere eller lavere og dermed give et anderledes billede. Ud fra ovenstående blev påstandene vedrørende det bundne marked afvist.
(507)
De pågældende parter fremlagde ikke nogen oplysninger, som kunne have ændret denne konklusion. Påstandene i denne henseende blev derfor afvist.
4.3. EU-forbruget
(508)
EU-forbruget omfattede den samlede importmængde af den pågældende vare og den samlede salgsmængde af samme vare i Unionen, herunder salget til bunden anvendelse. Der forelå ikke fuldstændige data for EU-erhvervsgrenens samlede salg på EU-markedet. Desuden blev importen til Unionen registreret under toldpositioner, der omfatter andre varer, der ikke er genstand for denne undersøgelse, og de af Eurostat registrerede importmængder var angivet i ton. Eurostat kunne derfor ikke anvendes til at fastslå importmængderne og -værdierne. EU-forbruget blev derfor baseret på data fra konsulenten, som omtalt ovenfor, og krydstjekket med offentlige kilder såsom markedsundersøgelser og offentligt tilgængelige undersøgelser og med de verificerede spørgeskemabesvarelser.
(509)
EU-forbruget udviklede sig som følger:
Tabel 1- a
EU-forbruget af moduler (i MW)
2009
2010
2011
UP
Det samlede marked
5 465
12 198
19 878
17 538
Indeks (2009 = 100)
100
223
364
321
Kilde: Europressedienst
Tabel 1-b
EU-forbruget af celler (i MW)
2009
2010
2011
UP
Det samlede marked
2 155
3 327
4 315
4 021
Indeks (2009 = 100)
100
154
200
187
Kilde: Europressedienst
(510)
I den betragtede periode steg det samlede EU-forbrug med 221 % for moduler og 87 % for solceller mellem 2009 og UP, men faldt i UP sammenlignet med 2011. Generelt set steg EU-forbruget af den undersøgte vare betydeligt i forhold til niveauet i 2009.
(511)
En interesseret part påstod, at oplysningerne vedrørende EU-forbruget af den undersøgte vare varierer betydeligt, afhængigt af kilden. Denne part påstod, at pålidelige data kun kan fastsættes på grundlag af oplysninger indhentet fra specialiserede institutioner eller forskningscentre. I lyset af forklaringerne og konklusionerne i betragtning 481-483 vedrørende pålideligheden af de data, der er tilvejebragt af konsulentfirmaet og anvendt i undersøgelsen, blev dette argument afvist.
(512)
Den samme part hævdede, at EU-forbruget ikke bør fastlægges ved en simpel sammenlægning af den tilgængelige produktionskapacitet for moduler i Unionen, og at forbruget af moduler til EU-erhvervsgrenens egne projekter snarere burde trækkes fra. Dette argument blev afvist, da forbruget af moduler blev fastsat på grundlag af den nyinstallerede kapacitet i Unionen. Dette er almindelig praksis ved fastsættelsen af forbruget af moduler. For celler blev forbruget fastsat på grundlag af Unionens produktion af moduler.
(513)
En anden part påstod, at den metode, der er beskrevet af konsulenten, erkender, at det er vanskeligt at fastlægge pålidelige forbrugstal. Det blev desuden påstået, at EU-erhvervsgrenens importdata og eksportsalg enten blev baseret på uverificerbare overslag eller ufuldstændige data, og at Kommissionens krydstjek ikke var tilstrækkelige til at føre til konklusionerne om, at disse data faktisk var pålidelige og nøjagtige.
(514)
Som allerede nævnt i betragtning 481-482 undersøgte Kommissionen kvaliteten af dataene og de metoder, der er anvendt til at indsamle dem, under et kontrolbesøg, på grundlag af hvilket det blev konkluderet, at de anvendte metoder er hensigtsmæssige og resultaterne nøjagtige og forholdsvis pålidelige. Påstanden blev derfor afvist.
4.4. Import fra det pågældende land
4.4.1. Mængde og markedsandel for importen fra det pågældende land
(515)
Importen til Unionen fra det pågældende land udviklede sig som vist i nedenstående tabeller. Tallene er indekstal eller angivet i intervaller af hensyn til fortroligheden. Dette skyldes, at importen fra den eksporterende producent, for hvilken der ikke konstateredes subsidier, jf. betragtning 472, er fratrukket den samlede import fra Kina.
Tabel 2-a
Importen af moduler fra Kina (i MW)
2009
2010
2011
UP
Importmængde fra Kina
Indeks (2009 = 100)
100
251
462
408
Markedsandel af det samlede marked
60-65 %
68-73 %
75-80 %
78-83 %
Kilde: Europressedienst
Tabel 2-b
Importen af celler fra Kina (i MW)
2009
2010
2011
UP
Importmængde fra Kina
Indeks (2009 = 100)
100
273
491
506
Markedsandel af det samlede marked
5-10 %
12-17 %
17-22 %
22-27 %
Kilde: Europressedienst
(516)
I den betragtede periode steg importmængden til Unionen fra det pågældende land betydeligt, nemlig med ca. 300 % for moduler og over 400 % for celler. Dette førte til en væsentlig stigning i markedsandelene for importen fra det pågældende land til Unionen. Mere præcist steg markedsandelene for importen fra det pågældende land fra [60-65 %] til [78-83 %] for moduler og fra [5-10 %] til [22-27 %] for celler. Overordnet set steg importen af den pågældende vare fra Kina væsentligt både i mængder og markedsandele mellem 2009 og UP.
(517)
Det skal bemærkes, at stigningen i importen fra det pågældende land var meget større end stigningen i EU-forbruget af den pågældende vare. De eksporterende producenter var således i stand til at udnytte det stigende forbrug i Unionen, og deres stilling på markedet blev stærkere som følge af store markedsandele.
(518)
En interesseret part påstod, at oplysningerne vedrørende importmængden af den undersøgte vare varierer betydeligt, afhængigt af kilden. Denne part påstod, at pålidelige data kun kan fastsættes på grundlag af oplysninger indhentet fra specialiserede institutioner eller forskningscentre. I lyset af forklaringerne og konklusionerne i betragtning 481-483 vedrørende pålideligheden af de data, der er anvendt i undersøgelsen, blev dette argument afvist.
(519)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede en interesseret part metoden til fastsættelse af den samlede importværdi fra Kina med den begrundelse, at den havde været baseret på transaktioner foretaget på cif-niveau ufortoldet, og at det derfor er tvivlsomt, om disse transaktioner havde været bestemt til EU-forbruget. Det præciseres vedrørende denne påstand, at den samlede importværdi fra Kina ifølge konsulentens oplysninger ikke havde været anvendt i konklusionerne, og at kun importmængderne og importpriserne blev fastlagt i løbet af undersøgelsen. Da metoden til at fastlægge importpriserne ikke blev anfægtet som sådan af den pågældende interesserede part, henvises der til konklusionerne i betragtning 520-528. Ovenstående påstand blev derfor afvist.
4.4.2. Importpriser og prisunderbud
(520)
De gennemsnitlige importpriser til Unionen fra det pågældende land udviklede sig således:
Tabel 3-a
Importpris for moduler fra Kina (i EUR/kW)
2009
2010
2011
UP
Importpriser
2 100
1 660
1 350
764
Indeks (2009 = 100)
100
79
64
36
Kilde: Europressedienst og verificerede besvarelser af stikprøvespørgeskemaet
Tabel 3-b
Importpris for celler fra Kina (i EUR/kW)
2009
2010
2011
UP
Importpriser
890
650
620
516
Indeks (2009 = 100)
100
73
70
58
Kilde: Europressedienst og verificerede spørgeskemabesvarelser
(521)
Den gennemsnitlige importpris fra Kina faldt betydeligt i den betragtede periode for moduler og celler. For moduler faldt den gennemsnitlige importpris med 64 % fra 2 100 EUR/kW i 2009 til 764 EUR/kW i UP. Ligeledes faldt den gennemsnitlige importpris på celler fra Kina med 42 % fra 890 EUR/kW til 516 EUR/kW.
(522)
Generelt set faldt prisen på den pågældende vare betydeligt mellem 2009 og UP.
(523)
En samarbejdsvillig ikke forretningsmæssigt forbundet importør påstod, at importpriserne skulle have været fastsat på grundlag af virksomhedens import af den pågældende vare til Unionen, som importøren havde anført i forbindelse med undersøgelsen. De oplysninger, som importøren fremlagde i forbindelse med undersøgelsen, repræsenterede dog kun en brøkdel af den samlede import til EU, og der kunne ikke på dette grundlag drages nogen anvendelige konklusioner om den gennemsnitlige importpris for al import fra Kina i hele den betragtede periode, der dækker flere år. Derfor blev denne påstand afvist.
(524)
En anden part hævdede, at der ikke blev gjort rede for metoden til fastsættelse af priserne, navnlig for, hvordan data fra forskellige kilder var blevet fusioneret og afstemt. Det blev desuden påstået, at importomkostningerne burde have været baseret på verificerede oplysninger indsamlet under undersøgelsen, snarere end på skøn.
(525)
Det vurderes, at den metode, der blev fremlagt for de interesserede parter, er tilstrækkeligt fyldestgørende til at forstå, hvordan tallene blev fastlagt. Hvad angår importomkostningerne, præciseres det, at der blev foretaget en justering af kontantpriserne for at komme frem til cif-priserne. Det foretagne skøn blev bekræftet med data indsamlet under undersøgelsen.
(526)
For at fastslå prisunderbuddet i UP blev de vægtede gennemsnitlige priser for hver varetype, som EU-producenterne i stikprøven solgte til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder på EU-markedet, justeret til ab fabrik, sammenlignet med de tilsvarende vægtede gennemsnitlige priser pr. varetype for import fra de samarbejdsvillige kinesiske eksporterende producenter ved salg til den første uafhængige kunde på EU-markedet, som blev fastsat på cif-basis med passende justeringer for omkostninger efter importen, nemlig omkostninger for toldklarering, håndtering og lastning. De gennemsnitlige omkostninger efter importen fra de importører af moduler, der indgik i stikprøven, blev anvendt.
(527)
Prissammenligningen blev foretaget for de enkelte varetyper for transaktioner i samme handelsled efter passende justering og med fradrag af eventuelle nedslag og rabatter. Resultatet af sammenligningen udtrykt i procent af omsætningen i UP hos EU-producenterne i stikprøven viste vejede gennemsnitlige underbudsmargener på [19,8-37,5 %] for moduler og [12,6-53,8 %] for celler og [19,8-37,5 %] for den pågældende vare overordnet set.
(528)
Det skal bemærkes, at for en af de eksporterende producenter i stikprøven blev det beregnede prisunderbud for celler negativt. Men da de eksporterede mængder ikke var betydelige, kan dette ikke betragtes som repræsentativt. Hertil kommer, at en anden eksporterende producent, der indgik i stikprøven, anfægtede kilden til justeringen for monoceller til multiceller, uden dog at dokumentere denne påstand. Den specifikke justering blev nemlig ikke anfægtet af den eksporterende producent, og virksomheden har heller ikke tilvejebragt nye elementer eller bevismateriale, hvorfor påstanden blev afvist.
4.5. EU-erhvervsgrenens økonomiske situation
4.5.1. Baggrund
(529)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 4, undersøgte Kommissionen alle relevante økonomiske faktorer og forhold, der har indflydelse på EU-erhvervsgrenens situation. Der blev, jf. betragtning 14-22, anvendt stikprøveudtagning i undersøgelsen af den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen.
(530)
Med henblik på skadesanalysen skelnede Kommissionen mellem makroøkonomiske og mikroøkonomiske skadesindikatorer. Kommissionen analyserede de makroøkonomiske indikatorer for den betragtede periode på grundlag af data fra den uafhængige konsulent, som blev, hvor det var muligt, krydstjekket med andre tilgængelige kilder og oplysninger fra de stikprøveudvalgte EU-producenters efterprøvede besvarelser af spørgeskemaet. Kommissionen analyserede de mikroøkonomiske indikatorer på grundlag af de verificerede spørgeskemabesvarelser fra EU-producenterne i stikprøven.
(531)
Med henblik på denne undersøgelse blev følgende makroøkonomiske indikatorer analyseret på grundlag af oplysninger vedrørende samtlige producenter af samme vare i Unionen: produktion, produktionskapacitet, kapacitetsudnyttelse, salgsmængde, markedsandel, vækst, beskæftigelse, produktivitet, de udligningsberettigede subsidiers omfang og genrejsning efter tidligere subsidiering eller dumping.
(532)
Følgende mikroøkonomiske indikatorer blev vurderet ud fra oplysninger vedrørende de stikprøveudvalgte producenter af samme vare i Unionen: gennemsnitlige enhedspriser, enhedsomkostninger, arbejdskraftomkostninger, lagerbeholdninger, rentabilitet, likviditet, investeringer, investeringsafkast og evne til at rejse kapital.
(533)
En interesseret part påstod, at markedsvilkårene for den pågældende vare er forskellige i de enkelte medlemsstater, og at skadesanalysen derfor burde foretages for hver enkelt medlemsstat separat. Denne påstand blev ikke begrundet. Desuden viste undersøgelsen ingen særlige omstændigheder, der kunne berettige en skadesanalyse pr. medlemsstat. Påstanden blev derfor afvist.
(534)
En række parter satte spørgsmålstegn ved den generelle pålidelighed af de makroøkonomiske skadesindikatorer, der anvendtes af Kommissionen i forbindelse med denne undersøgelse. De påstod, at de tendenser, der blev konstateret i forbindelse med en række af disse indikatorer, afveg fra udviklingen i de samme indikatorer, der er fastsat for EU-producenterne i stikprøven. Særligt blev der henvist til produktion, produktivitet, salg, gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger og beskæftigelse i Unionen.
(535)
De makroøkonomiske indikatorer blev fastslået for alle producenter i Unionen. Hvis de samme data udarbejdes for individuelle EU-producenter eller en gruppe af EU-producenter (dvs. de EU-producenter, der indgik i stikprøven), er tendenserne ikke nødvendigvis de samme, f.eks. tages vægten af hver betragtet virksomhed ikke i betragtning i sådanne sammenligninger. Derfor er resultaterne af en sammenligning af de makroøkonomiske indikatorer for alle EU-producenter og for de EU-producenter, der indgik i stikprøven, ikke nødvendigvis relevante og fører ikke til en konklusion om, hvorvidt det ene eller det andet sæt data er upålidelige. Når man sammenligner udviklingen i de makroøkonomiske indikatorer for EU-erhvervsgrenen med de samme konsoliderede indikatorer for EU-producenterne i stikprøven, kan der under alle omstændigheder konstateres forskelle i tendenserne for flere indikatorers vedkommende, f.eks. EU-erhvervsgrenens produktion, produktionskapacitet, salgsmængde, beskæftigelse og produktivitet mellem 2011 og UP. For alle disse indikatorer klarede de stikprøveudvalgte EU-producenter sig bedre end den samlede EU-erhvervsgren. Dette skyldes, at mange EU-producenter, der ikke indgik i stikprøven, indstillede deres produktion i UP eller blev insolvente, hvilket således har en negativ indvirkning på de makroøkonomiske indikatorer på EU-plan. Disse påstande blev derfor afvist.
(536)
En interesseret part hævdede, at konklusionerne i betragtning 153 i forordningen om midlertidig told om, at analysen af EU-erhvervsgrenens situation viste en tydelig nedadgående tendens for alle de vigtigste skadesindikatorer, var baseret på oplysninger fra konsulenten. I denne forbindelse skal det præciseres, at på den ene side var de makroøkonomiske indikatorer som anført i tabel 4-A til 6-C i forordningen om midlertidig told baseret på data fra konsulenten, som, hvor det var muligt, blev krydstjekket med andre tilgængelige kilder. På den anden side var de mikroøkonomiske indikatorer i tabel 7-A til 11-C i forordningen om midlertidig told baseret på data fra de EU-producenter, der indgik i stikprøven, og som blev efterprøvet af Kommissionen under kontrolbesøgene. Det bør også bemærkes, at afgørende faktorer for EU-erhvervsgrenens situation som f.eks. EU-erhvervsgrenens rentabilitetsniveau, den gennemsnitlige salgspris i Unionen og prisunderbudsberegningerne var baseret på data fra EU-producenterne i stikprøven og eksporterende producenter, som var blevet efterprøvet ved kontrolbesøg. Ovenstående påstand afvises derfor.
4.5.2. Makroøkonomiske indikatorer
4.5.2.1. Produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse
(537)
Den samlede produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse i Unionen udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 4-a
Moduler - produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse (MW)
2009
2010
2011
UP
Produktionsmængde
2 155
3 327
4 315
4 021
Indeks (2009 = 100)
100
154
200
187
Produktionskapacitet
4 739
6 983
9 500
9 740
Indeks (2009 = 100)
100
147
200
206
Kapacitetsudnyttelse
45 %
48 %
45 %
41 %
Kilde: Europressedienst
Tabel 4-b
Celler - produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse (MW)
2009
2010
2011
UP
Produktionsmængde
1 683
2 376
2 723
2 024
Indeks (2009 = 100)
100
141
162
120
Produktionskapacitet
2 324
3 264
3 498
3 231
Indeks (2009 = 100)
100
140
151
139
Kapacitetsudnyttelse
72 %
73 %
78 %
63 %
Kilde: Europressedienst
(538)
Den samlede EU-produktion af moduler steg med 87 % i den betragtede periode. Produktionen var på sit højeste i 2011 og faldt derefter i UP. EU-produktionen af moduler steg i en meget langsommere takt end væksten i forbruget, som mere end tredobledes i samme periode. På baggrund af den markante stigning i forbruget fordoblede EU-producenterne deres produktionskapacitet for moduler i den betragtede periode. Til trods for højere produktionsniveauer faldt EU-erhvervsgrenens kapacitetsudnyttelse med 4 procentpoint og var kun på 41 % i UP.
(539)
Den samlede EU-produktion af celler steg med 20 % i alt i den betragtede periode. Den var på sit højeste i 2011 og faldt derefter i UP. EU-produktionen af celler fulgte samme tendens som EU-forbruget med en langsommere stigning indtil 2011 og derefter et mere udtalt fald i UP. I tråd med udviklingen i EU-forbruget øgede EU-erhvervsgrenen indledningsvist sin kapacitet med 51 % indtil 2011, hvorefter den faldt i UP. Samlet set øgedes kapaciteten med 39 % i den betragtede periode. Kapacitetsudnyttelsen steg indtil 2011 og var som det højeste på 78 %, hvorefter den faldt med 15 procentpoint i UP. Overordnet set faldt EU-erhvervsgrenens kapacitetsudnyttelse for celler i den betragtede periode og udgjorde 63 % i UP.
(540)
EU-erhvervsgrenen udvidede derfor sin kapacitet for at imødekomme det stigende forbrug. EU-erhvervsgrenens produktionsniveau steg dog meget langsommere end forbruget, hvilket førte til et fald i kapacitetsudnyttelsen for den pågældende vare i den betragtede periode.
(541)
AFASE hævdede, at den i betragtning 537 fastsatte produktionsmængde for moduler og celler og EU-erhvervsgrenens produktionskapacitet for moduler og celler i samme betragtning var overvurderet, og fremlagde data fra andre kilder (dvs. EPIA, IMS og BNEF), som viste lavere mængder. Disse tal fremgår af betragtning 537.
(542)
Produktionsmængden i betragtning 537 er baseret på oplysninger, der omfatter både børsnoterede virksomheder og virksomheder, der ikke er børsnoterede. Udviklingen i EU-produktionen som fastslået i betragtning 537 er desuden i tråd med udviklingen i EU-forbruget, som blev fastslået i betragtning 509. De data, som AFASE fremlagde om produktionsmængder, viser derimod andre tendenser end det i betragtning 509 fastslåede EU-forbrug og de af EPIA offentliggjorte statistikker over EU-forbruget.
(543)
Hvad angår produktionskapaciteten, viste undersøgelsen, at undersøgelsesresultaterne i betragtning 537 omfattede produktionskapaciteten i virksomheder, der indgav konkursbegæring eller indstillede produktionen i UP, selv om de ikke havde solgt deres produktionsanlæg og maskiner og dermed var i stand til at genoptage produktionen meget hurtigt. Ligeledes omfattede tallene i betragtning 537 oplysninger fra virksomheder, der ikke er børsnoterede, jf. betragtning 542.
(544)
Endelig er oplysningerne fra den uafhængige ekspert blev krydstjekket og efterprøvet og fundet forholdsvis nøjagtige. På grundlag af ovenstående blev det konkluderet, at oplysningerne fra AFASE, som er baseret på andre tilgængelige kilder, ikke nødvendigvis er i modstrid med resultaterne i forordningen om midlertidig told.
(545)
En accept af tallene fra AFASE ville under alle omstændigheder ikke have indflydelse på den generelle konklusion om, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, da tendensen i disse indikatorer, dvs. EU-produktionen og EU-produktionskapaciteten ville være endnu mere udtalt.
(546)
En samarbejdsvillig ikke forretningsmæssigt forbundet importør hævdede, at produktionsmængden, produktionskapaciteten og kapacitetsudnyttelsen burde have været beregnet på grundlag af data fra de stikprøveudvalgte EU-producenter alene. Da der er tale om makroøkonomiske indikatorer, bør de fastsættes for alle EU-producenterne for at fastlægge et hensigtsmæssigt og fuldstændigt billede af EU-erhvervsgrenens situation. Påstanden blev derfor afvist.
(547)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anmodede en part Kommissionen om at præcisere, hvordan konsulenten havde beregnet den årlige EU-produktion. En anden part anmodede Kommissionen om at uddybe forklaringerne vedrørende afstemningen af de forskellige foreliggende data vedrørende Unionens samlede produktionskapacitet. En anden part mente, at Unionens samlede produktion og produktionskapacitet skulle have været indsamlet fra EU-producenterne i stikprøven, da dette ville have givet et mere pålideligt resultat. I den forbindelse blev det hævdet, at offentligt tilgængelige data var upræcise på grund af den fortrolige karakter af disse data, og at alle forskningscentre eller konsulenter måtte basere deres analyser på en række beregninger og antagelser.
(548)
Det præciseres, at den årlige EU-produktion blev beregnet på grundlag af de tal, som EU-producenterne indberettede til konsulenten. Når den årlige produktion for en bestemt EU-producent ikke kunne opnås for et specifikt år, blev den anslået ved at anvende kapacitetsudnyttelsen fra det foregående år på den nye produktionskapacitet for det pågældende år. Institutionerne har også sammenlignet konsulentens tal med de tal, som EU-erhvervsgrenen oplyste i besvarelserne af spørgeskemaet om den økonomiske situation forud for indledningen. Tallene er ens.
(549)
For så vidt angår anmodningen om at uddybe forklaringerne vedrørende afstemningen af de forskellige foreliggende data vedrørende EU-produktionskapaciteten skal det bemærkes, at disse oplysninger allerede blev fremlagt i det åbne dossier, som er til rådighed for de interesserede parter. Denne anmodning blev derfor afvist.
(550)
Endelig er EU-produktionen og EU-produktionskapaciteten makroøkonomiske indikatorer og skal derfor fastsættes for hele EU-erhvervsgrenen, og ikke kun for de EU-producenter, der indgik i stikprøven.
(551)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod en part, at den anvendte metode til indsamling af produktionsdata (hovedsagelig interviews og besøg på produktionsanlæg) ikke gav pålidelige data på grund af den fortrolige karakter af disse oplysninger, og at virksomhederne derfor ikke var tilbøjelige til at fremlægge dem. En sådan metode kan således ikke betragtes som hensigtsmæssig. Dette blev angiveligt bekræftet af, at selv om konsulenten anvendte et meget højere antal EU-producenter end det antal, som blev taget i betragtning af Kommissionen ved gennemgangen af den økonomiske situation ved indledningen af undersøgelsen, er den samlede produktionsmængde, der er etableret af konsulenten lavere end den samlede produktionsmængde, som Kommissionen har fastsat for undersøgelsen af den økonomiske situation. Denne part påstod yderligere, at oplysningerne vedrørende denne skadesindikator derfor ikke kan betragtes som positivt bevismateriale, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 1.
(552)
Det skal først præciseres, at antallet af producenter taget i betragtning af konsulenten på den ene side og Kommissionen på den anden side var stort set det samme, og argumentet om, at resultaterne var inkonsekvente, måtte derfor afvises. Det skal endvidere erindres, at de data, som blev indsamlet af konsulenten, blev krydstjekket med andre kilder, hvor dette var muligt, og det blev konkluderet, at estimationerne var tilstrækkeligt pålidelige. Det bekræftes derfor, at konsulentens produktionsdata blev betragtet som positivt bevismateriale, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 1.
4.5.2.2. Salgsmængder og markedsandel
(553)
EU-erhvervsgrenens salgsmængde og markedsandel udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 5-a
Moduler - salgsmængde og markedsandel (i MW)
2009
2010
2011
UP
Salgsmængde på EU-markedet
1 037
1 890
2 683
2 357
Indeks (2009 = 100)
100
182
259
227
Markedsandel
19 %
15 %
13 %
13 %
Kilde: Europressedienst
Tabel 5-b
Celler - salgsmængde og markedsandel (i MW)
2009
2010
2011
UP
Salgsmængde på det samlede marked
1 470
1 913
2 245
1 545
Indeks (2009 = 100)
100
130
153
105
Markedsandel
68 %
57 %
52 %
38 %
Kilde: Europressedienst
(554)
Salgsmængden af moduler steg i den betragtede periode med 127 %. I en situation med en stigning i forbruget på 221 % gav dette sig imidlertid udslag i et fald i EU-erhvervsgrenens markedsandel fra 19 % i 2009 til 13 % i UP. Hvad angår celler, steg EU-erhvervsgrenens salg kun marginalt med 5 %, mens forbruget steg med 87 %, hvilket resulterede i et fald i markedsandelen fra 68 % i 2009 til 38 % i UP. I en situation med stigende forbrug steg EU-erhvervsgrenens salg af moduler og celler meget mindre end importen fra det pågældende land. EU-erhvervsgrenen var således ikke i stand til at drage fordel af det stigende forbrug. Markedsandelene for moduler og celler faldt således i den betragtede periode.
(555)
En interesseret part påstod, at EU-erhvervsgrenens markedsandel for moduler allerede kun var på 19 % i 2009, og at et fald på 6 procentpoint i den betragtede periode ikke kan betragtes som skade.
(556)
Faldet i markedsandelen på 6 procentpoint i den betragtede periode skal ses på baggrund af en stigning i EU-forbruget af moduler på over 200 % i den samme periode. Selv i en situation med et øget forbrug som omtalt ovenfor kunne EU-erhvervsgrenen ikke øge sine salgsmængder tilsvarende og tabte markedsandele. Påstanden blev derfor afvist.
(557)
En part påstod, at den anvendte metode til indsamling af salgsdata (hovedsagelig interviews og besøg på produktionsanlæg) ikke gav pålidelige data på grund af den fortrolige karakter af disse oplysninger, og at virksomhederne derfor ikke var tilbøjelige til at fremlægge dem. En sådan metode kan således ikke betragtes som hensigtsmæssig. De kan ligeledes ikke anses for at være positivt bevismateriale, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 1. Som nævnt i betragtning 482 blev de data, som blev indsamlet af konsulenten, krydstjekket med andre kilder, hvor dette var muligt, og det blev konkluderet, at estimationerne var tilstrækkeligt pålidelige. Det bekræftes derfor, at konsulentens oplysninger om salgsdata blev betragtet som positivt bevismateriale, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 1.
4.5.2.3. Beskæftigelse og produktivitet
(558)
Beskæftigelsen og produktiviteten udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 6-a
Moduler - beskæftigelse og produktivitet
2009
2010
2011
UP
Antal ansatte
11 779
15 792
17 505
16 419
(Indeks 2009 = 100)
100
134
149
139
Produktivitet
(kW/ansat)
183
211
247
245
(Indeks 2009 = 100)
100
115
135
134
Kilde: Europressedienst
Tabel 6-b
Celler - beskæftigelse og produktivitet
2009
2010
2011
UP
Antal ansatte
5 281
5 937
5 641
4 782
(Indeks 2009 = 100)
100
112
107
91
Produktivitet
(kW/ansat)
319
400
483
423
(Indeks 2009 = 100)
100
126
151
133
Kilde: Europressedienst
(559)
Beskæftigelsen for moduler steg mellem 2009 og UP med 39 %, hvorimod den faldt med 9 % for celler. Det skal dog bemærkes, at beskæftigelsen steg indtil 2011, hvorefter den faldt i UP for moduler. For celler steg beskæftigelsen indtil 2010, hvorefter den faldt i 2011 og UP. Den samlede produktivitet viste positive tendenser for moduler og celler, idet den steg med hhv. 34 % og 33 %. Dette skyldes delvist EU-erhvervsgrenens indsats for at modvirke presset fra den subsidierede import fra Kina.
(560)
I lighed med faldet i EU-produktionen af moduler mellem 2011 og UP faldt også beskæftigelsen for moduler i samme periode. For celler steg beskæftigelsen indtil 2010, hvorefter den faldt i 2011 og i UP, mens EU-produktionen af celler steg støt indtil 2011, hvorefter den begyndte at falde.
(561)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en part, at metoden til fastsættelse af den samlede beskæftigelse i Unionen i den betragtede periode var ukorrekt. Denne part hævdede, at i tilfælde hvor beskæftigelsestallet for en specifik EU-producent ikke forelå, blev der i stedet taget hensyn til den gennemsnitlige beskæftigelse for de EU-producenter, for hvilke disse oplysninger var til rådighed. Dette måtte afvises, da metoden til at fastlægge den samlede beskæftigelse var anderledes, dvs. i tilfælde, hvor beskæftigelsestallet for en bestemt EU-producent ikke forelå, blev dette tal anslået på grundlag af data fra samme virksomhed for de(t) tidligere år. Som nævnt i betragtning 482 blev denne metode verificeret og fundet hensigtsmæssig. Påstanden blev derfor afvist.
4.5.2.4. De udligningsberettigede subsidiers størrelse og genrejsningen efter tidligere subsidiering eller dumping
(562)
Subsidiemargenerne ligger alle væsentligt over bagatelgrænsen. Virkningen af de faktiske udligningsberettigede subsidiers størrelse for EU-erhvervsgrenen kan i betragtning af mængde og priser for importen fra det pågældende land betragtes som væsentlig.
(563)
Da der er tale om den første antisubsidieprocedure vedrørende den pågældende vare, foreligger der ingen oplysninger med henblik på at evaluere de mulige virkninger af tidligere dumping eller subsidiering.
4.5.3. Mikroøkonomiske indikatorer
4.5.3.1. Priser og faktorer, som påvirker priserne
(564)
De gennemsnitlige salgspriser hos EU-producenterne i stikprøven ved salg til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 7-a
Moduler - gennemsnitlige salgspriser i Unionen
2009
2010
2011
UP
Gennemsnitlig salgspris i Unionen på det frie marked
(EUR/kW)
2 198,75
1 777,15
1 359,35
1 030,83
(Indeks 2009 = 100)
100
81
62
47
Produktionsomkostninger
(EUR/kW)
2 155,02
1 599,44
1 400,13
1 123,60
(Indeks 2009 = 100)
100
74
65
52
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 7-b
Celler - gennemsnitlige salgspriser i Unionen
2009
2010
2011
UP
Gennemsnitlig salgspris i Unionen på det frie marked
(EUR/kW)
1 525,09
1 160,99
777,62
474,91
(Indeks 2009 = 100)
100
76
51
31
Produktionsomkostninger
(EUR/kW)
1 647,10
1 021,67
1 057,56
745,61
(Indeks 2009 = 100)
100
62
64
45
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(565)
Salgspriserne faldt markant med 53 % for moduler og med 69 % for celler i den betragtede periode. Salgspriserne faldt konstant i hele den betragtede periode, men prisfaldet var især udtalt i UP, hvor priserne var under det bæredygtige niveau. I den betragtede periode faldt produktionsomkostningerne med 48 % for moduler og med 55 % for celler. EU-erhvervsgrenen var heller ikke i stand til at drage fordel af de vedvarende bestræbelser på at øge omkostningseffektiviteten eller udnytte virkningen af faldet i omkostningerne på den vigtigste råvare, polysilicium. Dette skyldes især det stigende prispres fra den subsidierede import, som havde en negativ virkning på EU-erhvervsgrenens salgspriser, der faldt endnu mere end effektivitetsgevinsten. Dette kan ses af den negative tendens i EU-erhvervsgrenens rentabilitet, jf. betragtning 579. Alt i alt var der et væsentligt fald i de gennemsnitlige salgspriser og produktionsomkostningerne for den samme vare med en ødelæggende virkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet.
(566)
En interesseret part anfægtede konklusionen om, at faldet i de gennemsnitlige salgspriser havde haft en ødelæggende virkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Det blev påstået, at de gennemsnitlige produktionsomkostninger ligeledes faldt, og at et prisfald derfor er naturligt. Det fremgik imidlertid, jf. betragtning 565, af undersøgelsen, at EU-erhvervsgrenens salgspriser faldt endnu mere end de gennemsnitlige produktionsomkostninger, og dette fald i omkostningerne var derfor ikke afspejlet i EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Det bekræftes derfor, at faldet i EU-erhvervsgrenens salgspriser havde en ødelæggende virkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet, og påstandene blev afvist.
(567)
En anden part anfægtede konklusionen i betragtning 138 i forordningen om midlertidig antidumpingtold om, at priserne lå under det bæredygtige niveau i UP, og hævdede, at markedskræfterne skal afgøre priserne Den samme part gjorde også indsigelse mod konklusionen i samme betragtning om, at EU-erhvervsgrenen ikke var i stand til at udnytte omkostningsbesparelserne på grund af pristrykket fra den subsidierede import. Institutionerne bemærker i den forbindelse følgende: »under det bæredygtige niveau« betyder, at EU-erhvervsgrenen solgte med tab og derfor ikke kunne overleve på længere sigt. Spørgsmålet om, hvorvidt prisniveauet er bæredygtigt er således blot et spørgsmål om forholdet mellem produktionsomkostninger og priser. Udtrykket »ikke var i stand til at udnytte omkostningsbesparelser« betyder, at omkostningerne ikke faldt så hurtigt som priserne. Begge disse konklusioner støttes af beviserne i betragtning 138 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Påstanden måtte derfor afvises.
4.5.3.2. Arbejdskraftomkostninger
(568)
De gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger hos EU-producenterne i stikprøven udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 8-a
Moduler - gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat
2009
2010
2011
IP
Gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat (EUR)
38 194
40 793
41 781
42 977
(Indeks 2009 = 100)
100
107
110
113
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 8-b
Celler - gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat
2009
2010
2011
UP
Gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat (EUR)
49 677
49 357
49 140
49 350
(Indeks 2009 = 100)
100
99
99
99
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(569)
Mellem 2009 og UP steg de gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat for moduler konstant med 13 %. Hvad angår celler, var de gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger stabile i den betragtede periode og faldt en anelse med 1 % mellem 2009 og 2010, men var derefter stabile indtil UP. Den samlede stigning i lønomkostningerne kan delvis forklares ved den samtidige stigning i produktiviteten (moduler og celler) og udviklingen i inflationen.
(570)
En interesseret part påstod, at der ikke var nogen inflation i den betragtede periode, og at den samlede stigning i arbejdskraftomkostningerne derfor ikke kunne have været forårsaget af denne faktor.
(571)
I modsætning til, hvad der blev påstået af parten, viste undersøgelsen, at der har været inflation i den betragtede periode, og at den samlede stigning i arbejdskraftomkostningerne, begrænset til moduler, kan forklares af inflationen og stigningen i produktiviteten.
(572)
En interesseret part påstod, at den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen havde lidt, skyldtes stigningen i arbejdskraftomkostningerne og det samtidige fald i produktiviteten. Det skal imidlertid først bemærkes, at arbejdskraftomkostningerne var stabile for så vidt angår celler, hvorimod produktiviteten steg for både celler og moduler. Stigningen for moduler kan derfor forklares ved stigningen i produktiviteten. Desuden har undersøgelsen vist, at arbejdskraftomkostningerne ikke udgør en væsentlig del af produktionsomkostningerne, som allerede nævnt i betragtning 203 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Påstanden måtte derfor afvises.
4.5.3.3. Lagerbeholdninger
(573)
Lagerbeholdningerne hos EU-producenterne i stikprøven udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 9-a
Moduler - lagerbeholdninger
2009
2010
2011
UP
Slutlagre (i kW)
28 612
40 479
74 502
65 415
(Indeks 2009 = 100)
100
141
260
229
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 9-b
Celler - lagerbeholdninger
2009
2010
2011
UP
Slutlagre (i kW)
16 995
23 829
76 889
68 236
(Indeks 2009 = 100)
100
140
452
402
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(574)
Lagerbeholdningerne steg markant med 129 % for moduler og med 302 % for celler i den betragtede periode. Vedrørende moduler steg lagerbeholdningerne støt og nåede meget høje niveauer i 2011 (stigning på 160 %), hvorimod de faldt i UP, men lå dog stadig på meget høje niveauer i forhold til begyndelsen af den betragtede periode. Hvad angår celler, var udviklingen endnu mere udtalt med en stigning i lagerbeholdningerne mellem 2009 og 2011 på mere end 350 %. Lagerbeholdningerne faldt ligeledes i UP, men lå dog stadig på meget høje niveauer i forhold til begyndelsen af den betragtede periode.
(575)
Undersøgelsen viste, at EU-producenterne i den aktuelle vanskelige periode har tendens til at have begrænsede lagre af samme vare og basere deres produktion på ordrer. Stigningen i lagerbeholdningerne for samme vare i den betragtede periode er derfor ikke en relevant faktor for at fastslå, om EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade.
(576)
En part fremførte, at præsentationen af lagerværdierne i betragtning 141 i forordningen om midlertidig antidumpingtold var misvisende, da lagerbeholdningerne blev udtrykt i kW i stedet for MW i modsætning til EU-erhvervsgrenens produktionsmængde.
(577)
Uanset om lagrene udtrykkes i kW eller i MW, blev dette anset for irrelevant i afgørelsen af, om EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade. Påstanden afvistes derfor.
(578)
Efter fremlæggelsen af de endelige resultater påstod flere parter, at lagrene burde have været fastsat for hele EU-erhvervsgrenen, og at tallene for kun ti EU-producenter ikke var repræsentative. Det præciseres, at lagrene blev betragtet som en mikroøkonomisk indikator og derfor bør fastlægges på grundlag af de oplysninger, der er indsamlet på virksomhedsniveau, i dette tilfælde fra stikprøven af EU-producenter, som anses for at være repræsentativ for hele EU-erhvervsgrenen. Ovenstående påstand afvises derfor.
4.5.3.4. Rentabilitet, likviditet, investeringer og investeringsafkast, evne til at rejse kapital
(579)
Rentabiliteten og likviditeten udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 10-a:
Moduler - rentabilitet og likviditet
2009
2010
2011
UP
Rentabilitet ved salg i Unionen til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder (% af omsætningen)
2 %
10 %
-3 %
-9 %
Likviditet
13 %
10 %
12 %
3 %
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 10-b
Celler - rentabilitet og likviditet
2009
2010
2011
UP
Rentabilitet ved salg i Unionen til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder (% af omsætningen)
-8 %
12 %
-36 %
-57 %
Likviditet
75 %
52 %
-0,3 %
-46 %
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(580)
Rentabiliteten hos EU-producenterne i stikprøven blev beregnet som nettooverskuddet før skat ved salg af samme vare til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen udtrykt i procent af omsætningen i forbindelse med dette salg.
(581)
Rentabiliteten faldt markant og blev til tab i den betragtede periode for samme vare. Rentabiliteten faldt med 11 procentpoint for moduler og 49 procentpoint for celler.
(582)
Rentabiliteten for samme vare steg mellem 2009 og 2010, hvorefter den faldt markant i 2011, hvor EU-erhvervsgrenen havde tab, og faldt yderligere markant i UP. Tabet var særlig højt for celler.
(583)
Tendensen for nettolikviditeten, som er de stikprøveudvalgte EU-producenters evne til at selvfinansiere deres aktiviteter, fulgte ligeledes en negativ tendens mellem 2009 og UP. Den faldt således med 10 procentpoint for moduler med en let stigning i 2011, og det største fald i likviditeten fandt sted mellem 2011 og UP. Faldet i likviditeten for celler var mere udtalt end for moduler og nåede betydelige negative niveauer i UP. Likviditeten for samme vare faldt derfor i den betragtede periode.
(584)
Nedenstående tal viser udviklingen i de stikprøveudvalgte EU-producenters investeringer og investeringsafkast på det samlede marked i den betragtede periode:
Tabel 11-a
Moduler - investeringer og investeringsafkast
2009
2010
2011
UP
Investeringer (EUR)
12 081 999
50 105 017
64 643 322
32 730 559
(Indeks 2009 = 100)
100
415
535
271
Investeringsafkast
-15 %
19 %
-15 %
-17 %
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 11-b
Celler - investeringer og investeringsafkast
2009
2010
2011
UP
Investeringer (EUR)
31 448 407
34 451 675
10 234 050
6 986 347
(Indeks 2009 = 100)
100
110
33
22
Investeringsafkast
-4 %
10 %
-20 %
-19 %
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(585)
Ovenstående tabel viser, at EU-erhvervsgrenen øgede sine investeringer med 171 % for moduler mellem 2009 og UP. Dette hang hovedsagelig sammen med betydelige forøgelser af kapaciteten. I den samme periode foretog EU-erhvervsgrenen dog en nedskæring på 78 % i sine investeringer for celler; de foretagne investeringer hang navnlig sammen med FoU og havde til formål at forbedre og vedligeholde produktionsteknologien og -processen for at øge effektiviteten. Da EU-erhvervsgrenen ikke kunne foretage supplerende investeringer for celler i den betragtede periode, var investeringsniveauet i UP forholdsvis lavt. Da investeringerne grundlæggende finansieredes af likviditet og lån mellem virksomheder, havde faldet i likviditeten en umiddelbar virkning på investeringsniveauet.
(586)
Investeringsafkastet blev udtrykt som fortjenesten i procent af den bogførte nettoværdi af investeringerne. Investeringsafkastet fulgte samme negative tendens som de andre finansielle resultatindikatorer mellem 2009 og UP for alle tre varetyper. For celler faldt investeringsafkastet betydeligt i 2011 og nåede negative niveauer, selv om der var en stigning i 2009 og 2010. For moduler var investeringsafkastet negativt i hele den betragtede periode, dog med undtagelse af 2010, hvor det var på 19 %. Alt i alt faldt det i den betragtede periode til -17 % i UP for celler, dvs. et faldt på 1 %, men var dog stadig på et betydeligt negativt niveau, nemlig -19 %. Alt i alt udviste investeringsafkastet for samme vare en negativ tendens i den betragtede periode.
(587)
Evnen til at rejse kapital blev også analyseret for det samlede marked, og der konstateredes en konstant forringelse af EU-erhvervsgrenens evne til at skabe likviditet og dermed en svækkelse af EU-erhvervsgrenens finansielle situation.
(588)
En interesseret part påstod, at investeringstallene ovenfor var for lave i forhold til EU-erhvervsgrenens produktionskapacitet, jf. betragtning 538. Til støtte for sin påstand hævede parten at være bekendt med en EU-producents investeringer i kapacitetsforøgelser, som havde meget højere omkostninger. Den pågældende part konkluderede derfor, at den fastlagte produktionskapacitet for EU-erhvervsgrenen måtte være overvurderet. Det skal bemærkes, at denne påstand ikke blev underbygget med beviser, især hvad angår den investering, som den pågældende EU-producent skulle have foretaget. Derimod var investeringstallene i forordningen om midlertidig antidumpingtold baseret på faktiske og verificerede oplysninger fra EU-producenterne i stikprøven. Det bør bemærkes, at denne påstand også var baseret på en sammenligning mellem de stikprøveudvalgte EU-producenters samlede investeringer og den samlede produktionskapacitet for hele EU-erhvervsgrenen, som ikke kan anses for at være et passende sammenligningsgrundlag, da man ikke tog de samlede investeringer for hele EU-erhvervsgrenen i betragtning. Påstanden måtte derfor afvises.
4.5.3.5. Konklusion om skade
(589)
Analysen af EU-erhvervsgrenens situation viste en tydelig nedadgående tendens for alle de vigtigste skadesindikatorer. I en situation med generelt stigende forbrug steg den samlede produktion af moduler og celler i den betragtede periode. Selv om salgsmængderne steg, faldt EU-erhvervsgrenens markedsandel i UP på grund af en højere stigning i forbruget i den betragtede periode. De gennemsnitlige salgspriser faldt markant i den betragtede periode og påvirkede de generelle økonomiske resultatindikatorer negativt, f.eks. rentabiliteten, likviditeten, investeringsafkastet og evnen til at rejse kapital.
(590)
I løbet af den betragtede periode steg EU-erhvervsgrenens samlede salgsmængde. Stigningen i EU-erhvervsgrenens salgsmængder var dog ledsaget af et enormt fald i de gennemsnitlige salgspriser.
(591)
I den betragtede periode steg importen fra de interesserede parter i Kina både i mængder og markedsandele. Samtidig faldt importpriserne konstant og underbød markant EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige priser på EU-markedet.
(592)
En række interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenen og især EU-producenterne i stikprøven havde gode resultater. Det blev påstået, at udviklingen i visse skadesindikatorer, nemlig produktionsmængde, produktionskapacitet, salg og beskæftigelse og endda rentabiliteten hos visse producenter i stikprøven, var opadgående og ikke udviste væsentlig skade. Disse påstande blev ikke bekræftet af undersøgelsesresultaterne, som viste en klar nedadgående tendens for mange skadesindikatorer, som er relevante for konklusionen om, at EU-erhvervsgrenen led væsentlig skade.
(593)
Ud fra ovenstående bekræftede undersøgelsen navnlig, at salgspriserne ligger under produktionsomkostningerne og dermed har en negativ virkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet og nåede negative niveauer i UP. Det konkluderes, at EU-erhvervsgrenens tab sandsynligvis vil føre til permanent indstilling af enhver EU-produktion af en vis størrelse af samme vare, hvis den subsidierede import fortsat kommer ind på EU-markedet. Dette bekræftes af udviklingen i og efter UP, dvs., at visse virksomheder har erklæret sig konkurs og/eller har indstillet produktionen midlertidigt eller permanent.
(594)
På baggrund af ovenstående konkluderes det foreløbigt, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 4.
5. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
5.1. Indledning
(595)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 5 og 6, blev det undersøgt, om den betydelige skade, som EU-erhvervsgrenen havde lidt, skyldtes den subsidierede import fra det pågældende land. Andre kendte faktorer end den subsidierede import, som kan have forvoldt EU-erhvervsgrenen skade, blev også undersøgt for at sikre, at den skade, der kan tilskrives disse faktorer, ikke blev tillagt den subsidierede import.
(596)
Visse interesserede parter påstod, at markedsvilkårene for den pågældende vare er forskellige i de enkelte medlemsstater, og at analysen af årsagssammenhæng derfor burde foretages for hver enkelt medlemsstat separat.
(597)
Nationale støtteordninger afgør i et vist omfang størrelsen af medlemsstaternes markeder. Undersøgelsen har dog også vist, at efterspørgslen ikke udelukkende afhænger af støtteordninger. Afhængigt af den geografiske placering (solindstråling) og elektricitetsprisen på et bestemt sted har solpaneler tilsyneladende nået eller været tæt på netparitet (dvs., når omkostningerne til generation af solenergi svarer til omkostningerne ved generation af konventionel energi), hvilket betyder, at visse investeringer kan foretages uafhængigt af støtteordningerne. Det kunne derfor ikke fastslås, at markedsvilkårene udelukkende afhænger af støtteordninger, og denne påstand blev derfor afvist.
(598)
Flere interesserede parter hævdede, at analysen af årsagssammenhæng ikke adskilte, identificerede og kvantificerede de skadelige virkninger af den subsidierede import fra virkningerne af andre kendte faktorer, som samtidig skader EU-erhvervsgrenen. Det blev endvidere påstået, at Kommissionen har undladt at foretage en samlet analyse af disse andre kendte faktorer.
(599)
Som svar på denne påstand bør det bemærkes, at Kommissionen i overensstemmelse med etableret praksis, først undersøgte, om der er en årsagssammenhæng mellem den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens skade, og dernæst undersøgte, om andre kendte faktorer havde brudt årsagssammenhængen mellem den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, og den subsidierede import. I denne analyse vurderedes virkningerne af andre kendte faktorer for situationen i EU-erhvervsgrenen adskilt fra de skadelige virkninger af den subsidierede import, for at sikre, at skade forvoldt af sådanne faktorer ikke blev tilskrevet den subsidierede import. Det blev konstateret, at ingen af dem havde en betydelig indvirkning, om nogen, på erhvervsgrenens situation, der kunne ændre det forhold, at den væsentlige skade må tilskrives den subsidierede import. Argumentet blev derfor afvist.
(600)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en række interesserede parter ovennævnte påstande. Det blev i den forbindelse påstået, at Kommissionen udtrykkeligt og med en begrundet og hensigtsmæssig forklaring burde fastslå, at den skade, der skyldtes andre faktorer end den subsidierede import, ikke blev tilskrevet denne import.
(601)
Efter en undersøgelse af alle faktiske oplysninger blev det i denne undersøgelse konkluderet, at den subsidierede import isoleret set har forvoldt EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. I denne forbindelse var det ikke muligt at opgøre de kvantitative virkninger af andre kendte faktorer, og der blev derfor foretaget en kvalitativ vurdering som anført i betragtning 164-222 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Som konklusion bekræftes det, at EU-erhvervsgrenens væsentlige skade skyldtes den subsidierede import. Virkningerne af andre faktorer for EU-erhvervsgrenens negative udvikling blev nemlig anset for at være begrænsede. Det skal bemærkes, at grundforordningens artikel 8, stk. 5 og 6, ikke indeholder nogen forpligtelse med hensyn til formen for gennemførelsen af analysen af, hvad skaden kan og ikke kan tilskrives. Denne analyse skal derimod, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 5 og 6, gennemføres med henblik på at udskille de skadevoldende virkninger af den subsidierede import og adskille dem fra de skadevoldende virkninger af andre kendte faktorer. Undersøgelsen fandt ikke noget bevis på, at alle andre kendte faktorer, der kan have bidraget til den forvoldte skade, sammen eller isoleret, brød årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt. På baggrund af ovenstående analyse blev det bekræftet, at andre kendte faktorer ikke var af en sådan art, at de kunne omstøde konklusionen om, at den væsentlige skade, der er påført EU-erhvervsgrenen, må tilskrives den subsidierede import. Disse påstande blev derfor afvist.
(602)
Visse interesserede parter hævdede, at de nationale støtteordninger, soleksponering og elpriserne (herunder regulerede afgifter) er forskellige alt efter medlemsstat, og at der desuden er forskellige markedssegmenter på hvert marked (boliganlæg på mindre end 40 kW, handels- og industrianlæg mellem 40 kW og 1 MW og anlæg i forsyningsmarkedssegmentet mellem 1 MW og 10 MW). På denne baggrund hævdede de, at analysen af årsagssammenhængen bør foretages særskilt for hver medlemsstat på den ene side og for segmenterne for store anlæg og boliganlæg på den anden side.
(603)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog nogle af de interesserede parter deres påstand om, at analysen af årsagssammenhængen bør foretages for hver medlemsstat, uden dog at fremlægge yderligere argumenter eller nye beviser i denne forbindelse.
(604)
Undersøgelsen har vist, at salgs- og importpriserne er mere eller mindre de samme i hele Unionen. Det kan derfor konkluderes, at der findes ét marked for den undersøgte vare. Undersøgelsen påviste heller ikke, at producenterne i en bestemt medlemsstat eller region koncentrerede deres aktiviteter om det specifikke marked, eller at den subsidierede import er koncentreret i en medlemsstat eller region. Desuden fremførte ingen af de interesserede parter, at subsidiering og skade bør analyseres for hver medlemsstat, hvilket imidlertid ville være en forudsætning for at foretage en særskilt analyse af årsagssammenhængen pr. medlemsstat. Der blev i forbindelse med undersøgelsen heller ikke fundet beviser for, at dette ville have været en hensigtsmæssig metode, navnlig da priserne for den pågældende vare var næsten ens i hele EU. Det skal desuden bemærkes, at soleksponeringen kan være forskellig i forskellige regioner i de samme medlemsstater, f.eks. har det sydlige Frankrig mere soleksponering end det nordlige Frankrig, eller forskellige regioner i én medlemsstat kan have forskellige støtteordninger (f.eks. i Belgien), og at disse faktorers indvirkning på efterspørgslen kan variere fra en region til en anden inden for samme medlemsstat. De forskellige regelsæt for hver medlemsstat og/eller region og forskellene i betingelserne såsom soleksponering berettiger ikke en separat analyse af årsagssammenhængen og dermed en separat skades- og subsidieringsanalyse. Påstandene måtte derfor afvises.
(605)
En anden interesseret part fremførte, at selv om andre faktorer er relevante, er de nationale støtteordninger fortsat den vigtigste faktor for efterspørgslen. Den samme part anfægtede ligeledes, at man nåede netparitet, i hvert fald i nogle områder, og påstod, at priserne på moduler er steget siden undersøgelsesperioden, mens elpriserne er faldet. Det blev endvidere påstået, at de retlige, økonomiske og tekniske forhold i visse medlemsstater ikke muliggør tilslutning til el-nettet, og for disse medlemsstater var det derfor irrelevant, hvorvidt der blev nået netparitet. Denne part fremlagde dog ikke dokumentation for ovennævnte påstande. Påstandene ovenfor bekræfter under alle omstændigheder, at situationen med hensyn til nationale støtteordninger og netparitet i et vist omfang kan variere mellem medlemsstaterne. Derudover var ingen af de afgivne oplysninger af en sådan art, at det kunne berettige en separat analyse for hver enkelt medlemsstat. Påstandene blev derfor afvist.
(606)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog samme interesserede part sin påstand og fremlagde en række oplysninger, som angiveligt viste de forskellige markedsvilkår pr. medlemsstat og pr. segment. De fremlagte oplysninger kunne dog ikke betragtes som afgørende, da de bestod af en powerpoint-præsentation uden dokumentation, og derfor ikke viste, at en separat analyse for hver enkelt medlemsstat ville være berettiget. Partens påstand blev derfor afvist.
(607)
På dette grundlag blev det konkluderet, at en analyse af årsagssammenhængen pr. medlemsstat og/eller region og pr. segment ikke ville svare til de reelle markedsforhold.
(608)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen har gennemført analysen af årsagssammenhængen på en inkonsekvent måde, idet skadesanalysen blev foretaget separat for moduler og celler, mens analysen af årsagssammenhængen ikke skelnede mellem de forskellige varetyper. I denne henseende skal det bemærkes, at selv om skadesindikatorerne ganske vist blev anført særskilt for hver varetype, vedrører konklusionerne for hver indikator den undersøgte vare som helhed. Det skal desuden erindres, at moduler og celler er en og samme vare, og at analysen af årsagssammenhængen derfor blev foretaget på dette grundlag. Påstanden blev derfor afvist.
5.2. Virkningen af den subsidierede import
(609)
Undersøgelsen viste, at den subsidierede import fra Kina steg dramatisk i den betragtede periode, og at dens mængde steg betydeligt, nemlig med ca. 300 % for moduler og ca. 400 % for celler, og dens markedsandel fra [60-65 %] i 2009 til [78-83 %] i UP for moduler og fra [5-10 %] i 2009 til [22-27 %] i UP for celler. Det bekræftes derfor, at importmængden og markedsandelen for den pågældende vare steg drastisk i den betragtede periode. Der var et tydeligt tidsmæssigt sammenfald mellem stigningen i den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens tab af markedsandele. Undersøgelsen fastslog endvidere, jf. betragtning 527, at den subsidierede import underbød EU-erhvervsgrenens priser i UP.
(610)
Undersøgelsen viste, at prisen for den subsidierede import faldt med 64 % for moduler og 42 % for celler i den betragtede periode og førte til en stigning i underbuddet. Over for dette prispres gjorde EU-erhvervsgrenen sig en række omfattende bestræbelser for at nedbringe produktionsomkostningerne. Til trods for disse bestræbelser tvang de usædvanligt lave priser på den kinesiske import EU-erhvervsgrenen til at sænke sine salgspriser yderligere til urentable niveauer. EU-erhvervsgrenens rentabilitet faldt således drastisk i den betragtede periode, og EU-erhvervsgrenen led tab i UP.
(611)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at tilstedeværelsen af import fra Kina og stigningen i markedsandelen for den subsidierede import fra Kina til priser, som konstant underbød EU-erhvervsgrenens priser, har spillet en afgørende rolle for den væsentlige skade, EU-erhvervsgrenen har lidt, hvilket navnlig afspejles i dens dårlige finansielle situation og forværringen af de fleste skadesindikatorer.
(612)
En interesseret part anfægtede, at der var en tilstrækkelig sammenhæng mellem den subsidierede import af den pågældende vare fra Kina og den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt. Dette skulle være bekræftet ved, at EU-erhvervsgrenens fortjeneste for celler steg betydeligt mellem 2009 og 2010 (fra tabsgivende til 12 %), mens priserne for den kinesiske import var 36 % lavere end EU-erhvervsgrenens priser, og at kinesiske markedsandel fordobledes i samme periode. På den anden side steg importen fra Kina mellem 2010 og 2011 kun med 6 procentpoint i markedsandel, selv om forbruget steg betydeligt mere i den samme periode, mens EU-erhvervsgrenen ikke desto mindre oplevede et tab på 36 %. Denne part fremførte endvidere, at importen i UP af celler fra andre tredjelande lå på samme prisniveau som importen fra Kina, men fik endnu større markedsandele svarende til EU-erhvervsgrenens tab af markedsandele.
(613)
Undersøgelsen viste, at der var en konstant stigning i den kinesiske markedsandel for moduler og celler i den betragtede periode (17 procentpoint for modulerne, 17 procentpoint for celler). Som nævnt i betragtning 609 steg den subsidierede import fra Kina markant, mens importpriserne faldt. Samtidig mistede EU-erhvervsgrenen markedsandele i den betragtede periode, og som beskrevet i betragtning 589-593 viste alle de vigtigste skadesindikatorer en negativ tendens. Det bekræftes derfor, at der var et tydeligt tidsmæssigt sammenfald mellem stigningen i den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens tab af markedsandele.
(614)
Ovennævnte tidsmæssige sammenfald blev fastlagt for alle varetyper separat. Analysen af importens virkninger på EU-erhvervsgrenens fortjeneste særskilt for hvert år i den betragtede periode førte desuden ikke til anvendelige resultater, da subsidier og skade samt en årsagssammenhæng mellem disse faktorer ikke behøver at blive fastsat for hvert år separat. Sammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade er tilstrækkeligt godtgjort ved en analyse af udviklingen i hele den betragtede periode.
(615)
Det skal også bemærkes, at EU-erhvervsgrenens rentabilitet er en af de faktorer, der er nævnt i grundforordningens artikel 8, stk. 4, som bør undersøges ved analysen af den subsidierede imports virkninger for EU-erhvervsgrenens situation. Alene den omstændighed, at EU-erhvervsgrenen var rentabel i et specifikt år, betyder ikke nødvendigvis, at den ikke havde lidt væsentlig skade. Desuden behøver EU-erhvervsgrenens tab af markedsandele ikke at svare nøjagtigt til stigningen i markedsandelen for den subsidierede import, for at der etableres en årsagssammenhæng mellem skaden og den subsidierede import. Endelig blev en række andre faktorer (f.eks. importen fra andre tredjelande og udviklingen i forbruget), som kan have haft indflydelse på den skadevoldende situation for EU-erhvervsgrenen, undersøgt og behandlet separat i betragtning 619-732.
(616)
Sammenfaldet mellem den stigende subsidierede import i betydelige mængder, som underbød EU-erhvervsgrenens priser, og en stadig mere usikker situation for EU-erhvervsgrenen er en tydelig indikator for årsagssammenhængen i den foreliggende sag, som fastslået i betragtning 609-611. Påstandene vedrørende den manglende sammenhæng mellem den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens væsentlige skade blev derfor afvist.
(617)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede samme interesserede parter fortsat analysen af årsagssammenhæng, da EU-erhvervsgrenens rentabilitet ikke var blevet analyseret specifikt i forhold til visse år (navnlig 2010), men for hele den betragtede periode.
(618)
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at der ikke kan drages brugbare konklusioner om årsagssammenhæng ved at isolere et specifikt år i den betragtede periode og samtidig se bort fra udviklingen i EU-erhvervsgrenen i hele den betragtede periode og dens sammenhæng med udviklingen i den subsidierede import. En sådan analyse kan kun føre til et delbillede, og der kan ikke drages brugbare konklusioner heraf. De rentabilitetstal, som også lå til grund for andre af EU-erhvervsgrenens finansielle indikatorer i 2010, var høje som følge af en særligt markant stigning i EU-forbruget, der skyldtes en række meget gunstige støtteordninger, der gav EU-erhvervsgrenen deres stærkeste salgsstigning samme år, men stigningen var kun af midlertidig karakter og under ingen omstændigheder bæredygtig for denne type erhvervsgren. Påstanden måtte derfor afvises.
5.3. Andre faktorers indvirkning
5.3.1. Import fra andre tredjelande
(619)
Importmængden fra andre tredjelande i den betragtede periode steg for moduler med 19 %, mens markedsandelen faldt i den betragtede periode fra 18,4 % til 6,8 %. Taiwan er den næststørste eksportør efter Kina.
(620)
Importmængden fra andre tredjelande steg for celler med 186 % i den betragtede periode, hvilket gav sig udslag i en stigning i markedsandele fra ca. 24 % i 2009 til ca. 36 % i UP. Hvad angår celler, er Taiwan den næststørste eksportør efter Kina, og tegner sig for betydeligt større importmængder og markedsandele end andre tredjelande, men ligger stadig på andenpladsen i forhold til Kina.
(621)
Importprisen for moduler og celler fra tredjelande var i gennemsnit højere end den gennemsnitlige enhedspris for den kinesiske import. De foreliggende oplysninger om importen fra Taiwan viser, at den gennemsnitlige importpris for moduler var højere end den gennemsnitlige kinesiske importpris for moduler, hvorimod den gennemsnitlige importpris for celler lå på samme niveau som den gennemsnitlige kinesiske importpris for celler. Da der ikke forelå detaljerede prisoplysninger pr. varetype, kan prissammenligningen på grundlag af et gennemsnit dog kun anvendes som en indikation, men der kan ikke drages endelige konklusioner på dette grundlag. I den betragtede periode steg importmængden af celler fra Taiwan konstant og resulterede i en stigning i markedsandelen på ca. 14 procentpoint. Selv hvis man erkender, at importen af celler fra Taiwan kan have bidraget til den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, kan det ikke konkluderes, at den brød årsagssammenhængen mellem den subsidierede import fra Kina og den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, da importmængden af celler fra Kina var lidt højere end importen fra Taiwan. For så vidt angår priserne, kan der, selv om de gennemsnitlige vejledende priser ligger i samme område, ikke drages nogen konklusion på dette grundlag, da der ikke foreligger oplysninger om specifikke typer af de importerede celler. Til trods for stigningen i markedsandelen var mængderne for den undersøgte vare dog generelt lavere end for Kina, og priserne var generelt højere, med undtagelse af celler i UP. På denne baggrund og især i lyset af importmængden og markedsandelen fra andre tredjelande og dennes prisniveau, som gennemsnitligt er identisk med eller højere end EU-erhvervsgrenens priser, kan det konkluderes, at importen fra tredjelande ikke brød årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens skade.
(622)
Flere interesserede parter fremsatte bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger med hensyn til konklusionerne vedrørende importen fra andre tredjelande. Disse parter fremlagde imidlertid ikke nye oplysninger eller dokumentation, som kunne ændre konklusionerne.
(623)
Parterne understregede navnlig importmængden af celler fra Taiwan. Den absolutte importmængde af den pågældende vare fra Taiwan (1 132 MW) udgør kun en meget lille andel (mindre end 5 %) af det samlede EU-forbrug (21 559 MW) og i forhold til importen fra Kina (15 005 MW). Importen fra Taiwan har således kun bidraget marginalt, om overhovedet, til EU-erhvervsgrenens skade og har ikke brudt årsagssammenhængen.
Tabel 12
Import og markedsandel for andre tredjelande
MODULER
2009
2010
2011
UP
Importmængde fra alle andre tredjelande (MW)
1 003
1 702
1 385
1 195
(Indeks 2009 = 100)
100
169
138
119
Markedsandel for importerede varer fra alle andre tredjelande
18,4 %
14,0 %
7,0 %
6,8 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 385,34
1 852,23
1 430,90
1 218,41
(Indeks 2009 = 100)
100
78
60
51
Importmængde fra Taiwan (MW)
49
144
140
135
(Indeks 2009 = 100)
100
294
286
276
Markedsandel for importen fra Taiwan
0,9 %
1,2 %
0,7 %
0,8 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 102,04
1 659,72
1 350,00
1 125,93
(Indeks 2009 = 100)
100
79
64
54
Importmængden fra USA (MW)
140
180
51
60
(Indeks 2009 = 100)
100
129
36
43
Markedsandel for importen fra USA
2,6 %
1,5 %
0,3 %
0,3 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 400,00
1 872,22
1 431,37
1 233,33
(Indeks 2009 = 100)
100
78
60
51
Importmængde fra resten af Asien (MW)
720
1,140
1,029
879
(Indeks 2009 = 100)
100
158
143
122
Markedsandel for importen fra resten af Asien
13,2 %
9,3 %
5,2 %
5,0 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 400,00
1 870,18
1 440,23
1 229,81
(Indeks 2009 = 100)
100
78
60
51
Importmængde fra resten af verden (MW)
94
238
165
121
(Indeks 2009 = 100)
100
253
176
129
Markedsandel for importen fra resten af verden
1,7 %
2,0 %
0,8 %
0,7 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 404,26
1 869,75
1 442,42
1 231,40
(Indeks 2009 = 100)
100
78
60
51
Kilde: Europressedienst
CELLER
2009
2010
2011
UP
Importmængder fra alle andre tredjelande (MW)
510
884
1 100
1 457
(Indeks 2009 = 100)
100
173
216
286
Markedsandel for importen fra alle andre tredjelande
23,7 %
26,6 %
25,5 %
36,2 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
1 166,67
1 072,40
751,82
553,88
(Indeks 2009 = 100)
100
92
64
47
Importmængde fra Taiwan (MW)
235
400
540
997
(Indeks 2009 = 100)
100
170
230
424
Markedsandel for importen fra Taiwan
10,9 %
12,0 %
12,5 %
24,8 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
948,94
1 100,00
670,37
514,54
(Indeks 2009 = 100)
100
116
71
54
Importmængde fra USA (MW)
40
40
40
33
(Indeks 2009 = 100)
100
100
100
83
Markedsandel for importen fra USA
1,9 %
1,2 %
0,9 %
0,8 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
1 350,00
1 050,00
825,00
636,36
(Indeks 2009 = 100)
100
78
61
47
Importmængde fra Japan (MW)
60
154
170
145
(Indeks 2009 = 100)
100
257
283
242
Markedsandel for importen fra Japan
2,8 %
4,6 %
3,9 %
3,6 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
1 350,00
1 051,95
829,41
641,38
(Indeks 2009 = 100)
100
78
61
48
Importmængde fra resten af verden (MW)
175
290
350
282
(Indeks 2009 = 100)
100
166
200
161
Markedsandel for importen fra resten af verden
8,1 %
8,7 %
8,1 %
7,0 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
1 348,57
1 051,72
831,43
638,30
(Indeks 2009 = 100)
100
78
62
47
Kilde: Europressedienst
5.3.2. Ikke-subsidieret import fra Kina
(624)
Den ikke-subsidierede import fra Kina blev omhyggeligt analyseret, og det konkluderedes, at den ikke havde nogen væsentlig indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation, der kan bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
5.3.3. Udviklingen i EU-forbruget
(625)
EU-forbruget steg, jf. betragtning 509, med 221 % for moduler og 87 % for celler i den betragtede periode. Forbruget var på sit højeste i 2011 og faldt i UP, mens det dog stadig lå langt over niveauet fra begyndelsen af den betragtede periode i 2009. EU-erhvervsgrenen kunne ikke udnytte denne stigning i forbruget, da dens markedsandel faldt fra 19 % til 13 % for moduler og fra 68 % til 38 % for celler i samme periode. Samtidig steg markedsandelen for Kina stærkt indtil 2011 og lå derefter stabilt på et betydeligt højt niveau i UP, hvor forbruget faldt. I lyset af, at den subsidierede import fra Kina, til trods for et fald i EU-forbruget i UP, enten opretholdt sin markedsandel (moduler) eller øgede den (celler) på EU-erhvervsgrenens bekostning i den betragtede periode, kan det ikke konkluderes, at faldet i forbruget kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen. Endvidere viste undersøgelsen, at EU-erhvervsgrenens kapacitet under alle omstændigheder var langt lavere end forbrugsniveauet, og at det faldende forbrug i undersøgelsesperioden ikke kunne have haft en indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation.
(626)
På grundlag af de foreliggende oplysninger er det vanskeligt at fastslå, i hvilket omfang efterspørgslen er styret af medlemsstaternes støtteordninger. Som det fremgår af betragtning 632 findes der en lang række forskellige støtteordninger, og samspillet mellem dem og efterspørgslen er yderst komplekst, og den nøjagtige indvirkning heraf er derfor vanskelig at afgøre. De foreliggende oplysninger antyder dog også, at der selv uden støtteordninger fortsat vil være en efterspørgsel efter solenergi, som endda vil stige med tiden, dog i et lavere tempo end i forbindelse med støtteordninger. I den forbindelse har flere parter fremført, at netpariteten allerede var nået eller næsten nået i visse regioner i Unionen.
(627)
En interesseret part påstod, at importen fra Kina ikke tegnede sig for hele stigningen i forbruget, og at mens EU-erhvervsgrenen tabte markedsandele for moduler mellem 2009 og 2010, styrkede den alligevel sin rentabilitet i samme periode. Det blev desuden fremført, at EU-erhvervsgrenen stadig led et tab af markedsandele på 8 % i 2009, hvor importen af celler fra Kina kun havde en markedsandel på 8 %.
(628)
På trods af faldet i EU-forbruget i UP, jf. betragtning 609-616, fastholdt den subsidierede import fra Kina sin markedsandel (moduler) eller øgede den (celler) på bekostning af EU-erhvervsgrenen i den betragtede periode. Det kan således ikke konkluderes, at faldet i forbruget var af et sådant omfang, at det kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført. Endvidere viste undersøgelsen, at EU-erhvervsgrenens kapacitet under alle omstændigheder var langt lavere end forbrugsniveauet, og at det faldende forbrug i UP ikke kunne have haft en indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation. Derfor blev denne påstand afvist.
(629)
En anden interesseret part anfægtede, at der fortsat vil være en efterspørgsel i Unionen, også uden nationale støtteordninger. Denne part påstod, at der er en sammenhæng mellem efterspørgsel og støtteordninger, at projekter inden for solcellesektoren i mangel af sådanne ordninger ikke længere vil være rentable, og at efterspørgslen efter solpaneler dermed også vil bortfalde. Imidlertid fremlagde parten ikke nogen dokumentation, der kunne rokke ved de ovennævnte undersøgelsesresultater i betragtning 626. I mangel af nye oplysninger i denne forbindelse blev denne påstand afvist.
(630)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod den kinesiske regering, at den omstændighed, at EU-erhvervsgrenens kapacitet under alle omstændigheder ikke opfyldte EU-efterspørgslen er irrelevant, da EU-erhvervsgrenens salgsmængde af moduler faldt i tråd med faldet i forbruget, og gentog, at faldet i forbruget mellem 2011 og UP var årsagen til, at EU-erhvervsgrenen blev påført væsentlig skade. Selv om EU-forbruget og EU-erhvervsgrenens salgsmængde af moduler faldt i samme takt mellem 2011 og UP, skal dette ses i forhold til udviklingen i de kinesiske subsidierede priser, der underbød EU-erhvervsgrenens priser betydeligt og tvang EU-erhvervsgrenen til at sælge til tabsgivende priser. Det skal i den forbindelse erindres, jf. betragtning 111 i forordningen om midlertidig antidumpingtold, at importen fra Kina enten bevarede sin markedsandel (moduler) eller øgede den (celler), mens forbruget var faldende. Samtidig faldt de kinesiske importpriser betydeligt og underbød EU-erhvervsgrenens salgspriser væsentligt. Derfor blev denne påstand afvist.
5.3.4. Faste afregningspriser som det vigtigste eksempel på støtteordninger
(631)
Flere interesserede parter har påstået, at årsagen til skaden på EU-erhvervsgrenen var nedskæringerne i de faste afregningspriser i medlemsstaterne. Disse nedskæringer har angiveligt ført til en nedgang i antallet af solcelleanlæg og reduceret efterspørgslen efter den undersøgte vare på EU-markedet, hvilket har påført EU-erhvervsgrenen væsentlig skade.
(632)
Medlemsstaterne indførte faste afregningspriser, kvoteforpligtelser med omsættelige grønne certifikater, investeringstilskud og skatteincitamenter for at støtte anvendelsen af vedvarende energi. I visse medlemsstater ydes der også støtte fra EU's strukturfonde. Den hyppigst anvendte form for støtte til solenergi var de faste afregningspriser. Kommissionen fokuserer sin analyse på denne type støtteordninger.
(633)
Faste afregningspriser er et finansielt instrument, som bidrager til at opnå obligatoriske nationale mål for anvendelsen af vedvarende energi, som foreskrevet i direktiv 2009/28/EF (102) om fremme af brug af energi fra vedvarende energikilder. Støtteniveauet og anvendelsen af faste afregningspriser varierer medlemsstaterne imellem. Med faste afregningspriser er netoperatørerne forpligtet til at købe solenergi til priser, der sikrer, at solenergiproducenter (sædvanligvis ejerne af solcelleanlæg) får dækket deres omkostninger og kan opnå et rimeligt afkast. Faste afregningspriser - og andre støtteordninger - er i de fleste tilfælde underlagt statsstøttekontrol i henhold til artikel 107 og 108 i TEUF, som sikrer, at elektricitetsproducenter ikke overkompenseres.
(634)
Til trods for nationale forskelle kan der observeres tre fænomener, hvad angår udviklingen i de faste afregningspriser i Unionen: i) en reduktion i de faste afregningspriser, ii) ophævelse af ordningen med faste afregningspriser som helhed (Spanien) og iii) indførelse af kapacitetstærskler (»caps«) for installationer, der kan opnå støtte, og generelle tærskler for, hvor mange nye anlæg der kan modtage støtte i hver medlemsstat pr. år. Tærsklerne blev tilsyneladende navnlig indført i 2012 og har derfor sandsynligvis ingen virkning på forbruget i UP. Analysen fokuserede derfor på de nylige ophævelser af de faste afregningspriser i Spanien og nedskæringer af faste afregningspriser i mange medlemsstater. Det blev undersøgt, om de havde en indvirkning på efterspørgslen på EU-markedet, og om dette kunne have påført EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. Det blev i den forbindelse konkluderet, at virkningen af udviklingen i faste afregningspriser for så vidt angår efterspørgslen efter moduler også var repræsentativ for situationen vedrørende celler. Da celler er nødvendige elementer til at producere moduler, og da de ikke anvendes i andre produktionsprocesser, vil et fald i efterspørgslen efter moduler automatisk afføde et fald i efterspørgslen efter celler.
(635)
Undersøgelsen bekræftede sammenhængen mellem udviklingen i de faste afregningspriser og forbruget, og det konkluderedes, at faldet i forbruget mellem 2011 og UP ikke brød årsagssammenhængen mellem den subsidierede import fra Kina og den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, jf. betragtning 625. Undersøgelsen viste nemlig, at de eksporterende producenter var i stand til at opretholde deres høje markedsandele for moduler (80 %) og endda øge deres markedsandele lidt for celler (fra 20 % i 2011 til 22 % i UP), alt imens EU-erhvervsgrenens situation forværredes. Det skal desuden bemærkes, at EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige pris for moduler faldt med 53 % i den betragtede periode, hvilket især skyldes den væsentlige stigning i den subsidierede import og det heraf følgende voldsomme prispres på EU-markedet. EU-erhvervsgrenens tab af rentabilitet kan derfor ikke hovedsagelig tilskrives nedskæringerne i de faste afregningspriser.
(636)
Det erkendes således, at de faste afregningspriser skabte en efterspørgsel efter solenergi, og at de nylige ophævelser (i f.eks. Spanien) og nedskæringer i andre medlemsstater reducerede forbruget af den undersøgte vare i UP, hvilket således sandsynligvis kan have bidraget til den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen. Faldet i forbruget i UP var dog ikke af et sådant omfang, at det kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført.
(637)
En række parter påstod, at nedskæringerne i de faste afregningspriser betød, at investeringsmulighederne i solenergi ikke længere var attraktive for investorer, hvilket reducerede efterspørgslen efter den pågældende vare i Unionen.
(638)
Undersøgelsen bekræftede, at der er en sammenhæng mellem de faste afregningspriser og investeringsniveauet i solenergi, men viste dog også, at investeringerne i solenergi er mindre afhængige af faste afregningspriser i regioner med høj solindstråling, hvor produktionen af solenergi er mere effektiv, og i regioner med høje elektricitetspriser. Undersøgelsen viste nemlig, at der stadig foretages investeringer (f.eks. i Spanien) til trods for ophævelsen af støtteordningen med faste afregningspriser. Undersøgelsen viste desuden, at mulighederne for at investere i solenergi stadig er attraktive selv med lave afregningspriser. På grundlag af ovenstående blev denne påstand afvist.
(639)
En række parter hævdede, at udviklingen i de faste afregningspriser udøvede et stærkt tryk på priserne og dermed på EU-erhvervsgrenens rentabilitet. En interesseret part påstod, at man kun undersøgte virkningerne af udviklingen i de faste afregningspriser for efterspørgslen, mens virkningerne for priserne også burde være blevet analyseret. I samme forbindelse påstod en række interesserede parter, at de fleste medlemsstater gennemførte omfattende nedskæringer allerede i 2010, hvilket pressede priserne for moduler ned.
(640)
Hvad angår denne påstand, skal det bemærkes, at medlemsstaterne gennemførte nedskæringer på de faste afregningspriser på forskellige tidspunkter og med forskellig hastighed, og at det er vanskeligt at lave en samlet oversigt for hele Unionen. Uanset hvornår de faste afregningspriser nåede meget lave niveauer, kan det betydelige fald i EU-erhvervsgrenens priser og rentabilitet i den betragtede periode ikke udelukkende eller hovedsageligt forklares ved nedskæringer i de faste afregningspriser. På grundlag af oplysningerne om Tyskland og Italien, der tilsammen tegnede sig for ca. 75 % af EU-forbruget i 2011, var faldet i den gennemsnitlige salgspris mere udtalt end faldet i de faste afregningspriser i UP. Dernæst viser den indsamlede dokumentation, at EU-erhvervsgrenen i visse lande såsom Italien, selv med meget generøse faste afregningspriser, var nødt til at sænke deres priser. Endelig var EU-erhvervsgrenen i UP nødt til at sælge til priser, der lå under produktionsomkostningerne, hvilket hovedsagelig var en følge af, at de kinesiske eksporterende producenter havde 80 % af EU-forbruget og derfor styrke til at påvirke prisfastsættelsesmekanismen.
(641)
Undersøgelsen fastslog yderligere, at frem til 2011 gjorde de høje faste afregningspriser og faldet i priserne på moduler i Unionen det yderst attraktivt at investere i solenergi, idet investorerne fik meget høje afkast af deres investeringer. Derfor resulterede dette i et stort antal investeringer og dermed stor efterspørgsel efter solpaneler. Som følge af den stigende efterspørgsel steg det i faste afregningspriser samlede udbetalte beløb betydeligt, og de fleste medlemsstater nedjusterede de eksisterende ordninger med faste afregningspriser for bl.a. at undgå en stigning i elpriserne. Dette viser, at nedskæringerne i de faste afregningspriser også kan have været et resultat af de faldende priser og ikke omvendt. Derfor blev denne påstand afvist.
(642)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en af parterne, at der er et modsætningsforhold mellem betragtning 640 om, at en vurdering af efterspørgslen for EU som helhed er vanskelig, og betragtning 608, hvoraf det fremgår, at en analyse af årsagssammenhængen pr. medlemsstat ikke vil føre til brugbare resultater. Det skal i den forbindelse præciseres, at vanskeligheden i en vurdering som beskrevet i betragtning 640 er at opstille et generelt billede af udviklingen i de faste afregningspriser for hele Unionen og ikke for EU-efterspørgslen, som påstået af den interesserede part. Som følge heraf kan det konkluderes, at der ikke er noget modsætningsforhold mellem de to betragtninger, og påstanden blev derfor afvist.
(643)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en part, at selv i en situation med høje faste afregningspriser kan modulpriserne falde betydeligt som følge af den teknologiske udvikling, stordriftsfordele, omkostningsbesparelser og stigende global produktionskapacitet. Med hensyn til denne påstand skal det bemærkes, at den indsamlede dokumentation viser, at de italienske producenter måtte sænke deres priser til et niveau under produktionsomkostningerne, selv da de faste afregningspriser var høje. Mens ovennævnte faktorer ganske vist kan have haft en indvirkning på de gennemsnitlige udgifter, kan de ikke begrunde, hvorfor EU-producenterne måtte sænke deres priser til et niveau under produktionsomkostningerne. Det konkluderes derfor, at det hovedsagelig var den subsidierede import fra Kina, der har presset priserne til et uholdbart niveau, og påstanden blev afvist.
(644)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en part, at konklusionen i betragtning 641 om, at nedskæringerne i de faste afregningspriser også kan have været et resultat af de faldende priser og ikke omvendt, ikke er støttet af nogen dokumentation.
(645)
Det bemærkes, at konklusionerne i betragtning 641 blev baseret på de foreliggende oplysninger i forbindelse med undersøgelsen, og det beskrevne scenario blev faktisk anset for rimeligt i betragtning af omstændighederne på det specifikke marked. Derfor blev dette argument afvist.
(646)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger var en part uenig i konklusionen om, at det nedadgående prispres på EU-producenterne hovedsagelig blev forårsaget af den subsidierede import, og påstod, at det tværtimod var nedskæringerne i de faste afregningspriser, der tvang EU-producenterne til at sænke deres priser. Den samme part gentog, at når der blev skåret ned i de faste afregningspriser, faldt priserne på solcelleanlæg i takt med nedskæringerne i de faste afregningspriser, således at projektudviklernes omkostninger ikke steg, hvilket i sidste ende forårsagede prispresset på EU-producenterne.
(647)
Da der ikke blev fremlagt afgørende beviser til støtte for disse påstande, fastholdt Kommissionen sin analyse og konklusionerne i betragtning 640-641.
(648)
Den samme part hævdede, at markederne er drevet af udviklingen i de faste afregningspriser, og fremlagde oplysninger, der viser antallet af solcelleanlæg for 2012 og 2013 i Det Forenede Kongerige. De oplysninger, som denne part fremlagde, var en publikation fra den britiske regering baseret på ugentlige registreringer i det centrale britiske register for faste afregningspriser (CFR). Det bemærkes, at disse oplysninger hovedsagelig vedrørte en periode uden for UP og kun omhandlede én medlemsstat, mens den aktuelle undersøgelse vedrørte situationen på EU-markedet som helhed. Under alle omstændigheder anfægtes det ikke, at de faste afregningspriser påvirker efterspørgslen, da rentabiliteten af investeringerne på steder med mindre soleksponering afhænger af de faste afregningsprisers niveau. For at vise, at de faste afregningsprisers niveau i UP har forvoldt skaden, skulle de interesserede parter imidlertid have påvist, at en prisstigning hos EU-producenterne til det ikke-skadevoldende niveau ville have betydet, at EU-producenterne ikke ville have været i stand til at sælge den pågældende vare, fordi investeringer i solcellesystemer ikke ville have været rentable på disse prisniveauer. Der er ikke fremlagt sådanne oplysninger. Denne påstand blev derfor afvist.
(649)
En række parter påstod, at i en situation med lave faste afregningspriser var investeringer i solenergiprojekter kun økonomisk levedygtige, når der anvendes lavprissolpaneler importeret fra Kina. Det blev derfor påstået, at nedskæringerne i de faste afregningspriser forvoldte EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. En anden part påstod, at de faste afregningsprisers niveau påvirker prisfastsættelsesmekanismen for moduler.
(650)
Det bør bemærkes, at de omkostninger til et modul, til hvilke et projekt stadig vil være økonomisk levedygtigt, varierer fra medlemsstat til medlemsstat eller region til region afhængigt af en lang række faktorer, såsom de faste afregningspriser, andre lovgivningsmæssige incitamenter, soleksponering, priser for konventionel elektricitet osv. Desuden viste undersøgelsen, at de nuværende anlæg er stadig mindre afhængige af de faste afregningspriser, idet der sandsynligvis vil være opnået netparitet for solceller for visse typer anlæg i flere regioner i Europa som f.eks. store dele af Italien, Spanien, Portugal, Sydfrankrig og Grækenland. Ud fra ovenstående blev disse påstande afvist.
(651)
En interesseret part påstod, at Kommissionen ikke undersøgte, om EU-erhvervsgrenen ikke havde formået at tage højde for, at de offentlige støtteordninger med kort varsel ville ophøre eller blive reduceret. Der er ikke fremført argumenter til støtte for påstanden. Det bør dog bemærkes, at der på grundlag af det bevismateriale, der er indsamlet, ikke foreligger oplysninger om, at EU-erhvervsgrenen reagerede på markedsvilkår (dvs. udviklingen i forbruget) og andre tilgængelige oplysninger (dvs. reduktion af støtteordninger) på en urimelig måde. Derfor blev denne påstand afvist.
(652)
En interesseret part fremførte, at nedskæringerne i de faste afregningspriser forårsagede et fald i EU-erhvervsgrenens salg, da investeringerne kun havde været bæredygtige med de lave kinesiske priser. De beviser, der blev indsamlet, viser faktisk kun et mindre fald i EU-erhvervsgrenens salg i UP, i modsætning til, hvad der kunne forventes, hvis solenergiprojekter kun havde været gennemførlige med kinesiske moduler. Tværtimod steg EU-erhvervsgrenens salg af moduler indtil 2011 og faldt derefter lidt i UP på samme måde som forbruget. Derfor blev denne påstand afvist.
(653)
En interesseret part påstod, at faldet i de faste afregningspriser tvang EU-producenterne til at reducere deres priser for at fastholde investorernes interesse i solenergi og fastholde udviklingen i efterspørgslen og væksten.
(654)
Undersøgelsen viste, at EU-erhvervsgrenen blev tvunget til at reducere sine priser navnlig som følge af presset fra den subsidierede import og ikke nedskæringerne i de faste afregningspriser. Dette ses ved, at det største fald i EU-erhvervsgrenens priser indtraf i 2010 og 2011, før de væsentligste nedskæringer i de faste afregningspriser fandt sted. Stigningen i den subsidierede import fra Kina underbød EU-erhvervsgrenens priser markant og tvang erhvervsgrenen til at reducere sine priser til konstant lavere niveauer. Påstanden blev derfor afvist.
(655)
En anden interesseret part fremførte, at konklusionerne i betragtning 174 og 175 i forordningen om midlertidig told om, at ændringer i de faste afregningspriser ikke brød årsagssammenhængen, ikke har noget faktuelt eller retligt grundlag og er i strid med grundforordningens artikel 8, stk. 5, idet Kommissionen ikke vurderede den skade, der er forårsaget af nedskæringerne i de faste afregningspriser, og fordi Kommissionen mente, at det væsentlige fald i EU-erhvervsgrenens priser udelukkende skyldtes den subsidierede import fra Kina. Den samme part påstod, at faldet i prisen på moduler og celler var et globalt fænomen og ikke skyldtes presset fra den kinesiske import.
(656)
For så vidt angår påstanden om, at Kommissionen undlod at vurdere omfanget af den skade, der er forårsaget af nedskæringerne i de faste afregningspriser, henvises der til betragtning 628 og 629 samt 640 og 641, hvor Kommissionen konkluderede, at hverken den faldende efterspørgsel eller de faste afregningsprisers virkninger på Unionens priser var af et sådant omfang, at de kunne bryde årsagssammenhængen mellem den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, og den subsidierede import fra Kina, uanset om og i hvilket omfang de sandsynligvis blev forårsaget af nedskæringerne i de faste afregningspriser. Derfor måtte påstanden om, at Kommissionens resultater ikke er baseret på et faktuelt grundlag, afvises. Hvad angår påstanden om, at faldet i prisen på moduler og celler var et globalt fænomen, henvises der til betragtning 619-621, hvor mængderne og priserne ved import fra andre lande end Kina til Unionen er vurderet. Mens der var en global nedadgående tendens i priserne på moduler og celler, forværrede priserne på den subsidierede import fra Kina den nedadgående tendens til tabsgivende niveau. På grundlag af ovenstående blev denne påstand afvist.
(657)
Kort sagt har de faste afregningspriser været en afgørende faktor for udviklingen i solenergimarkedet i Unionen, og udviklingen i forbruget af den undersøgte vare blev påvirket af de faste afregningspriser. Undersøgelsen viste dog, at forbruget ikke faldt voldsomt til trods for de omfattende nedskæringer i de faste afregningspriser. Undersøgelsen viste desuden, at faldet i EU-erhvervsgrenens priser ikke hovedsagelig skete på grund af nedskæringerne i de faste afregningspriser. Det konkluderes derfor, at udviklingen i de faste afregningspriser ikke var af et sådant omfang, at den kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført.
5.3.5. Anden finansiel støtte til EU-erhvervsgrenen
(658)
Visse interesserede parter påstod, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes en reduktion i den finansielle støtte, der blev ydet til EU-erhvervsgrenen. Til at underbygge denne påstand blev der fremlagt oplysninger baseret på subsidier til en af EU-producenterne inden den betragtede periode (mellem 2003 og 2006).
(659)
De fremlagte beviser viste ingen sammenhæng mellem den væsentlige skade, som påførtes EU-erhvervsgrenen, og det subsidie, som en EU-producent angiveligt skulle have modtaget i perioden inden en betragtede periode. Da denne information vedrører tiden før den betragtede periode, synes den at være irrelevant. Der kunne således ikke etableres en sammenhæng mellem eventuelle påståede subsidier til EU-erhvervsgrenen og den påførte væsentlige skade. Påstanden blev derfor afvist.
5.3.6. Overkapacitet
(660)
Det blev påstået, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes en overkapacitet på EU-markedet og det globale marked generelt. Det blev endvidere påstået, at overkapaciteten på det globale marked førte til den konsolidering af EU-erhvervsgrenen, som p.t. finder sted, og at en eventuel skade skyldtes, at der fandtes for mange produktionsanlæg. Desuden påstod en række interesserede parter, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes selvforskyldt overekspansion af EU-erhvervsgrenens kapacitet. I modsætning hertil påstod visse interesserede parter, at den skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes, at erhvervsgrenen ikke foretog de nødvendige investeringer for at øge deres kapacitet.
(661)
EU-erhvervsgrenen øgede ganske rigtigt sin produktionskapacitet, men den samlede produktionsmængde dækkede dog ikke det stigende forbrug på EU-markedet i den betragtede periode. Stigningen i EU-erhvervsgrenens produktionskapacitet var derfor rimelig og fulgte markedsudviklingen, nemlig det stigende forbrug. Det kan derfor ikke betragtes som en årsag til skaden.
(662)
Argumentet om, at EU-erhvervsgrenen ikke investerede i kapacitetsudvidelser blev ligeledes heller ikke bekræftet af undersøgelsen. I hele den betragtede periode øgede EU-erhvervsgrenen tværtimod gradvis kapaciteten og havde overskydende kapacitet i hele den betragtede periode, hvilket beviser, at den var i stand til at tilfredsstille yderligere efterspørgsel. Derfor måtte denne påstand afvises.
(663)
Visse interesserede parter påstod, at alle erhvervsdrivende på markedet, herunder leverandører og aftagere, befandt sig i en vanskelig situation, som skyldtes overkapaciteten på det globale marked og den deraf følgende ændring af markedet. Det blev i den forbindelse påstået, at den undersøgte vare er blevet en råvare, hvor individuelle producenter ikke længere kan fastsætte priserne, men hvor priserne derimod er underlagt udbud og efterspørgsel på verdensplan. Det blev påstået, at denne situation og ikke den subsidierede import har forvoldt EU-erhvervsgrenen væsentlig skade.
(664)
Undersøgelsen bekræftede, at der findes overkapacitet på det globale marked, navnlig i Kina. Hvad angår den markedsændring, der angiveligt skulle gøre den undersøgte vare til en råvare, ville dette ikke begrunde en urimelig prisadfærd og urimelig handelspraksis. Det skal i den forbindelse bemærkes, at EU-erhvervsgrenen i mere end 20 år har produceret og solgt den undersøgte vare, hvorimod den kinesiske erhvervsgren for den pågældende vare kun for nylig blev udviklet (i midten af sidste årti) og især var tiltrukket af de faste afregningspriser og andre politiske incitamenter i Unionen og den deraf følgende stigning i efterspørgslen. Påstandene blev derfor afvist.
(665)
En interesseret part hævdede, at overkapaciteten førte til prisrationalisering. I denne forbindelse skal det bemærkes, at overkapaciteten faktisk førte til et »underbydningskapløb« og til et pristryk på EU-erhvervsgrenen, som i gennemsnit var større end nedskæringerne af produktionsomkostningerne. Samtidig fulgte kapacitetsforøgelserne i EU-erhvervsgrenen markedsudviklingen og blev betragtet som rimelige. Desuden var stigningen i produktionskapaciteten for celler lavere end for moduler. Parternes påstand i den henseende måtte derfor afvises.
(666)
En anden interesseret part påstod, at den skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes, at erhvervsgrenen kun fokuserede på specialiserede investeringer og ikke foretog de nødvendige investeringer for at øge kapaciteten og nedbringe omkostningerne. Denne påstand kunne heller ikke bekræftes af resultaterne af undersøgelsen, som viste, at EU-erhvervsgrenen øgede sin produktionskapacitet og effektiviteten i den betragtede periode. Påstanden blev derfor afvist.
(667)
Desuden påstod en interesseret part, at EU-erhvervsgrenen øgede sin produktionskapacitet på trods af den allerede lave kapacitetsudnyttelsesgrad, hvilket resulterede i selvforskyldt skade. Denne påstand var imidlertid baseret på en sammenligning mellem tendensen for de stikprøveudvalgte EU-producenters investeringer og tendensen for kapacitetsudnyttelsen i hele EU-erhvervsgrenen, hvilket ikke er et egnet sammenligningsgrundlag. Endvidere viste undersøgelsen, at EU-erhvervsgrenen ikke havde udvidet sin produktionskapacitet i et omfang, som oversteg udviklingen i EU-forbruget, og påstanden blev derfor afvist.
(668)
Hertil kommer, at EU-erhvervsgrenen i henhold til den indsamlede dokumentation gennem investeringer i nye maskiner var i stand til at reducere sine produktionsomkostninger og blive mere omkostningseffektiv. Derfor måtte denne påstand afvises.
(669)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede nogle interesserede parter, at EU-erhvervsgrenens kapacitetsforøgelser var rimelige og fulgte udviklingen på markedet og navnlig udviklingen i EU-forbruget. Hvad angår moduler, steg produktionskapaciteten dog med 106 %, mens EU-forbruget steg med 221 % i den betragtede periode, altså mere end det dobbelte. Hvad angår celler, steg produktionskapaciteten ligeledes med 39 %, mens EU-forbruget steg med 87 % i den betragtede periode. Dette viser, at kapacitetsstigningen var væsentligt lavere end stigningen i forbruget og derfor ikke kan betragtes som urimelig, da der aldrig var overkapacitet i Unionen. Desuden bør analysen af, om kapacitetsudvidelserne er rimelige, ikke baseres på en år-til-år-analyse, men bør tage hensyn til tendensen i hele den betragtede periode. Kapacitetsudvidelser vil således typisk først blive fuldt ud operationelle en vis tid efter, at investeringen blev foretaget, og den isolerede analyse af et år kan førte til et fordrejet billede. Denne påstand blev derfor afvist.
5.3.7. Råvareprisernes virkninger
(670)
En række interesserede parter påstod, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldes udviklingen i priserne på polysilicium, som er den vigtigste råvare til produktion af wafere. Det blev påstået, at EU-erhvervsgrenen indgik langtidsleverancekontrakter med faste priser og derfor ikke kunne udnytte faldet i priserne på polysilicium i den betragtede periode.
(671)
Undersøgelsen viste, at selv om EU-erhvervsgrenen havde indgået langtidsleverancekontrakter om polysilicium, blev vilkårene i disse kontrakter i de fleste tilfælde genforhandlet på grundlag af udviklingen i polysiliciumpriserne, og kontraktpriserne lå tæt på eller endda under priserne på spotmarkedet.
(672)
En række interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenen eller i det mindste en del af den ikke kunne drage fordel af de lavere priser på polysilicium i UP på grund af langtidskontrakter om råvarer. Parterne hævdede, at genforhandling eller opsigelse af langtidskontrakter om polysilicium og/eller wafere resulterede i sanktioner. Til støtte for dette argument fremlagde disse parter presseartikler, hvor af det fremgik, at visse EU-producenter stod over for tvister eller havde opsagt deres kontrakter. Nogle parter fremlagde oplysninger, der angiveligt bekræftede, at de langfristede kontrakter ikke kunne genforhandles.
(673)
Polysilicium er den vigtigste råvare for producenter af wafere. Undersøgelsen viste, at priserne på polysilicium steg i 2008, hvor de var på højdepunktet med ca. 500 USD/kg, men faldt igen i 2009 og var på 50-55 USD/kg i slutningen af 2009 med kun en let stigende tendens i 2010 og starten af 2011. Priserne faldt betydeligt i UP og var på 30 USD/kg (jf. JRC Scientific and Policy Reports, PV Status Report 2012). Det bør bemærkes, at virkningen af polysiliciumpriserne på EU-erhvervsgrenen kun kunne være marginal, da eventuelle indvirkninger på omkostningerne til fremstilling af solceller og moduler blev udvandet gennem værdikæden. Desuden vedrørte ovennævnte avisartikler udviklinger efter UP, som ikke påvirkede EU-erhvervsgrenens situation i UP, og derfor ikke kunne tages i betragtning. Det kan bekræftes, at EU-erhvervsgrenen faktisk var i stand til at genforhandle ikke alene priserne i de langfristede kontrakter, men også eventuelle kontraktmæssige sanktioner i disse langvarige kontrakter.
(674)
En af de interesserede parter påstod desuden, at det er tilstrækkeligt, at kun nogle af EU-producenterne er berørt af langtidskontrakter, og at situationen for den samlede EU-erhvervsgren er irrelevant. Parten påstod, at højere omkostninger ikke nødvendigvis påvirker alle erhvervsdrivende på samme måde. Dette argument overser den konklusion, at EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige polysiliciumpriser i mange tilfælde ikke var højere end markedspriserne eller spotmarkedspriserne, og at spørgsmålet om, hvorvidt højere omkostninger påvirker alle eller kun få erhvervsdrivende, ikke blev anset for relevant. Denne påstand blev derfor afvist.
(675)
En anden interesseret part anmodede om, at Kommissionen adskilte, identificerede og kvantificerede virkningen af de enkelte faktorer, der har indflydelse på EU-erhvervsgrenens situation; navnlig virkningen af de betydelige fald i polysiliciumpriserne bør betragtes særskilt. I den forbindelse blev det fremført, at det var faldet i polysiliciumpriserne snarere end pristrykket fra importen fra Kina, der medførte et fald i salgspriserne. Hvad angår EU-erhvervsgrenen, er faldet i dens gennemsnitlige salgspriser langt større end faldet i de gennemsnitlige produktionsomkostninger, som faldet i råvarepriserne kunne have en indvirkning på. Denne påstand blev derfor afvist.
(676)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog visse interesserede parter, at indvirkningen af faldet i polysiliciumpriserne på EU-erhvervsgrenens omkostninger ikke var begrænset eller udvandet gennem værdikæden, således som det blev konkluderet i undersøgelsen. Som det imidlertid allerede er blevet anført i betragtning 255, er polysilicium den vigtigste råvare for producenter af wafere, og det konkluderedes, at eventuelle indvirkninger på produktionsomkostningerne for celler og moduler blev udvandet i værdikæden. De interesserede parter fremlagde ingen beviser, som kunne have ændret denne konklusion. Undersøgelsen viste ydermere, at faldet i priserne på polysilicium i den betragtede periode var afspejlet i de stikprøveudvalgte EU-producenters gennemsnitlige produktionsomkostninger for celler og moduler, som faldt i samme takt som polysiliciumpriserne. En interesseret part rejste tvivl om virkningen af de påståede sanktioner, som EU-erhvervsgrenen måtte betale som følge af genforhandling af leverandørkontrakterne. Det kan i den forbindelse ikke udelukkes, at visse producenter skulle betale sanktioner for annullering af leverandørkontrakter vedrørende wafere i den betragtede periode. Kommissionen fandt dog ingen beviser for, at disse sanktioner kunne have haft en virkning på EU-erhvervsgrenens situation som helhed eller kunne være repræsentative. Den pågældende interesserede part fremlagde heller ikke sådanne beviser. Mens det kan derfor ikke helt udelukkes, at sanktioner kunne have haft en vis negativ virkning på et begrænset antal EU-producenter, er den samlede indvirkning på EU-erhvervsgrenen i bedste fald marginal og kunne derfor ikke bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade, der er påført hele EU-erhvervsgrenen. Påstandene måtte derfor afvises.
(677)
En anden interesseret part påstod, at faldet i salgspriserne på den undersøgte vare i Unionen til dels skyldtes faldet i priserne på polysilicium. Det skal dog i den forbindelse bemærkes, at undersøgelsen viste, at importen fra Kina var subsidieret og i væsentlig grad underbød EU-erhvervsgrenens priser. Prisfaldet er derfor større end den besparelse i produktionsomkostningerne, der kan forklares ved et fald i råvarepriserne. Hvis prisfaldet udelukkende skyldtes virkningen af faldet i råvarepriserne, ville EU-erhvervsgrenen ikke have været tvunget til at sænke sine salgspriser til et niveau under produktionsomkostningerne. Denne påstand afvises derfor.
(678)
En anden interesseret part gentog, at en af EU-producenternes tvister efter UP kan have påvirket situationen i hvert fald for denne EU-producent allerede i UP. Parten uddybede imidlertid ikke, hvordan og i hvilket omfang denne begivenhed efter UP egentlig kunne have haft en virkning på denne producents situation i UP. Der blev som led i undersøgelsen heller ikke fundet beviser for disse virkninger. Påstanden måtte derfor afvises.
(679)
Samme interesserede part rejste desuden tvivl om ovennævnte konklusioner, da der angiveligt ikke var fremlagt beviser herfor. Konklusionerne i undersøgelsen var imidlertid baseret på faktiske oplysninger og positivt bevismateriale, hvoraf der er fremlagt ikkefortrolige versioner for alle interesserede parter.
(680)
Ud fra ovenstående konkluderes det, at EU-erhvervsgrenen generelt ikke led skade af disse langtidskontrakter og var i stand til fuldt ud at udnytte prisfaldet i råvarepriserne, selv om visse specifikke EU-producenter kan have været påvirket af langtidskontrakter om leverance af polysilicium. Det blev derfor konkluderet, at langtidskontrakterne ikke var af et sådant omfang, at de kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført.
5.3.8. Selvforskyldt skade: indvirkning af EU-erhvervsgrenens automatisering, størrelse, stordriftsfordele, konsolidering, innovation, omkostningseffektivitet og import
(681)
Flere interesserede parter påstod, at den skade, EU-erhvervsgrenen forvoldtes, skyldtes den udbredte brug af automatisering i produktionsprocessen. Det blev påstået, at mindre producenter var dårligere stillet end store vertikalt integrerede producenter, og at disse mindre producenters eventuelle skade derfor ikke kunne tilskrives den subsidierede import. Det blev i den forbindelse også påstået, at EU-erhvervsgrenen under alle omstændigheder generelt var en lille erhvervsgren og derfor ikke var i stand til at udnytte stordriftsfordele.
(682)
Undersøgelsen viste, at selv små producenter på EU-markedet anvendte automatisering i vidt omfang i deres produktionsproces med en positiv afsmitning på deres produktionsomkostninger. De fleste EU-producenter har specialiseret sig i en del af produktionsprocessen (celler eller moduler), hvorved de øgede deres konkurrenceevne for den specifikke varetype, som de producerer. Påstanden om, at virkningen af udbredt brug af automatisering forvoldte EU-erhvervsgrenen skade, måtte derfor afvises.
(683)
En række interesserede parter påstod, at prispresset resulterede i en konsolidering af EU-erhvervsgrenen og den kinesiske erhvervsgren, hvilket var årsagen til, at EU-erhvervsgrenen forvoldtes væsentlig skade. Undersøgelsen viste dog, at konsolideringen snarere var en konsekvens af den subsidierede import og af urimelig handelspraksis. Denne part fremlagde desuden ingen beviser for, i hvilket omfang konsolideringsprocessen skulle have været årsagen til skaden.
(684)
Det blev endvidere påstået, at manglen på vertikal integration i EU-erhvervsgrenen var årsagen til skaden. Under normale markedsforhold har vertikalt integrerede producenter generelt større sikkerhed i forhold til deres forsyningskæde. Det fremgik dog af undersøgelsen, at fordelen ved vertikal integration for den del af EU-erhvervsgrenen, der var vertikalt integreret, ikke kunne udnyttes fuldt ud, idet prispresset fra den subsidierede import var ekstremt stort. Som følge af den subsidierede import var EU-erhvervsgrenen og selv de vertikalt integrerede EU-producenter ikke i stand til fuldt ud at drage fordel af den høje kapacitetsudnyttelse til at opnå stordriftsfordele. Desuden viste undersøgelsen intet sammenfald mellem vertikal integration og bedre rentabilitet, idet det høje prispres havde fordrejet dette sammenfald.
(685)
Visse interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenen sakkede bagud i teknisk innovation og investeringer i ny teknologi. Undersøgelsen kastede dog ikke lys over faktiske beviser, der kunne bekræfte disse påstande. Derimod viste undersøgelsen, at hovedparten af EU-erhvervsgrenens investeringer var beregnet til nye maskiner og FoU, og at der ikke er nogen relevante forskelle i teknologi mellem varerne på verdensplan.
(686)
Desuden påstod en interesseret part, at den væsentlige skade, der er forvoldt, skyldes dårlig projektledelse (mislykkede projekter). Det skal i den forbindelse bemærkes, at dette argument ikke blev dokumenteret. Desuden kunne et mislykket projekt snarere betragtes som en følge af den subsidierede import. Argumentet måtte derfor afvises.
(687)
En række interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenen ikke var i stand til at rationalisere sine omkostninger i tide for at imødegå udviklingerne på verdensmarkedet. Andre parter påstod, at arbejdskraftomkostningerne og de generelle omkostninger er højere i Unionen end i Kina.
(688)
Undersøgelsen viste, at EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger var konstant faldende i den betragtede periode. Produktiviteten steg for moduler og celler. Som nævnt ovenfor var EU-erhvervsgrenen ikke i stand til at udnytte de lavere omkostninger på grund af stigningen i den subsidierede import fra Kina og det deraf følgende voldsomme prispres på EU-markedet.
(689)
Det skal bemærkes, at de eksporterende producenter i Kina ikke har sammenlignelige fordele hvad angår råvarer (polysilicium) og de maskiner, der anvendes, da begge dele i overvejende grad importeredes fra Unionen. Hvad angår arbejdskraftomkostningerne og generalomkostningerne, herunder afskrivninger, udgjorde de i gennemsnit mindre end 10 % af de samlede omkostninger for et modul i UP, og det konkluderes, at de ikke spillede en væsentlig rolle. Hvad angår elektricitetsomkostningerne, udgjorde de i gennemsnit mindre end 1 % af de samlede omkostninger for et modul i UP, og det konkluderes, at de ikke spillede en væsentlig rolle. Endvidere blev påstanden om, at de kinesiske producenter benyttede det nyeste udstyr, ikke dokumenteret.
(690)
Det blev endvidere påstået, at visse EU-producenter købte celler og/eller moduler fra det pågældende land og videresolgte disse varer på EU-markedet som deres egne varer. Skaden som følge af disse transaktioner bør ikke tilskrives den subsidierede import. Undersøgelsen viste imidlertid, at EU-erhvervsgrenens import af den pågældende vare var komplementær, hvad angår typer, og begrænset i mængde i forhold til den samlede EU-produktion, og derfor ville den eventuelle virkning heraf kun være marginal, og det kan ikke antages, at den bryder årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
(691)
For at modsvare den faldende pristendens i importen fra Kina måtte EU-erhvervsgrenen derfor gøre sig store bestræbelser for at rationalisere produktionsomkostningerne. Til trods for EU-erhvervsgrenens bestræbelser kunne denne omkostningsrationalisering ikke afspejles i salgspriserne som følge af det markante underbud fra den subsidierede import.
(692)
Visse interesserede parter påstod, at den skade, EU-erhvervsgrenen forvoldtes, skyldtes EU-erhvervsgrenens mangel på tilstrækkelige stordriftsfordele. Det blev påstået, at mindre producenter var dårligere stillet end store vertikalt integrerede producenter, og at disse producenters eventuelle skade derfor ikke kunne tilskrives den subsidierede import. En anden interesseret part fremførte, at automatisering af produktionsprocessen er omkostningskrævende, og at stordriftsfordele derfor er endnu vigtigere for at kunne reducere produktionsomkostningerne.
(693)
Undersøgelsen viste, at som følge af den subsidierede import var EU-erhvervsgrenen og selv de store og vertikalt integrerede EU-producenter ikke i stand til fuldt ud at drage fordel af den høje kapacitetsudnyttelse til at opnå stordriftsfordele. Under alle omstændigheder viste undersøgelsen intet sammenfald mellem størrelsen, vertikal integration og bedre rentabilitet, idet det høje prispres fra den subsidierede import fordrejede dette sammenfald. Undersøgelsen har vist, at fordelen ved stordriftsfordele ikke længere eksisterede på et marked, hvor udnyttelsesgraden var lav, hvilket også var tilfældet for de kinesiske producenter. Disse påstande afvistes derfor.
(694)
Endvidere hævdede en interesseret part, at investorer og banker ikke vil finansiere projekter, hvis modulfabrikanten er for lille, idet større producenter giver bedre garantier og er mere solide (»bankable«). Med andre ord er investorer og banker tilbageholdende med at finansiere solenergiprojekter med moduler, der er produceret i Unionen. Undersøgelsen viste dog, at eventuelle præferencer blandt investorer og banker til at finansiere kinesiske producenter med større produktionskapacitet skyldes den fordrejning, som den subsidierede import har skabt på EU-markedet. Som nævnt ovenfor er størrelsen af produktionslinjerne ikke afgørende, hvis udnyttelsesgraden fortsat er lav. Dette argument blev derfor afvist.
(695)
En interesseret part påstod, at EU-erhvervsgrenen havde en negativ omkostningsstruktur sammenlignet med de kinesiske konkurrenters, da sidstnævnte havde lavere arbejdskraftomkostninger, elektricitets- og afskrivningsomkostninger, og desuden havde det nyeste udstyr. Den pågældende part var ikke i stand til at fremlægge nye oplysninger eller dokumentation, som kunne ændre undersøgelsens konklusioner i denne henseende. Påstanden om, at de kinesiske producenter bruger det nyeste udstyr, blev behandlet i konklusionerne i betragtning 203 i forordningen om midlertidig told, hvori det hedder, at de eksporterende producenter i Kina ikke havde nogen komparativ fordel, navnlig fordi maskiner og udstyr blev importeret fra Den Europæiske Union. Påstandene blev derfor afvist.
(696)
En anden part hævdede, at de kinesiske producenter har en komparativ fordel med hensyn til polysiliciumpriser og stordriftsfordele, som resulterede i lavere omkostninger til maskiner. Parten fremlagde dog ingen nye oplysninger eller dokumentation i denne henseende. Partens påstand måtte derfor afvises.
(697)
Desuden påstod en interesseret part, at visse EU-producenter købte celler og/eller moduler i det pågældende land og videresolgte disse varer på EU-markedet som deres egne varer. Parten krævede, at skaden som følge af disse transaktioner ikke burde tilskrives den subsidierede import. Undersøgelsen viste imidlertid, at EU-erhvervsgrenens import af den pågældende vare var komplementær, hvad angår typer, og begrænset i mængde i forhold til den samlede EU-produktion, og derfor ville den eventuelle virkning heraf kun være marginal, og det kan ikke antages, at den bryder årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
(698)
En ikke forretningsmæssigt forbundet importør påstod, at det faktum, at antallet af ansatte steg, burde inddrages i analysen. Vedrørende denne påstand skal det bemærkes, at beskæftigelsen steg mellem 2009 og 2011 for moduler og derefter faldt i UP. For celler steg beskæftigelsen indtil 2010, hvorefter den faldt i 2011 og yderligere faldt i UP. Det bemærkes yderligere, at for moduler fulgte beskæftigelsen udviklingen i EU-produktionen. Da den kinesiske imports markedsandel for celler steg i hele perioden til skade for EU-erhvervsgrenen, kunne EU-erhvervsgrenen ikke drage fordel af det stigende forbrug som forventet. Faldet i beskæftigelsen i 2011 og i UP svarer derfor til de virksomheder, som enten var blevet insolvente eller havde indstillet deres solcelleproduktion.
(699)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en interesseret part, at den skade, EU-erhvervsgrenen forvoldtes, skyldtes EU-erhvervsgrenens begrænsede størrelse og mangel på tilstrækkelige stordriftsfordele. Som allerede forklaret i betragtning 682 i denne forordning og i betragtning 195-196 i forordningen om midlertidig antidumpingtold kan størrelse og dermed stordriftsfordele selv på det globale marked ikke længere opnås, når kapacitetsudnyttelsen er lav, og når der findes enorm overkapacitet på verdensplan. Påstanden måtte derfor afvises.
(700)
Samme part gentog desuden, at skaden på EU-erhvervsgrenen skyldtes, at EU-erhvervsgrenen ikke var i stand til at realisere omkostningsfordele. Parten påstod, at dette navnlig skyldtes, at de fleste EU-producenter var vertikalt integrerede. Parten fremlagde imidlertid ingen yderligere oplysninger om, i hvilket omfang det forhold, at producenterne er vertikalt integrerede, kunne have haft en negativ indvirkning på deres omkostningsstruktur. Denne påstand måtte derfor afvises.
(701)
På dette grundlag måtte ovennævnte påstande afvises.
5.3.9. Konkurrence fra fotovoltaiske tyndfilmsprodukter og andre fotovoltaiske teknologier
(702)
Flere interesserede parter påstod, at den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes konkurrencen fra fotovoltaiske tyndfilmsprodukter og andre fotovoltaiske teknologier, da disse teknologier er indbyrdes udskiftelige og har de samme endelige anvendelsesformål. Det blev også fremført, at tyndfilm konkurrerede med den undersøgte vare især for anlæg på jorden og kommercielle/industrielle tagmonterede systemer, som udgør en væsentlig del af det samlede EU-marked for solenergi.
(703)
Undersøgelsen viste, at fotovoltaiske tyndfilmsprodukter produceres af forskellige råvarer, og at der ikke anvendes wafere af krystallinsk silicium hertil. Generelt har de meget lavere omdannelsesydeevne og lavere produktion af watt end moduler af krystallinsk silicium. De kan således ikke anvendes på mindre overflader som f.eks. tage, dvs., at de ikke fuldt ud er indbyrdes udskiftelige med den pågældende vare. Det fremgik også af undersøgelsen, at selv om fotovoltaiske tyndfilmsprodukter er mindre udgiftskrævende end den undersøgte vare, udgjorde de kun en begrænset andel af det samlede EU-marked for solenergi i den betragtede periode. Selv om der kan være en vis konkurrence mellem tyndfilmsprodukter og den pågældende vare, kan denne konkurrence dog betragtes som begrænset.
(704)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fastholdt en af de interesserede parter, at konkurrencen fra tyndfilmsprodukter sandsynligvis forårsagede den væsentlige skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen. Parten påstod i den forbindelse, at i Tyskland var markedsandelen for tyndfilmsprodukter væsentlig på det samlede solenergimarked i det meste af UP og først faldt i starten af 2012.
(705)
Undersøgelsen viste rent faktisk, at de gennemsnitlige priser for tyndfilmsprodukter var lavere end det gennemsnitlige prisniveau for den undersøgte vare.
(706)
Som fastlagt i betragtning 703 ovenfor har tyndfilmsprodukter meget lavere omdannelsesydeevne og lavere produktion af watt end moduler af krystallinsk silicium, og derfor kan en eventuel konkurrence med dette produkt ikke have bidraget til EU-erhvervsgrenens skade, da moduler af krystallinsk silicium er den dominerende teknologi på solenergimarkedet i Unionen. Det Fælles Forskningscenters statusrapport om solenergi fra 2012 konkluderede, at tyndfilmsprodukter som følge af nedgangen i polysiliciumpriserne i de seneste år har tabt markedsandele til moduler af krystallinsk silicium.
(707)
Disse påstande blev derfor afvist.
5.3.10. Den finansielle krise og virkningerne heraf
(708)
Det blev påstået, at den finansielle krise og den økonomiske afmatning havde en negativ indvirkning på EU-erhvervsgrenens adgang til finansiering, hvilket således påførte EU-erhvervsgrenen skade.
(709)
EU-erhvervsgrenens evne til at rejse kapital reduceredes betydeligt i den betragtede periode. Da solenergiindustrien er kapitalintensiv, er evnen til at rejse kapital afgørende. Den økonomiske krise havde en vis indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation. Undersøgelsen viste dog, at EU-erhvervsgrenens situation - til trods for væksten på EU-markedet mellem 2009 og 2011 - forværredes som et resultat af dumpingimporten fra Kina, der markant underbød EU-erhvervsgrenens salgspriser. Det blev derfor konkluderet, at de mulige virkninger af den finansielle krise blev forstærket af stigningen i den subsidierede import fra Kina, og at den begrænsede adgang til finansiering i høj grad var en konsekvens af det negative markedsklima, og at EU-erhvervsgrenens situation og fremtidsudsigter var en følge af den subsidierede import.
(710)
Desuden blev det undersøgt, om den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, skyldtes, at EU-erhvervsgrenen undlod at søge passende finansiering, mens den var rentabel. Undersøgelsen viste f.eks., at EU-erhvervsgrenen i 2010 stadig var rentabel, og at investeringerne for moduler steg med 315 % i forhold til 2009, mens de samtidig steg med 10 % for celler. Da solcelleindustrien er kapitalintensiv, forventes det, at EU-erhvervsgrenen konstant søger passende finansiering for at forbedre sin omkostningseffektivitet og konkurrere med den urimelige subsidierede import. Det konkluderes derfor, at den manglende adgang til finansiering var en følge af den fordrejede situation og ikke årsagen hertil.
(711)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fastholdt en af de interesserede parter, at de skadelige virkninger af den finansielle krise burde udskilles og ikke tilskrives den subsidierede import. Denne part henviste til offentligt tilgængelige oplysninger, hvoraf det fremgår, at mindst en EU-producent opfattede den finansielle krise som hovedårsagen til virksomhedens problemer. Konklusionerne i den foreliggende undersøgelse blev baseret på virksomhedsspecifikke data, som går langt videre end bestemte virksomheders offentlige udtalelser. Den offentligt tilgængelige udtalelse, som der blev henvist til, kan således ikke ændre konklusionerne, hvorimod den finansielle krise havde en vis indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation, men den kan således ikke bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen. Denne påstand måtte derfor afvises.
(712)
En anden interesseret part påstod, at forskelle i EU-erhvervsgrenens og de kinesiske eksporterende producenters adgang til finansiering burde tages i betragtning. Parten påstod, at der var tale om en af de vigtigste faktorer, der forvoldte EU-erhvervsgrenen væsentlig skade, frem for den subsidierede import. Det er dog blevet konkluderet, at en række kinesiske eksporterende producenter havde adgang til præferentiel finansiering, hvilket har fordrejet markedet og meget vel kan være en af hovedårsagerne til, at de kinesiske eksporterende producenter kunne eksportere den pågældende vare til subsidierede priser. Denne faktor kan derfor ikke bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens væsentlige skade. Påstanden blev derfor afvist.
(713)
Det blev således konkluderet, at mens den finansielle krise havde en vis indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation, kunne den ikke bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen. Påstandene blev derfor afvist.
5.3.11. EU-erhvervsgrenens eksportresultater
(714)
Visse interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenens eksportsalg faldt betydeligt i den betragtede periode og især mellem 2009 og 2011 for moduler og mellem 2009 og første kvartal 2012 for celler, og at dette har forvoldt EU-erhvervsgrenen væsentlig skade.
(715)
Som det fremgår af tabellen herunder, var eksportmængden for moduler dog betydelig til trods for et lille fald i UP, og den gennemsnitlige pris lå i UP over de gennemsnitlige omkostninger for moduler i hele den betragtede periode. Dette kan således ikke have påført EU-erhvervsgrenen skade. Hvad angår celler, udgjorde eksportmængden kun ca. 12 % af den samlede produktionsmængde. Til trods for de lave priser i UP kunne dette således kun have haft en begrænset indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation. Parternes påstande i den henseende måtte derfor afvises.
Tabel 13-a
Moduler
2009
2010
2011
UP
Eksportmængde af moduler i MW
989
1 279
1 157
1 148
(Indeks 2009 = 100)
100
129
117
116
Gennemsnitlig eksportpris (EUR/kW)
2 500
1 900
1 470
1 230
(Indeks 2009 = 100)
100
76
59
49
Kilde: Europressedienst
Tabel 13-b
Celler
2009
2010
2011
UP
Eksportmængde af celler i MW
62
320
315
238
(Indeks 2009 = 100)
100
516
508
384
Gennemsnitlig eksportpris (EUR/kW)
1 350
1 050
830
640
(Indeks 2009 = 100)
100
78
61
47
Kilde: Europressedienst
(716)
Det blev på grundlag af ovenstående konkluderet, at EU-erhvervsgrenens eksportresultater ikke var af en sådan art, at de bidrog til den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt. Parternes påstande i denne henseende blev derfor afvist.
5.3.12. Fundet af skifergasforekomster i Den Europæiske Union
(717)
En interesseret part påstod, at den skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes fundet af skifergasforekomster i Unionen, og at udsigterne til at øge produktionen af billig skifergas i Unionen har reduceret offentlige og private investeringer i projekter for vedvarende energi.
(718)
Undersøgelsen viste, at forbruget af den undersøgte vare steg betydeligt i hele den betragtede periode, jf. betragtning 509. Undersøgelsen fandt desuden ingen faktiske beviser for, at den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes fundet af skifergasforekomster i Den Europæiske Union. Påstanden blev derfor afvist.
5.3.13. Den Europæiske Unions emissionshandelssystem (ETS)
(719)
Samme part påstod, at EU-erhvervsgrenens skade skyldtes de lave investeringer i solenergiproduktion som følge af lave markedspriser på CO2-emissionstilgodehavender i Den Europæiske Unions emissionshandelssystem.
(720)
Der blev dog ikke fremlagt beviser herfor, og undersøgelsen viste ingen faktuelle omstændigheder, der kunne bekræfte disse påstande. Derimod viste undersøgelsen, at forbruget af den undersøgte vare steg betydeligt i den betragtede periode. Påstanden blev derfor afvist.
5.3.14. Ledelsesbeslutninger
(721)
Visse interesserede parter påstod, at den væsentlige skade, der forvoldtes mindst en af EU-producenterne, skyldtes dårlige ledelsesbeslutninger. Disse påstande var baseret på årsregnskaberne, visse oplysninger i et brev fra en af virksomhedens aktionærer til de andre aktionærer og en avisartikel.
(722)
Ingen af oplysningerne i dossieret viste, at den pågældende virksomheds ledelsesbeslutninger var usædvanlige eller uforsigtige eller havde en indvirkning på hele EU-erhvervsgrenen. Påstandene i denne henseende blev derfor afvist.
5.3.15. Andre offentlige politikker
(723)
En interesseret part påstod, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes andre offentlige politikker såsom politikker for vedvarende energi, politikker om innovationsfremme, politikker til bekæmpelse af bureaukrati, handelsfremmepolitikker og bestemmelser om netadgang, da disse politikker er til fordel for de eksporterende producenter. Selv om det er sandt, at visse af de omtalte politikker fremmer importen fra andre tredjelande og den generelle vækst inden for solenergi, kan disse politikker dog også være til fordel for EU-erhvervsgrenen. Endvidere var disse politikker ikke beregnet til at fremme en sådan import til Unionen til skadevoldende subsidierede priser. Påstandene i denne henseende blev derfor afvist.
5.3.16. Andre påstande
(724)
En interesseret part hævdede, at den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, skyldtes ulempen som pioner og manglende politisk støtte fra Europa-Kommissionen i de foregående år. Denne part hævdede også, at ud over de nationale støtteordninger er også befolkningen, bruttonationalproduktet, elektricitetsforbrug, finansieringsmuligheder og mulighed for tilslutning til nettet vigtige faktorer på de forskellige markeder. Ovennævnte part var imidlertid ikke i stand til at begrunde sine påstande, som derfor blev afvist.
(725)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog samme interesserede part, at den skade, EU-erhvervsgrenen forvoldtes, skyldtes ulempen som pioner. Påstanden blev imidlertid hverken analyseret eller begrundet; den måtte derfor afvises.
5.4. Kumulativ vurdering af disse andre faktorer, der har bidraget til skaden
(726)
Undersøgelsen har vist, at følgende andre faktorer kan have bidraget til skaden: importen af den pågældende vare fra Taiwan, nedskæringer i de faste afregningspriser, langsigtede polysiliciumkontrakter hos et begrænset antal EU-producenter samt den økonomiske og finansielle krise.
(727)
Som vist ovenfor i afsnit 5.3.1 og 5.3.7 har importen fra Taiwan og et begrænset antal EU-producenters langsigtede polysiliciumkontrakter i bedste fald bidraget marginalt, da eventuelle virkninger heraf blev yderligere udvandet i værdikæden.
(728)
Med hensyn til den økonomiske og finansielle krise har undersøgelsen vist, at hovedårsagen til EU-erhvervsgrenens problemer med at få adgang til den nødvendige kapital til investeringer var den subsidierede import, som forhindrede EU-erhvervsgrenen i at sælge sine varer til rentable priser på det tidspunkt, hvor EU-markedet var i kraftig vækst (2009-2011).
(729)
Hvad angår de faste afregningspriser, har tredjeparter ikke været i stand til at påvise, at de faste afregningsprisers niveau i UP havde været så lavt, at det kunne have afholdt EU-producenterne fra at sælge den pågældende vare til ikke-skadevoldende priser. Institutionerne mener, at nedskæringerne i de faste afregningspriser kan forklare den faldende efterspørgsel, idet investeringerne i visse geografiske områder ikke længere var bæredygtige. De kan dog ikke bryde årsagssammenhængen, selv vurderet sammen med de øvrige faktorer, der har bidraget til skaden, da de stadig var på et niveau, hvor EU-producenterne uden den subsidierede import kunne have solgt deres varer til ikke-skadevoldende priser.
(730)
Selv om den kumulerede virkning af de fire andre faktorer således eventuelt kan have bidraget til skaden, er årsagssammenhængen mellem subsidieringen og skaden ikke brudt.
5.5. Konklusion om årsagssammenhæng
(731)
Undersøgelsen har etableret en årsagssammenhæng mellem den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, og den subsidierede import fra Kina. Andre mulige årsager til skaden, såsom importen fra andre tredjelande, ikke subsidieret import fra Kina, forbruget, de faste afregningspriser, anden finansiel støtte til EU-erhvervsgrenen, overkapacitet, råvareprisernes indvirkning, selvforskyldt skade, konkurrence fra tyndfilm, den finansielle krise og dens virkninger, EU-erhvervsgrenens eksportresultater, fundet af skifergasforekomster i Den Europæiske Union, ledelsesbeslutninger, Den Europæiske Unions emissionshandelssystem og andre offentlige politikker blev analyseret, men ingen af dem var af et sådan omfang, at de kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import fra Kina og den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført.
(732)
Alle virkningerne af andre skadevoldende faktorer end den subsidierede import er blevet analyseret individuelt og samlet. Det konkluderes derfor, at den samlede vurdering af alle de faktorer, som kan have haft indflydelse på den skadevoldende situation for EU-erhvervsgrenen (dvs. importen fra tredjelande, de faste afregningspriser, virkningen af råvarepriserne, den finansielle krise) samlet set ikke kan forklare den skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført, navnlig i form af lavere priser og finansielle tab på grund af indførslen af betydelige lavprisimportmængder af den pågældende vare fra Kina. På grundlag af ovenstående analyse, hvor der behørigt blev skelnet mellem alle de kendte faktorer, der har betydning for EU-erhvervsgrenens situation, og de skadevoldende virkninger af den subsidierede import, konkluderedes det derfor, at der er en årsagssammenhæng mellem den subsidierede import fra Kina og den væsentlige skade, der er påført EU-erhvervsgrenen i UP.
6. UNIONENS INTERESSER
6.1. Indledende bemærkninger
(733)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 31 blev det undersøgt, om der til trods for ovenstående konklusioner om skadevoldende subsidiering var tvingende årsager til at konkludere, at det ikke var i Unionens interesse at indføre udligningsforanstaltninger i dette tilfælde. Til dette formål blev Unionens interesser i overensstemmelse med grundforordningens artikel 31, stk. 1, analyseret på grundlag af en vurdering af alle de forskellige involverede parters interesser, herunder EU-erhvervsgrenens, leverandørers og aftagernes interesser i solcellesektoren, importørernes, brugernes og forbrugernes interesser i forbindelse med den pågældende vare.
(734)
Ca. 150 aktører gav sig til kende efter indledningen af den sideløbende antidumpingundersøgelse og blev taget i betragtning i forbindelse med den her omhandlede undersøgelse. Der blev sendt særlige spørgeskemaer til ikke forretningsmæssigt forbundne importører, leverandører (herunder en råvareproducent og leverandører af produktionsudstyr til den undersøgte vare), brugere (herunder projektudviklere og installatører) og BEUC - en forbrugerorganisation. Tre sammenslutninger, der repræsenterer forskellige erhvervsdrivende (EU-erhvervsgrenen, leverandører og aftagere) i solcellesektoren, indsendte oplysninger.
(735)
Det blev hævdet, at vurderingen af Unionens interesser ikke var baseret på et repræsentativt antal aktører.
(736)
Kommissionens tjenestegrene har kontaktet de forskellige aktører på følgende måde.
(737)
Hvad angår leverandører og aftagere: Som nævnt i betragtning 734 sendte Kommissionen særlige spørgeskemaer til de ca. 150 virksomheder, herunder ikke forretningsmæssigt forbundne importører, der havde givet sig til kende efter indledningen af undersøgelsen, og som derfor havde lejlighed til at indsende de relevante oplysninger til Kommissionen. Kommissionen modtog 21 besvarelser af spørgeskemaerne. Desuden blev der i forbindelse med undersøgelsen ikke kun taget hensyn til spørgeskemabesvarelserne, men også til verificerede og begrundede kommentarer og indlæg, der blev indsendt af de interesserede parter inden for fristerne, uanset om disse parter havde besvaret spørgeskemaet. Navnlig AFASE har fremsendt Kommissionen bemærkninger på vegne af sine medlemmer, nemlig solcellevirksomheder, der også blev analyseret.
(738)
Hvad angår ikke forretningsmæssigt forbundne importører, jf. betragtning 25, kontaktede Kommissionen alle 250 ikke forretningsmæssigt forbundne importører, som var nævnt i klagen, og udtog en midlertidig stikprøve i henhold til grundforordningens artikel 27 for at dække den største repræsentative importmængde, der med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. Kun en af de foreløbigt udvalgte virksomheder blev imidlertid efter verifikationen bekræftet som ikke forretningsmæssigt forbundet importør. På et senere tidspunkt i undersøgelsen blev flere ikke forretningsmæssigt forbundne importører, som oprindeligt havde indsendt et stikprøvespørgeskema i den indledende fase, men ikke blev udtaget til stikprøven, anmodet om at samarbejde yderligere i forbindelse med undersøgelsen. Seks af dem indvilligede heri og modtog et spørgeskema, og fem indsendte en besvarelse, hvoraf tre blev betragtet som fyldestgørende. Den endelige stikprøve af ikke forretningsmæssigt forbundne importører omfatter derfor fire ikke forretningsmæssigt forbundne importører, der tegner sig for mellem 2 og 5 % af importen af den pågældende vare. Med hensyn til den lave procentdel skal det erindres, at hovedparten af importen af den pågældende vare til Unionen ikke finder sted gennem ikke forretningsmæssigt forbundne importører.
(739)
Kort sagt er der anvendt følgende oplysninger til analysen af Unionens interesser:
-
spørgeskemabesvarelser fra otte stikprøveudvalgte EU-producenter og fire stikprøveudvalgte ikke forretningsmæssigt forbundne importører samt svar på de specifikke spørgeskemaer fra otte leverandører og tretten aftagere (syv projektudviklere/installatører og seks tjenesteydere, som også er aktive i solcellesektoren) ud af 150 virksomheder, som gav sig til kende efter indledningen og modtog specifikke spørgeskemaer
-
verificerede data fra kontrolbesøg hos otte EU-producenter, en ikke forretningsmæssigt forbundet importør, to leverandører, fire aftagere (projektudviklere/installatører) og en sammenslutning (jf. betragtning 17 i forordningen om midlertidig antidumpingtold og betragtning 29 ovenfor)
-
data om Unionens interesser indsendt af andre interesserede pater, herunder sammenslutninger, samt offentligt tilgængelige data om udviklingen på solcellemarkedet i Unionen, navnlig: EPIA's Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017.
6.2. EU-erhvervsgrenens interesser
(740)
I UP beskæftigede EU-erhvervsgrenen ca. 21 000 personer direkte i produktion og salg af samme vare.
(741)
Undersøgelsen fastslog, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade som følge af den subsidierede import fra det pågældende land i UP. Der mindes om, at en række skadesindikatorer viste en negativ tendens i den betragtede periode. Navnlig skadesindikatorerne vedrørende de samarbejdsvillige EU-producenters finansielle resultater, såsom rentabilitet, likviditet og investeringsafkast, blev påvirket i alvorlig grad. EU-producenterne af moduler og celler havde faktisk tab i 2011 og UP. Visse EU-producenter blev derfor nødt til at lukke deres produktionsanlæg, mens andre gik konkurs. Uden foranstaltninger forekommer en yderligere forringelse af EU-erhvervsgrenens økonomiske situation meget sandsynlig.
(742)
Det forventes, at indførelsen af en udligningstold vil genoprette redelige handelsvilkår på EU-markedet og sætte EU-erhvervsgrenen i stand til at tilpasse priserne på samme vare, så de afspejler produktionsomkostningerne, hvorved den kan forbedre rentabiliteten. Det kan også forventes, at indførelsen af udligningsforanstaltninger vil betyde, at EU-erhvervsgrenen kan genvinde i det mindste en del af de markedsandele, der blev tabt i den betragtede periode, med positive virkninger for den overordnede økonomiske situation. Derudover burde EU-erhvervsgrenen være i stand til at få bedre adgang til kapital og foretage yderligere investeringer i FoU og innovation på solenergimarkedet. Endelig pegede undersøgelsen også på en mulig genstart af aktiviteterne hos de EU-producenter, der blev tvunget til at indstille produktionen som følge af presset fra den kinesiske import. Med dette scenario vil ikke blot de eksisterende 21 000 arbejdspladser i EU-erhvervsgrenen (i UP) blive sikret, men der vil også være en rimelig udsigt for yderligere produktionsudvidelser og øget beskæftigelse.
(743)
Hvis der ikke indføres foranstaltninger, forventes der yderligere tab i markedsandele med en yderligere forværring af EU-erhvervsgrenens rentabilitet til følge. Dette ville ikke være bæredygtigt på kort til mellemlang sigt. Ud over de mange EU-producenter, der allerede er blevet tvunget ud af markedet, kunne andre producenter således være i fare for konkurs, hvilket på kort til mellemlang sigt sandsynligvis ville betyde, at EU-erhvervsgrenen går i opløsning, hvilket vil få alvorlige konsekvenser for de eksisterende arbejdspladser.
(744)
Visse interesserede parter anfægtede, at EU-erhvervsgrenen vil være i stand til at drage fordel af eventuelle udligningsforanstaltninger og hævdede, i) at foranstaltningerne vil sænke efterspørgslen efter solcelleprodukter i Unionen, og dermed vil EU-erhvervsgrenen ikke kunne øge salget, ii) at EU-erhvervsgrenen har små produktionsanlæg og derfor ikke er i stand til at imødekomme efterspørgslen på visse typer anlæg som f.eks. kommercielle tagmonterede anlæg og anlæg på jorden, iii) at EU-producenterne ikke er »solide«, iv) at indførelsen af told på celler rent faktisk vil øge produktionsomkostningerne for EU-producenterne af moduler og gøre dem mindre attraktive for forbrugerne, og v) at producenterne fra andre tredjelande i tilfælde af betydelige fald i importen fra Kina sandsynligvis vil drage fordel af den lavere import fra Kina.
(745)
Hvad angår påstanden om, at foranstaltningerne vil sænke efterspørgslen efter solcelleprodukter i Unionen og at EU-erhvervsgrenen derfor ikke vil kunne øge salget, skal det bemærkes, at parterne ikke var i stand til at forelægge verificerbare beviser for eksistensen af en direkte sammenhæng mellem indførelsen af foranstaltninger og en nedgang i efterspørgslen efter solcelleprodukter, som viste sig at være påvirket af flere faktorer i årenes løb.
(746)
Som svar på påstanden om, at EU-erhvervsgrenen havde små produktionsanlæg og derfor ikke er i stand til at imødekomme efterspørgslen på visse typer anlæg som f.eks. kommercielle tagmonterede anlæg og store anlæg på jorden, bør det bemærkes, at undersøgelsen har vist, at EU-erhvervsgrenen har været i stand til at levere både kommercielle og industrielle anlæg (mellem 40 kW og 1 MW) og anlæg til forsyningsmarkedssegmentet (mellem 1 MW og 10 MW). Desuden har undersøgelsen ikke vist, at produkter, der leveres af forskellige producenter, ikke kan anvendes til samme projekt. Påstanden blev derfor afvist.
(747)
Påstanden om, at EU-erhvervsgrenen ikke vil kunne drage fordel af foranstaltningerne, da EU-producenterne ikke er solide, og at investeringsfonde ikke vil acceptere at finansiere projekter med EU-fremstillede moduler, blev ikke dokumenteret. Det forventes under alle omstændigheder, at indførelsen af foranstaltninger vil genskabe redelige markedsvilkår, som burde forsikre investorer fra bl.a. banksektoren om, at EU-erhvervsgrenen er i stand til at udvikle levedygtige projekter. Argumentet blev derfor afvist.
(748)
Hvad angår påstanden om, at indførelsen af told på celler rent faktisk vil øge produktionsomkostningerne for EU-producenterne af moduler og gøre dem mindre attraktive for forbrugerne, skal det bemærkes, at selv om det ikke er udelukket, at en vis stigning i priserne kan opstå som følge af indførelsen af told, bør det også tages i betragtning, at offentligt tilgængelige kilder indikerer, at pristendensen for moduler og celler er for nedadgående. Selv om omkostningerne til celler kan stige som følge af foranstaltningerne, bør den generelt faldende tendens i priserne resultere i faldende omkostninger for moduler. De pågældende producenter kan også beslutte at købe deres celler i Unionen og ikke længere fra Kina. Endelig forventes det, at indførelsen af foranstaltninger vil øge kapacitetsudnyttelsen hos celleproducenter i Unionen, hvilket øger deres stordriftsfordele og som følge heraf reducerer omkostningerne. Påstanden blev derfor afvist.
(749)
Påstanden om, at andre tredjelande og ikke EU-erhvervsgrenen sandsynligvis vil drage fordel af et eventuelt betydeligt fald i importen fra Kina efter indførelsen af foranstaltningerne, blev ikke bekræftet under undersøgelsen. Undersøgelsen viste ingen klare tegn på, at andre tredjelande vil omdirigere deres eksport til EU-markedet i voldsom grad, især under hensyntagen til den forventede udvidelse af andre tredjelandes markeder, især i Asien, hvilket er kortlagt i offentligt tilgængelige kilder. Selv om importen fra andre tredjelande skulle stige som følge af et fald i importen fra Kina, er der ingen tegn på, at EU-erhvervsgrenen ikke ville kunne konkurrere med importen fra disse lande.
(750)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod visse parter, at det er urealistisk at forvente, at der vil blive plads til en bæredygtig EU-erhvervsgren, der fremstiller moduler og celler, da ingen rationelle investorer vil investere i EU-producenter, som angiveligt er ramt af en ugunstig omkostningsstruktur og derfor ikke kan producere til konkurrencedygtige priser. Undersøgelsen bekræftede ikke, at EU-erhvervsgrenen lider under en ugunstig omkostningsstruktur, hvilket fremgår af betragtning 202 og 203 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Uden den subsidierede import og med en større udnyttelse af produktionskapaciteten vil man kunne opnå stordriftsfordele og skabe plads til en bæredygtig EU-erhvervsgren. På denne baggrund afvises påstanden.
(751)
En part fremførte, at efterspørgslen i Unionen er drevet af udviklingen i de faste afregningspriser, og at investorernes forventede investeringsafkast er forbundet med denne udvikling. Det blev navnlig påstået, at hvis priserne i Unionen stiger som følge af tolden, og de faste afregningspriser ikke følger denne stigning, vil efterspørgslen falde, og EU-erhvervsgrenen vil ikke nyde godt af den told, der indføres.
(752)
Som svar på ovennævnte påstand skal det bemærkes, at den dokumentation, der blev indsamlet i løbet af undersøgelsen, på trods af sammenfaldet mellem de faste afregningsprisers niveau og efterspørgslen efter solcelleanlæg, tyder på, at den fremtidige efterspørgsel i stadig mindre grad vil være afhængig af faste afregningspriser og andre støtteordninger, da netparitet for solenergi sandsynligvis vil være blevet opnået for visse typer anlæg i flere egne i Unionen. Desuden bør de forventede investeringsafkast baseres på redelige markedspriser. Selv om det ikke kan udelukkes, at en vis stigning i priserne kan opstå efter indførelsen af foranstaltningerne, bør det bemærkes, at offentligt tilgængelige kilder indikerer, at den generelle pristendens er faldende. Påstanden afvistes derfor.
(753)
Interesserede parter har påpeget, at da efterspørgslen efter solpaneler er drevet af støtteordninger, navnlig de faste afregningspriser, og af elpriserne for den endelige forbruger (hvilket afgør netpariteten), kan efterspørgslens priselasticitet være meget høj. Det er korrekt, at en betydelig stigning i priserne kan føre til en betydelig nedgang i efterspørgslen som følge af markedets særlige karakter som påpeget af de interesserede parter, men argumentet må afvises, da det er meget usandsynligt, at der vil ske omfattende prisstigninger som følge af foranstaltningerne af følgende årsager. For det første bekræfter alle tilgængelige kilder, at det betydelige fald i priserne for den pågældende vare i UP og fra UP indtil i dag vil fortsætte. For det andet er den økonomiske virkning af de tilsagn, som Kommissionen har godtaget, at de kinesiske eksporterende producenter vil levere den pågældende vare til en mindsteimportpris på mindre end 60 c/W, hvilket er langt under den pris, der er blevet konstateret i UP, i en mængde, der svarer nogenlunde til deres nuværende markedsandel. Med dette prisniveau er det højst usandsynligt, at efterspørgslen vil falde i betydeligt omfang, eftersom dette prisniveau sikrer tilstrækkelig efterspørgsel både med det aktuelle støtteniveau, der ydes i henhold til støtteordninger, og med den nuværende netparitet. Desuden må elpriserne for de endelige forbrugere forventes at stige, mens priserne på den pågældende vare forventes at falde. Gennem en indekseringsformel sikrer tilsagnet, at der tages hensyn til yderligere prisfald på den pågældende vare i forbindelse med mindsteimportprisen. Disse argumenter måtte derfor afvises.
(754)
En række interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenens interesse ikke er af betydning, eftersom den værditilvækst, der skabes af leverandører og brugere, er langt større end den merværdi, der skabes af EU-erhvervsgrenen, i værdikæden for solenergi. Argumentet om, at de forskellige segmenter inden for solcellesektoren har forskellige merværdier, benægtes ikke. Undersøgelsen fastslog, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade som følge af urimelig handelspraksis. Visse EU-producenter har faktisk allerede været nødt til at lukke, og uden foranstaltninger synes det sikkert, at der vil ske en yderligere forværring. Da alle segmenter i solcellesektoren er nært forbundne, vil EU-produktionens ophør være til skade for hele solcellesektoren og gøre den helt afhængig af leverancer fra andre lande. Derfor og af hensyn til forsyningssikkerheden blev dette argument afvist.
(755)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en af de interesserede parter sin påstand om, at den højere merværdi, der skabes af leverandør- og aftagervirksomhederne i forhold til EU-erhvervsgrenen for den pågældende vare, er relevant for, hvorvidt der bør indføres udligningstold. Det skal i den forbindelse bekræftes, at institutionerne ved vurderingen af Unionens interesser afvejede de positive og negative konsekvenser, tolden måtte få for de forskellige erhvervsdrivende. Mens virkningerne for leverandør- og aftagervirksomhederne er begrænset, vil foranstaltningerne give EU-erhvervsgrenen mulighed for at overvinde virkningerne af den skadevoldende subsidiering.
(756)
En part anfægtede det antal arbejdspladser, der ville blive sikret ved indførelsen af foranstaltningerne. Den påstod, at EU-erhvervsgrenen beskæftiger ca. 6 000 og ikke 25 000 personer, som anført i betragtning 229 i forordningen om midlertidig antidumpingtold.
(757)
Der blev dog ikke fremlagt beviser til støtte for denne påstand, som derfor blev afvist. Det præciseres, at beskæftigelsen i EU-erhvervsgrenen var på ca. 21 000 i UP, efter at wafere var udelukket fra varedækningen. De interesserede parter fremlagde ingen dokumentation for, at antallet af ansatte i EU-erhvervsgrenen havde ændret sig væsentligt efter UP.
(758)
Det kan derfor konkluderes, at undersøgelsen viste, at EU-erhvervsgrenen led væsentlig skade som følge af den subsidierede import fra Kina og ikke var i stand til at tjene investeringerne ind gennem fortjenstgivende salg. Det forventes, at indførelsen af foranstaltninger vil genskabe rimelige handelsvilkår på EU-markedet og sætte EU-erhvervsgrenen i stand til at konkurrere på lige vilkår. Det sandsynlige fald i importen fra Kina bør sætte EU-erhvervsgrenen i stand til at øge salget i Unionen og dermed opnå en bedre udnyttelse af den disponible produktionskapacitet på kort sigt. Dette kan til gengæld medføre stordriftsfordele. Selv om det er muligt, at priserne på samme vare vil stige i en kortere periode på grund af foranstaltningerne, vil den overordnede faldende prisudvikling sandsynligvis blive opretholdt takket være dels det yderligere fald i omkostningerne ved produktion af den undersøgte vare, dels det konkurrencemæssige pres fra producenter i tredjelande, som også konkurrerer på EU-markedet.
(759)
Det konkluderes derfor, at det vil være i EU-erhvervsgrenens interesse, at der indføres endelige udligningsforanstaltninger.
6.3. Ikke forretningsmæssigt forbundne importørers interesser
(760)
Som nævnt i betragtning 26 blev situationen for importørerne i stikprøven analyseret.
(761)
I UP tegnede de fire samarbejdsvillige ikke forretningsmæssigt forbundne importørers aktiviteter vedrørende den pågældende vare sig for mellem 60 % og 100 % af deres samlede aktiviteter. Desuden købte de fire samarbejdsvillige ikke forretningsmæssigt forbundne importører mellem 16 % og 100 % af deres samlede import af moduler fra Kina, og kun én købte udelukkende fra det pågældende land. De fire samarbejdsvillige ikke forretningsmæssigt forbundne importørers rentabilitet i forbindelse med den undersøgte vare var i gennemsnit 2,3 % i UP.
(762)
Det blev påstået, at indførelsen af foranstaltninger over for den pågældende vare vil påvirke importørernes aktiviteter negativt. For det første vil indførelsen af en told ikke betyde, at der ikke længere importeres fra Kina. Selv om det kan forventes, at indførelsen af foranstaltninger får en negativ virkning for den økonomiske situation hos importører, der udelukkende importerer fra Kina, i lyset af den eventuelle stigning i importen fra andre tredjelande, vil importører, der importerer fra forskellige lande for det andet være i stand til at foretage et skift i deres forsyningskilder.
(763)
En interesseret part fremførte, at toldens virkninger for de ikke forretningsmæssigt forbundne importører var undervurderet, da der ikke er nogen umiddelbare alternative forsyningskilder, der kan erstatte importen af den pågældende vare fra Kina, hvis foranstaltningerne indføres, og at det er vanskeligt at ændre forsyningskilde i betragtning af, at den største produktion er baseret i Kina, og dette ville medføre yderligere betydelige omkostninger.
(764)
I denne forbindelse skal det erindres, at indførelsen af foranstaltninger ikke burde medføre et stop for importen af den pågældende vare fra Kina. Undersøgelsen viste, at den mulige nedgang i importen fra Kina især vil påvirke de importører, som udelukkende køber den pågældende vare fra Kina, hvilket kun er tilfældet for én ud af de fire samarbejdsvillige ikke forretningsmæssigt forbundne importører. Vedrørende foranstaltningernes virkninger for de ikke forretningsmæssigt forbundne importørers økonomiske situation blev det ikke udelukket, at de kan være negative, men det blev konkluderet, at dette i høj grad vil afhænge af deres evne til at skifte leverandør eller vælte i det mindste en del af en eventuel prisstigning over på deres kunder. For virksomheder, der også importerer produktet fra andre lande end Kina eller også importerer andre varer end den pågældende vare, vil den negative indvirkning blive yderligere begrænset. Kommissionen finder derfor, at selv om der kan forventes en negativ indvirkning på importørerne af den pågældende vare, vil virkningen i gennemsnit fortsat være begrænset.
(765)
En ikke forretningsmæssigt forbundet importør fremførte, at den må investere mange tidsmæssige og finansielle ressourcer, før den kan acceptere varerne fra en ny leverandør. I denne henseende blev der som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger fremsat en påstand om, at der under kontrolbesøget blev fremlagt relevant dokumentation for kontrolholdet vedrørende de langvarige test, en importør skal foretage, før der kan træffes beslutning om at indkøbe fra en bestemt eksportør.
(766)
Det erkendes, at indgåelsen af et nyt forhold mellem en importør og en leverandør kan kræve yderligere omkostninger og tid (f.eks. prøvning af varen). Dette opvejer dog ikke behovet for at genskabe redelige konkurrencevilkår på markedet. Samtidig synes et leverandørskifte at være en normal risiko, som indgår i importørernes erhverv og hænger sammen med, at markedet for solenergi modnes og dermed undergår konstante ændringer (f.eks. konkurser og konsolideringer), som betyder, at der skal skiftes til nye leverandører. Det kan desuden antages, at nye former for moduler, der konstant markedsføres (f.eks. med nye effektivitetsegenskaber), også kræver afprøvning. I denne forbindelse synes afprøvning af et nyt produkt (også fra samme leverandør) at være en standardaktivitet og ikke en usædvanlig aktivitet. Påstanden afvises derfor.
(767)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog to parter deres påstand om, at de uafhængige importørers interesser ikke var ordentligt undersøgt. En part hævdede, at manglen på en ikkefortrolig udgave af spørgeskemabesvarelserne fra de samarbejdsvillige importører gjorde det umuligt at foretage en korrekt vurdering af parterne. Den rejste tvivl om Kommissionens vurdering hvad angår muligheden for, at importen fra andre tredjelande til Unionen vil stige og give importørerne mulighed for at skifte leverandør ud fra den påstand, at andre tredjelandes markeder er i kraftig fremgang. Parten påstod i den forbindelse, at en sådan antagelse er i modstrid med konklusionen i betragtning 749 om, at importen fra andre tredjelande ikke vil være omfattende. En anden part rejste tvivl om, hvorvidt Kommissionen overholdt princippet om ikke-diskrimination, idet EU-producenterne fik en mere fremtrædende plads i Kommissionens vurdering end de øvrige erhvervsdrivende.
(768)
Det skal indledningsvis bekræftes, at den ikkefortrolige version af de spørgeskemabesvarelser, der blev modtaget efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig antidumpingtold fra en række yderligere samarbejdsvillige importører, blev indarbejdet i sagsakterne, som de interesserede parter havde adgang til. Dernæst er der ingen modsætning mellem den antagelse, at importen fra andre tredjelande kan stige som reaktion på en lavere import fra Kina, og at denne stigning ikke vil være enorm i betragtning af den stigende efterspørgsel efter solcelleanlæg på verdensplan. Da EU-erhvervsgrenen forventes at generobre en vis del af den markedsandel, som varerne fra Kina tidligere havde, kan det samtidig ikke udelukkes, at ikke forretningsmæssigt forbundne importører kan opleve et vist tab. Det bemærkes imidlertid, at den samlede størrelse af markedet for solenergi fortsat forventes at stige på lang sigt, da der opnås netparitet i stadig flere områder. Endelig præciseres det som i alle antidumping- og antisubsidieundersøgelser, at mens EU-erhvervsgrenens situation blev vurderet for at fastslå, om den har lidt væsentlig skade som følge af den subsidierede import, blev EU-erhvervsgrenens interesse i forbindelse med analysen af Unionens interesser vurderet på lige fod med de øvrige økonomiske aktører, herunder de ikke forretningsmæssigt forbundne importører. Det præciseres også, at undersøgelsen af, hvorvidt EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, foretages i henhold til navnlig grundforordningens artikel 8, stk. 4, som fastsætter minimumsstandarder for en sådan undersøgelse. Analysen af Unionens interesser blev først foretaget efter, at der var fastlagt en positiv bestemmelse af skadevoldende subsidiering i overensstemmelse med standarderne i grundforordningens artikel 31. Som følge heraf blev det fastslået, at eventuelle negative virkninger af foranstaltningerne for visse importører, især for dem, der udelukkende køber varer fra Kina, ikke opvejede fordelen af foranstaltningerne for EU-erhvervsgrenen og de mellem- og langsigtede fordele for EU's solcellemarked som et resultat af redelig konkurrence.
(769)
Det blev derfor konkluderet, at indførelsen af foranstaltninger på de foreslåede niveauer kan få visse negative virkninger for ikke forretningsmæssigt forbundne importører af den pågældende vare.
6.4. Leverandørernes interesser
(770)
Leverandørerne beskæftiger sig hovedsagelig med produktion af råvarer og produktion og udformning af produktionsudstyr til fremstilling af den undersøgte vare. Kommissionen modtog otte spørgeskemabesvarelser fra leverandører. Der blev gennemført to kontrolbesøg hos en råvareproducent og en producent af produktionsudstyr.
(771)
De otte samarbejdsvillige leverandørers aktiviteter i forbindelse med den undersøgte vare varierede i UP generelt i forhold til deres samlede aktivitet og udgjorde kun hos én samarbejdsvillig virksomhed 100 % af aktiviteterne, mens de for de andre varierede mellem 6 % og 80 %. I gennemsnit udgjorde aktiviteterne i forbindelse med den pågældende vare ca. 41 % af de samarbejdsvillige leverandørers samlede aktiviteter i UP. De otte samarbejdsvillige leverandører beskæftigede ca. 4 200 personer i UP. Rentabiliteten varierede afhængigt af segmentet og den enkelte virksomhed fra høje rentabilitetstal til en lidt negativ rentabilitet. Undersøgelsen viste, at leverandører med en negativ rentabilitet led under forværringen af EU-erhvervsgrenens situation, da nogle af de kunder, de mistede, var EU-producenter af den undersøgte vare, og led også under faldet i forbruget. Efter udelukkelsen af wafere fra varedækningen burde EU-producenterne af denne vare få gavn af indførelsen af tolden, da EU-erhvervsgrenen forventes at øge sin produktion af solceller og moduler.
(772)
EU-leverandørernes salg omfattede Unionen, Kina og andre tredjelande. I UP fordelte salget sig med i gennemsnit ca. 20 % i Unionen, næsten 50 % til Kina og ca. 30 % til andre tredjelande.
(773)
Visse parter i leverandørsegmentet påstod, at indførelsen af udligningsforanstaltninger vil påvirke deres aktiviteter negativt, da Kina er deres vigtigste eksportmarked. Det blev påstået, at tolden i alvorlig grad ville begrænse importen af den pågældende vare fra Kina til Unionen, og at Kina derfor ville begrænse importen af polysilicium og produktionsudstyr fra Unionen. EU-leverandørerne i Unionen ville derfor angiveligt blive nødt til at neddrosle deres aktiviteter og reducere antallet af medarbejdere.
(774)
Det skal bemærkes, at hensigten med en told ikke er at afskaffe den kinesiske import af den pågældende vare, men at genskabe redelige konkurrenceforhold. Der vil derfor fortsat blive importeret fra Kina til EU-markedet i et vist omfang, men til redelige priser. Desuden viste undersøgelsen, at EU-leverandørerne er til stede globalt på forskellige nationale markeder og derfor ikke udelukkende afhænger af deres eksport til Kina. Det kan således med rimelighed antages, at EU-leverandørerne på det globale solcellemarked sandsynligvis vil kunne kompensere eventuelle fald i eksporten til Kina med eksport til andre markeder, som i henhold til offentligt tilgængelige markedsundersøgelser forventes af vokse. Under alle omstændigheder står solcellemarkedet i Kina allerede over for en omfattende overkapacitet, og det er derfor tvivlsomt, om EU-producenter af maskiner vil være i stand til at sælge mere produktionsudstyr på kort til mellemlang sigt i Kina.
(775)
Interesserede parter hævdede, at et flertal af materialer i den fotovoltaiske værdikæde kommer fra Unionen, og at en sådan fordelagtig situation kan ophøre, hvis der indføres told. Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger påpegede en af parterne, at foranstaltningerne i dette tilfælde kan udløse andre foranstaltninger, som Kina kan pålægge EU-varer.
(776)
I denne forbindelse forventes importen fra Kina fortsat at forsyne EU-markedet, selv hvis der indføres told. Desuden har en række offentligt tilgængelige kilder inden for solcellesektoren, f.eks. EPIA's Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017, forudset, at en eventuel nedgang i efterspørgslen i Unionen kun vil ske på kort sigt (2013 og 2014), og at forbruget i Unionen vil stige igen i de følgende år. Ved at afhjælpe urimelig handelspraksis vil det desuden være muligt at opbygge en bæredygtig vækst på markedet for solcelleenergi i Unionen på mellemlang og lang sigt, hvilket alle aktører i Unionen vil nyde godt af. Med hensyn til påstanden om mulige kinesiske repressalier som svar på foranstaltningerne i denne sag skal det erindres, at Kina som alle andre medlemmer af WTO kun i begrundede tilfælde kan anvende handelsmæssige beskyttelsesinstrumenter, og at en eventuel undersøgelse med henblik herpå skal overholde WTO's strenge regler. Kommissionen overvåger sådanne undersøgelser for at sikre, at WTO's regler overholdes. Påstanden afvistes derfor.
(777)
Enkelte parter anfægtede argumentet om, at den faldende eksport hos EU-leverandørerne af solcelleprodukter til Kina kunne opvejes af eksport til andre markeder, og hævdede, at tolden vil reducere den globale efterspørgsel efter den pågældende vare.
(778)
Det skal i den forbindelse bemærkes, at importen fra Kina ikke forventes at ophøre fuldstændigt som følge af tolden. Desuden kunne der af de oplysninger, der er indsamlet i løbet af undersøgelsen, ikke fastslås noget sammenfald mellem udviklingen i importen fra Kina til EU-markedet og eksporten fra Kina til andre markeder. Desuden forudsiger offentligt tilgængelige kilder såsom EPIA's Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017, at solcellemarkedet på verdensplan vil stige i de kommende år. Med hensyn til det kinesiske marked for solenergi, er der tegn på, at forbruget på hjemmemarkedet i Kina vil stige væsentligt (som anført af f.eks. EPIA). I lyset af ovenstående forventes eksporten fra EU-leverandørerne til Kina ikke at falde betydeligt som følge af indførelsen af foranstaltninger.
(779)
Det skal også bemærkes, at nedgangen i forbruget i Unionen i 2013 og 2014 kan have en negativ indvirkning på leverandørerne. Dette kan dog ikke knyttes sammen med tolden, i hvert fald ikke i overvejende omfang. Hvad angår EU-producenterne af maskiner til solcelleindustrien, er det på grund af den betydelige uudnyttede kapacitet i Kina usandsynligt, at deres eksport til Kina vil stige markant, selv i en situation, hvor de kinesiske producenter øger deres produktionsmængde. Endelig viste de oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med undersøgelsen, at producenterne af maskiner også kan blive påvirket af Kinas 12. femårsplan for den fotovoltaiske solcelleindustri, der forudser, at 80 % af alt fremstillingsudstyr for celler bør komme fra Kina i 2015. Så længe denne ændring sker i overensstemmelse med WTO-reglerne, kan dette også yderligere begrænse Unionens maskinproducenters muligheder for at konkurrere på det kinesiske marked. Ovenstående påstand afvises derfor.
(780)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod den kinesiske regering, at den 12. femårsplan for solcelleindustrien kun indeholder nogle generelle retningslinjer, som ikke er bindende, da der ikke er planlagt nogen håndhævelsesbeføjelser, og at det derfor ikke skulle betragtes som et tegn på, at Unionens maskinproducenters muligheder for at konkurrere på det kinesiske marked begrænses. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at den kinesiske regering inkluderede solcelleindustrien blandt de strategiske industrier i den 12. femårsplan og også udarbejdede en specifik handlingsplan for solcelleindustrien. I denne plan giver den kinesiske regering udtryk for sin støtte til »vigtige virksomheder« og »nøglevirksomheder«, og forpligtede sig til at fremme gennemførelsen af en række støttepolitikker for solcelleindustrien, og »fastlægge den overordnede udarbejdelse af støttepolitikker inden for erhverv, finans, beskatning...«. Da planen indeholder vigtige direktiver, som den kinesiske industri skal følge i femårsperioden, har den desuden stor indvirkning på erhvervslivet både i Kina og i de lande, som handler med Kina. På baggrund af ovenstående er der tydelige tegn på, at de kinesiske solcelleproducenters frie valg og det konkurrencemæssige pres fra EU-producenterne i forbindelse med produktionsudstyr, som eksporterer til det kinesiske marked, begrænses af planen. Dette argument blev derfor afvist.
(781)
En samarbejdsvillig råvareproducent anfægtede udsigten til kompensation for et fald i produktionen på det kinesiske marked fra andre markeder i betragtning af den væsentlige installerede produktionskapacitet i Kina, som det ikke er let at opbygge andre steder. Dette argument afvises, da der ikke er nogen tegn på den påståede dalende produktion på det kinesiske marked.
(782)
En interesseret part anfægtede antallet af ansatte i leverandørsektoren, som er omtalt i betragtning 236 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Det præciseres, at antallet på 4 200 ansatte kun vedrører de samarbejdsvillige leverandører, såsom udstyrsfabrikanter og leverandører af polysilicium, på grundlag af deres spørgeskemabesvarelser, og ikke hele sektoren.
(783)
Ud fra ovenstående blev det konkluderet, at udligningsforanstaltninger ikke vil få en væsentlig indvirkning på maskinproducenterne, hvorimod indvirkningen på råvareleverandører kan blive negativ på kort sigt på grund af muligheden for begrænset salg til Kina.
6.5. Aftagernes interesser
(784)
Aftagerne beskæftiger sig hovedsagelig med projektudvikling, markedsføring, kommunikation og installation af solcelleanlæg. Der blev modtaget tretten spørgeskemabesvarelser fra aftagervirksomheder, dvs. syv fra virksomheder, hvis aktiviteter er direkte forbundet med den samme vare (nemlig projektudviklere og installatører) og seks fra tjenesteudbydere i solcellesektoren (logistik, transport, public relations osv.), altså virksomheder, hvis aktiviteter ikke er direkte knyttet til den pågældende vare. Disse besvarelser omfattende en besvarelse fra en ikke forretningsmæssigt forbundet importør, som viste sig at være en aftagervirksomhed, idet dens vigtigste aktiviteter er installation (se betragtning 25).
(785)
I betragtning 242 i forordningen om midlertidig antidumpingtold blev det vurderet, at aftagervirksomhedernes (installatører og projektudviklere) aktivitet i forbindelse med den undersøgte vare generelt varierede i forhold til deres samlede aktivitet. I gennemsnit udgjorde den 41 % i UP. De samarbejdsvillige aftageres rentabilitet i forbindelse med den undersøgte vare var i gennemsnit ca. 11 % i UP. De syv samarbejdsvillige aftagere beskæftigede i UP ca. 550 personer.
(786)
En række parter anfægtede repræsentativiteten af oplysningerne vedrørende aftagervirksomhedernes omsætning, rentabilitet og beskæftigelse, som Kommissionen har udledt af spørgeskemabesvarelserne fra de syv aftagervirksomheder. AFASE fremlagde en »undersøgelse«, som blev gennemført blandt medlemmerne (installatører) for at illustrere, at for hovedparten af installationsvirksomhederne udgør solenergiaktiviteten en hovedindtægtskilde. AFASE hævdede endvidere, at aftagervirksomhederne, navnlig installatører, i modsætning til undersøgelsesresultaterne i betragtning 242 i forordningen om midlertidig antidumpingtold kun ville opnå etcifrede fortjenstmargener, som ikke giver mulighed for at absorbere tolden.
(787)
Hvad angår repræsentativiteten af de data, der benyttes i forordningen om midlertidig antidumpingtold, har Kommissionen benyttet alle oplysningerne fra disse aftagervirksomheder, der har besvaret det specifikke spørgeskema, samt bemærkningerne fra AFASE, jf. betragtning 737.
(788)
Hvad angår påstanden om, at solenergiaktiviteter udgør en vigtig indtægtskilde for installatører, bekræftede en yderligere analyse af spørgeskemabesvarelserne fra de syv aftagervirksomheder (installatører og projektudviklere), at den aktivitet, der har direkte tilknytning til den samme vare i gennemsnit tegner sig for ca. 42 % af den samlede aktivitet i disse virksomheder, og fortjenesten var i gennemset på 11 %. Når der også tages højde for deres aktiviteter (som ikke er direkte knyttet til den undersøgte vare), øges deres overordnede betydning mærkbart hos tre ud af de syv virksomheder. Som følge deraf varierer forholdet fra ca. 45 % til 100 % i UP. For de syv virksomheder (installatører og projektudviklere) vil rentabiliteten af solcelleaktiviteter, herunder aktiviteter, der ikke er direkte forbundet med den undersøgte vare, desuden beløbe sig til gennemsnitligt 9 %. På beskæftigelsessiden vil solcelleaktiviteter, herunder aktiviteter, der ikke er direkte forbundet med den undersøgte vare, svare til ca. 660 fuldtidsjobs i UP for de syv virksomheder. Bortset fra solcelleprojekter og solcelleanlæg var disse virksomheder også aktive inden for vindenergianlæg og produktion af elektrisk udstyr.
(789)
Det er Kommissionens opfattelse, at alle foranstaltningernes virkninger for aftagervirksomhederne primært skal vurderes på baggrund af deres aktivitet i direkte tilknytning til den undersøgte vare, som i UP havde en fortjeneste på 11 % i gennemsnit. Selv hvis de vurderes på grundlag af de overordnede solenergiaktiviteter, der ikke har direkte tilknytning til den undersøgte vare, ændres konklusionerne ikke væsentligt, eftersom de forskellige faktorer, der er taget i betragtning, nemlig rentabiliteten og muligheden for at overvælte en del af tolden, samlet set ikke varierer betydeligt (fortjenesten falder fra 11 % i gennemsnit til 9 % i gennemsnit). Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede en af parterne, hos hvem Kommissionen gennemførte et kontrolbesøg, repræsentativiteten af konklusionen om fortjenesten hos installatører og udviklere, som for dennes vedkommende angiveligt kun var baseret på en enkelt transaktion. Denne påstand afvises, da Kommissionen beregnede fortjenesten for aftagervirksomhederne på grundlag af alle oplysninger, der er fremlagt af aftagervirksomhederne i deres spørgeskemabesvarelser.
(790)
Med hensyn til den undersøgelse, AFASE foretog blandt sine medlemmer, skal det for det første bemærkes, at alle virksomheder havde mulighed for at give sig til kende på tidspunktet for indledningen af undersøgelsen og for at besvare det specifikke spørgeskema for aftagervirksomheder, som omfatter de nødvendige oplysninger til at vurdere følgevirkningerne af indførelsen af told for disse virksomheder. For det andet fremgik installationsvirksomhedernes identitet ikke af undersøgelsen, hvilket ikke muliggjorde en kontrol af f.eks. relevansen og pålideligheden af de indberettede data. For det tredje vedrørte en række spørgsmål i denne undersøgelse installatørernes kapacitet til at absorbere en eventuel told, men undersøgelsen omtalte slet ikke disse installatørers fortjeneste i UP, hvorved der manglede et vigtigt element til at evaluere foranstaltningernes virkninger. Som følge heraf kunne der ikke drages nogen anvendelige konklusioner af undersøgelsen.
(791)
Det blev påstået, at udligningsforanstaltningerne ikke er i Unionens interesser, da de vil øge prisen på moduler og derved afholde slutbrugerne/forbrugerne fra at installere solcelleanlæg. Aftagerne ville derved få færre ordrer og være nødt til at foretage nedskæringer. Denne vurdering blev baseret på en undersøgelse fra Prognos om det mulige jobtab, som blev indsendt i forbindelse med undersøgelsen. Undersøgelsen forudser, at størstedelen af arbejdspladserne i Unionens solenergisektor er i fare, hvis der indføres foranstaltninger. Undersøgelsen tager udgangspunkt i en vurdering fra EPIA, som anslår antallet af direkte job i 2011 i alle faser af Unionens solcellesektor, inkl. EU-producenter, importører, leverandører og aftagere, til 265 000. Med udgangspunkt i vurderingen af det samlede antal direkte job i solenergisektoren fra 2011 konkluderede undersøgelsen fra Prognos, at ud af de 265 000 job ville indtil 242 000 gå tabt inden tre år, afhængigt af toldens niveau. De fleste jobtab vil angiveligt finde sted i aftagersektoren, som ifølge Prognos i 2011 beskæftigede ca. 220 000 personer.
(792)
Undersøgelsen bekræftede ikke ovenstående scenario og pegede i retning af et meget lavere antal direkte job i Unionens solenergisektor i 2011, i UP og i 2012.
(793)
Indledningsvis rejste undersøgelsen tvivl om nøjagtigheden af det samlede antal direkte job i solenergisektoren, som blev anslået af EPIA. Under kontrolbesøget hos EPIA viste det sig navnlig, at de underliggende data, der førte til konklusionen om 265 000, var unøjagtige og ikke burde føre til en sådan konklusion. Faktisk viste de oplysninger, der blev indhentet under kontrolbesøget, at antallet af direkte job i solenergisektoren beregnet for 2011 havde en fejlmargen på indtil 20 %. Desuden omfatter estimationen beskæftigelse i andre europæiske lande end Den Europæiske Union og beskæftigelse i forbindelse med tyndfilmsprodukter, som falder uden for undersøgelsens varedækning.
(794)
Det præciseres, at fejlmargenen på 20 % i det samlede antal direkte job i solenergisektoren, som anslået af European PV association, som kan være positiv eller negativ, kom frem under kontrolbesøget hos EPIA. Det viser, at det er vanskeligt at anslå præcise tal for beskæftigelsen i aftagersektoren, da der er få og ofte modstridende kilder til dataindsamling.
(795)
Til trods for disse tvivlsspørgsmål og selv om den oprindelige estimation af job blev anvendt til at analysere foranstaltningernes indvirkning, må der fremsættes følgende bemærkninger. Estimationen omfatter job i solcellesektoren i Europa i 2011, som var knyttet til et stort antal installationer af solcelleanlæg i EU samme år (ca. 20 GW). I lyset af faldet i antallet af installationer på ca. 17,5 GW i UP og 15 GW i 2012 kan det med rimelighed antages, at antallet af job især i aftagersektoren, som er direkte knyttet til antallet af installationer, faldt tilsvarende. I den forbindelse fremgik det af offentligt tilgængelige fagskrifter, at i Tyskland, som er det største nationale marked, faldt beskæftigelsen i solcellesektoren mellem 2011 og 2012 fra 128 000 til 100 000; dette tal omfatter også job hos producenterne. Desuden rejste undersøgelsen alvorlig tvivl om, hvorvidt tallene kun omfattede fuldtidsjob, som udelukkende vedrører solcellesektoren. I den forbindelse viste undersøgelsen, at aktiviteten i forbindelse med solcelleenergi især i aftagermarkedet (installationer) generelt indgår i en meget bredere sammenhæng, hvor den primære aktivitet er vvs-installationer og elektricitet.
(796)
Ud fra ovenstående er det sandsynligt, at indførelsen af foranstaltninger kan føre til en stigning i priserne på den undersøgte vare i Unionen, hvilket muligvis vil betyde færre installationer af solcelleanlæg på kort sigt. Ikke desto mindre vil beskæftigelsen i denne del af markedet sandsynligvis kun i begrænset omfang påvirkes negativt i betragtning af følgende. For det første udgør aktiviteten i forbindelse med solcelleenergi for nogle af installatørerne kun en del af deres samlede aktiviteter og er desuden sæsonbetinget. Installatørerne burde derfor være i stand til at udføre andre aktiviteter, hvis efterspørgslen efter solcelleanlæg falder. Da EU's mål for vedvarende energi og energieffektivitet er retligt bindende for medlemsstaterne, kan det forventes, at en faldende efterspørgsel efter installation af solcelleanlæg vil betyde en øget efterspørgsel efter andre former for vedvarende elektricitet og energieffektivitet. Mange ansatte i aftagersektoren har sandsynligvis de nødvendige færdigheder til at udnytte mulighederne i den øgede efterspørgsel i de tilknyttede sektorer. Ud fra den eksisterende fortjeneste på aftagermarkedet, jf. betragtning 785, vil installatørerne for det andet sandsynligvis være i stand til at absorbere en del af prisstigningen og derved begrænse indvirkningen på de endelige priser og på efterspørgslen efter solcelleanlæg.
(797)
Uafhængigt af indførelsen af told fremgår det af offentligt tilgængelige prognoser for efterspørgslen efter solcelleanlæg, at der sandsynligvis vil forekomme en nedgang i efterspørgslen i 2013, med årlige installationer på mellem 9,8 GW og 16,5 GW i 2013, som sandsynligvis under alle omstændigheder vil få en negativ virkning for antallet af arbejdspladser på aftagermarkedet.
(798)
Endelig skal det bemærkes, at den eventuelle stigning i priserne på solcelleanlæg sandsynligvis vil finde sted under alle omstændigheder, da de kinesiske producenter, der leverer til EU-markedet, tilsyneladende har store tab, hvilket er en uholdbar situation.
(799)
Hvad angår tab af arbejdspladser, bekræftede de oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med undersøgelsen, at aftagersektoren har haft tab af arbejdspladser som følge af nedgangen i efterspørgslen efter solcelleanlæg i Unionen på ca. 5 GW mellem 2011 og 2012. Disse tab af arbejdspladser kan ikke tilskrives foranstaltningerne, da de afspejlede en markedsudvikling. Desuden kan en yderligere nedgang i efterspørgslen forventes i 2013 og 2014, og den vil sandsynligvis føre til yderligere tab af arbejdspladser inden for solcellesektoren. Tilsvarende forudså en række store forskningscentre allerede inden indledningen af undersøgelsen en sådan udvikling i efterspørgslen, og disse tab af arbejdspladser kan derfor ikke tilskrives indførelsen af foranstaltninger.
(800)
EU-erhvervsgrenen indgav en undersøgelse udført af konsulentfirmaet PriceWaterHouseCoopers (»PWC«) af foranstaltningernes mulige virkning på arbejdspladser, der er knyttet til solenergisektoren. PWC-undersøgelsen henviser til undersøgelsen fra Prognos, hvor der var tale om store jobtab på solenergimarkedet som følge af indførelsen af foranstaltninger, som blev fremsendt af AFASE før indførelsen af den midlertidige antidumpingtold, og som blev behandlet i betragtning 791. PWC-undersøgelsen kritiserede undersøgelsen fra Prognos og påpegede, at det samlede anslåede tab af arbejdspladser i Prognos-undersøgelsen oversteg det samlede antal eksisterende arbejdspladser i solenergisektoren i Unionen. Vedrørende toldens virkning på EU-markedet nåede PWC til de modsatte konklusioner i forhold til Prognos, og forudsagde en positiv nettoeffekt på beskæftigelsen i Unionen, og at fordelene opvejer toldens eventuelle negative virkninger (f.eks. på efterspørgslen).
(801)
AFASE påstod, at Kommissionen ikke fremlagde kilden til fejlmargenen på 20 % for de direkte job i solenergisektoren, som EPIA havde beregnet for 2011.
(802)
Denne fejlmargen på 20 %, som kan gælde i opad- eller nedadgående retning, fremkom under kontrolbesøget hos EPIA. Den viser, at det er vanskeligt at anslå præcise tal for beskæftigelsen i aftagersektoren, da der er få og ofte modstridende kilder til dataindsamling.
(803)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod visse parter, at Kommissionens analyse ikke oplyste, at tabet af arbejdspladser efter 2011 som følge af nedgangen i antallet af installationer af solcelleanlæg blot vil blive større ved indførelsen af tolden. Det blev påstået, at sådanne jobtab, navnlig i aftagerleddet, er tæt knyttet til det forhold, at installatører af solcelleanlæg er afhængige af solcelleanlæg. AFASE kritiserede desuden Kommissionen for ikke på korrekt vis at have taget hensyn til den undersøgelse, der var gennemført blandt AFASE's medlemmer og en tilsvarende undersøgelse var indgivet af en britisk solenergibrancheforening, som angiveligt viste en sådan afhængighed.
(804)
For så vidt angår de påståede manglende oplysninger fra Kommissionen om toldens indvirkning på beskæftigelsen, henvises der til betragtning 799 og 800, hvor påstandene vedrørende foranstaltningernes indvirkning på beskæftigelsen inden for solcellesektoren er behandlet, og hvor det erkendes, at arbejdspladserne i aftagersektoren kan påvirkes på kort sigt af foranstaltningerne.
(805)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger blev identiteten på de virksomheder, der har deltaget i den undersøgelse, der er foretaget af AFASE og den britiske solenergibrancheforening, oplyst. Undersøgelserne var imidlertid mangelfulde, da f.eks. visse besvarelser var ufuldstændige. Analysen af undersøgelserne viste følgende. Vedrørende AFASE's undersøgelse skal det bemærkes, at hovedparten af de 50 installatører, der deltog i undersøgelsen, erklærede, at de udelukkende var aktive på markedet for solenergi. 15 ud af 50 installatører erklærede, at de også var aktive inden for andre aktiviteter såsom vvs, elinstallationer og vindenergi i et vist omfang. I den britiske undersøgelse havde 21 ud af 31 britiske virksomheder, som deltog i undersøgelsen, også andre aktiviteter end solenergi. Dette resultat viser, at med hensyn til næsten halvdelen af projektlederne og installatørerne er undersøgelsesresultaterne i betragtning 247 i forordningen om midlertidig antidumpingtold vedrørende evnen til at udføre andre aktiviteter såsom elinstallationer og vvs-installationer og anlæg på basis af andre grønne energikilder korrekte. Det erkendes imidlertid, at denne mulighed kan forekomme i mindre grad end antaget i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Toldens afhjælpende virkninger på beskæftigelsen kan derfor være mindre omfattende end først antaget. Dernæst har nogle af virksomhederne i AFASE's og den britiske solenergibrancheforenings undersøgelse anvendt varer produceret i Unionen, og visse virksomheder planlægger at købe ikke-kinesiske varer som følge af foranstaltningerne for at undgå en prisstigning.
Deres afhængighed af de kinesiske varer og foranstaltningernes indvirkning forventes således at blive reduceret, da de kan få adgang til varer produceret i Unionen. Desuden gav estimationen over foranstaltningernes indvirkning på de pågældende virksomheders aktiviteter ikke mulighed for endelige konklusioner, da vurderingerne var meget forskelligartede. Visse virksomheder var endda ikke i stand til at vurdere indvirkningen. Derudover varierede svarene på spørgsmålet om antallet af solcelleprojekter, der risikerer at blive annulleret, hvis der indføres told, også mellem »ikke mange« og »alle projekter« i den britiske undersøgelse. Visse virksomheder var ude af stand til at foretage et skøn. Endelig omfattede ingen af de to undersøgelser spørgsmålet om fortjenesten hos de virksomheder, der blev interviewet, hvilket er vigtigt for vurderingen af den mulige overvæltning af en eventuel prisstigning som følge af tolden.
(806)
En række parter påstod, at installatører ikke ubesværet kan ændre deres aktiviteter eller skifte til andre former for grøn energi på grund af de meget forskellige teknologier og knowhow. Hvis tolden indføres, vil de således være nødt til at indstille deres aktiviteter. Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger blev denne påstand gentaget af en interesseret part, som påstod, at installatører har investeret betragtelige ressourcer i solcellespecialisering, en meget specifik uddannelse, hvilket skulle vise, at deres primære fokus er på solcellesektoren, og at de ikke ville være i stand til nemt at skifte til andre aktiviteter.
(807)
Dette argument blev ikke tilstrækkeligt dokumenteret, og det blev ikke godtgjort, hvilken præcis viden en installatør får brug for at tilegne sig, og hvor vanskeligt og dyrt det er at erhverve den. Institutionerne erkender uanset ovenstående, at installatørerne har udviklet specifik knowhow om installation af solcellemoduler. Udviklingen af denne knowhow er imidlertid forholdsvis ny og er et supplement til installatørernes primære ekspertiseområde nemlig elektriske installationer og vvs. Denne knowhow blev desuden udviklet som reaktion på en urimelig handelspraksis, nemlig den massive tilstedeværelse af subsidieret import fra Kina. Uafhængigt af de specialiserede kvalifikationer hos installatørernes arbejdstagere skal argumentet behandles parallelt med den analyse, der blev foretaget i betragtning 792-800 om beskæftigelsessituationen i aftagersektoren, som på kort sigt kan blive påvirket negativt, men som takket være bæredygtig handel vil føre til en stigning i beskæftigelsen hos installatørerne på mellemlang til lang sigt. Påstanden blev derfor afvist.
(808)
En række parter anfægtede aftagervirksomhedernes evne til at absorbere selv en del af den mulige prisstigning. Dette argument blev ikke tilstrækkeligt dokumenteret, hvilket forhindrede en vurdering af, i hvilket omfang denne påstand var rigtig. Rentabiliteten hos de samarbejdsvillige aftagervirksomheder, som var direkte knyttet til den pågældende vare, blev vurderet til 11 % i gennemsnit, hvilket giver de pågældende virksomheder mulighed for at absorbere i hvert fald en del af en eventuel prisstigning. I denne forbindelse skal det erindres, at den samlede prisudvikling er faldende.
(809)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog visse parter deres påstand om, at der er alvorlig risiko for faldende efterspørgsel efter solenergiprodukter i Unionen som følge foranstaltningerne, hvilket ifølge disse parter taler imod foranstaltningerne. En part fremførte det argument, at solenergi i øjeblikket har en høj efterspørgselspriselasticitet, og selv en begrænset stigning i prisen for solenergiprodukter vil resultere i et alvorligt fald i efterspørgslen. Denne part skønnede, at en udligningstold i størrelsesordenen 30 % kan medføre et yderligere fald på 8 GW, mens en told på 50 % vil få efterspørgslen til at falde med 10 GW. Ligeledes henviste AFASE til en undersøgelse foretaget af en markedsanalytiker, som også forudser en faldende efterspørgsel på op til 2GW i 2013 som følge af en told på 50 %, hvilket er en nedgang i meget mindre omfang.
(810)
Selv om parterne i løbet af undersøgelsen fremsatte forskellige scenarier for den faldende efterspørgsel ud over dem, der er nævnt ovenfor, indeholder de ikke sammenlignelige resultater. Selv om det ikke kan udelukkes, at tolden kan føre til et fald i efterspørgslen efter solcelleanlæg, er det vanskeligt at kvantificere sådanne virkninger i betragtning af de forskellige elementer, der påvirker solcelleanlæggenes tiltrækningskraft i Unionen. Selv hvis et sådant fald skulle finde sted på kort, mellemlang og lang sigt forventes fordelene af redelige handelsvilkår desuden at opveje de kortsigtede negative virkninger. Endelig har AFASE selv erkendt, at vurderingen af den direkte sammenhæng mellem efterspørgslen og tolden først vil foreligge, når tolden er indført. Derfor blev dette argument afvist.
(811)
Som nævnt i betragtning 784 indkom der seks spørgeskemabesvarelser fra tjenesteydere i solcellesektoren (logistik, transport, public relations osv.), altså erhvervsdrivende, hvis aktiviteter ikke er direkte knyttet til den undersøgte vare. Disse besvarelser indeholdt indikationer af den relative betydning af solenergitilknyttede aktiviteter i forhold til den samlede aktivitet hos de pågældende samarbejdsvillige virksomheder. På trods af visse mangler i besvarelserne kan det ud fra oplysningerne i spørgeskemaerne antages, at disse virksomheders solenergitilknyttede aktiviteter er marginale i forhold til deres samlede aktivitet. Aktiviteter i relation til solenergi udgjorde i gennemsnit faktisk kun ca. 5 % af den samlede omsætning, og ca. 8 % af den samlede beskæftigelse. Hvad angår rentabiliteten, var den i gennemsnit på ca. 7 %. Det bemærkes imidlertid, at data vedrørende rentabiliteten ikke var fyldestgørende, da ikke alle operatører indberettede oplysninger herom. Det konkluderedes derfor, at eventuelle virkninger af foranstaltningerne for den økonomiske situation hos tjenesteydere i solcellesektoren sandsynligvis ikke vil være væsentlige.
(812)
Ud fra ovenstående konkluderes det, at foranstaltningernes indvirkning på aftagervirksomhederne i et begrænset omfang vil være negativ på kort sigt i betragtning af det større fald i antallet af installationer, end der ville forekomme i et kontrafaktisk scenario uden told som forudset af en række større forskningscentre og i det omfang, at tolden ikke kan absorberes af aftagervirksomhederne. Til trods for det mulige fald i efterspørgslen efter solcelleanlæg vil installatørerne sandsynligvis være i stand til at udføre andre aktiviteter, uanset om de er relateret til andre grønne energikilder eller installatørernes primære aktivitetsområde, jf. ovenfor. Det konkluderedes ud fra de foreliggende data, at eventuelle virkninger af foranstaltningerne for den økonomiske situation hos tjenesteydere i solcellesektoren sandsynligvis ikke vil være væsentlige.
6.6. Slutbrugernes (forbrugernes) interesser
(813)
Der indkom ikke bemærkninger fra parter, som repræsenterer slutbrugernes interesser, f.eks. forbrugersammenslutninger. I den foreliggende sag findes der to typer slutbrugere: forbrugere (husholdninger) og andre slutbrugere (f.eks. institutioner, andre investorer). Undersøgelsen viste, at kun ca. en fjerdedel af de eksisterende solcelleanlæg i Unionen (såkaldte roof-top-anlæg, mindre anlæg) blev bestilt af forbrugere. De øvrige anlæg (meget større anlæg på jorden til industrier og virksomheder) blev bestilt af de øvrige slutbrugere.
(814)
En række parter påstod, at forbrugerne vil blive påvirket af en stigning i prisen på solcellemoduler, hvis det indføres foranstaltninger. Som et resultat af tolden kan det forventes, at priserne på solcellemoduler vil stige en del på EU-markedet, men det er samtidig sandsynligt, at forbrugerne og andre slutbrugere kun i begrænset omfang vil blive påvirket, da undersøgelsen viste, at prisen på et modul udgør indtil 50 % af de samlede omkostninger til et solcelleanlæg. På grundlag af projektudviklernes og installatørernes fortjenstmargener kan det med rimelighed antages, at en stigning i prisen på moduler for forbrugeren i hvert fald delvis vil blive absorberet og dermed afbødet. På grundlag af de foreliggende beviser konkluderes det, at foranstaltningerne med den foreslåede toldsats i hvert fald delvis vil blive absorberet af forsyningskæden og derfor ikke nødvendigvis vil resultere i højere priser for forbrugerne på detailniveau.
(815)
Det skal endvidere bemærkes, at hvis der ikke indføres told, vil EU-erhvervsgrenens sandsynlige ophør efterlade forbrugerne med kun et valg for så vidt angår leverandører af moduler i fremtiden. I dette scenario vil de kinesiske eksporterende producenter være i en position, hvor de kan styrke deres allerede meget stærke stilling på markedet, og det kunne samtidig resultere i højere priser på kort til mellemlang sigt på bekostning af forbrugerne/slutbrugerne. Prisstigningen vil sandsynligvis under alle omstændigheder finde sted, idet den kinesiske produktion, jf. ovenfor, er tabsgivende.
(816)
Enkelte parter hævdede, at tolden vil få prisen for den undersøgte vare til at stige. Følgelig vil der være en nedgang i efterspørgslen efter solcelleanlæg, da de vil blive for dyre for forbrugerne og ikke tilstrækkeligt attraktive for andre investorer.
(817)
Den generelle pristendens er, jf. betragtning 752, faldende, hvilket er bekræftet af adskillige offentlige kilder, selv om der kan forekomme en midlertidig forhøjelse af priserne som et resultat af indførelsen af foranstaltninger. Denne påstand afvises derfor. Selv om det er vanskeligt at kvantificere den nøjagtige mulige prisstigning som følge af foranstaltningerne og en deraf følgende eventuel nedgang i efterspørgslen, mindes der om flere elementer. For det første udgør den undersøgte vare op til 50 % af de samlede omkostninger ved et solcelleanlæg, og tolden kan derfor i hvert fald delvis kan absorberes. For det andet vil EU-erhvervsgrenens konkurrence med de producenter fra tredjelande, der allerede er til stede på EU-markedet, sandsynligvis holde priserne nede. Samtidig burde EU-erhvervsgrenen være i stand til at opnå bedre finansielle resultater gennem stordriftsfordele som følge af en bedre udnyttelse af produktionsanlæggene og reducerede produktionsomkostninger. For det tredje afhænger efterspørgslen efter solcelleanlæg ikke alene af priserne på den undersøgte vare, men også af de faste afregningspriser. Med den i øjeblikket lave efterspørgsel i forhold til 2011 og UP, forventes det, at de faste afregningspriser ikke falder så hurtigt som i den betragtede periode, hvilket giver mulighed for løbende investeringer i solenergiprojekter. Påstanden blev derfor afvist.
(818)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede en part ovennævnte ræsonnement. Parten hævdede, at den nedadgående prisudvikling ikke kan opretholdes efter indførelsen af foranstaltningerne. Parten mindede om, at foranstaltningerne udgør en meget betydelig omkostningsstigning, der ikke fuldt ud kan opvejes af omkostningsbesparelser og/eller import fra tredjelande. Det blev desuden anført, at EU-erhvervsgrenen ikke vil være i stand til at foretage nye investeringer i fabrikker og maskineri, og at aftagervirksomhederne kan absorbere en smule, hvis deres fortjeneste er 11 %. Endelig er der ingen beviser, der tyder på, at de faste afregningspriser kunne kompensere for prisstigningen.
(819)
Der mindes om, at det i modsætning til denne påstand ikke forventes, at den prisstigning, der følger af foranstaltningerne, kan blive opvejet fuldt ud, men snarere at en midlertidig stigning i priserne som følge af foranstaltningerne er mulig (se betragtning 247 i forordningen om midlertidig antidumpingtold). En sådan prisstigning kan ganske rigtigt være resultatet af forskellene i prisniveauer mellem de kinesiske subsidierede priser og de ikke-kinesiske varer. På baggrund af de oplysninger, der blev indsamlet under undersøgelsen, kan det imidlertid påstås, at en eventuel prisstigning delvis kan absorberes af en række faktorer i betragtning af overskuddet i aftagersektoren på 11 %. For så vidt angår påstanden om, at der ikke er nogen beviser, der tyder på, at de faste afregningspriser kunne kompensere for prisstigninger, er det endelig rimeligt at antage, at de faste afregningspriser vil blive justeret med tiden i tråd med udviklingen i priserne for projekter.
(820)
En part hævdede, at siden marts 2013 er priserne på moduler steget med 20 % i Unionen, og at der siden 2013 har været en alvorlig forsyningsmangel. Påstanden blev ikke underbygget med dokumentation, og offentlige informationskilder bekræfter derimod en relativ stabilitet i priserne i andet kvartal af 2013. Selv hvis oplysningerne var korrekte, ville de kun afspejle det forhold, at man som følge af registreringen af importen havde kalkuleret med risikoen for en udligningstold. Påstanden blev derfor afvist.
(821)
En anden part hævdede, at solenergiprojekter ikke ville generere et afkast for en investor, hvis faldet i de faste afregningspriser ikke er afstemt med faldende projektomkostninger, herunder prisen på moduler, da de udgør en betydelig del af omkostningerne i et givet projekt. Det blev derfor påstået, at tolden vil bringe levedygtigheden i fare for et stort antal solenergiprojekter, da den forhøjer prisen.
(822)
Som nævnt i betragtning 752 synes den generelle tendens i priserne på den undersøgte vare at være faldende. Endvidere er betydningen af faste afregningspriser på markedet faldende, idet der sandsynligvis vil kunne opnås netparitet i flere regioner. Af disse grunde blev påstanden om, at priserne for solcellemoduler kan have en negativ indvirkning på solenergiprojekter, herunder spørgsmålet om deres levedygtighed, afvist.
(823)
En interesseret part fremlagde en intern model til at bevise, at levedygtigheden af mange solenergiprojekter ville blive bragt i fare, hvis der indføres told.
(824)
Denne model gjorde det ikke muligt at beregne, i hvilket omfang solcelleanlæggenes tiltrækningskraft (f.eks. investeringsafkast) vil falde i tilfælde af højere priser på den undersøgte vare. Antagelsen om, at en eventuel told fuldt ud kan væltes over på slutbrugerne eller forbrugere, som er anvendt i den nævnte model, er ikke desto mindre usandsynlig i betragtning af de eksisterende indtjeningsmarginer hos aftagervirksomhederne. Desuden er en investeringsbeslutning ikke blot baseret på prisen på moduler, men afhænger også af mange andre faktorer, herunder bl.a. eksistensen af generelt gunstige rammer for solcelleanlæg i et givent land, hhv. støttens niveau og elektricitetsudgifterne (for netparitet). Denne påstand må derfor afvises.
(825)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at indførelsen af foranstaltninger som helhed vil få begrænsede virkninger for forbrugere og andre slutbrugere. Og i den forbindelse er der ikke taget hensyn til de nationale støtteordninger, der har til formål at fremme efterspørgslen efter solcelleanlæg. Hvis de nationale støtteordninger tilpasses de højere priser på solcellepaneler (med højere faste afregningspriser), vil virkningen for forbrugerne blive ubetydelig.
6.7. Andre påstande
(826)
Visse parter påstod, at EU-erhvervsgrenen ikke er i stand til at forsyne EU-markedet med de nødvendige mængder, og at der derfor vil være en alvorlig risiko for forsyningsknaphed i Unionen, hvis der indføres udligningstold, hvilket kan føre til en yderligere stigning i prisen på den pågældende vare.
(827)
Undersøgelsen konkluderede, at denne påstand var ubegrundet. EU-erhvervsgrenen har underudnyttet sin produktionskapacitet siden 2009. I UP havde erhvervsgrenen en kapacitetsudnyttelse for moduler på 41 % med en ekstra uudnyttet kapacitet på ca. 5,7 GW; EU-erhvervsgrenens kapacitetsudnyttelse for celler var på 63 % med en ekstra uudnyttet kapacitet på ca. 1,2 GW. Ved hjælp af den uudnyttede kapacitet vil EU-erhvervsgrenen derfor være i stand til at konkurrere om en større del af markedet på kort sigt. På mellemlang sigt kan det derfor med rimelighed antages, at EU-erhvervsgrenen vil udvide sin produktionskapacitet for at opnå bedre stordriftsfordele og kunne sænke sine priser yderligere. Derudover findes der andre leverandører på verdensplan, som også er til stede på EU-markedet og vil kunne konkurrere på markedet, hvis der sker et fald i importen fra Kina. Undersøgelsen viste, at der findes en uudnyttet kapacitet uden for Unionen i andre lande end Kina, som i UP var på 5,6 GW for moduler og 6 GW for celler. Det konkluderes derfor, at EU-producenternes og tredjelandsproducenternes samlede uudnyttede kapacitet uden for Unionen er tilstrækkelig til på kort sigt at supplere det mulige fald i importen fra Kina på grundlag af efterspørgslen efter solcelleanlæg i EU ifølge de prognoser for 2013 (mellem 9,8 GW og 16,5 GW) og 2014 (9 GW og 17,1 GW), som er udarbejdet af større forskningscentre som f.eks. EPIA.
(828)
Selv om der blev foretaget en mere konservativ antagelse om Unionens produktionskapacitet (jf. betragtning 545), vil Unionens og tredjelandenes uudnyttede kapacitet tilsammen ikke være tilstrækkeligt til på kort sigt at supplere den potentielle nedgang i den kinesiske import. På mellemlang sigt kan det derfor med rimelighed antages, at EU-erhvervsgrenen vil udvide sin produktionskapacitet for at opnå stordriftsfordele, hvilket vil give mulighed for at sænke priserne yderligere. Derfor blev dette argument afvist.
(829)
Visse parter påstod desuden, at indførelsen af en told på den pågældende vare vil skade udviklingen af solcellemarkedet i Europa og dermed målene i 2020-dagsordenen vedrørende vedvarende energikilder, og der vil ikke kunne opnås en nedbringelse af EU's drivhusgasemissioner.
(830)
Først og fremmest afhænger 2020-målene ikke udelukkende af solenergi. Andre grønne energikilder er lige så vigtige, f.eks.: vind, biomasse, vand. Da der ikke er fastsat en særlig procentsats for solenergi i 2020-målene, kan et let fald i antallet af solcelleanlæg ikke forventes at øge de samlede omkostninger til 2020-dagsordenen. Desuden er prisen på solpaneler kun en af mange faktorer, som er afgørende for udviklingen i solcellesektoren i Unionen. Følgende elementer er også vigtige: Favorable retlige og økonomiske rammer på EU-niveau og nationalt niveau, bedre adgang til finansiering af vedvarende energiprojekter og investering i FoU. Hvad angår finansiering af investeringer i solenergi, vil indførelsen af antidumpingtolden forbedre EU-erhvervsgrenens situation og situationen i solcellesektoren som helhed. Det vil således sandsynligvis også give EU-erhvervsgrenen og investorer i solcellesektoren bedre adgang til kapital. Endelig erindres det, at målet med en told ikke er at fjerne den kinesiske import, men at genskabe redelige konkurrencevilkår. Hvis prisen på den pågældende vare stiger, kan man ud fra oplysningerne om fortjenesten på aftagermarkedet antage, at prisstigningen til dels vil blive absorberet af aftagervirksomhederne. Prisen på moduler vil derfor ikke stige væsentligt for slutbrugerne/forbrugerne, og efterspørgslen efter solcelleanlæg vil holde sig inden for prognosens rammer.
(831)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at indførelsen af foranstaltninger som helhed ikke vil få nogen væsentlige negative virkninger for andre EU-politikker.
6.8. Konklusion vedrørende Unionens interesser
(832)
De overordnede positive virkninger for EU-erhvervsgrenen opvejer de sandsynlige negative virkninger for andre virksomheder på solcellemarkedet, herunder slutbrugerne (forbrugerne).
(833)
I lyset af ovenstående blev det ud fra de foreliggende oplysninger om Unionens interesser konkluderet, at der ikke er tvingende grunde til ikke at indføre foranstaltninger over for importen af den pågældende vare med oprindelse i Kina.
7. ENDELIGE UDLIGNINGSFORANSTALTNINGER
(834)
I betragtning af konklusionerne om subsidiering, deraf følgende skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser bør der indføres endelige udligningsforanstaltninger for at hindre, at den subsidierede import forårsager yderligere skade for EU-erhvervsgrenen.
7.1. Skadestærskel
(835)
For at fastsætte omfanget af disse foranstaltninger blev de konstaterede subsidiemargener taget i betragtning såvel som den told, der kræves for at udligne den skade, som EU-producenterne har lidt, uden at overstige de konstaterede subsidiemargener.
(836)
Ved beregningen af den told, som er nødvendig for at afhjælpe virkningerne af den skadevoldende subsidiering, blev det fastslået, at enhver foranstaltning bør give EU-erhvervsgrenen mulighed for at dække sine produktionsomkostninger og opnå en fortjeneste før skat på salget af samme vare i Unionen, som det med rimelighed kan forventes for erhvervsgrenen under normale konkurrencevilkår, dvs. en situation uden subsidieret import. I overensstemmelse med Rettens retspraksis er denne fortjenstmargen den margen, der blev opnået i begyndelsen af den betragtede periode, dvs. før stigningen i den subsidierede import. Derfor blev målfortjenesten fastsat til 8 % på grundlag af den vejede gennemsnitlige fortjeneste, som EU-erhvervsgrenen opnåede i 2009 og 2010 for moduler og celler, da den var rentabel.
(837)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod EU-erhvervsgrenen, at fortjenesten for 2010 bør anvendes som den fortjeneste, som EU-erhvervsgrenen med rimelighed kunne opnå uden subsidieret import, snarere end den gennemsnitlige fortjenstmargen for 2009 og 2010. Det blev i den forbindelse påstået, at fortjenesten i 2009 var utilstrækkelig, og omstændighederne i de to år var klart forskellige navnlig på baggrund af udviklingen i forbruget i 2010, som mindskede virkningen af subsidieringen i det pågældende år. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at det ikke er relevant, om EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige fortjenstmargen var »utilstrækkelig« i forbindelse med fastlæggelsen af skadestærsklen. Skadestærsklen bør baseres på den fortjeneste, som med rimelighed kan opnås uden subsidieret import. Det er de undersøgende myndigheders praksis at anse dette niveau for nået i begyndelsen af den betragtede periode. Da EU-erhvervsgrenen led tab i forbindelse med salget af celler i begyndelsen af den betragtede periode i 2009, blev denne metode fundet uegnet, og det forekom mere pålideligt at basere fastsættelsen af skadestærsklen på den gennemsnitlige fortjenstmargen for det første og det andet år i den betragtede periode. I den forbindelse blev der også taget hensyn til, at det er irrelevant, om forholdene er forskellige i de to år.
(838)
En anden part gentog, at der bør fastsættes forskellige fortjenstmål for moduler og celler, da fortjenesten af disse varetyper udviste forskellige tendenser i den betragtede periode. Selv om indikatorerne blev anført særskilt for hver varetype, vedrører konklusionerne for hver indikator den undersøgte vare som helhed. Det skal desuden erindres, at moduler og celler er en enkelt vare, og subsidie- og skadesmargenerne blev derfor fastlagt på dette grundlag.
(839)
På dette grundlag blev der beregnet en ikke-skadevoldende pris for EU-erhvervsgrenen på samme vare. Den ikke-skadevoldende pris blev fastsat ved at lægge ovennævnte fortjenstmargen på 8 % til produktionsomkostningerne i UP for EU-producenterne i stikprøven.
(840)
Den nødvendige prisstigning blev derefter beregnet på grundlag af en sammenligning af de samarbejdsvillige kinesiske eksporterende producenters vejede gennemsnitlige importpris, som blev fastlagt i forbindelse med underbudsberegningen, evt. justeret for importomkostninger og told, og de stikprøveudvalgte EU-producenters vejede gennemsnitlige ikke-skadevoldende pris for den samme vare ved salg på EU-markedet i UP. Eventuelle forskelle efter denne sammenligning blev derefter udtrykt i procent af den vejede gennemsnitlige cif-importværdi.
(841)
En part påstod, at de stikprøveudvalgte EU-producenters salg fokuserede på den dyre ende af markedet, såsom beboelsesejendomme/sektoren for erhvervsdrivende, for hvilke der gjaldt højere faste afregningspriser, og foreslog, at EU-erhvervsgrenens salgspriser derfor burde justeres i overensstemmelse hermed. Det skal bemærkes, at denne påstand ikke bør være afgørende for beregningen af skadesmargenen, eftersom undersøgelsen viste, at EU-producenterne ikke var rentable.
7.2. Endelige foranstaltninger
(842)
På baggrund af ovenstående bør der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 15 indføres en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Kina svarende til enten subsidiemargenen eller skadestærsklen, afhængigt af hvad der er lavest, i henhold til reglen om den lavest mulige told. I det foreliggende tilfælde bør toldsatsen derfor fastsættes på samme niveau som den konstaterede subsidiemargen.
(843)
I betragtning af den høje samarbejdsgrad blandt kinesiske eksporterende producenter blev tolden for »alle andre virksomheder« fastsat til den højeste told, der skulle pålægges de virksomheder, der indgik i stikprøven eller havde samarbejdet i forbindelse med undersøgelsen. Tolden for »alle andre virksomheder« pålægges de virksomheder, som ikke samarbejdede i undersøgelsen.
(844)
For de samarbejdsvillige ikke-stikprøveudvalgte kinesiske virksomheder i bilaget fastsættes den endelige told til det vejede gennemsnit af satserne for de stikprøveudvalgte virksomheder.
(845)
I det foreliggende tilfælde bør toldsatsen derfor fastsættes på samme niveau som den konstaterede subsidiemargen.
Virksomhedens navn
Subsidie-margen
Skades-margen
Udligningstold
Wuxi Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co. Ltd.
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd.
Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd.
4,9 %
46,3 %
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd.
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd.
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd.
6,3 %
41,8 %
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd.
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd.
Changzhou Youze Technology Co. Ltd.
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd.
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd.
3,5 %
48,2 %
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd.
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd.
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd.
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd.
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd.
5,0 %
56,5 %
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd.
11,5 %
58,2 %
11,5 %
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd.
11,5 %
58,2 %
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd.
Under bagatel-grænsen
64,9 %
0,0 %
Renesola Jiangsu Ltd.
Renesola Zhejiang Ltd.
4,6 %
80,1 %
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd.
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd.
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD.
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD.
6,5 %
60,1 %
6,5 %
Virksomheder anført i bilaget
6,4 %
51,1 %
6,4 %
Alle andre virksomheder
11,5 %
80,1 %
11,5 %
(846)
Ovenstående endelige udligningsforanstaltninger er indført i form af værditold.
(847)
De individuelle udligningstoldsatser for virksomheder i denne forordning er fastlagt på grundlag af resultaterne af denne undersøgelse. De afspejler derfor den situation, der i forbindelse med undersøgelsen blev konstateret for disse virksomheder. Disse toldsatser finder (i modsætning til den landsdækkende told for »alle andre virksomheder«) udelukkende anvendelse på importen af varer med oprindelse i det pågældende land og fremstillet af virksomhederne og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Importerede varer, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke udtrykkeligt er nævnt i artikel 1 med navn og adresse, herunder enheder, som er forretningsmæssigt forbundet med de udtrykkeligt nævnte, kan ikke drage fordel af disse satser, men er underlagt tolden for »alle andre virksomheder«.
(848)
Alle anmodninger om anvendelse af en individuel udligningstoldsats for virksomheder (f.eks. efter ændring af den pågældende enheds navn eller oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) bør omgående indgives til Kommissionen (103) med alle relevante oplysninger, især om ændringer i virksomhedens aktiviteter med hensyn til produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Forordningen vil i givet fald blive ændret i overensstemmelse hermed gennem en ajourføring af listen over virksomheder, der er omfattet af individuelle toldsatser.
(849)
For at sikre en korrekt håndhævelse af udligningstolden bør resttolden ikke blot anvendes på de ikke samarbejdsvillige eksporterende producenter, men også på de producenter, der ikke eksporterede til Unionen i undersøgelsesperioden.
(850)
Der indføres foranstaltninger for at give EU-producenterne mulighed for at genrejse sig efter subsidieringens skadevoldende virkninger. Skulle der i starten ikke være balance mellem de potentielle fordele for EU-producenterne og omkostningerne for forbrugerne i Fællesskabet og de andre EU-erhvervsdrivende, opvejes den manglende balance ved en forøgelse og/eller genoptagelse af EU-produktionen. Men den forventede produktionsforøgelse i Unionen vil imidlertid ikke nødvendigvis være i overensstemmelse med markedsudviklingen på dette meget ustabile marked. EU-forbruget af moduler steg med 264 % mellem 2009 og 2011, hvorefter det faldt med 43 procentpoint i løbet af de seks måneder mellem 2011 og UP. Volatiliteten er endnu mere markant, når man ser på perioden 2006-2011, hvor EU-forbruget af moduler steg fra mindre end 1 GW til næsten 20 GW, dvs. en stigning på ca. 2 000 % på blot fem år. Disse udsving forventes at fortsætte, og prognoser fra erhvervssammenslutninger viser forskelle på 100 % og derover mellem de forskellige scenarier, selv på mellemlang sigt i 2014-2015.
(851)
Af disse årsager anses det for hensigtsmæssigt under sådanne usædvanlige omstændigheder at begrænse foranstaltningernes varighed til en periode på kun to år.
(852)
Denne periode burde være lang nok til, at EU-producenterne kan øge og/eller genoptage deres produktion, uden at de samtidig bringer andre økonomiske aktører i Unionen i vanskeligheder. En toårig periode anses for at være den mest hensigtsmæssige til en analyse af, om indførelsen af foranstaltninger rent faktisk fik EU-produktionen til at stige og derved opvejede de negative virkninger for andre økonomiske aktører.
(853)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fremførte en EU-producent, at den begrænsede varighed på 2 år er for kort til at overvinde følgerne af den påførte skade. Det blev desuden fremført, at en varighed på 2 år ikke ville give EU-producenterne mulighed for at udarbejde forretningsplaner for det nuværende og de kommende regnskabsår. I denne forbindelse bemærkes det, at foranstaltningernes varighed indtil december 2015 burde være tilstrækkeligt for EU-producenterne til at udarbejde forretningsplaner frem til 2015.
(854)
EU-producenten bestred desuden ikke årsagerne til den begrænsede varighed på to år, navnlig markedets volatilitet. Producenten satte endda selv udtrykkeligt pris på en revision, i fald foranstaltningerne skal ændres på grund af ændrede markedsforhold. Da der er stor sandsynlighed for en ændring i markedsvilkårene på to år på dette meget ustabile marked, anses det for hensigtsmæssigt at begrænse foranstaltningerne til to år fra starten.
(855)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede klageren, at to år er utilstrækkeligt til at investere i produktion, med henvisning til betragtning 852. På grund af den betydelige uudnyttede kapacitet i EU-erhvervsgrenen kan der foretages en stigning i produktionen gennem en bedre udnyttelse af den eksisterende produktionskapacitet, hvilket bør kunne lade sig gøre uden væsentlige yderligere investeringer.
(856)
Klageren hævdede endvidere, at indførelsen af en endelig udligningstold i en periode på to år er utilstrækkeligt for EU-erhvervsgrenen til at genrejse sig efter de skadevoldende virkninger af tidligere subsidiering. Indførelsen af udligningstold kan imidlertid ikke ske alene i EU-erhvervsgrenens interesse; der er behov for at afveje de potentielle fordele for producenter i EU og omkostningerne for andre økonomiske aktører i Unionen. På dette grundlag opretholdes beslutningen om at begrænse foranstaltningerne til to år.
(857)
Alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelsen af en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium og celler af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium, med oprindelse i eller afsendt fra Kina (den endelige fremlæggelse). Alle parterne fik en frist til at fremsætte bemærkninger i forbindelse med den endelige fremlæggelse af oplysninger.
(858)
De interesserede parters mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og, hvor det var relevant, taget i betragtning.
7.3. Registrering og tilbagevirkende kraft
(859)
Som nævnt i betragtning 7 vedtog Kommissionen den 1. marts 2013 forordning (EU) nr. 182/2013 om registrering af importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina pr. 6. marts 2013.
(860)
Registreringen af importen med henblik på beskyttelse mod dumpingimport blev afsluttet den 6. juni 2013 med vedtagelsen af forordningen om midlertidig antidumpingtold. Hvad angår denne antisubsidieundersøgelse og ud fra ovenstående konklusioner bør registreringen af importen med henblik på antisubsidieundersøgelsen, jf. grundforordningens artikel 24, stk. 5, ophøre.
(861)
Hvad angår en mulig anvendelse af udligningsforanstaltningerne med tilbagevirkende kraft, foretages der en vurdering ud fra kriterierne i grundforordningens artikel 16, stk. 4. Der kan i henhold til denne artikel opkræves endelig udligningstold på varer, der er overgået til fri omsætning højst 90 dage før den dato, på hvilken anvendelsen af midlertidige foranstaltninger trådte i kraft, men ikke tidligere end iværksættelsen af undersøgelsen.
(862)
I det foreliggende tilfælde blev der ikke vedtaget midlertidige udligningsforanstaltninger. Det besluttes derfor, at den endelige udligningstold ikke opkræves med tilbagevirkende kraft.
8. FORANSTALTNINGERNES FORM
(863)
Efter vedtagelsen af de midlertidige antidumpingforanstaltninger i den parallelle antidumpingundersøgelse (104) afgav en gruppe af samarbejdsvillige eksporterende producenter, herunder deres forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Kina og Den Europæiske Union, sammen med China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (herefter benævnt »CCCME«) et fælles pristilsagn i overensstemmelse med antidumpinggrundforordningens artikel 8, stk. 1 (105). Tilbuddet om tilsagn blev ligeledes støttet af de kinesiske myndigheder. Kommissionen gennemgik tilsagnet og godtog ved Kommissionens afgørelse 2013/423/EU (106) dette tilbud om tilsagn.
(864)
Som følge af afgørelse 2013/423/EU indsendte de eksporterende producenter sammen med CCCME en meddelelse om ændring af deres oprindelige tilbud. De anmodede om at måtte revidere tilsagnet for at tage hensyn til udelukkelsen af wafere fra varedækningen som beskrevet i betragtning 46 og 99. Desuden anmodede en række nye eksportører inden for den frist, der er fastsat i antidumpinggrundforordningens artikel 8, stk. 2, om at blive omfattet af tilsagnet.
(865)
Den samme gruppe af eksporterende producenter anmodede sammen med CCCME, inden for den frist, der er fastsat i grundforordningens artikel 13, stk. 2, (107) om, at vilkårene for det pågældende tilsagn godtages af Kommissionen også for at afhjælpe de skadevoldende virkninger af den subsidierede import. Ved gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU, godtog Kommissionen dette tilbud for så vidt angår den endelige told -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium og celler af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium (cellerne har en tykkelse ikke over 400 mikrometer (μm), i øjeblikket henhørende under KN-kode ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 og ex 8541 40 90 (Taric-kode 3818001011, 3818001019, 8501310081, 8501310089, 8501320041, 8501320049, 8501330061, 8501330069, 8501340041, 8501340049, 8501612041, 8501612049, 8501618041, 8501618049, 8501620061, 8501620069, 8501630041, 8501630049, 8501640041, 8501640049, 8541409021, 8541409029, 8541409031 og 8541409039), med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina, medmindre der er tale om en vare i transit i henhold til artikel V i GATT.
Følgende varetyper er udelukket fra definitionen af den pågældende vare:
-
solcelleopladere, der består af mindre end seks celler, er bærbare og kan levere elektricitet til udstyr eller oplade batterier
-
fotovoltaiske tyndfilmsprodukter
-
fotovoltaiske varer af krystallinsk silicium, der er permanent integreret i elektriske apparater, som ikke bruges til elproduktion, og hvor disse elektriske apparater bruger den elektricitet, som de(n) integrerede fotovoltaiske celle(r) af krystallinsk silicium genererer
-
moduler eller paneler med en udgangsspænding på højst 50 V jævnstrøm og en effekt, som ikke overstiger 50 W udelukkende til direkte anvendelse som batteriopladere i systemer med samme spændings- og effektegenskaber.
2. Den endelige udligningstold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for de i stk. 1 omhandlede varer fremstillet af følgende virksomheder:
Virksomhed
Told
Taric-tillægskode
Wuxi Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co. Ltd.
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd. Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd.
4,9 %
B796
Yingli Energy (China) Co. Ltd.
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd.
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd.
6,3 %
B797
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd.
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd.
Changzhou Youze Technology Co. Ltd.
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd.
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd.
3,5 %
B791
JingAo Solar Co. Ltd.
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd.
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd.
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd.
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd.
5,0 %
B794
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd.
11,5 %
B793
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd.
11,5 %
B927
Delsolar (Wujiang) Ltd.
0 %
B792
Renesola Jiangsu Ltd.
Renesola Zhejiang Ltd.
4,6 %
B921
Jinko Solar Co. Ltd.
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd.
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD.
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD.
6,5 %
B845
Virksomheder anført i bilaget
6,4 %
Alle andre virksomheder
11,5 %
B999 (108)
3. De gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
1. Importerede varer, som angives til overgang til fri omsætning, og som i øjeblikket henhører under KN-kode ex 8541 40 90 (Taric-kode 8541409021, 8541409029, 8541409031 og 8541409039), og som faktureres af virksomheder, fra hvilke Kommissionen har godtaget tilsagn, og hvis navne er opført i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU, undtages fra den ved artikel 1 indførte antisubsidietold, forudsat at:
a)
ovennævnte varer er fremstillet, afsendt og faktureret direkte af en virksomhed opført i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU eller gennem dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed, som ligeledes er opført i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU, enten til deres forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen, der handler som importør og fortolder varerne med henblik på fri omsætning i Unionen, eller til den første uafhængige kunde, der handler som importør og fortolder varerne med henblik på fri omsætning i Unionen,
b)
sådan import er ledsaget af en tilsagnsfaktura, der er en handelsfaktura, som indeholder mindst de oplysninger og den erklæring, der er angivet i bilag 2 til nærværende forordning,
c)
de importerede varer ledsages af et eksporttilsagnscertifikat, jf. bilag 3 til denne forordning, og
d)
de varer, der angives og forelægges toldmyndighederne, svarer nøjagtig til beskrivelsen på tilsagnsfakturaen.
2. Der opstår en toldskyld på tidspunktet for godtagelsen af angivelsen om overgang til fri omsætning:
a)
hvis det i forbindelse med de importerede varer, der er beskrevet i stk. 1, fastslås, at en eller flere af betingelserne i nævnte stykke ikke er opfyldt, eller
b)
hvis Kommissionen trækker sin godtagelse af tilsagnet tilbage i henhold til artikel 13, stk. 9, i forordning (EF) nr. 597/2009 i en forordning eller afgørelse, som henviser til særlige transaktioner, og erklærer de pågældende tilsagnsfakturaer ugyldige.
Artikel 3
De virksomheder, fra hvilke Kommissionen har godtaget tilsagn, og hvis navne er opført i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU, udsteder på visse betingelser, der er fastsat i nævnte afgørelse, også en faktura for transaktioner, som ikke er fritaget for antisubsidietolden. Denne faktura skal være en handelsfaktura, som mindst indeholder de elementer, der er fastlagt i bilag 4 til denne forordning.
Artikel 4
Registreringen af importen som følge af forordning (EU) nr. 182/2013 om registrering af importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina afsluttes.
Artikel 5
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den udløber den 7. december 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 2. december 2013.
NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 1239/2013,
annettu 2 päivänä joulukuuta 2013,
Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot) tuontia koskevan lopullisen tasoitustullin käyttöönotosta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 597/2009 (1) ja erityisesti sen 15 artiklan,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, jonka se on tehnyt neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
1.1. Vireillepano
(1)
Euroopan komissio, jäljempänä ”komissio”, ilmoitti Euroopan unionin virallisessa lehdessä8 päivänä marraskuuta 2012 julkaistulla ilmoituksella (2), jäljempänä ”vireillepanoilmoitus”, tiettyjen Kiinan kansantasavallasta, jäljempänä ”Kiina” tai ”asianomainen maa”, peräisin olevien kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot ja kiekot) tuontia unioniin koskevan tukien vastaisen menettelyn vireillepanosta.
(2)
Tukien vastainen menettely pantiin vireille, kun EU ProSun, jäljempänä ”valituksen tekijä”, esitti 26 päivänä syyskuuta 2012 valituksen sellaisten tuottajien puolesta, joiden tuotanto muodostaa yli 25 prosenttia kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien kokonaistuotannosta unionissa. Valituksessa esitetty alustava näyttö kyseisen tuotteen tuetusta tuonnista ja siitä johtuvasta merkittävästä vahingosta katsottiin riittäväksi perusteeksi menettelyn aloittamiselle.
(3)
Ennen menettelyn aloittamista komissio ilmoitti neuvoston asetuksen (EY) N:o 597/2009, jäljempänä ”perusasetus”, 10 artiklan 7 kohdan mukaisesti Kiinan viranomaisille saaneensa asianmukaisesti asiakirjanäytöllä vahvistetun valituksen, jonka mukaan Kiinasta peräisin olevien kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien tuettu tuonti aiheuttaa merkittävää vahinkoa unionin tuotannonalalle. Kiinan viranomaisille ehdotettiin neuvottelujen aloittamista, jotta valituksen kohteena oleva tilanne voitaisiin selvittää ja päästä molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun. Kiinan viranomaiset hyväksyivät neuvottelutarjouksen, minkä jälkeen neuvotteluja käytiin. Neuvottelujen aikana ei päästy molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun. Kiinan viranomaiset tekemät huomautukset valituksessa luetelluista järjestelmistä, jotka eivät mahdollista tasoitustoimenpiteiden käyttöönottoa, otettiin kuitenkin huomioon. Kiinan viranomaisilta saatiin kannanottoja neuvottelujen jälkeen.
1.2. Rinnakkainen polkumyyntimenettely
(4)
Komissio ilmoitti Euroopan unionin virallisessa lehdessä6 päivänä syyskuuta 2012 julkaistulla ilmoituksella (3) Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot ja kiekot) tuontia unioniin koskevan polkumyyntimenettelyn vireillepanosta.
(5)
Komissio otti 6 päivänä kesäkuuta 2013 komission asetuksella (EU) N:o 513/2013 (4), jäljempänä ”väliaikaista polkumyyntitullia koskeva asetus”, käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot ja kiekot) tuonnissa.
(6)
Tässä tukien vastaisessa ja rinnakkaisessa polkumyynnin vastaisessa tutkimuksessa tehdyt vahinkoanalyysit perustuvat samaan unionin tuotannonalan, edustavien unionin tuottajien sekä tutkimusajanjakson määritelmään ja johtivat täysin samanlaisiin päätelmiin, ellei toisin mainita. Tätä pidettiin asianmukaisena, jotta voitiin järkeistää vahinkoanalyysi ja tehdä johdonmukaiset päätelmät molemmissa menettelyissä. Tästä syystä kummassa tahansa menettelyssä esitetyt vahinkoa koskevat huomautukset otettiin huomioon molemmissa menettelyissä.
1.3. Rekisteröinti
(7)
Valituksen tekijän pyynnöstä, jonka tukena oli vaadittu näyttö, komissio antoi 1 päivänä maaliskuuta 2013 komission asetuksen (EU) N:o 182/2013 (5), jolla asetettiin Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot ja kiekot) tuonti kirjaamisvelvoitteen alaiseksi 6 päivästä maaliskuuta 2013.
(8)
Jotkin asianomaiset osapuolet väittivät, että päätös tuonnin kirjaamisesta oli perusteeton, koska perusasetuksen 24 artiklan 5 kohdan mukaiset edellytykset eivät täyttyneet. Näiden väitteiden tueksi ei kuitenkaan esitetty mitään näyttöä eivätkä ne perustuneet tosiseikkoihin. Tehdessään päätöstä tuonnin kirjaamisesta komissiolla oli riittävästi alustavaa näyttöä, joka oikeutti tuonnin kirjaamisen, etenkin absoluuttisen tuonnin ja markkinaosuuden jyrkkä kasvu. Tätä koskevat väitteet oli siksi hylättävä.
1.4. Menettelyn osapuolet
(9)
Komissio ilmoitti menettelyn vireillepanosta virallisesti valituksen tekijälle, muille tiedossa oleville unionin tuottajille, tiedossa oleville vientiä harjoittaville tuottajille Kiinassa, Kiinan viranomaisille ja tiedossa oleville tuojille. Asianomaiset osapuolet saivat tilaisuuden esittää kantansa kirjallisesti ja pyytää tulla kuulluiksi vireillepanoa koskevassa ilmoituksessa vahvistetussa määräajassa.
(10)
Koska vientiä harjoittavia tuottajia, unionin tuottajia ja etuyhteydettömiä tuojia oli ilmeisen runsaasti, kaikkia tiedossa olevia vientiä harjoittavia tuottajia ja etuyhteydettömiä tuojia pyydettiin ilmoittautumaan komissiolle ja toimittamaan vireillepanoilmoituksen mukaisesti perustiedot tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvästä liiketoiminnastaan 38 kappaleessa määritellyn tutkimusajanjakson ajalta. Tätä tietoa pyydettiin perusasetuksen 27 artiklan mukaisesti, jotta komissio voisi päättää otannan tarpeellisuudesta ja tarvittaessa valita otoksen. Asiassa kuultiin myös Kiinan viranomaisia.
a) Vientiä harjoittavia tuottajia koskeva otanta
(11)
Alustavassa vaiheessa 121 kiinalaista vientiä harjoittavaa tuottajaa/tuottajaryhmää toimitti pyydetyt tiedot ja suostui osallistumaan otokseen. Yhteistyössä toimineiden yritysten osuus Kiinan viennin kokonaismäärästä oli yli 80 prosenttia. Vientiä harjoittavilta tuottajilta saatujen tietojen perusteella komissio ehdotti alustavasti perusasetuksen 27 artiklan mukaisesti, että otokseen valittaisiin seitsemän vientiä harjoittavaa tuottajaa/vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää.
(12)
Otokseen valitut seitsemän yritysryhmää muodostuvat kolmesta yhteistyössä toimivasta viejästä, joilla on suurin moduulien vientimäärä, kahdesta yhteistyössä toimivasta viejästä, joilla on suurin kennojen vientimäärä, ja kahdesta yhteistyössä toimivasta viejästä, joilla on suurin kiekkojen vientimäärä. Tätä seitsemän vientiä harjoittavien tuottajien ryhmän otosta käytettiin perustana määritettäessä tukitasoa näiden ryhmien osalta sekä tukitasoa kaikkien yhteistyössä toimimattomien otokseen kuulumattomien vientiä harjoittavien tuottajien osalta, kuten perusasetuksen 15 artiklan 2 ja 3 kohdassa vaaditaan. Kuten 46 kappaleessa selitetään, komissio jätti kiekot tuotteen määritelmän ulkopuolelle tutkimuksen lopullisessa vaiheessa. Jotkin yritykset valittiin otokseen sen perusteella, että niillä oli suurimmat kiekkojen vientimäärät. Kun kuitenkin otetaan huomioon, että komissio oli jo tutkinut näitä yrityksiä ja tarkastanut niiden toimittamat tiedot ja että kaikilla näillä yrityksillä oli merkittävää moduulien ja/tai kennojen vientiä, otoksen muuttamista ei pidetty tarpeellisena.
(13)
Otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien lukumäärä oli lopulta kahdeksan yritystä/ryhmää. Tämä johtuu siitä, että vaikka alunperin ilmoitettiin, että Jinko Solar Co. Ltd ja Renesola Jiangsu Ltd. ovat etuyhteydessä toisiinsa, myöhemmin kävi ilmi, että näin ei ole.
b) Unionin tuottajia koskeva otanta
(14)
Komissio ilmoitti vireillepanoilmoituksessa, että se oli alustavasti valinnut unionin tuottajia edustavan otoksen. Kaikille tiedossa oleville unionin tuottajille ja tuottajien järjestöille ilmoitettiin unionin tuottajien alustavan otoksen valinnasta. Tähän alustavaan otokseen kuului yhdeksän unionin tuottajaa niistä noin 215:stä unionin tuottajasta, joiden tiedettiin ennen tutkimuksen vireillepanoa tuottavan samankaltaista tuotetta; otos valittiin sellaisen suurimman edustavan tuotantomäärän perusteella - ottaen huomioon tuottajien myyntimäärä ja maantieteellinen sijainti - joka ne voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Varmistettiin, että otokseen kuului sekä vertikaalisesti integroituneita että integroitumattomia unionin tuottajia. Asianomaisia osapuolia kehotettiin myös esittämään kantansa alustavasta otoksesta.
(15)
Useat asianomaiset osapuolet esittivät seuraavia vastalauseita unionin tuottajia koskevasta alustavasta otoksesta:
i)
Jotkin osapuolet katsoivat, että alustavasti valitusta otoksesta toimitetut tiedot eivät olleet riittäviä ja estivät niitä esittämästä merkityksellisiä huomautuksia ehdotetusta otoksesta. Ne arvostelivat erityisesti sitä, että unionin tuottajien identiteetti pidettiin luottamuksellisena, ja pyysivät, että ne jäsenvaltiot, joissa otokseen valitut unionin tuottajat sijaitsivat, olisi paljastettava samoin kuin valittujen unionin tuottajien tuotannon osuus aurinkosähkömoduulien ja kennojen kokonaistuotantomäärästä sekä otokseen valittujen yksittäisten yritysten ja koko otoksen prosenttiosuus tuotannosta ja myynnistä.
ii)
Otoksen valintaan käytetty menetelmä kiistettiin sillä perusteella, että siinä sekoitettiin kolme eri vaihetta eli tutkimuksen vireillepanolle annettu tuki, unionin tuotannonalan määrittely sekä otanta. Sen vuoksi väitettiin, että oli epäselvää, oliko unionin tuotannonala määritelty jo otosta valittaessa ja voitaisiinko otosta sen vuoksi pitää edustavana. Koska unionin tuotannonalaa ei määritetty otantavaiheessa, asianomaiset osapuolet eivät pystyneet varmistamaan, oliko alustava otos edustava ja voitaisiinko unionin tuotannonalan tilannetta tutkimusajanjaksolla (määritelmä 38 kappaleessa) näin ollen arvioida oikein otoksen perusteella. Lisäksi väitettiin, että oli epäasianmukaista valita alustava otos niiden vastausten perusteella, jotka unionin tuottajat toimittivat tutkimuksen vireillepanolle annettavaa tukea koskevaan tutkimukseen.
iii)
Lisäksi väitettiin, että alustava otos valittiin pelkästään niistä yrityksistä, jotka olivat ilmoittaneet tukevansa tätä tutkimusta.
iv)
Eräs osapuoli väitti, että koska vertikaalisesti integroituneet yritykset kuuluvat alustavaan otokseen, kennojen tuotantomäärä saattaa kaksin- tai kolminkertaistua, mikä asettaa otoksen yleisen edustavuuden kyseenalaiseksi. Se vaati, että vertikaalisesti integroituneiden tuottajien osalta otetaan huomioon vain moduulien muttei kennojen tuotantomäärää.
v)
Sama osapuoli väitti, että tiedot, joiden perusteella otos valittiin, olivat ainakin osittain epäluotettavia, millä saattoi olla vaikutusta koko alustavan otoksen edustavuuteen.
vi)
Eräs osapuoli toimitti luettelon, johon väitetysti sisältyi vielä noin 150 samankaltaisen tuotteen unionin tuottajaa, ja vaati, että ne olisi pitänyt ottaa huomioon unionin tuottajien otoksen valinnassa.
(16)
Osapuolten esiin ottamiin seikkoihin vastattiin seuraavasti: Unionin tuottajat pyysivät, että niiden nimet pidetään luottamuksellisina vastatoimien riskin vuoksi. Unionin tuottajiin kohdistettiinkin uhkauksia, jotka koskivat niiden liiketoiminnan vahingoittamista sekä unionissa että sen ulkopuolella. Komissio katsoi, että pyynnöt olivat riittävän perusteltuja, jotta niihin voitiin suostua. Otokseen valittujen yksittäisten unionin tuottajien sijainnin tai tuotanto- ja myyntiosuuden paljastaminen olisi voinut helposti paljastaa kyseisen tuottajan identiteetin, joten tätä koskeva vaatimus oli hylättävä.
(17)
Komissio ei ”sekoittanut” tutkimuksen vireillepanolle annetun tuen määrittämistä, unionin tuotannonalan määrittelyä sekä alustavan otoksen valintaa, koska nämä vaiheet olivat riippumattomia toisistaan ja niistä päätettiin erikseen. Ei osoitettu, missä määrin unionin tuottajien - tutkimuksen vireillepanolle annetun tuen tutkimisen yhteydessä - toimittamien tuotanto- ja myyntitietojen käyttö oli vaikuttanut otoksen edustavuuteen. Unionin tuotannonala oli määritelty alustavasti vireillepanon yhteydessä. Kaikkia saatavilla olevia tietoja, jotka koskivat unionin tuottajia, mukaan luettuna valituksessa toimitetut ja unionin tuottajilta ja muilta osapuolilta ennen tutkimuksen vireillepanoa kerätyt tiedot, käytettiin alustavasti unionin kokonaistuotannon vahvistamiseen tutkimusajanjaksolla, joka määritellään 38 kappaleessa.
(18)
Kaikkia unionin tuottajia, jotka vastasivat tutkimuksen vireillepanolle annettavaa tukea koskeviin kysymyksiin, tarkasteltiin otoksen sisällyttämisen kannalta riippumatta siitä, tukivatko vai vastustivatko ne tutkimusta vai ilmaisivatko mitään mielipidettä siitä. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(19)
Kaksin- tai kolminkertaiseen laskemiseen liittyvät seikat otettiin huomioon alustavaa otosta valittaessa. Kävi ilmi, että vertikaalisesti integroituneiden unionin tuottajien kennojen tuotannon ja myynnin huomiotta jättämisessä ei otettaisi huomioon kennojen tuotannon sitä osaa, joka myytiin vapailla markkinoilla. Sen vuoksi katsottiin, että kennojen myynnin jättäminen pois kokonaistuotantomäärästä ei välttämättä johtaisi edustavampaan otokseen. Otoksen edustavuutta ei määritetty pelkästään tuotantomäärän perusteella vaan myös maantieteellisen jakautumisen ja vertikaalisesti integroituneiden ja ei-integroituneiden tuottajien tasapuolisen edustuksen perusteella. Tuotantomäärän suhteellinen edustavuus laskettiin samankaltaisen tuotteen kunkin lajin tasolla. Tällä perusteella katsottiin, että alustavan otoksen valintamenetelmä oli järkevä, minkä vuoksi otoksen katsotaan edustavan tutkimuksen kohteena olevan tuotteen unionin tuotannonalaa kokonaisuudessaan. Näin ollen tämä väite hylättiin. Tietojen luotettavuuden osalta voidaan todeta, että otos valittiin valintahetkellä käytettävissä olleiden tietojen perusteella, kuten perusasetuksen 27 artiklassa säädetään. Tutkimuksen vireillepanoa tukevien tietojen luotettavuuden osalta tutkimuksessa ei havaittu mitään näyttöä siitä, että ennen vireillepanoa kerätyissä tiedoissa olisi ollut merkittäviä puutteita. Sen vuoksi voidaan olettaa kohtuudella, että alustavan otoksen valintaperusta oli riittävän luotettava. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(20)
Luettelosta, joka sisälsi noin 150 muuta unionin tuottajaa, on huomattava, että tiedot toimitettiin huomattavasti sen määräajan jälkeen, joka osapuolille oli annettu alustavan otoksen valintaa koskevien huomautusten esittämistä varten ja unionin tuottajille ilmoittautumista ja otokseen sisällyttämisen pyytämistä varten. Lisäksi noin 30 luetteloon sisältyvistä unionin tuottajista oli itse asiassa komission tiedossa otoksen valintahetkellä. Kaikkia unionin tuottajia, jotka ilmoittautuivat vireillepanoilmoituksen julkaisemisen jälkeen, harkittiin otosta valittaessa. Tällä perusteella näillä tekijöillä ei ole ollut vaikutusta otoksen edustavuuteen. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(21)
Huomautusten saamisen jälkeen otoksen kokoonpanoa tarkistettiin sillä perusteella, että oli merkkejä siitä, että yksi otokseen valittu yritys oli sellaisessa tilanteessa, että se ei olisi voinut toimia täysipainoisesti yhteistyössä. Otoksen edustavuuden tason säilyttämiseksi otokseen valittiin vielä yksi unionin tuottaja. Tarkistettuun otokseen kuului näin ollen kymmenen yritystä, jotka valittiin kullakin tuotantotasolla sellaisen suurimman edustavan tuotantomäärän perusteella - ottaen huomioon myyntimäärä unionin markkinoilla ja maantieteellinen sijainti - joka voitiin tutkia kohtuudella käytettävissä olevassa ajassa. Sen jälkeen, kun kiekot jätettiin tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmästä ja näin tutkimuksen soveltamisalasta (ks. 42-46 ja 349 kappale), otos koostui kahdeksasta yrityksestä. Näin ollen unionin tuottajien tarkistetun otoksen osuus - prosentteina koko unionin tuotannosta - moduulien tuotannosta oli 18-21 prosenttia ja kennojen tuotannosta 17-24 prosenttia, ja siihen kuului sekä vertikaalisesti integroituneita että ei-integroituneita tuottajia. Koska tarkat prosenttiosuudet antaisivat mahdollisuuden laskea edellä mainitun otokseen lisätyn unionin tuottajan tuotantomäärän ja näin sen identiteetti voitaisiin määrittää, tarkkoja prosenttilukuja ei voitu ilmoittaa.
(22)
Ne unionin tuottajat, jotka toimittivat komissiolle otoksen valintaa varten tarvittavia tietoja tässä tukien vastaisessa menettelyssä, olivat samoja kuin ne unionin tuottajat, jotka toimittivat asiaa koskevia tietoja rinnakkain käynnissä olevassa polkumyyntitutkimuksessa. Lisäksi kaikki lopulliseen otokseen polkumyyntitutkimuksessa valitut tuottajat ovat toimittaneet asiaa koskevia tietoja tässä tukien vastaisessa tutkimuksessa, minkä ansiosta komissio pystyi valitsemaan otoksen. Sen vuoksi pidettiin asianmukaisena, että unionin tuottajien lopulliset otokset ovat täysin samat molemmissa menettelyissä.
(23)
Kiinan viranomaiset toistivat väitteensä, jonka mukaan valituksen tekijöiden ja otokseen valittujen unikonin tuottajien nimien pitäminen luottamuksellisena ei ole perusteltua. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 9 kappaleessa jo todettiin, unionin tuottajat pyysivät nimiensä luottamuksellisena pitämistä vastatoimenpiteiden riskin vuoksi. Komissio katsoi, että pyynnöt olivat riittävän perusteltuja, jotta niihin voitiin suostua. Tietoja, jotka komissiolle toimitettiin näyttönä vastatoimien riskistä, ei voida paljastaa kolmansille osapuolille, koska tämä mitätöisi luottamuksellisuutta koskevan pyynnön. Lisäksi tapauksessa, jossa Kiinan viranomaisten ilmoituksen mukaan unionin tuottaja arvioi kantansa uudelleen ja paljasti identiteettinsä nostamalla tuomioistuimessa kanteen väliaikaista asetusta vastaan, ei ole enää perusteita paljastaa tietoja, joiden perusteella oikeus pysyä nimettömänä myönnettiin, koska identiteetti on jo paljastunut.
(24)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Kiinan koneiden ja elektroniikan tuonti- ja vientikauppakamari (China Chamber of Commerce for Import & Export of Machinery & Electronic Products), jäljempänä ”CCCME”, toisti väitteensä menetelmästä, jota käytettiin unionin tuottajien alustavan otoksen valinnassa. Se väitti erityisesti, että toimielimet eivät olleet ottaneet huomioon 120:tä tuottajaa. Komissio käsitteli tätä seikkaa jo väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 9 kappaleessa. Lisäksi toimielimet ovat tarkastaneet luettelossa esitettyjen yritysten toiminnan. Kävi ilmi, että luetteloon sisältyi enimmäkseen asentajia, jakelijoita, etuyhteydessä olevia tuojia ja vientiä harjoittavia tuottajia Kiinassa, Taiwanissa ja Intiassa. Sen vuoksi sen perusteella ei voitu osoittaa, että toimielimet olisivat jättäneet huomiotta merkittävän määrän unionin tuottajia. CCCME ei myöskään kiistänyt unionin kokonaistuotantoa toimittamalla vaihtoehtoisia lukuja eikä esittänyt mitään näyttöä siitä, että otoksen edustavuus olisi kärsinyt, koska yhtäkään väitetyistä muista unionin tuottajista ei olisi valittu otokseen, jos se olisi ollut komission tiedossa.
c) Etuyhteydettömiä tuojia koskeva otanta
(25)
Niistä noin 250:stä valituksen tekijän esittämästä etuyhteydettömästä tuojasta, joihin komissio otti yhteyttä, 20 vastasi vireillepanoilmoituksen liitteenä olevaan otantalomakkeeseen: 12 moduulien osalta ja yksi kennojen osalta. Lisäksi seitsemän muuta osapuolta ilmoittautui, mutta ne eivät ilmoittaneet mitään tarkasteltavana olevan tuotteen tuontia tai jälleenmyyntiä. Otos valittiin perusasetuksen 27 artiklan mukaisesti niin, että katettiin suurin mahdollinen edustava tuontimäärä, joka voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Tällä perusteella etuyhteydettömien tuojien otokseen valittiin kaksi moduulien tuojaa ja yksi kennojen tuoja, joiden osuus asianomaisesta maasta tulevasta kokonaistuonnista oli noin 2-5 prosenttia. Kyselylomakevastausten saamisen jälkeen kävi kuitenkin ilmi, että näistä kolmesta tuojasta yhden ydintoimintaa olivat itse asiassa aurinkovoimalat eikä tarkasteltavana olevan tuotteen kauppa. Toinen tuoja taas toimi moduulien eikä kennojen tuojana. Sen kyselylomakevastauksessa antamat tiedot eivät kuitenkaan olleet laadultaan riittäviä, jotta ne olisi voitu sisällyttää etuyhteydettömien tuojien analyysiin. Tutkimuksessa kävi lisäksi ilmi, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnista suurin osa tuli unionin markkinoille sellaisten yritysten kautta, jotka ovat etuyhteydessä vientiä harjoittaviin tuottajiin Kiinassa, tai asentajien tai hankkeen toteuttajien kautta.
(26)
Rinnakkaisessa polkumyyntitutkimuksessa väliaikaisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönoton jälkeen komissio otti yhteyttä muihin tuojiin, jotka olivat jo toimineet yhteistyössä tutkimuksessa vireillepanovaiheessa toimittamalla perustietoja tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen liittyvästä toiminnastaan vireillepanoilmoituksessa täsmennetyn mukaisesti. Tarkoituksena oli määrittää, voitaisiinko etuyhteydettömien tuojien otoksen kokoa kasvattaa. Kuusi yritystä, joita voitiin pitää tarkasteltavana olevalla tuotteella kauppaa käyvinä (eli sitä ostavina ja jälleenmyyvinä) etuyhteydettöminä tuojina, ilmoittautui ja oli halukkaita toimimaan yhteistyössä tutkimuksessa. Näistä kuudesta viisi vastasi määräajan kuluessa. Saaduista viidestä uudesta vastauksesta vain kolme oli riittävän kattavia, jotta voitiin tehdä merkityksellinen arviointi. Tällä perusteella etuyhteydettömien tuojien otosta laajennettiin niin, että siihen kuului neljä moduulien tuojaa, joiden osuus asianomaisesta maasta tulevasta kokonaistuonnista oli noin 2-5 prosenttia. Kun otetaan huomioon etuyhteydettömien tuojien rakenne (enimmäkseen pieniä ja keskisuuria yrityksiä), ei ollut mahdollisuutta otokseen, joka olisi edustanut suurempaa osuutta, kun otetaan huomioon toimielinten rajalliset resurssit.
d) Kyselylomakkeeseen annetut vastaukset ja tietojen tarkistaminen
(27)
Komissio lähetti kyselylomakkeen Kiinan edustajille (mukaan luettuna erityislomakkeet seuraaville tahoille: China Development Bank, Export Import Bank of China, Bank of China, Bank of Shanghai, Sinosure, muut asiaan liittyvät rahoituslaitokset sekä valtion omistamat monikiteisen piin, lasin ja alumiinin tuottajat, jotka toimittivat näitä raaka-aineita asianomaiselle tuotannonalalle tutkimusajanjaksolla), kahdeksalle otokseen valitulle kiinalaiselle vientiä harjoittavalle tuottajalle, muille kiinalaisille vientiä harjoittaville tuottajille, jotka pyysivät sitä, otokseen valituille unionin tuottajille, otokseen valituille etuyhteydettömille tuojille sekä alku- ja jatkojalostussektorin toimijoille ja niiden järjestöille, jotka ilmoittautuivat vireillepanoilmoituksessa annetuissa määräajoissa. Komissio otti yhteyttä myös kuluttajia edustavaan järjestöön.
(28)
Vastauksia saatiin Kiinan viranomaisilta, kaikilta otokseen valituilta vientiä harjoittavilta tuottajilta ja niihin etuyhteydessä olevilta yrityksiltä Kiinassa, viideltä vientiä harjoittavalta tuottajalta, jotka pyysivät yksilöllistä tarkastelua, kaikilta otokseen valituilta unionin tuottajilta, kaikilta otokseen valituilta etuyhteydettömiltä unionin tuojilta sekä 21:ltä alku- ja jatkojalostussektorin toimijalta ja kolmelta niiden järjestöltä.
(29)
Komissio hankki ja tarkasti kaikki tuetun tuonnin, siitä johtuvan vahingon ja unionin edun määrittämistä varten tarpeellisina pitämänsä tiedot. Tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien viranomaisten ja rahoituslaitosten, otokseen valittujen yritysten, yhden etuyhteydettömän tuojan, kahden alkujalostussektorin ja neljän jatkojalostussektorin toimijan, järjestöjen ja riippumattoman konsultin toimitiloihin:
a)
Kiinan kansantasavallan viranomaiset
-
Kiinan kauppaministeriö, Beijing, Kiina
-
Huaxia Bank, Beijing, Kiina
-
China Development Bank, Beijing, Kiina
-
Export Import Bank of China, Beijing, Kiina
-
China Export & Credit Insurance Corporation (SINOSURE), Beijing, Kiina
b)
Unionin tuottajat
-
kahdeksan otokseen valittua unionin tuottajaa
c)
Vientiä harjoittavien tuottajien ryhmät (ja niihin etuyhteydessä olevat yritykset) Kiinassa
-
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd, Kiina
-
Delsolar (Wujiang) Ltd, Kiina
-
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd, Kiina
-
JingAo Group, Kiina
-
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, PRC Power Co. Ltd, Kiina
-
Yingli Green Energy Holding Company, Kiina
-
Zhejiang Yuhui Solar Energy Source Co. Ltd and Renesola Jiangsu Ltd, Kiina
-
Jinko Solar Co. Ltd, Kiina
d)
Etuyhteydetön tuoja unionissa
-
IBC SOLAR AG, Bad Staffelstein, Saksa
e)
Alkujalostussektorin toimijat
-
Roth & Rau AG, Hohenstein-Ernsthal, Saksa
-
WACKER Chemie AG, Burghausen, Saksa
f)
Jatkojalostussektorin toimijat
-
Juwi Solar GmbH, Worrstadt, Saksa
-
ValSolar SL, Badajoz, Espanja
-
Jayme de la Costa, Pedroso, Portugali
-
Sunedison, Spain Construction, Madrid, Espanja
g)
Järjestöt
-
European Photovoltaic Industry Association, jäljempänä ”EPIA”, Bryssel, Belgia
h)
Riippumaton konsultti
-
Europressedienst, Bonn, Saksa.
(30)
Kaikkia asianomaisten osapuolten toimittamia huomautuksia tarkasteltiin ja ne otettiin soveltuvin osin huomioon.
(31)
Tuojia sekä alku- ja jatkojalostussektorin toimijoita edustava AFASE (Association for Affordable Solar Energy) asetti kyseenalaiseksi Europressedienstin tiloihin tehdyn käynnin oikeusperustan sillä perusteella, että riippumaton konsultti ei ole asianomainen osapuoli perusasetuksen 26 artiklan mukaisesti. Päätelmien pitäisi kuitenkin perustua luotettaviin ja tarkastettavissa oleviin tietoihin mahdollisuuksien mukaan. Europressedienst on antanut tietoja makrotaloudellisista indikaattoreista sopimuksen perusteella. Komissio teki sen tiloihin tarkastuskäynnin hyvän hallinnon periaatteiden vuoksi tarkastaakseen niiden tietojen luotettavuuden ja oikeellisuuden, joihin komissio perusti päätelmänsä.
(32)
Kiinan viranomaiset väittivät, että niiden puolustautumisoikeutta siltä osin kuin on kyse mahdollisuudesta tutustua osapuolten tarkasteltavaksi tarkoitettuun avoimeen asiakirja-aineistoon oli loukattu seuraavista syistä: i) ei-luottamuksellisesta asiakirja-aineistosta puuttui tietoja ilman osoitettua hyvää syytä tai riittävän yksityiskohtaista tiivistelmää tai poikkeuksellisesti ei-luottamuksellista tiivistelmää ei ollut toimitettu, ii) yhden unionin tuottajan koko kyselylomakevastauksen ei-luottamuksellinen versio puuttui ja iii) viiveet unionin tuottajien kyselylomakevastausten ei-luottamuksellisten versioiden saattamisessa osapuolten saataville olivat kohtuuttomat.
(33)
i) Väitteestä, jonka mukaan avoimesta asiakirja-aineistosta puuttui tietoja, osapuoli ei täsmentänyt, mitä tietoja se tarkoitti. ii) Väite, jonka mukaan koko kyselylomakevastauksen ei-luottamuksellista versiota ei asetettu saataville, oli virheellinen. iii) Otokseen valittujen unionin tuottajien kyselylomakkeeseen antamien ei-luottamuksellisten vastausten saataville asettamisen määräajoista kyseiselle osapuolelle oli selvitetty, että kyselylomakkeet lisättiin ei-luottamukselliseen asiakirja-aineistoon vasta kun niiden tiivistelmien kattavuus ja asianmukaisuus oli tarkistettu. Jotta voitiin taata unionin tuottajien oikeus pysyä nimettöminä, varmistettiin myös, että kyselylomakkeiden ei-luottamuksellisista versioista ei käynyt ilmi kyseisen unionin tuottajan identiteetti. Joissakin tapauksissa ei-luottamuksellisen version toimittavan osapuolen oli tämän vuoksi korjattava versiota ennen kuin se voitiin asettaa muiden asianomaisten osapuolten saataville.
(34)
Joka tapauksessa katsotaan, että tämä ei millään tavalla vaikuttanut osapuolten puolustautumisoikeuteen. Komissio on antanut kaikille asianomaisille osapuolille mahdollisuuden reagoida tarkasteltavaksi tarkoitetun avoimen asiakirja-aineiston sisältämiin tietoihin ajoissa, jotta niiden perustellut ja oikeutetut huomautukset voidaan ottaa huomioon ennen päätelmien tekemistä tutkimuksessa. Kyseisellä asianomaisella osapuolelle oli kaikki mahdollisuudet kommentoida otokseen valittujen unionin tuottajien kyselylomakkeita myös alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen. Vaikka päätelmien ilmoittaminen ja mahdollisuus tutustua osapuolten tarkasteltavaksi tarkoitettuun avoimeen asiakirja-aineistoon perustuvat eri säännöksiin, on huomattava, että asianomaisilla osapuolilla oli runsaasti mahdollisuuksia kommentoida kaikkien osapuolten tutkimukseen toimittamia kaikkia tietoja. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(35)
Kaikille osapuolille ilmoitettiin niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisen tasoitustullin käyttöönottoa Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot) tuonnissa, jäljempänä ”lopullisten päätelmien ilmoittaminen”. Kaikille osapuolille annettiin määräaika, johon mennessä niillä oli mahdollisuus esittää huomautuksensa lopullisista päätelmistä.
(36)
Kaikkia asianomaisten osapuolten toimittamia huomautuksia tarkasteltiin ja ne otettiin soveltuvin osin huomioon.
1.5. Sitoumuksen hyväksyminen lopullisten tullien osalta
(37)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen komissio sai vientiä harjoittavien tuottajien yhdessä Kiinan koneiden ja elektroniikan tuonti- ja vientikauppakamarin CCCME:n kanssa esittämän muutetun sitoumustarjouksen, joka kattaa myös rinnakkaisen polkumyynnin vastaisen tutkimuksen. Komissio vahvisti kyseisen sitoumuksen hyväksymisen komission täytäntöönpanopäätöksellä 2013/707/EU, annettu 4 päivänä joulukuuta 2013, Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot) tuontia koskevassa polkumyynnin ja tukien vastaisessa menettelyssä tarjotun sitoumuksen hyväksymisen vahvistamisesta lopullisten toimenpiteiden soveltamiskauden ajaksi (6).
1.6. Tutkimusajanjakso ja tarkastelujakso
(38)
Tukia ja vahinkoa koskeva tutkimus kattoi 1 päivän heinäkuuta 2011 ja 30 päivän kesäkuuta 2012 välisen ajanjakson, jäljempänä ”tutkimusajanjakso”. Vahingon arvioinnin kannalta merkittävien kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 2009 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä ”tarkastelujakso”.
2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
2.1. Tarkasteltavana oleva tuote
(39)
Tarkasteltavana oleva tuote määriteltiin vireillepanovaiheessa seuraavasti: Kiinan kansantasavallasta peräisin olevat tai lähetetyt kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkömoduulit tai -paneelit ja sen tyyppiset kennot ja kiekot, joita käytetään kiteisestä piistä valmistetuissa aurinkosähkömoduuleissa tai -paneeleissa. Kennojen ja kiekkojen paksuus on enintään 400 mikrometriä. Tuote kuuluu tällä hetkellä CN-koodeihin ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 ja ex 8541 40 90.
(40)
Seuraavat tuotelajit eivät kuulu tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään:
-
kannettavat aurinkolaturit, joissa on alle kuusi kennoa ja jotka tuottavat sähköä laitteisiin tai lataavat akkuja,
-
ohutkalvotekniikkaa käyttävät aurinkosähkötuotteet,
-
kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkötuotteet, jotka on pysyvästi integroitu sähkölaitteisiin, joiden käyttötarkoitus on jokin muu kuin sähkön tuottaminen ja jotka käyttävät integroitujen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkokennojen tuottaman sähkön.
2.2. Samankaltainen tuote
(41)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että tarkasteltavana olevalla tuotteella ja unionin tuotannonalan unionissa tuottamalla ja myymällä tuotteella on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset. Tämän vuoksi niitä pidetään perusasetuksen 2 artiklan c alakohdassa tarkoitettuina samankaltaisina tuotteina.
2.3. Tuotteen määritelmää koskevat väitteet
2.3.1. Kiekkojen jättäminen tuotteen määritelmän ulkopuolelle
(42)
Asianomaiset osapuolet vaativat, että kiekot olisi jätettävä tuotteen määritelmän ulkopuolelle, koska niillä ei ole samoja fyysisiä, kemiallisia ja teknisiä perusominaisuuksia kuin kennoilla ja moduuleilla. Ennen väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen julkaisemista esitettyjen väitteiden lisäksi sen jälkeen esitettiin vielä kaksi lisäväitettä.
(43)
Ensinnäkin osapuolet väittivät, että kiekkoja voidaan käyttää muihinkin tarkoituksiin kuin kennojen tuotantoon, kuten integroitujen piirien ja muiden mikrolaitteiden tuotantoon. Tältä osin on huomattava, että kaikki kiekot eivät kuulu tuotteen määritelmään tässä tutkimuksessa, joka rajoittuu sen tyyppisiin kiekkoihin, joita käytetään kiteisestä piistä valmistetuissa aurinkosähkömoduuleissa tai -paneeleissa (ja kiekkojen paksuus on enintään 400 mikrometriä). Kiekkoja varmaankin käytetään muissakin sovelluksissa, mutta tutkimuksen piiriin eivät missään vaiheessa kuuluneet kiekot, joita käytetään muiden tuotteiden, kuten integroitujen piirien, tuotannossa. Myöskään yksikään tuottaja, tuoja tai käyttäjä, joka toimii tällaisten toisentyyppisten kiekkojen markkinoilla, ei ilmoittautunut ja väittänyt, että niiden kiekkoihin sovelletaan kirjaamisvelvollisuutta tai väliaikaista polkumyyntitullia. Sen vuoksi päätellään, että nämä muuntyyppiset kiekot eivät kuulu tuotteen määritelmään tässä tutkimuksessa. Samalla tämä osoittaa, että kiekoilla ei välttämättä ole sama loppukäyttötarkoitus kuin kennoilla ja moduuleilla.
(44)
Toiseksi väitettiin, että prosessoimattomilla kiekoilla ei ole mitään niistä olennaisista sähköisistä ominaisuuksista, jotka erottavat aurinkokennot ja -moduulit muista tuotteista. Kiekoilla ei etenkään ole kykyä tuottaa sähköä auringonvalosta, mikä on kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkökennojen ja -moduulien keskeinen tehtävä.
(45)
Tutkimuksessa kävikin ilmi, että kiekko saavuttaa toimivuuden sähkön tuottamiseksi auringonvalosta vasta sitten, kun se muutetaan kennoksi. Muuntaminen tapahtuu kennoissa, jotka absorboivat valoa ja muuntavat sen sähköksi kiteisen piin avulla. Niissä on pn-liitos kennon tuottaman sähkön keräämistä ja edelleensiirtämistä varten. Moduulien kokoamiseksi kennot juotetaan yhteen lattalangalla tai metallinauhalla, jotta saadaan kennojen jono. Ne laminoidaan levyjen väliin. Pinnalla käytetään useimmiten lasilevyjä ja pohjalla polymeeritaustalevyjä. Yleensä rakennetaan kehykset, jotta kennot voidaan asentaa käytännössä (esim. katolle). Moduulissa voi myös olla invertteri.
(46)
Erilaisten fyysisten ja teknisten perusominaisuuksien vuoksi, jotka määriteltiin tutkimuksen aikana muun muassa kyvyksi tuottaa sähköä auringonvalosta, pääteltiin, että kiekot olisi jätettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ja näin ollen tämän tutkimuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
2.3.2. Fyysiset, kemialliset ja tekniset ominaisuudet ja käyttötarkoitukset
(47)
Useat asianomaiset osapuolet väittivät, että tutkimus ei voi kattaa kahta tuotetta, joilla on erilaiset fyysiset, kemialliset ja tekniset ominaisuudet, minkä vuoksi moduuleista ja kennoista pitäisi tehdä kaksi erillistä tutkimusta. Lisäksi ne väittivät, että on epäselvää, koskeeko tutkimus yhtä tuotetta vai kahta erillistä tuotetta, minkä vuoksi osapuolilla ei ole täyttä mahdollisuutta puolustaa oikeuksiaan.
(48)
Kennojen ja moduulien tuotanto muodostaa yhden tuotantoprosessin, jossa on eri tuotantovaiheita. Kennot määrittävät lopputuotteen (eli moduulin) ominaisuudet. Tutkimuksessa kävi ilmi, että kennoja tuotetaan suoraan ja yksinomaisesti moduulien tuottamiseksi; moduuleilla ja kennoilla on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset ominaisuudet (jotka määräytyvät käytetyn raaka-aineen perusteella) sekä samat peruskäyttötarkoitukset (eli niitä myydään aurinkosähköjärjestelmiin integroimista varten). Moduulien suorituskyky liittyy suoraan kennojen suorituskykyyn.
(49)
Vireillepanoilmoituksessa tuotiin selvästi esiin, että moduulit ja kennot muodostavat tutkimuksen kohteena olevan tuotteen. Asianomaisilla osapuolilla oli sen vuoksi täysi mahdollisuus puolustaa etujaan määritellyn mukaisen tarkasteltavana olevan tuotteen perusteella. Tällä perusteella väitteet hylättiin.
2.3.3. Eri nimikkeistö
(50)
Väitettiin, että moduuleja ja kennoja ei voida pitää yhtenä tuotteena, koska niillä on eri kahdeksannumeroiset CN-koodit, kuusinumeroiset alanimikkeet ja nelinumeroiset HS-nimikkeet. Tältä osin on huomattava, että sekä kennot että moduulit voidaan ilmoittaa tullinimikkeessä 8541 40 90, kun taas nimikkeen 8501 tullinimikkeet on tarkoitettu yleisesti sähkögeneraattoreille eikä erityisesti aurinkosähkötuotteille. Näillä perusteilla väite hylättiin.
2.3.4. Kennojen lisäarvo
(51)
Useat osapuolet väittivät, että kennon muuntamisprosessin lisäarvo muodostaa suurimman osan moduulin arvosta, minkä vuoksi kennoja olisi pidettävä erillisenä tuotteena.
(52)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että kennojen tuotanto on teknologisesti edistynein osa tuotantoprosessia. Siinä kävi kuitenkin myös ilmi, että nämä kaksi tuotantovaihetta liittyvät toisiinsa eikä lisäarvo keskity tuotantoprosessin mihinkään tiettyyn vaiheeseen vaan jakautuu koko tuotantoprosessiin. Tällä perusteella väite hylättiin.
2.3.5. Erilliset myyntimarkkinat
(53)
Jotkin osapuolet väittivät, että moduuleilla ja kennoilla on erilliset myyntimarkkinat, minkä vuoksi niitä olisi kohdeltava eri tuotteina, mitä osoittaa myös se, että monet tuottajat eivät ole vertikaalisesti integroituneita.
(54)
Moduuleja ja kennoja ei voida pitää erillisinä tuotteina, joiden hinnat vaihtelevat vain markkinatekijöiden perusteella. Niiden hinnat ovat itse asiassa tiiviisti yhteydessä toisiinsa ja niihin vaikuttaa monikiteisen piin hinta. Kuten 49 kappaleessa selitetään, tarkasteltavana olevaa tuotetta tuotetaan yhdessä tuotantoprosessissa, jossa on eri vaiheita. Se, että jotkin tuottajat eivät ole vertikaalisesti integroituneita, johtuu liiketoimintapäätöksistä ja mittakaavaeduista eikä muuta päätelmää. Näin ollen tämä väite oli hylättävä.
2.3.6. Käyttötarkoitus ja keskinäinen vaihdettavuus
(55)
Useat osapuolet väittivät, että moduuleja ja kennoja on käsiteltävä erillisinä tuotteina, koska niillä on eri käyttötarkoitukset eivätkä ne ole keskenään vaihdettavissa.
(56)
Kuten edellä mainittiin, tutkimuksessa kävi ilmi, että kenno-moduuli-tuotantoprosessi on yksi tuotantoprosessi, minkä vuoksi keskinäinen vaihdettavuus yhden ainoan tuotantoprosessin eri vaiheiden välillä ei tule kyseeseen. Lisäksi moduuleilla ja kennoilla on sama käyttötarkoitus eli auringonvalon muuntaminen sähköksi, eikä niitä sen vuoksi voida käyttää muissa sovelluksissa.
2.3.7. Jakelukanavat
(57)
Eräs osapuoli väitti, että moduuleilla ja kennoilla ei ole samat jakelukanavat, minkä vuoksi niitä ei pitäisi pitää yhtenä tuotteena. Tutkimuksessa kävi ilmi, että moduuleja ja kennoja voidaan jaella eri tai samojen jakelukanavien kautta. Yhden ainoan tuotteen määrittelemisessä tärkeimpiä kriteerejä ovat kuitenkin samat fyysiset, kemialliset ja tekniset ominaisuudet ja käyttötarkoitukset. Ottaen huomioon 47-49 kappale voidaan päätellä, että eri jakelukanavia ei pidetä ratkaisevana tekijänä. Tämä väite olisi näin ollen hylättävä.
2.3.8. Kuluttajien käsitys
(58)
Väitettiin, että moduulit ja kennot eroavat merkittävästi sen suhteen, mikä kuluttajien näkemys niistä on, minkä vuoksi niitä ei pitäisi pitää yhtenä tuotteena.
(59)
Kuten edellä on todettu, yhden ainoan tuotteen määrittelemisessä tärkeimpiä kriteerejä ovat samat fyysiset, kemialliset ja tekniset ominaisuudet ja käyttötarkoitukset. Ottaen huomioon 47-49 kappale voidaan päätellä, että kuluttajien eri käsityksiä ei pidetä ratkaisevana tekijänä. Tämä väite olisi näin ollen hylättävä.
2.3.9. Erilliset tutkimukset kennoille ja moduuleille
(60)
Asianomaiset osapuolet toistivat, että kennot ja moduulit eivät ole yksi tuote, minkä vuoksi ne olisi arvioitava erikseen. Toisin kuin kiekoilla, kennoilla ja moduuleilla kuitenkin on sama perusominaisuus eli kyky tuottaa sähköä auringonvalosta. Näin ollen väitteet hylättiin.
(61)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs viejä väitti, että kennot itsessään eivät voi tuottaa sähköä. Väitteen mukaan ne on integroitava moduuleiksi, jotta ne pystyvät tähän. Kullakin kennolla itsessään on kuitenkin kyky tuottaa auringonvalosta sähköä yleensä noin 4 W. Vaikka tämä saattaakin olla riittämätöntä useimpiin sovelluksiin, jotka edellyttävät useiden kennojen kokoamista moduuliksi, se ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö kennolla itsessään olisi kykyä tuottaa sähköä.
(62)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs viejä väitti vielä, että kennot eivät ole vain eräs moduulien laji vaan täysin eri tuote. Itse asiassa kenno on moduulin pääkomponentti. Pääkomponenttina kenno ei selvästikään ole täysin eri tuote, koska moduuleilla ja kennoilla on samat perusominaisuudet eli kyky tuottaa sähköä auringonvalosta (ks. 60 kappale).
(63)
Sama osapuoli väitti lisäksi, että kun valittiin unionin tuottajien ja kiinalaisten viejien otosta, kennojen ja moduulien ero otettiin huomioon. Sen vuoksi moduuleille ja kennoille olisi pitänyt vahvistaa eri tullit. Tältä osin vahvistetaan, että moduulien ja kennojen ero tosiaan otettiin huomioon unionin tuottajien ja kiinalaisten viejien otoksen valinnassa (ks. väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 10 ja 14 kappale). Tämä tehtiin kuitenkin vain siksi, että voitiin varmistaa otoksen edustavuus, eikä se sinällään tarkoita sitä, että kennoja ja moduuleja ei pitäisi pitää yhtenä tarkasteltavana olevana tuotteena tai että kennoille ja moduuleille olisi vahvistettava erilliset tullit. Sen varmistamiseksi, että otos on edustava kaikkien tuotelajien osalta, oli itse asiassa tärkeää erottaa toisistaan kennot ja moduulit otosta valittaessa. Koska oli jossakin määrin epävarmaa, pitäisikö kennoja ja moduuleja pitää yhtenä tuotteena vai kahtena erillisenä tuotteena, se oli lisäksi tarpeen molempien mahdollisten lopputulosten edustavuuden varmistamiseksi.
(64)
Vientiä harjoittavien tuottajien väitteen mukaan se, että yritys asettaa kennoille ja moduuleille eri vähimmäistuontihinnat ja -määrät, vahvistaa sitä, että moduulit ja kennot ovat erillisiä tuotteita, jotka edellyttävät kahta erillistä tutkimusta. Eri vähimmäistuontihinnat ovat kuitenkin pikemminkin osoitus siitä, että kennot ja moduulit ovat tuotelajien eri ryhmiä, joita myydään eri hinnoilla. Sen vuoksi on tarpeen määrittää eri hinnat, jotta vähimmäistuontihinnat ovat merkityksellisiä.
(65)
Myöskään se, että kennot ja moduulit ovat erillisiä tuotelajien ryhmiä, ei sellaisenaan ole merkityksellistä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän kannalta. Tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän osalta riittää, että tuotteilla on samat perusominaisuudet ja käyttötarkoitukset, kuten onkin moduulien ja kennojen tapauksessa (ks. 46 ja 71 kappale).
(66)
Kiinan viranomaiset väittivät, että arvioinnissa, jossa pohdittiin, ovatko kennot ja moduulit yksi tarkasteltavana oleva tuote, ei käsitelty monia kriteereitä, jotka valituselin määritteli asiassa EC-Asbestos (7). Kyseisiä kriteereitä käytetään kuitenkin ”samankaltaisen tuotteen” eikä tarkasteltavana olevan tuotteen määrittelyä varten. Toisin sanoen näitä kriteereitä on käytettävä samankaltaisen tuotteen määrittelyyn, esimerkiksi unionin tuotannonalan tuottaman samankaltaisen tuotteen, jota tämän jälkeen verrataan kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien viemään tarkasteltavana olevaan tuotteeseen. Nämä kriteerit eivät näin ollen ole merkityksellisiä tarkasteltavana olevaa tuotetta määriteltäessä. Lisäksi toimielimet katsovat, että EC-Asbestos-tapauksessa käytettyjen kriteerien soveltaminen tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään tässä tapauksessa ei johtaisi erilaiseen lopputulokseen. Ensimmäinen ja toinen kriteeri (ominaisuudet, luonne ja laatu sekä käyttötarkoitus) ovat täysin samoja kuin fyysisten, kemiallisten ja teknisten ominaisuuksien sekä käyttötarkoitusten kriteerit, joita on käytetty edeltävissä kappaleissa. Kolmas kriteeri (kuluttajien maku ja tottumukset) ei ole kovin hyödyllinen tässä tapauksessa, koska kennot ovat moduulien pääkomponentti; neljännen kriteerin, tulliluokituksen, osalta on huomattava, että sekä kennot että moduulit voidaan ilmoittaa tullinimikkeessä 8541 40 90, kun taas nimikkeen 8501 tullinimikkeet on tarkoitettu yleisesti sähkögeneraattoreille eikä erityisesti aurinkosähkötuotteille.
(67)
Jotkin asianomaiset osapuolet väittivät, että tuomioistuimen aiemmissa tapauksissa (8) kehittämien kriteerien puolueeton soveltaminen johtaisi päätelmään, jonka mukaan moduulit ja kennot ovat eri tuotteita. Tältä osin on huomattava, että tuomioistuin on ilmoittanut vain joukon kriteereitä, jotka voidaan ottaa huomioon - ei ole mitään velvoitetta käyttää kaikkia kriteereitä kaikissa tapauksissa, koska kaikki niistä eivät ehkä ole merkityksellisiä. Näitä kriteereitä arvioitiin väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 27-39 kappaleessa, joissa todettiin, että useat kriteerit eivät ole merkityksellisiä tässä tapauksessa. Asiassa Brosmann sen arviointi, kuuluvatko erityyppiset kengät tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään, tehtiin myös vain kolmen merkityksellisenä pidetyn kriteerin perusteella. Koska asianomaiset osapuolet eivät toimittaneet mitään perusteluja siihen, miksi kriteerien objektiivinen soveltaminen johtaa päätelmään, jonka mukaan moduulit ja kennot ovat erillisiä tuotteita, väitettä ei voida hyväksyä.
(68)
Lisäksi on muistettava, että kennoilla ja moduuleilla on samat peruskäyttötarkoitukset eli niitä myydään aurinkosähköjärjestelmiin integroimista varten. Moduulien suorituskyky liittyy suoraan kennojen suorituskykyyn, kuten väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 28 kappaleessa todetaan.
(69)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että kun kiekot jätettiin tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle ja kun otetaan huomioon merkittävä prosessointi, jotta kennoista saadaan moduuleja, myös väite, jonka mukaan kennoilla ja moduuleilla on samat käyttötarkoitukset, osoittautuu vääräksi. Osapuoli väitti myös, että arviointi, jonka mukaan moduuleilla ja kennoilla on samat käyttötarkoitukset, perustuu olettamukseen, jonka mukaan kiekoilla, moduuleilla ja kennoilla on sama tuotantoprosessi.
(70)
Ensinnäkin päätelmä siitä, että arviointi, jonka mukaan moduuleilla ja kennoilla on samat käyttötarkoitukset, perustuisi tuotantoprosessiin, on virheellinen. Molemmat toteamukset esitetään kyllä samassa väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 36 kappaleessa, mutta tämä ei tarkoita sitä, että yksi päätelmä perustuisi toiseen olettamukseen. Nämä kaksi toteamusta erottava sana ”lisäksi” osoittaa selvästi, että toinen toteamus ei perustu ensimmäiseen. Näissä kahdessa toteamuksessa myös käsitellään kahta erillistä seikkaa, jotka sisältyvät otsikkoon ”Käyttötarkoitus ja keskinäinen vaihdettavuus”. Tuotantoprosessia koskevassa ensimmäisessä toteamuksessa käsitellään keskinäistä vaihdettavuutta ja toisessa käyttötarkoituksia. Perustana oleva olettamus siitä, että arviointi, jonka mukaan moduuleilla ja kennoilla on samat käyttötarkoitukset, perustuu olettamukseen, jonka mukaan kiekoilla, moduuleilla ja kennoilla on sama tuotantoprosessi, on sen vuoksi virheellinen.
(71)
Kennojen ja moduulien todellisten käyttötarkoitusten osalta asianomaiset osapuolet eivät kiistä sitä, että moduuleja ja kennoja myydään integroitavaksi aurinkosähköjärjestelmiin. Näin ollen päätelmä, jonka mukaan moduuleilla ja kennoilla on sama käyttötarkoitus, voidaan vahvistaa.
2.3.10. Ohutkalvotuotteet
(72)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että ohutkalvotekniikkaa käyttävät aurinkosähkötuotteet olisi sisällytettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään, koska niillä on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset perusominaisuudet ja samat peruskäyttötarkoitukset.
(73)
Ohutkalvotekniikkaa käyttävät aurinkosähkötuotteet on selkeästi jätetty tuotteen määritelmän ulkopuolelle (ks. 40 kappale). Niillä on erilaiset fyysiset, kemialliset ja tekniset ominaisuudet kuin tarkasteltavana olevalla tuotteella. Niitä tuotetaan eri tuotantoprosessissa eikä niitä tuoteta kiteisestä piistä, joka on moduulien ja kennojen tuotannon tärkein raaka-aine. Niillä on heikompi muuntohyötysuhde ja alempi tehontuotto, minkä vuoksi ne eivät sovellu samantyyppisiin sovelluksiin kuin tarkasteltavana oleva tuote. Näin ollen nämä väitteet oli hylättävä.
2.3.11. Välituotteet
(74)
Lisäksi väitettiin, että kennoja olisi pidettävä välituotteena, jonka lopputuotteita ovat moduulit, minkä vuoksi niitä ei olisi pidettävä yhtenä tuotteena.
(75)
Kuten edellä mainittiin, yhden ainoan tuotteen määrittelemisessä tärkeimpiä kriteerejä ovat samat fyysiset, kemialliset ja tekniset ominaisuudet ja käyttötarkoitukset. Ottaen huomioon johdanto-osan 47-49 kappale voidaan päätellä, että välituotteiden ja lopputuotteiden välisiä eroja ei pidetä ratkaisevana tekijänä. Tämä väite olisi näin ollen hylättävä.
2.3.12. Aurinkolaturit
(76)
Eräs asianomainen osapuoli vaati, että yksinomaan 12 V:n paristojen lataamiseen tarkoitetut aurinkopaneelit olisi jätettävä tutkimuksen ulkopuolelle sillä perusteella, että niillä on eri käyttötarkoitus kuin verkkoon liitettäväksi tarkoitetuilla moduuleilla, koska niiden tuottama jännite on paljon heikompi eivätkä ne sen vuoksi sovellu verkkoon liitettäväksi.
(77)
Vireillepanoilmoituksen mukaan aurinkolaturit, joissa on vähemmän kuin kuusi kennoa ja jotka ovat kannettavia ja tuottavat sähköä laitteisiin tai lataavat paristoja, eivät kuulu tutkimuksen kohteena olevan tuotteen määritelmään. Moduuleilla, joissa on enemmän kuin kuusi kennoa ja jotka on tarkoitettu vain paristojen lataamiseen, on samat perusominaisuudet ja suorituskyky kuin verkkoon liitettäväksi tarkoitetuilla moduuleilla. Niissä käytetään avointa virtapiiriä, jolla on alempi jännite kuin verkkoon liitettäväksi tarkoitetuissa moduuleissa käytetyllä virtapiirillä. Tutkimuksessa kävi ilmi, että tästä erosta huolimatta tämäntyyppiset moduulit voidaan liittää verkkoon. Alempaa jännitettä voidaan helposti kompensoida lisäämällä kennojen kokoa ja/tai lukumäärää. Sen vuoksi paristojen lataamiseen tarkoitetut moduulit, joissa on enemmän kuin kuusi kennoa, kuuluvat tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään.
(78)
Asianomaiset osapuolet väittivät myös, että määritelmä ”aurinkolaturit, joissa on alle kuusi kennoa” on liian suppea ja että se olisi laajennettava koskemaan tuotteita, joilla on samanlainen tehtävä mutta jotka eivät kuulu määritelmän piiriin, kuten samankokoiset tuotteet, joissa käytetään useampia pienempiä kennoja.
(79)
Lisäksi osapuolet väittivät, että määritelmä ”kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkötuotteet, jotka on pysyvästi integroitu sähkölaitteisiin” on liian suppea, koska määritelmän ulkopuolelle jää vain valmis sähkölaite, mutta sähkölaitteisiin integroitavaksi tarkoitettuja aurinkosähkökomponentteja ei välttämättä jätetä sen ulkopuolelle.
(80)
Näiden eri osapuolten esiin tuomien väitteiden analyysissä kävikin ilmi, että näiden tuotteiden jättäminen määritelmän ulkopuolelle on asianmukaisempaa tehdä teknisen standardin eikä kennojen lukumäärän perusteella. Erityisesti vahvistettiin, että standardissa ”IEC 61730-1 Application Class C” määritellään asianmukaisemmin tuotteet, jotka olisi jätettävä toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle.
(81)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen saatiin huomautuksia tuotteiden jättämisestä soveltamisalan ulkopuolelle edellä mainitun kansainvälisen standardin perusteella. Väitettiin, että standardiin viittaamisen sijaan olisi asianmukaisempaa määritellä soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen lähtöjännitteen ja antotehon perusteella seuraavasti: moduulit tai paneelit, joiden lähtöjännite on enintään 50 V (tasavirta) ja antoteho enintään 50 W ja joita käytetään yksinomaisesti suoraan akkulatureina järjestelmissä, joissa on samat jännite- ja teho-ominaisuudet. Väite voitiin hyväksyä, ja soveltamisalan ulkopuolelle jätettävät tuotteet määritellään lopullisesti tämän määritelmän mukaisesti.
2.3.13. Katolle integroidut aurinkosähkömoduulit
(82)
Toinen asianomainen osapuoli väitti, että katolle integroidut aurinkosähkömoduulit olisi jätettävä tuotteen määritelmän ulkopuolelle, koska niissä yhdistyvät aurinkosähkömoduulin ja kattotiilen tai -laatan tehtävät. Sen vuoksi ne eivät ole suoraan vaihdettavissa normaaliin aurinkosähkömoduuliin.
(83)
Tutkimuksessa kuitenkin kävi ilmi, että sekä normaalien moduulien että katolle integroitujen aurinkosähkömoduulien on oltava samojen sähköstandardien mukaisia. Vaikka katolle integroituja aurinkosähkömoduuleja ei voidakaan yksinkertaisesti korvata normaaleilla moduuleilla, ne voidaan korvata normaalilla moduulilla ja kattotiilillä tai -laatoilla. Näin ollen näillä tuotteilla on samat tekniset perusominaisuudet eli ne voivat tuottaa sähköä auringonvalosta. Lisätoimintoa (joka muutoin saadaan kattomateriaalista) ei pidetty olennaisena, eikä se ole peruste katolle integroitujen aurinkosähköpaneelien jättämiseksi tuotteen määritelmän ulkopuolelle.
(84)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama osapuoli väitti, että keskinäisen vaihdettavuuden puute katolle integroitujen aurinkosähkömoduulien ja tavanomaisten aurinkosähkömoduulien välillä on osoitus siitä, että katolle integroidut aurinkosähkömoduulit olisi jätettävä toimenpiteiden soveltamisalan ulkopuolelle; osapuoli viittasi yleisesti jalkineita koskevaan asiaan (9) ja erityisesti erittäin pitkälle kehitettyihin urheilujalkineisiin (STAF). Syitä STAF-jalkineiden jättämiseen toimenpiteiden ulkopuolelle oli kuitenkin useita, eikä yleinen tuomioistuin pitänyt keskinäisen vaihdettavuuden puutetta sinänsä riittävänä perusteena asiassa Brosmann (10), jossa vahvistettiin, että hyvinkin erilaisia tuotteita, kuten kävelykenkiä ja vaelluskenkiä voidaan pitää tarkasteltavana olevana tuotteena yhdessä polkumyyntitutkimuksessa niiden eroista huolimatta.
(85)
Kyseinen asianomainen osapuoli väitti lisäksi, että koska unionissa ei ole tuotantoa ja koska asianomaisella osapuolella on immateriaalioikeudet, tämä vahvistaa, että katolle integroidut aurinkosähkömoduulit ovat innovatiivisia ja eroavat muista tuotteista. Tässä voidaan kuitenkin viitata jälleen jalkineita koskevaan asiaan Brosmann, jonka osapuoli otti esiin ja jossa yleinen tuomioistuin katsoi, että se, ettei yhteisössä valmisteta tämäntyyppisiä jalkineita, ja patentin olemassaolo eivät ole ratkaisevia. (11) Tämän seurauksena patentoidulla teknologialla valmistettuja jalkineita pidettiin tarkasteltavana olevana tuotteena kyseisessä asiassa.
(86)
Sama asianomainen osapuoli väitti myös, että katolle integroidut aurinkosähkömoduulit olisi jätettävä tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle, koska niitä myydään huomattavasti korkeammilla hinnoilla kuin tavanomaisia moduuleita. Myös jalkineita koskevassa asiassa tietyn hinnan ylittävät STAF-jalkineet jätettiin tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Tältä osin on huomattava, että katolle integroiduissa aurinkosähkömoduuleissa yhdistyvät aurinkosähkömoduulin ja kattotiilen tai -laatan tehtävät, kuten 83 kappaleessa todettiin. Hintojen suora vertailu ei sen vuoksi ole merkityksellistä, koska lisätehtävä luonnollisesti johtaa korkeampaan hintaan.
(87)
Vastauksena tähän asianomainen osapuoli väitti, että tämän perusteella olisi mahdotonta ikinä pitää hintaeroja lisäindikaattorina, joka oikeuttaisi jonkin tuotteen jättämisen tuotteen määritelmän ulkopuolelle. Tällainen tulkinta on kuitenkin liian pitkälle menevä. Edeltävässä kappaleessa todetaan vain, että tässä tapauksessa, jossa katolle integroiduissa moduuleissa yhdistyvät tarkasteltavana olevan tuotteen sekä toisen tuotteen (eli kattotiilen tai -laatan) tehtävät, hinta ei luonnollisestikaan ole merkityksellinen. Tämä ei tarkoita missään tapauksessa sitä, että hintaerot eivät muissa tapauksissa voisi olla hyödyllisiä indikaattoreita määritettäessä, pitäisikö tuote jättää tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmän ulkopuolelle.
(88)
Osapuoli vaati vielä, että sen katolle integroitavien aurinkosähkömoduulien toimittajalle pitäisi antaa mahdollisuus osallistua vähimmäishintasitoumukseen. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että kyseinen kiinalainen viejä ei toiminut yhteistyössä tutkimuksessa ja yhteistyöstä kieltäytyneenä osapuolena se ei voi osallistua sitoumukseen. Tätä vaatimusta ei sen vuoksi voitu hyväksyä.
2.3.14. Yksi- ja monikiteiset kennot
(89)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että unionissa ei ole yksikiteisten kennojen tuotantoa ja että sen yksikiteisten kennojen vienti ei kilpaile unionin tuotannonalan kanssa. Tutkimuksessa kuitenkin kävi ilmi, että unionissa on yksikiteisten kennojen tuotantoa. Tämän vuoksi väite hylättiin. Yleinen tuomioistuin katsoi asiassa Brosmann, että se seikka, että yhteisössä ei valmisteta tiettyä tuotelajia, ei ole ratkaiseva.
2.3.15. Lähetetty Kiinasta -lauseke
(90)
Jotkin asianomaiset osapuolet väittivät, että tutkimuksen soveltamisalan laajentaminen tuotteisiin, jotka on lähetetty Kiinasta, vaikka asia pantiin vireille vain sellaisten tuotteiden osalta, jotka ovat peräisin Kiinasta, oli perusteetonta.
(91)
Kiinasta lähetetyt tuotteet kuitenkin kuuluivat tutkimuksen piiriin jo vireillepanovaiheessa. Vireillepanoilmoituksen 5 kohdassa todetaan, että ”yrityksiä, jotka kuljettavat tarkasteltavana olevaa tuotetta Kiinan kansantasavallasta mutta katsovat, että koko vienti tai osa siitä ei ole tullioikeudellisesti peräisin Kiinan kansantasavallasta, pyydetään ilmoittautumaan tutkimuksessa ja toimittamaan kaikki asian kannalta merkitykselliset tiedot”. Sen vuoksi on selvää, että kaikilla yrityksillä, jotka lähettävät tuotteita Kiinasta, oli mahdollisuus toimia yhteistyössä tässä tutkimuksessa. Lisäksi koska tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen usein sisältyy komponentteja ja osia eri maista, vireillepanoilmoituksen 5 kohdassa todettiin myös, että tämän seikan käsittelemiseksi voidaan antaa erityissäännöksiä.
(92)
Sen vuoksi katsotaan, että kaikille talouden toimijoille, joita asia koskee, ilmoitettiin asianmukaisesti, että Kiinasta lähetettyjen tuotteiden osalta saatetaan antaa erityissäännöksiä tarpeen mukaan, ja niitä kehotettiin toimimaan yhteistyössä tutkimuksessa. Näin ollen tutkimuksen soveltamisalaa ei laajennettu koskemaan Kiinasta lähetettyjä tuotteita, koska ne kuuluivat tutkimuksen piiriin alusta lähtien.
(93)
Päätelmien ilmoittamisen jälkeen osapuolet väittivät, että 91 kappaleessa tarkoitetusta vireillepanoilmoituksesta riippumatta tutkimus oli rajoitettu Kiinasta peräisin oleviin tuotteisiin, eikä siinä arvioitu Kiinasta lähetettyjen tuotteiden vaikutusta.
(94)
Tältä osin on huomattava, että sen varmistamiseksi, että tutkimuksen aikana arvioitiin kaikki Kiinasta lähetetyt tavarat eikä vain Kiinasta peräisin olevia tavaroita, toteutettiin seuraavat vaiheet:
-
Kaikkia yrityksiä, jotka kuljettavat tarkasteltavana olevaa tuotetta Kiinasta, kehotettiin ilmoittautumaan tutkimuksessa tavaroiden alkuperästä riippumatta.
-
Vireillepanoilmoituksen liitteessä A viejiä pyydettiin ilmoittamaan tietoja kaikista yrityksen valmistamista tuotteista. Tietoja ei ollut rajattu Kiinasta peräisin oleviin tavaroihin.
-
Näiden tietojen perusteella, joihin sisältyi kaikki EU:hun suuntautuva vienti - tavaroiden alkuperästä riippumatta - valittiin edustava otos.
-
Otokseen valitut tuottajat saivat kyselylomakkeen, joka oli tarkoitettu ”Euroopan unioniin vieville tuottajille” ja jossa Kiinaan viitattiin ”asianomaisena maana” eikä alkuperämaana. Sen vuoksi oli selvää, että kaikkia tavaroita niiden alkuperästä riippumatta tutkittiin.
(95)
Tällä perusteella päätellään, että tutkimuksessa otettiin huomioon kaikki Kiinasta peräisin olevat tai lähetetyt tavarat ja että tutkimuksen päätelmät, mukaan luettuna tukea ja vahinkoa koskevat päätelmät, kattoivat kaikki Kiinasta peräisin olevat tai lähetetyt tavarat.
(96)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen asianomaiset osapuolet väittivät, että valitukseen sisältyi alustava näyttö ainoastaan Kiinasta peräisin olevien muttei Kiinasta lähetettyjen aurinkopaneelien tuonnista. Tältä osin on selvennettävä, että valitus kattoi tavarat ”Kiinasta”, minkä voi nähdä pyynnön esittäjän toimittamien asiakirjojen kansilehdeltä, jolla on leima. Ennen tätä sivua asiakirja-aineistossa on toinen sivu, jossa käytetään sanamuotoa ”Kiinan kansantasavallasta peräisin oleva”. Tässä tapauksessa se ei ollut osa valituksen tekijän toimittamaa asiakirjaa, vaan komission yksiköt lisäsivät sen kansilehdeksi ja käyttivät siinä tutkimuksen nimeä eivätkä toistaneet valituksessa ollutta otsikkoa. Sen vuoksi katsotaan, että valitus kattoi kaikki tavarat Kiinasta, riippumatta siitä, olivatko ne sieltä peräisin vai eivät.
(97)
Kiinalaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät vielä, että vientiä harjoittavien tuottajien kolmansissa maissa ei voida kohtuudella odottaa tietävän, että tutkimuksessa voidaan käsitellä myös niiden tuotteita. Tältä osin on huomattava, että toimenpiteitä ei sovelleta tavaroihin, jotka ovat GATT-sopimuksen V artiklan mukaisesti passitusmenettelyssä. Sen vuoksi toimenpiteet eivät vaikuta vientiä harjoittaviin tuottajiin, joilla ei ole toimintaa Kiinassa. Yksikään kolmannessa maassa vientiä harjoittava tuottaja ei myöskään ilmoittautunut ja tuonut esiin, että niiden viemät tuotteet ovat toimenpiteiden kohteena.
(98)
Samat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että vientiä harjoittavia tuottajia kolmansissa maissa ei pyydetty ilmoittautumaan eikä niille annettu mahdollisuutta osoittaa, että niiden tuotteita ei viedä tuetusti. Toimielimet katsovat, että toimenpiteet eivät vaikuta niihin vientiä harjoittaviin tuottajiin, joilla ei ole mitään toimintaa Kiinassa, koska jos niiden tavarat lähetetään Kiinasta, ne ovat passitusmenettelyssä. Kaikille muille vientiä harjoittaville tuottajille ilmoitettiin vireillepanoilmoituksessa, että niiden toiminta on osa tutkimusta.
2.3.16. Päätelmät
(99)
Edellä esitetyn perusteella tuotteen määritelmän piiriin kuuluviksi vahvistetaan lopullisesti Kiinan kansantasavallasta peräisin olevat tai lähetetyt kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkömoduulit tai -paneelit ja sen tyyppiset kennot, joita käytetään kiteisestä piistä valmistetuissa aurinkosähkömoduuleissa tai -paneeleissa, elleivät ne ole GATT-sopimuksen V artiklan mukaisesti passitusmenettelyssä. Kennojen paksuus on enintään 400 mikrometriä. Tuote kuuluu tällä hetkellä CN-koodeihin 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 ja ex 8541 40 90.
(100)
Seuraavat tuotelajit eivät kuulu tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään:
-
kannettavat aurinkolaturit, joissa on alle kuusi kennoa ja jotka tuottavat sähköä laitteisiin tai lataavat akkuja,
-
ohutkalvotekniikkaa käyttävät aurinkosähkötuotteet,
-
kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkötuotteet, jotka on pysyvästi integroitu sähkölaitteisiin, joiden käyttötarkoitus on jokin muu kuin sähkön tuottaminen ja jotka käyttävät integroitujen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkokennojen tuottaman sähkön,
-
moduulit tai paneelit, joiden lähtöjännite on enintään 50 V (tasavirta) ja antoteho enintään 50 W ja joita käytetään yksinomaisesti suoraan akkulatureina järjestelmissä, joissa on samat jännite- ja teho-ominaisuudet.
3. TUET
(101)
Valituksen tekijä väitti, että Kiina tukee voimakkaasti aurinkosähköteollisuuttaan ja viittasi useisiin poliittisiin ja suunnitteluasiakirjoihin sekä lainsäädäntöön, jotka ovat valtiontuen perustana tällä sektorilla. Komissio tutki ja analysoi valituksessa mainitut asiakirjat sekä Kiinan viranomaisten ja otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien tutkimuksen aikana toimittamat lisäasiakirjat ja havaitsi, että monista niissä itse asiassa kävi ilmi, että Kiinan aurinkosähköalaan kohdistuu etuuskohtelua monilla aloilla.
(102)
Kiinan viranomaiset ovat sisällyttäneet aurinkosähköalan 12. viisivuotissuunnitelmassa (12)”strategisten” tuotannonalojen joukkoon. Kiinan viranomaiset ovat myös laatineet aurinkosähköalaa varten erityissuunnitelman (jota sovelletaan yleisen 12. viisivuotissuunnitelman alaisuudessa) eli 12. viisivuotissuunnitelma aurinkosähköalaa varten. Suunnitelmassa Kiinan viranomaiset antavat tukensa huippuyrityksille (13) ja avainyrityksille (14) sekä sitoutuvat edistämään aurinkoenergiaa tukevan politiikan täytäntöönpanoa (15) ja laatimaan mm. teollisuutta, rahoitusta ja verotusta tukevaa yleistä politiikkaa (16).
Valtioneuvoston päätöksessä nro 40 todetaan, että Kiinan viranomaiset tukevat aktiivisesti uuden energiateollisuuden kehittämistä ja nopeuttavat aurinkoenergian kehittämistä (17), ohjeistetaan kaikkia rahoituslaitoksia antamaan luottotukea kannustetuille hankkeille (joihin aurinkosähköhankkeet kuuluvat) ja luvataan kannustettuja hankkeita koskevan muun etuuskohtelupolitiikan täytäntöönpanoa (18). Toisessa, 10 päivänä lokakuuta 2010 päivätyssä valtioneuvoston päätöksessä puhutaan vero- ja rahoituspoliittisen tuen tehokkuuden laajentamisesta, kannustetaan rahoituslaitoksia laajentamaan luottotukeaan ja luvataan, että verotukseen liittyvää etuuskohtelua, kuten riskien korvaamista, hyödynnetään (19) uusilla strategisilla teollisuudenaloilla, joihin aurinkosähköala kuuluu. Tieteen ja teknologian kehittämistä koskevassa keskipitkän ja pitkän aikavälin kansallisessa suunnitelmassa (2006-2020) luvataan asettaa etusijalle politiikan rahoitus, kannustaa rahoituslaitoksia myöntämään etuuskohtelun mukaista luottotukea suurille kansallisille tieteellisille ja teknologisille teollistamishankkeille, kannustaa rahoituslaitoksia parantamaan ja vahvistamaan rahoituspalveluja huipputeknologiayrityksille sekä panna täytäntöön veroetuuspolitiikkaa huipputeknologiayritysten kehittämiseksi (20).
Myös tieteellistä ja teknologista kehitystä koskevassa Kiinan laissa luetellaan toimenpiteitä niiden strategisten tuotannonalojen tueksi, joihin aurinkosähköala kuuluu. Laista käy ilmi, että valtio kannustaa ja ohjeistaa rahoituslaitoksia tukemaan uuden ja huipputeknologian alan yrityksiä myöntämällä niille lainoja (21), ja siinä ohjeistetaan politiikan tarpeita palvelevia rahoituslaitoksia asettamaan etusijalle uuden ja huipputeknologian alan yritykset tarjoamalla rahoituspalveluja (22), säädetään tiettyjen yritysten alennuskorosta ja lainatakuusta sekä politiikan tarpeita palvelevien rahoituslaitosten myöntämästä erityistuesta valtion kannustamille hankkeille (23). Näiden toimenpiteiden käytännön sovellukset esitetään jäljempänä tarkemmin.
3.1. Alustavat huomautukset
(103)
Sekä Kiinan viranomaiset että otokseen kuuluneet kiinalaiset vientiä harjoittavat tuottajat toimittivat vastauksia kyselylomakkeeseen ja hyväksyivät niiden toimitiloihin vastausten varmentamiseksi tehtävät tarkastuskäynnit (24).
(104)
Kiinan viranomaisten kyselylomakevastausten analyysin jälkeen komissio lähetti puutteista ilmoittavan kirjeen ja tarkastuskäyntiä edeltävän kirjeen, jonka jälkeen käytiin kirjeenvaihtoa tarkastuskäynnin ohjelmasta. Komissio antoi Kiinan viranomaisille runsaasti aikaa huomautusten laatimista ja toimittamista varten, silloin kun sitä pyydettiin ja se oli perusteltua. Kiinan viranomaisille myönnettiin huomattava eli 30 päivän pidennys kyselylomakkeeseen vastaamista varten, minkä vuoksi vastausten toimittamisen kokonaismääräaika oli 69 päivää, ja komissio antoi Kiinan viranomaisille 25 päivää aikaa vastata puutteista ilmoittavaan kirjeeseen. Sen vuoksi Kiinan viranomaisilla oli kaikkiaan yli kolme kuukautta aikaa toimittaa komission pyytämät tiedot.
(105)
Kiinan kauppaministeriön toimitiloihin Beijingissä ja neljän rahoituslaitoksen (China Development Bank, Export Import Bank of China, Huaxia Bank ja SINOSURE) toimitiloihin tehdyn tarkastuskäynnin aikana komissio pyrki perusasetuksen 11 ja 26 artiklan säännösten mukaisesti tarkistamaan toimitetut tiedot niiden tausta-asiakirjojen perusteella, joita oli käytetty Kiinan viranomaisten vastauksen laatimiseen. Tätä tehdessään komissio päätyi alustavasti siihen, ettei kyselylomakkeeseen annettuja vastauksia pystytty asianmukaisesti tarkistamaan Kiinan viranomaisilta saatujen tietojen ja tausta-asiakirjojen puutteiden vuoksi. Joitakin tietoja ei lisäksi toimitettu lainkaan, vaikka niitä nimenomaisesti pyydettiin, ja joihinkin kysymyksiin ei vain vastattu. Näin ollen Kiinan viranomaisille ilmoitettiin perusasetuksen 28 artiklan 1 ja 6 kohdan mukaisista yhteistyöstä kieltäytymisestä aiheutuvista seuraamuksista.
(106)
Kiinan viranomaiset esittivät lisäksi, että komissio asetti Kiinan viranomaisille kohtuuttoman rasitteen ja että se oli pyytänyt kyselylomakkeessa ja puutteista ilmoittavassa kirjeessä asiaan kuulumattomia ja tarpeettomia tietoja.
(107)
On syytä huomata, että komissio pyysi ainoastaan valitukseen sisältyneitä väitteitä koskevia tietoja, joita pidetään tarpeellisina edustavien päätelmien tekemiseksi, ja pyysi johdonmukaisesti samoja tietoja tutkimusprosessin aikana pyytäen Kiinan viranomaisia selittämään toimitettuja tietoja ja niiden vaikutuksia tutkittuihin järjestelmiin. Komissio toisin sanoen pyysi ainoastaan tietoja, jotka olivat välttämättömiä sellaisten tukien olemassaolon ja tason arvioimiseksi, jotka ovat valituksessa väitettyjen muiden tukijärjestelmien mukaan saatavilla tarkasteltavana olevan tuotteen tapauksessa.
3.2. Yhteistyöstä kieltäytyminen
(108)
Kuten 105 kappaleessa jo on todettu, 23 päivänä toukokuuta 2013 tehdyn tarkastuskäynnin jälkeen komissio ilmoitti Kiinan viranomaisille, että se harkitsi perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti käytettävissä olevien tietojen soveltamista. Komissio lähetti tällaisen kirjeen, koska se oli päätynyt alustavasti siihen, että Kiinan viranomaisilta saatujen tietojen ja tausta-asiakirjojen puutteiden vuoksi ei pystytty asianmukaisesti tarkastamaan tukien vastaiseen kyselylomakkeeseen ja puutteita koskevaan kirjeeseen annettuja vastauksia eikä muita Kiinan viranomaisten menettelyn aikana esittämiä kannanottoja. Lisäksi tarkastuskäynnillä havaittiin, että jotkin tiedot oli jätetty pois kyselylomakevastauksista ja Kiinan viranomaisten myöhemmistä kannanotoista, vaikka komissio oli niitä erityisesti pyytänyt. Lisäksi joihinkin kysymyksiin oli yksinkertaisesti jätetty vastaamatta. Mahdollinen käytettävissä olevien tietojen soveltaminen koski valtion suunnitelmia, hankkeita, lainsäädäntöä ja muita asiakirjoja, etuuskohtelun mukaista lainanantoa, muuta rahoitusta, takuita ja vakuuksia, Kiinan keskuspankin yleiskirjeitä, pankkeihin tehtyjä tarkastuskäyntejä, vientiluottojen vakuutuksia ja Sinosureen tehtyä tarkastuskäyntiä, Golden Sun -demonstrointiohjelmaa, välittömiä veroja koskevia vapautus- ja helpotusohjelmia, välillisiä veroja ja tuontitariffeja koskevia ohjelmia, tuotantopanosten (monikiteinen pii, alumiini ja lasi) tarjoamista riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan sekä maankäyttöoikeuksien tarjoamista.
(109)
Kiinan viranomaiset vastustivat 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään komission alustavaa aietta soveltaa perusasetuksen 28 artiklaa sen perusteella, että edellytykset toimitettujen tietojen huomiotta jättämiselle tai edes tiedoissa olevien puutteiden korjaamiselle eivät täyty tässä tapauksessa.
(110)
Kiinan viranomaiset katsoivat, että tietojen paikkansapitävyyttä koskevat epäilykset, jotka johtuvat yksinomaan siitä, että toimitettuja tietoja ei pystytty tarkastamaan komissiota täysin tyydyttävällä tavalla, eivät saisi johtaa siihen, että tiedot jätetään huomiotta. Komissio on tästä eri mieltä, koska väite ei edusta todellista tilannetta. Komissio ei jättänyt huomiotta mitään tietoja yksinomaisesti siksi, että se ei voinut tarkastaa niitä tarkastuskäynnillä. Jos kuitenkin Kiinan viranomaisten antamia tietoja tai selityksiä pidettiin ristiriitaisina ja/tai puutteellisina verrattuna komission käytettävissä oleviin muihin tietoihin eikä niitä ollut mahdollista tarkastaa tarkastuskäynnin aikana, komissio ei voinut hyväksyä tällaisia tietoja sellaisenaan. Kaikkia eri tietoja painotetaan sen mukaan, missä määrin Kiinan viranomaiset kieltäytyivät yhteistyössä. On myös huomattava, että komissio ei puuttunut siihen, missä muodossa tiedot toimitettiin, kuten Kiinan viranomaiset väittivät, vaan pikemminkin tietojen epätarkkuuksiin ja/tai puutteellisuuksiin.
(111)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että joihinkin komission pyytämiin tietoihin liittyi niin suuri hallinnollinen rasite, että Kiinan viranomaisilla ei ollut käytännössä mahdollisuuksia toimittaa niitä. Tältä osin on huomattava, että komissio pyysi ainoastaan tietoja, jotka olivat tarpeen valituksen tekijän esittämien (ja alustavan näytön tukemien) väitteiden varmistamiseksi ja antoi Kiinan viranomaisille runsaasti aikaa ja mahdollisuuksia tietojen toimittamiseen. Komissio on lisäksi täysin tietoinen siitä, että valituksen tekijän esittämät yksityiskohtaiset väitteet tässä tapauksessa pakottivat sen pyytämään merkittävät määrät tietoja Kiinan viranomaisilta. Kuten 104-107 kappaleessa selitettiin, tietoja ei kuitenkaan pyydetty ylettömiä määriä ja niiden toimittamiseen annettiin asianmukaisesti aikaa.
(112)
Kiinan viranomaiset toivat esiin, että toimitettujen tietojen huomiotta jättäminen ja saatujen tietojen täydentäminen asiakirjakokonaisuudessa olevilla tiedoilla eroavat toisistaan. Komissio on täysin tietoinen tästä erosta ja toimii perusasetuksen 28 artiklan asiaa koskevien säännösten mukaisesti, mutta on huomattava, että jos toimitetut tiedot ovat ristiriidassa muiden komission käytössä olevien samaa asiaa koskevien tietojen kanssa, näitä tietoja ei ole mahdollista täydentää. Tällöin komission on päätettävä, mitkä tiedot ovat luotettavampia (esim. toimitetut tiedot pankkien omistuksesta). Näin tehdessään komissio varmistaa, että käytettävissä olevien tietojen käyttö ei ole luonteeltaan rankaisevaa ja perustuu saatavilla oleviin tosiseikkoihin.
(113)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissiolla ei ollut mitään perusteita katsoa, että Kiinan viranomaiset kieltäytyivät yhteistyöstä tässä tapauksessa, koska komissio joko sivuutti tai ymmärsi väärin velvollisuutensa ottaa huomioon Kiinan viranomaisten käytännön mahdollisuudet vastata komission pyyntöön. Kiinan viranomaisten mukaan koko tutkimus on aiheuttanut kohtuuttoman rasitteen niin, että yhteistyöstä on yleisesti ottaen tullut mahdotonta, ja komissio on jatkuvasti tutkintaviranomaisena kieltäytynyt tekemästä yhteistyötä Kiinan viranomaisten kanssa tämän rasitteen lievittämiseksi. Väitteessä on kyse selkeästä tosiseikkojen väärintulkinnasta. Komissio pyysi - täyttääkseen oikeudelliset velvoitteensa saatuaan asianmukaisesti perustellun valituksen ja noudattaakseen samalla asiaan liittyvää WTO:n oikeuskäytäntöä - Kiinan viranomaisilta ainoastaan tiedot, jotka tarvitaan valitukseen sisältyvien väitteiden, joiden tukena oli riittävä näyttö, tarkastamiseksi ja arvioimiseksi. Komissio tarjosi Kiinan viranomaisille apua kyselylomakkeen saatekirjeessä ja itse kyselylomakkeessa. Myös puutteita koskevassa kirjeessä Kiinan viranomaisia pyydettiin ottamaan yhteyttä komissioon, jos sillä on kysymyksiä pyydetyistä tiedoista. Komissio myös myönsi poikkeuksellisen pitkän pidennyksen tietojen toimittamisen määräaikaan (ks. 104 kappale). Komissio pyysi tässä tutkimuksessa Kiinan viranomaisilta liiketoimikohtaisia tietoja vain otokseen valittujen viejien osalta eikä kaikkien Kiinan aurinkopaneelien tuottajien osalta ja supisti näin pyydettyjen tietojen määrää mittavasti. Komissio panee merkille, että Kiinan viranomaiset vaikuttavat yhdistelevän väitteitä, jotka koskevat sen kykyä toimittaa tietoja, muihin kysymyksiin.
Esimerkiksi käsitellessään pankkeja ja rahoituslaitoksia koskevia komission väitetysti liiallisia tietopyyntöjä Kiinan viranomaiset perustavat väitteensä pääasiassa siihen, että valitus on puutteellinen ja perustuu päällystettyä hienopaperia koskevassa asiassa tehtyihin ”laittomiin päätelmiin”. Sen vuoksi Kiinan viranomaisten valitus vaikuttaa liittyvän vireillepanoa koskevan näytön laatuun eikä sen käytännön mahdollisuuksiin toimittaa tietoja. Kiinan viranomaiset toistivat 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään aiemmin esittämän väitteensä, jonka mukaan tutkimuksen vireillepano monien ohjelmien osalta ei täyttänyt tukia ja tasoitustulleja koskevan WTO-sopimuksen (SCM-sopimus) 11.2 artiklassa määrättyä todistuskynnystä ja että panemalla näitä ohjelmia koskevan tutkimuksen vireille komissio rikkoi SCM-sopimuksen 11.3 artiklaa. Komissio on jo vastannut näihin väitteisiin Kiinan viranomaisille osoitetussa kirjeessä ja muistiossa, ja koska 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessä ei tuotu esiin mitään uusia väitteitä, näitä samoja väitteitä ei ole tarpeen enää käsitellä toiseen kertaan tässä asetuksessa.
(114)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei antanut Kiinan viranomaisille riittävästi aikaa kyselylomakkeeseen vastaamiseen. Tämä ei yksinkertaisesti pidä paikkaansa. Kuten 104 kappaleessa selitettiin, komissio antoi Kiinan viranomaisille merkittävän pidennyksen määräaikaan ja myönsi niille niin pitkän ajan kuin oli mahdollista ilman merkittävää negatiivista vaikutusta tapauksen loppuun saattamiseen ajoissa. Kyselylomakkeeseen ja puutteita koskevaan kirjeeseen vastaamiseen myönnetty aika oli huomattavasti pidempi kuin perusasetuksen 11 artiklan 2 kohdassa säädetty aika.
(115)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio jätti huomiotta Kiinan viranomaisten avunpyynnöt niiden pyrkiessä määrittämään kyselylomakevastausten suhteellista tarpeellisuutta, jotta olisi vältetty päätelmien tekeminen käytettävissä olevien tietojen perusteella. Kannanotossaan Kiinan viranomaiset totesivat, että ne olivat pyytäneet komissiota selittämään tiettyjen pyydettyjen tietojen tarkoituksen ja sen, minkälaisiin käytettävien tosiseikkojen perusteella tehtäviin päätelmiin ne johtaisivat, jotta ne voisivat varmistaa mahdollisimman hyvän yhteistyön parhaan kykynsä mukaan ja toimittaa samalla kaikkein olennaisimmat tiedot. Komissio ei luonnollisestikaan voi tietää ennen tietojen toimittamista, minkälaisiin päätelmiin ne johtavat. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio on laatinut kyselylomakkeen niin, että sen täyttäminen on käytännössä mahdotonta, ja syyttivät komissiota tietojen kalastelusta. Komissio kiistää ehdottomasti nämä väitteet. Kuten edellä on selitetty, kyselylomakkeessa pyydettiin vain tietoja, jotka olivat tarpeen päätelmien tekemistä varten.
(116)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio vaati sellaisten asiakirjojen toimittamista, joita Kiinan viranomaiset eivät lain mukaan voineet toimittaa tai olleet velvollisia toimittamaan, ja viittasivat tässä yhteydessä asiaa koskevaan EU- ja WTO-lainsäädäntöön, jossa todetaan selvästi, että ainoastaan virheelliset tai harhaanjohtavat tiedot olisi jätettävä huomiotta; Kiinan viranomaiset myös väittivät, että niillä ei ollut käytännön mahdollisuutta toimittaa tiettyjä tietoja, kuten valtionsalaisuuksia, joiden levittämisen sen sisäiset lait kieltävät. Lisäksi se väitti, että WTO:n polkumyyntisopimuksen ja tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen (SCM) asiaa koskevia määräyksiä, joiden mukaan tutkintaviranomaisille voidaan toimittaa luottamuksellisia tietoja, joita käsitellään luottamuksellisesti, ei aina sovelleta tapauksissa, joissa tiedot toimittaa kolmannen maan viranomainen, tässä tapauksessa Kiinan viranomainen. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio toimii vastoin SCM-sopimusta, jos se kieltäytyy tunnustamasta oikeudellista eroa sellaisten tilanteiden välillä, joissa valtio ei käytännössä kykene toimittamaan tietoja, joita se ei lainsäädännön mukaisesti saa paljastaa, ja muunlaisten luottamuksellisten tietojen välillä, joille se voi pyytää luottamuksellista kohtelua tavanomaisesti tutkimuksessa.
(117)
Komissio ei jättänyt huomiotta mitään tietoja, joita Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet, olipa syy mikä hyvänsä, koska yksinkertaisesti ei ole mahdollista olla ottamatta huomioon jotakin, mitä ei ole toimitettu. Toisaalta tilanteessa, jossa Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet tai antaneet käyttöön tutkimusta varten tiettyjä tietoja ja komissio sai samankaltaisia tietoja muista lähteistä (enimmäkseen julkisesti saatavilla olevista mutta myös yhteistyössä toimineilta vientiä harjoittavilta tuottajilta tai tietyiltä pankeilta tarkastuskäyntien aikana), komissio sisällytti nämä tiedot asiakirja-aineistoon ja käytti niitä päätelmien tekemisessä. Komissio ei ole samaa mieltä väitteestä, jonka mukaan WTO:n polkumyyntisopimuksen ja SCM-sopimuksen määräyksiä, jotka koskevat luottamuksellisten tietojen toimittamistapaa tutkintaviranomaisille ja tietojen luottamuksellista käsittelyä, ei sovellettaisi Kiinan viranomaisiin. Kiinan viranomaiset väittävät, että valtion viranomaisiin olisi sovellettava eri yhteistyövaatimuksia kuin viejiin ja että viranomaisten tilanne oikeuttaa kansainvälisen kohteliaisuuden (comity) periaatteen soveltamisen, johon viejillä ei ole oikeutta. Komissio ei ole samaa mieltä tasoitustulleja koskevan tutkimuksen suorittamisesta. Kiinan viranomaiset ovat perusasetusta sovellettaessa yksi asianomainen menettelyn osapuoli ja samalla ”asianomaisena jäsenenä” Kiinaa sitovat WTO:n määräykset ja oikeuskäytäntö.
Perusasetuksen 28 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: Jos asianomainen osapuoli kieltäytyy antamasta tarvittavia tietoja tai ei toimita niitä tässä asetuksessa säädetyssä määräajassa tai merkittävällä tavalla vaikeuttaa tutkimuksia, alustavat tai lopulliset päätelmät, jotka voivat olla myönteisiä vai kielteisiä, voidaan tehdä käytettävissä olevien tietojen perusteella.WTO:n SCM-sopimuksen 12.7 artiklassa viitataan nimenomaisesti seurauksiin, joita viranomaisten (asianomaisten jäsenten) yhteistyöstä kieltäytymisestä on: Jos asianomainen jäsen tai osapuoli kieltäytyy antamasta tarvittavia tietoja tai ei toimita niitä kohtuullisessa määräajassa tai merkittävällä tavalla vaikeuttaa tutkimuksia, alustavat tai lopulliset päätelmät, jotka voivat olla myönteisiä vai kielteisiä, voidaan tehdä käytettävissä olevien tietojen perusteella. Sen vuoksi kun tutkiva maa, tässä tapauksessa EU, harjoittaa WTO-sopimuksen mukaisia oikeuksiaan tukien vastaisessa tutkimuksessa ja pyytää tutkimuksen kannalta tarpeellisina pitämiään tietoja, viranomaisilla ja viejillä on sama velvollisuus toimia yhteistyössä. Tutkimuksen aikana Kiinan viranomaiset vetosivat usein luottamuksellisuutta koskeviin sääntöihin syynä sille, mikseivät ne toimittaneet pyydettyjä tietoja, esimerkiksi Kiinan keskuspankin yleiskirjeitä, tarkastamista varten. On huomattava, että vaikka Kiinan viranomaisilla olisikin väitteensä mukaan ”laillinen este tällaisten tietojen paljastamiseen”, sitä sitovat silti WTO-sopimuksen mukaiset velvoitteet toimittaa tutkimuksen kannalta tarpeellisina pidettyjä tietoja. WTO:n jäsenen kunnallisen lainsäädännön määräykset tai sisäiset säännöt eivät vapauta sitä WTO-sopimuksen mukaisista velvoitteista toimia yhteistyössä tutkimuksissa; tällaisissa ristiriitatilanteissa on Kiinan viranomaisten tehtävänä ehdottaa tapoja, joilla tiedot voidaan luovuttaa, jotta ne voidaan tarkastaa asianmukaisesti. Edellä esitetystä huolimatta Kiinan viranomaiset eivät missään vaiheessa itse asiassa selittäneet väitettään eivätkä toimittaneet asiasta mitään näyttöä (esim. säännöksiä, joiden mukaan sillä on ”laillinen este” tällaisten tietojen paljastamiseen).
(118)
Lisäksi Kiinan viranomaiset väittivät, että 25 päivänä maaliskuuta 2013 päivätty tarkastuskäyntiä edeltävä kirje ei ollut riittävän yksityiskohtainen eikä sisältänyt tarkkoja kysymyksiä, joihin tarkastuskäynnillä puututaan. On huomattava, että vaikka missään ei edellytetä, että komission olisi lähetettävä luettelo kaikista kysymyksistä, jotka tarkastuskäynnillä esitetään (eikä komissio pidä tätä asianmukaisenakaan), 25 päivänä maaliskuuta 2013 päivätyssä tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä oli erittäin täsmällinen ja yksityiskohtainen luettelo tällaisista kysymyksistä ja asiakirjoista, joita käsiteltäisiin perusasetuksen 26 artiklan 3 kohdan ja WTO-sopimuksen vaatimusten mukaisesti. Kirjeessä tuotiin selvästi esiin, että luettelo ei ole tyhjentävä ja että tarpeen mukaan esiin voidaan ottaa myös muita seikkoja ja näyttöä. On myös huomattava, että Kiinan viranomaiset eivät kiistäneet tämän kirjeen sisältöä ennen tarkastuskäyntiä, vaikka ne kieltäytyvätikin keskustelemasta joistakin seikoista, joita ei nimenomaisesti mainittu kirjeessä, kuten Kiinan suurimpia pankkeja koskevista tiedoista, Kiinan kommunistipuolueen osallistumisesta tiettyjen pankkien hallintoon tai joidenkin pankkien pääsystä valtion valuuttavarantohallinnon valuuttavarantoihin, sillä perusteella, että ne eivät olleet valmiita vastaamaan näitä seikkoja koskeviin kysymyksiin.
(119)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei ollut joustava tarkastuskäynnin aikana ja ”asetti ehdottoman määräajan kaikkien muutospyyntöjen osalta, joita Kiinan viranomaiset esittivät”. Saman suuntaisesti viranomaiset väittivät, että komissio ei hyväksynyt mitään viranomaisten ehdottamia ”käyttökelpoisia” ratkaisuja, jotka koskivat tarkastuksia kansallisessa tilastotoimistossa (NBS), ja kieltäytyi pidentämästä tarkastuskäyntiä maanantaihin, 22 päivään huhtikuuta 2013, NBS:n tarkastamista varten. Lisäksi Kiinan viranomaisten mukaan komission virkamiehet aloittivat tarkastukset myöhässä lähes joka työpäivä myöhäisen saapumisensa vuoksi.
(120)
Edellä esitetyistä väitteistä komissio korostaa, että sen virkamiehet osoittivat täysimääräistä ja ehdotonta joustavuutta tarkastuskäynnillä. Komission virkamiehet tarjoutuivat useaan otteeseen tarkastamaan poikkeuksellisesti normaalien työaikojen ulkopuolella asiakirjoja ja näyttöä, jotka Kiinan viranomaiset antoivat vasta huomattavasti sen jälkeen, kun tietty aihe oli käsitelty loppuun. Näin tapahtui monia kertoja, vaikka se tarkoittikin sitä, että muita tarkastuskäyntikohteita oli siirrettävä erittäin myöhäiseen ajankohtaan ja/tai oli palattava paikkoihin, joissa komission virkamiehet olivat jo olleet ja joissa asiakirjojen tarkastamiseen oli jo ollut mahdollisuus. Kiinan viranomaiset eivät kuitenkaan valitettavasti suostuneet näihin tarjouksiin kyseisissä tapauksissa, mikä viittaisi voimakkaasti siihen, että komission pyytämien asiakirjojen toimittamatta jättäminen normaalin työajan aikana ei johtunut aikarajoitteista tai komission haluttomuudesta niiden tarkastamiseen. Tarkastuskäyntien aloittamisen myöhäisestä ajankohdasta komissio toteaa, että sen virkamiehet olivat ajoissa paikalla joka päivä, mutta viiveitä aiheuttivat valitettavasti Kiinan viranomaisten vaatimat päivittäiset rekisteröitymismenettelyt tarkastuskohteisiin pääsemiseksi tai yksinkertaisesti se, että Kiinan viranomaisten edustajat eivät olleet paikalla, kun komission virkamiehet saapuivat tarkastuskohteisiin, minkä vuoksi heidän oli odotettava pitkään ennen aloittamista. Komissio huomauttaa myös, että tarkastuskäynnit kestivät joka päivä paljon yli normaalin työajan ja että Kiinan viranomaiset itse peruuttivat ensimmäisen päivän iltapäivän tarkastuksen, kun teknologiaministeriön edustajat päättivät olla osallistumatta tarkastukseen (ks. 122 kappale). Jos Kiinan viranomaiset olisivat hyväksyneet kaikki komission virkamiesten toistuvat tarjoukset tarkastaa asiakirjoja työaikojen ulkopuolella, käynnit olisivat kestäneet pidempään, ja näin ei tapahtunut, koska Kiinan viranomaiset eivät toimineet täysimääräisesti yhteistyössä.
(121)
Kiinan viranomaiset vastustivat vielä komission käytäntöä olla hyväksymättä uusia asiakirjoja ja näyttöä, jotka vaativat tarkastamista sen tarkastuskäynnin päätyttyä, johon ne kuuluvat. Tältä osin on selvennettävä, että ei ole eikä koskaan ollutkaan komission tarkoituksena olla ottamatta huomioon näin toimitettuja tietoja suoralta kädeltä. Komissio otti huomioon kaikki sille toimitetut tiedot, analysoi niiden laadun (esim. otetta tarkastetusta tilinpäätöksestä kohdellaan eri tavalla kuin pelkkää Excel-taulukkoa tai Word-asiakirjaa, jossa lukujen tukena ei ole mitään virallista lähdettä) ja antoi niille asianmukaisen painoarvon ottaen huomioon, että näitä tietoja oli mahdoton tarkastaa tarkastuskäynnin aikana.
(122)
Niiden kuuden asiakirjan (25) osalta, jotka Kiinan viranomaiset toimittivat tutkimuksen aikana ja joiden sisällöstä viranomaiset kieltäytyivät keskustelemasta tarkastuskäynnin aikana, komissiolla ei Kiinan viranomaisten mukaan ollut mitään perusteita soveltaa käytettävissä olevia tietoja perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei auttanut Kiinan viranomaisia ymmärtämään vaatimusta näiden asiakirjojen toimittamisesta eikä osoittanut, että kaikki kyseiset asiakirjat olivat merkityksellisiä, siitä huolimatta, että Kiinan viranomaiset ”olivat erikseen kehottaneet komissiota ennen tarkastuskäynnin alkua auttamaan Kiinan viranomaisia ymmärtämään vaatimus näiden asiakirjojen toimittamisesta ja osoittamaan, että kaikki kyseiset asiakirjat olivat merkityksellisiä”. Ensinnäkin on huomattava, että kaikki asiakirjat liittyvät suoraan kyseiseen tuotannonalaan (26), minkä vuoksi niiden sisällyttäminen tarkastuksen piiriin oli erittäin merkityksellistä.
Toiseksi Kiinan viranomaisten 11 päivänä huhtikuuta 2013 komissiolle osoittamassa kirjeessä käytetty sanamuoto oli erilainen kuin sen 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessä. Kiinan viranomaiset totesivat 11 päivänä huhtikuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että kyseisten asiakirjojen ”tarkastus keskeytetään, ellei komissio voi vakuuttavasti osoittaa, missä määrin näitä asiakirjoja pidetään merkityksellisinä tässä tutkimuksessa, erityisesti väitettyjen tukien osalta”. Koska kaikki nämä asiakirjat koskevat suoraan asianomaista tuotannonalaa ja jopa erityisiä tukijärjestelmiä, kuten etuuskohtelun mukaisia laina- tai verojärjestelyjä, kuten niiden nimestä käy selvästi ilmi, komissio ei ymmärtänyt, mitä muuta voitaisiin todeta, jotta niiden merkityksellisyys voitaisiin osoittaa selvemmin. Komissio oli yllättynyt siitä, että näiden asiakirjojen merkityksellisyys ei vaikuttanut olevan ongelma Kiinan viranomaisille siinä vaiheessa kun ne toimitettiin, vaan vasta sitten, kun komissio pyysi selityksiä.
(123)
Komissio totesi 23 päivänä toukokuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että se ei pystynyt tarkastamaan suurinta osaa toimitetuista tiedoista alkuperäisten asiakirjojen perusteella eikä ristiintarkistamaan niitä lähdetietojen kanssa, joita käytettiin Kiinan viranomaisille suunnattujen vastausten laatimiseen Kiinan rahoitusmarkkinoita ja -laitoksia koskevien tietojen osalta. Kiinan viranomaiset esittivät vastalauseen, koska ”erittäin yleisluonteisen ja epätäsmällisen esitystavan vuoksi” komissio ei ollut antanut Kiinan viranomaisille mahdollisuutta esittää merkityksellisiä huomautuksia eikä näin harjoittaa puolustautumisoikeuksiaan asianmukaisesti. Väite ei vastaa tosiasioita. Komissio esitti kyselylomakkeessa erittäin täsmällisiä kysymyksiä ja monien tutkintaviranomaisten tavanomaisen käytännön mukaisesti se pyrki tarkastamaan Kiinan viranomaisten vastaukset tarkastuskäynnin aikana.
(124)
Vastauksessaan kyselylomakkeeseen Kiinan viranomaiset totesivat, että ”kyseiselle tuotannonalalle myönnettyjen lainojen osuus kaikista myönnetyistä lainoista on erittäin pieni. Jotkin pankit ovat esimerkiksi kuvanneet kyselylomakkeen lisäyksissä, että tuotannonalalle myönnettyjen lainojen osuus oli alle 1 prosentti kaikista lainoista”. Tarkastuskäynnin aikana Kiinan viranomaiset eivät pystyneet esittämään mitään näyttöä tämän tueksi ja pyysivät komissiota vain kääntymään pankkien puoleen.
(125)
Komissio pyysi myös tilastotietoja kyseiselle tuotannonalalle myönnetyistä lainoista. Kiinan viranomaiset väittivät, etteivät ne pidä tällaisia rekistereitä. Kun komissio kysyi, olivatko Kiinan viranomaiset pyrkineet keräämään tällaisia tilastoja, ja pyysi tätä tietoa pankeilta, Kiinan pankkisääntelyviranomaisen CBRC:n virkailija, joka oli läsnä tarkastuksessa, vastasi, ettei hänellä ole tästä tietoa, koska CBRC:n toinen osasto on vastuussa tilastoista. Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet mitään kyselylomakkeessa ja puutteita koskevassa prosessissa toistuvasti pyydettyjä tilastotietoja. Komissio ilmoitti vielä tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä, että tätä aihetta tullaan käsittelemään.
(126)
Pankeilta komissio kysyi tarkastuskäynnillä riski- ja luottokelpoisuusarvioinnista, yleisestä toimintatilanteesta, hallintotilanteesta, luottotasosta, rahoituksen käytöstä, takaisinmaksukyvystä, vakuuskäytännöistä ja yhteistyöstä pankkien ja luotonottajien välillä, koska Kiinan viranomaiset esittivät näitä aiheita koskevia väitteitä kyselylomakevastauksessaan. Siitä huolimatta, että nämä aiheet otettiin esiin tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä, Kiinan viranomaiset eivät pystyneet esittämään mitään näyttöä omien väitteidensä tueksi ja kehottivat komissiota kääntymään pankkien puoleen.
(127)
Vastauksessaan puutteita koskevan kirjeeseen Kiinan viranomaiset toimittivat joitakin tietoja valtion omistusosuudesta joissakin pankeissa. On huomattava, että alunperin Kiinan viranomaisten kyselylomakevastauksessa todettiin, että niillä ei ole tällaisia tietoja, ja että ne toimittivat nämä tiedot vasta kun komissio toi esiin, että liikepankkeja koskevan lain 24 §:ssä itse asiassa edellytetään pankkien ilmoittavan nämä tiedot CBRC:lle. Kun komissio kysyi tarkastuskäynnillä näiden tietojen lähdettä, läsnä ollut CBRC:n virkailija totesi, ettei hänellä ole tästä tietoa, koska CBRC:n toinen osasto on vastuussa näiden tietojen keruusta. Valtio-omisteisten keskeisten rahoituslaitosten hallintoneuvostojen sisäisten sääntöjen (Interim Regulations on the Boards of Supervisors in Key State-owned Financial Institutions) (jotka EXIM Bank toimitti vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen) 2 §:n mukaan ”valtio-omisteisten rahoituslaitosten hallintoneuvoston hallinnollinen elin antaa suosituksen niistä valtio-omisteisista rahoituslaitoksista, joihin valtioneuvosto asettaa hallintoneuvoston”. Koska tässä säännöksessä viitataan valtio-omisteisten rahoituslaitosten hallintoneuvostojen hallinnolliseen elimeen, vaikuttaa siltä, että Kiinan viranomaiset ovat tietoisia omistamistaan rahoituslaitoksista. Komissio ei kuitenkaan pystynyt tarkastamaan näitä tietoja tai edes yksilöimään tietojen lähdettä Kiinan viranomaisten yhteistyöstä kieltäytymisen vuoksi. Julkisesti saatavilla olevien tietojen mukaan vaikuttaa siltä, että niiden pankkien lisäksi, jotka Kiinan viranomaiset ilmoittivat vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen (27), on myös muita valtion omistamia pankkeja (jotka myönsivät lainoja otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille).
(128)
Kiinan viranomaiset väittivät 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että komissio ei pyytänyt kyselylomakkeessa tai puutteita koskevassa kirjeessä ”tietoja tukevaa näyttöä tai tietolähdettä” ja ”nyt yhtäkkiä valittaa tietoja tukeva näytön tai tietolähteen puutteesta”. Asian selventämiseksi on todettava, että komissio muiden tutkintaviranomaisten tavoin tarkastaa menettelyn kaikkien osapuolten toimittamat tiedot, ja Kiinan viranomaiset olivat tietoisia tästä, koska komissio totesi jo kyselylomakkeessa ja sen saatekirjeessä, että vastaukset voivat olla tarkastuksen kohteena. Lisäksi tämä aihe sisältyi tarkastuskäyntiä edeltävään komission kirjeeseen (28) yhtenä niistä aiheista, jotka katetaan tarkastuskäynnin aikana. Sen vuoksi se, että komissio pyytää Kiinan viranomaisilta näyttöä esittämiensä väitteiden tueksi, ei taatusti tullut yllätyksenä Kiinan viranomaisille, vaan kyseessä on vakiomenettely, jota komissio noudattaa kaikissa tapauksissa.
(129)
Kun komissio tarkastuskäynnillä pyysi Kiinan viranomaisia toimittamaan luettelon Kiinan 10 suurimmasta pankista ja niiden markkinaosuudesta, CBRC vastasi, että se voi toimittaa nämä tiedot mutta voi vastata kysymykseen vasta kun se on toimitettu kirjallisesti. Komissio selitti, että tarkastuskäynnillä suullisesti esitetyt kysymykset ovat yhtä päteviä kuin kirjallisesti toimitetut kysymykset, ja toi esiin, että Kiinan viranomaiset eivät olleet pyytäneet muita suullisia kysymyksiä toimitettavaksi kirjallisessa muodossa ennen vastaamistaan niihin. Tästä huolimatta Kiinan viranomaiset eivät edelleenkään toimittaneet tietoja.
(130)
Komissio pyysi kyselylomakkeessa asiakirjoja, joiden perusteella CBRC oli perustettu ja joissa sen toimeksianto määriteltiin. Kiinan viranomaiset toimittivat Kiinan kansantasavallan kansankongressin asiakirjan, jossa todettiin vain, että CBRC perustetaan. Kun komissio pyysi muita mahdollisia asiakirjoja, joissa täsmennettäisiin CBRC:n toimeksianto ja tarkoitus, läsnä ollut CBRC:n virkailija totesi, että CBRC:tä koskevia lakeja on monia muitakin ja että jos komissio olisi halunnut nämä asiakirjat, sen olisi pitänyt pyytää niitä ennen tarkastuskäyntiä. On huomattava, että kyselylomakkeessa komissio pyysi Kiinan viranomaisia ”toimittamaan asiakirjat, jotka ovat tämän viranomaisen perustamisen perustana ja joissa sen toimeksianto määritellään”, eli komissio oli pyytänyt näitä asiakirjoja ennen tarkastuskäyntiä.
(131)
Kun komissio pyysi tilastoja ja raportteja pankeilta, jotka myönsivät lainoja otokseen valituille viejille tutkimusajanjaksolla, se viittasi Kiinan pankkisektorin sääntelyä ja valvontaa koskevan lain 33 §:ään (29), jonka mukaan CBRC kerää tällaisia tietoja. Läsnä ollut CBRC:n virkailija totesi, että hänen täytyy pyytää ensin lupa oikeudelliselta osastolta, muttei toimittanut asiasta mitään tietoja tarkastuskäynnin päättymiseen mennessä. On jälleen huomautettava, että komissio pyysi näitä tietoja kyselylomakkeessa ja puutteita koskevassa kirjeessä ja että se oli ilmoittanut tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä, että tilastoja käsitellään tarkastuskäynnillä.
(132)
Kiinan viranomaiset väittivät, että valituksessa esitetyt väitteet siitä, että Kiinan pankit ovat julkisia elimiä, perustuvat valtion osakkeenomistajuutta koskeviin olettamuksiin, jotka puolestaan perustuivat ”laittomiin” päätelmiin päällystettyä hienopaperia koskevassa asiassa. Tässä on kyse valitukseen sisältyvien tietojen virheellisestä tulkinnasta. Valituksen tekijä viittasi valituksessa valtion omistajuuden lisäksi mm. pankkien poliittisten ohjeiden mukaisesti myöntämiin lainoihin ja valtion virastoihin, jotka ohjeistavat rahoituslaitoksia lisäämään luotonantoaan yrityksille (mukaan luettuna aurinkosähköala) uuden teknologian ja tuotteiden edistämiseksi. Päällystettyä hienopaperia koskevassa asiassa tehdyt päätelmät, jotka koskivat kiinalaisten pankkien julkisen elimen asemaa, perustuivat muihinkin tekijöihin kuin pelkkään omistajuuteen (esim. valtion puuttuminen pankkien toimintaan ja pankkien ohjeistaminen suuntaamaan etuuskohtelun mukaista lainanantoa paperiteollisuudelle valtion suunnitelmien kautta) ja ovat täysin EU:n ja WTO:n lainsäädännön mukaisia. Lisäksi valtio-omisteisten pankkien asemaa julkisena elimenä koskevat päätelmät vahvistettiin myös orgaanisella aineella pinnoitettujen terästuotteiden tapauksessa.
(133)
Kiinan viranomaiset väittivät edelleen, että ei ole käytännössä mahdollista toimittaa tietoa Kiinan 3 800 pankista ja rahoituslaitoksesta ja että CBRC ei missään tapauksessa pidä rekistereitä valtion omistusosuudesta pankeissa. Komissio ei ymmärrä, miksi Kiinan viranomaiset viittaavat jatkuvasti kaikkiin Kiinan pankkeihin valtion omistajuuden yhteydessä, kun tiedot oli nimenomaisesti pyydetty vain niistä pankeista, joissa ”Kiinan valtio on suoraan tai välillisesti osakkeenomistajana” (30). Kuten 127 kappaleessa selitettiin, Kiinan viranomaisten väite, jonka mukaan CBRC (tai muukaan viranomainen) ei pidä rekisteriä valtion omistusosuudesta pankeissa, vaikuttaa olevan ristiriidassa useiden Kiinan lainsäädännön säännösten kanssa.
(134)
Kiinan viranomaiset toistivat 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään väitteen, jonka mukaan niillä ei ole valtuuksia vaatia ”riippumattomia pankkeja” toimittamaan luottamuksellisia tietoja, ja viittasivat kirjeeseen, joka oli väitetysti lähetetty pankeille tästä aiheesta. On totta, että Kiinan viranomaiset näyttivät tarkastuskäynnin aikana pankeille suunnatun kirjeen alkuperäiskappaleen, mutta kun komissio pyysi Kiinan viranomaisia toimittamaan näyttöä siitä, mille pankeille ja rahoituslaitoksille kirje lähetettiin, Kiinan viranomaiset eivät pystyneet antamaan tällaista näyttöä. Kiinan viranomaiset myös väittivät, että jotkin puutteita koskevan kirjeen liitteessä 7 esitetyt laitokset eivät olleet pankkeja. Tältä osin komissio toteaa, että nämä laitokset olivat otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien ilmoituksen mukaan laitoksia, jotka olivat myöntäneet niille lainoja.
(135)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio ei käsitellyt lainkaan Kiinan keskuspankin yleiskirjeitä YinFa [2003] ja [2004] kyselylomakkeessa tai puutteita koskevassa kirjeessä. On huomattava, että komissio sisällytti tarkastuskäyntiä edeltävään kirjeeseen ”Kiinan keskuspankin säännökset/yleiskirjeet/sisäiset asiakirjat, jotka koskevat korkoprosenttien sääntelyä Kiinassa” niihin aiheisiin, joita tarkastuskäynnillä käsitellään. On ilmiselvää, että molemmat mainitut yleiskirjeet kuuluvat näihin. Vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen Kiinan viranomaiset viittasivat Kiinan keskuspankin verkkosivulla olevaan artikkeliin, jossa mainittiin toinen yleiskirjeistä. Kiinan viranomaiset eivät kuitenkaan toimittaneet mitään keskuspankin yleiskirjeitä ja toimittivat keskuspankin verkkosivulta vain tietoja, jotka olivat lainoja ja talletuksia kokevien korkoprosenttien sääntelyn osalta puutteellisia verrattuna yleiskirjeisiin YinFa [2003] ja [2004], jotka molemmat ovat saatavilla verkossa. On myös huomattava, että Kiinan viranomaiset eivät kieltäytyneet toimittamasta näitä asiakirjoja sillä perusteella, että ne eivät olleet valmistautuneet tällaiseen kysymykseen, vaan pikemminkin siksi, että ne väittivät yleiskirjeiden olevan luottamuksellisia. On huomautettava, että Kiinan viranomaisten väitteet Kiinan keskuspankin yleiskirjeiden luottamuksellisuudesta eivät ole johdonmukaisia sen oman käytännön kanssa tässä menettelyssä. Huomautuksissaan lopullisiin päätelmiin Kiinan viranomaiset toimittivat täydellisen version toisesta Kiinan keskuspankin yleiskirjeestä tukemaan väitettään, jonka mukaan valtio-omisteisten liikepankkien myöntämät erityislainat kumottiin, eikä muualla esiin otettu luottamuksellisuus vaikuttanut tässä olevan este. Komissio otti huomioon Kiinan keskuspankin verkkosivuilla olevat otteet näistä yleiskirjeistä, eikä jättänyt huomiotta niiden sisältöä. Jotta asiasta olisi saatu täydelliset tiedot, tarvittiin myös näiden kahden yleiskirjeen sisältämät tiedot, jotka täydensivät Kiinan viranomaisten toimittamia tietoja.
3.3. Yksilöllinen tarkastelu
(136)
Kuusi yhteistyössä toiminutta vientiä harjoittavaa tuottajaa toimitti perusasetuksen 27 artiklan 3 kohdan mukaisen yksilöllistä tarkastelua koskevan pyynnön: CNPV Dongying Solar Power Co. Ltd., Jiangsu Runda PV Co., Ltd., Kinve Solar Power Co., Ltd (Maanshan), Phono Solar Technology Co. Ltd., Shandong Linuo Photovoltaic Hi-Tech Co. Ltd. ja Shandong Linuo Solar Power Holdings Co. Ltd. Näille yrityksille ei ollut mahdollista myöntää yksilöllistä tarkastelua, koska väitettyjen tukijärjestelmien suuren määrän ja tutkimuksen aikaa vievän luonteen vuoksi yksilöllinen tarkastelu olisi kohtuuttoman raskas ja voisi estää tutkimuksen loppuun saattamisen kohtuullisessa ajassa.
3.4. Erityiset järjestelmät
(137)
Komissio pyrki hankkimaan valitukseen sisältyvien tietojen perusteella tietoja seuraavista järjestelmistä, joiden puitteissa viranomaisten väitettiin myöntäneen tukea:
i)
Etuuskohtelun mukaiset lainajärjestelyt, muu rahoitus, takuut ja vakuudet
-
Etuuskohtelun mukaiset lainajärjestelyt
-
Tarjotut luottolimiitit
-
Vientiluottojen tukiohjelmat
-
Vientitakuut ja -vakuudet vihreän teknologian alalla
-
Etuudet, jotka tarjotaan sallimalla markkinoille pääsy offshore-alan holdingyhtiöille ja maksamalla lainat takaisin valtion toimesta
ii)
Avustusohjelmat
-
Vientituotteiden tutkimus- ja kehittämisrahasto
-
Tuet Famous Brands- ja China World Top Brands -ohjelman kehittämistä varten
-
Varat Guangdong-maakunnan teollisuuden laajentamista varten
-
Golden Sun -demonstrointiohjelma
iii)
Välittömiä veroja koskevat vapautus- ja helpotusohjelmat
-
Kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelma ulkomaisrahoitteisille yrityksille, jäljempänä ”FIE-yritykset”
-
Tuloverovapautus vientiin suuntautuneille FIE-yrityksille
-
Tuloverotuet FIE-yrityksille sijainnin perusteella
-
Verohelpotukset FIE-yrityksille Kiinassa valmistettujen laitteiden ostosta
-
Tutkimus- ja kehitysmenojen (T&K) verovähennykset FIE-yrityksille
-
Veronpalautukset FIE-yritysten voittojen jälleeninvestoinneista vientiin suuntautuneisiin yrityksiin
-
Etuuskohtelun mukaista verotusta koskevat ohjelmat FIE-yrityksille, jotka on tunnustettu uuden tai huipputeknologian alan yrityksiksi
-
Verovähennykset huipputeknologia- tai uuden teknologian yrityksille, jotka osallistuvat nimettyihin hankkeisiin
-
Maan koillisosassa sijaitseviin yrityksiin kohdistuva etuuskohteluun perustuva tuloverotus
-
Guandong-provinssin vero-ohjelmat
iv)
Välillisiä veroja ja tuontitariffeja koskevat ohjelmat
-
Vapautukset alv:sta ja tuontitariffeista maahantuotujen laitteiden käyttöä varten
-
Alv-hyvitykset Kiinassa valmistettuja laitteita ostaville FIE-yrityksille
-
Käyttöpääoman ostoista annettavat alv- ja tariffivapautukset Foreign Trade Development Fund -ohjelman nojalla
v)
Valtion tarjoamat tavarat ja palvelut riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
-
Valtion tarjoama monikiteinen pii riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
-
Valtion tarjoamat alumiinimuotit riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
-
Valtion tarjoama lasi riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
-
Valtion tarjoama sähkö
-
Valtion tarjoama maa ja maankäyttöoikeudet riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
3.4.1. Etuuskohtelun mukaiset lainajärjestelyt, muu rahoitus, takuut ja vakuudet
a) Yhteistyön puuttuminen ja käytettävissä olevien tietojen käyttö
- Kiinan rahoitusmarkkinat ja -laitokset
(138)
Komissio pyysi Kiinan viranomaisilta tietoa sekä koko teollisuuden että tämän menettelyn kohteena olevan toimialan saamien lainojen osuuksista jaoteltuina seuraavien mukaan: pankit, joissa Kiinan viranomaiset ovat suurin tai ainoa osakkeenomistaja, pankit, joissa Kiinan viranomaisilla on omistusosuus mutta joissa se ei ole suurin omistaja, pankit, joissa Kiinan viranomaisilla ei ole osakeomistusta, sekä pankit, jotka ovat ulkomaalaisomistuksessa. Kiinan viranomaiset vastasivat, etteivät ne pidä kirjaa valtio-omisteisten pankkien myöntämien lainojen summista ja prosenttiosuuksista eikä aurinkosähköalalle myönnetyistä lainoista. Kiinan viranomaiset eivät ehdottaneet vaihtoehtoisia lähteitä näiden tietojen hankkimiseen.
(139)
Komissio liitti alkuperäiseen tukien vastaiseen kyselylomakkeeseen erityisesti pankeille/rahoituslaitoksille tarkoitetun kyselylomakkeen (lisäys A) ja pyysi Kiinan viranomaisia toimittamaan sen sellaisille pankeille/rahoituslaitoksille, jotka myöntävät lainoja kyseiselle tuotannonalalle. Lisäyksen A tarkoituksena oli tarkastaa valituksessa esitetyt väitteet, joiden mukaan kiinalaiset valtion omistamat pankit ovat julkisia elimiä. Komissio pyysi tietoja mm. valtion valvonnan rakenteesta näissä kiinalaisissa pankeissa sekä valtion politiikan tai etujen harjoittamisesta aurinkoenergian alalla (esim. hallitus ja yhtiökokous, osakkaiden/johtajien kokousten pöytäkirjat, osakkaiden/johtajien kansalaisuudet, lainanantopolitiikka ja riskinarviointi yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille myönnettyjen lainojen osalta). Kyselylomakevastauksessa Kiinan viranomaiset toimittivat vastauksen lisäykseen A vain viiden pankin osalta (China Development Bank (CDB), EXIM Bank, Bank of Shanghai, Bank of China (31) ja Huaxia Bank). Komissio toisti puutteita koskevassa kirjeessään alkuperäisen tietopyynnön. Helpottaakseen Kiinan viranomaisten yhteistyössä toimimista komissio toimitti luettelon pankeista/rahoituslaitoksista, jotka olivat antaneet luottoja otokseen valituille yrityksille, ja pyysi jälleen Kiinan viranomaisia toimittamaan lisäyksen A näille laitoksille. Puutteita koskevaan kirjeeseen saadussa vastauksessa ei toimitettu uusia vastauksia lisäykseen A.
(140)
Komissio pyysi tietoja myös valtion omistuksesta pankeissa ja rahoituslaitoksissa. Kyselylomakevastauksessaan Kiinan viranomaiset totesivat, että ne eivät pidä kirjaa omistusosuuksista, eivätkä tehneet mitään ehdotuksia siitä, miten nämä tiedot voitaisiin hankkia. Kun komissio toi esiin puutteita koskevassa kirjeessään, että näiden tietojen sisällyttäminen on pakollista pankkien yhtiöjärjestykseen, jotka ovat Kiinan viranomaisten saatavilla osakkeenomistajan ominaisuudessa, Kiinan viranomaiset toimittivat osakkeenomistusta koskevat tiedot 16 pankista. Lukuun ottamatta viittä pankkia, joista Kiinan viranomaiset viittasivat vuosikertomuksiin tietojen lähteenä, ne eivät kuitenkaan toimittaneet mitään tietoja tukevaa näyttöä eivätkä paljastaneet, mikä niiden tietolähde oli. Muiden asianomaiselle tuotannonalalle lainoja myöntäneiden pankkien osalta Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet mitään tietoja osakkeenomistajuudestaan. Komissio ei näin ollen kyennyt tarkastamaan niiden tietojen tarkkuutta ja paikkansapitävyyttä, jotka koskivat valtion omistajuutta pankeissa ja muissa rahoituslaitoksissa.
(141)
Kiinan viranomaiset väittivät, että otokseen valittuihin vientiä harjoittaviin tuottajiin sovellettu BB-luokitus (lainojen viitearvoa varten) on ”erittäin epäsuotuisa” ja että komissio ei tapauksen tosiseikkojen valossa selittänyt, miten se päätteli, että tämä on tarkin tai kohtuullisin päätelmä. Kiinan viranomaiset väittivät vielä, että menetelmä vastasi ”lainvastaista epäedullista päätelmää”. Vaikka tämä väite esitettiin yhdessä aikaisemmassa tapauksessa (päällystetty hienopaperi) ja ennen kuin otokseen valittujen vientiä harjoittaviin tuottajiin sovellettua luokitusta koskevat tiedot oli ilmoitettu tässä menettelyssä, on huomattava, että komissio ei soveltanut ”käytettävissä olevia epäedullisia tietoja” tässä tapauksessa tai missään muussakaan tapauksessa, joihin Kiinan viranomaiset viittasivat kannanotossaan. Komissio on vain tehnyt asianmukaisia päätelmiä asiakirjoissa olevista tosiseikoista, joiden mukaan asianmukaista luottoriskien arviointia ei tehty (ks. 175-178 kappale). On huomattava, että tutkimusajanjaksolla Kiinan aurinkosähköteollisuus oli erittäin tappiollista, ja oli selvää, että sen taloudellinen tilanne oli erittäin vaikea. Useat otokseen valittujen yritysten toimittamat luottoriskien arvioinnit osoittavat, että BB-luokitus koko tutkimusajanjaksolle ei ollut kohtuuton. Jotkin luottoriskien arvioinnit osoittavat selvästi, että useat yritysryhmät olivat itse asiassa enemmän tai vähemmän maksukyvyttömiä.
- Pankkeihin tehdyt tarkastuskäynnit
(142)
Tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessään komissio suunnitteli tarkastuskäyntiä pankkeihin, jotka vastasivat kyselylomakkeen lisäykseen A ja jotka antoivat suuren osan luotoista otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille (China Development Bank, Export-Import Bank of China, Bank of Shanghai ja Huaxia Bank), ja toimitti yksityiskohtaisen luettelon aiheista, joita tarkastuskäynnillä käsiteltäisiin. Kiinan viranomaisille tarkoitetussa alkuperäisessä kyselylomakkeessa komissio oli jo tuonut selvästi esiin, että kyselylomakevastauksissa annetut tiedot saatetaan tarkastaa paikan päällä tehtävällä tarkastuskäynnillä. Tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessään komissio totesi myös, että Kiinan viranomaisia pyydetään asettamaan saataville kaikki asiaa tukevat asiakirjat, joita käytettiin vastauksen laatimiseen, mukaan luettuna alkuperäiset lähdeasiakirjat ja -sovellukset. Kaksi muuta suurta pankkia, jotka myönsivät etuuskohtelun mukaista rahoitusta otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille, eivät toimittaneet pyydettyjä tietoja lainkaan (Agricultural Bank of China) tai tiedot toimitettiin niiden puolesta niin, ettei niitä ollut mahdollista tarkastaa (Bank of China).
- Bank of Shanghai
(143)
Komissio ilmoitti 25 päivänä maaliskuuta 2013 päivätyssä tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessään Kiinan viranomaisille aikeestaan tarkastaa Bank of Shanghai -pankki ja tarjoutui lykkäämään tarkastuskäynnin 22 päivään huhtikuuta 2013 (32), jos se olisi helpompaa Kiinan viranomaisten kannalta. Alkuperäisessä vastauksessaan tarkastuskäyntiä edeltävään kirjeeseen (päivätty 5 päivänä huhtikuuta) Kiinan viranomaiset eivät vahvistaneet, toteutuisiko tarkastuskäynti Bank of Shanghai -pankkiin, mutta tiedustelivat, voisiko komissio tarkastaa Bank of Shanghai -pankin muussa kohteessa kuin muut tarkastuskäynnit (Shanghaissa Beijingin sijaan). Tarkastuskäynnin sujuvoittamiseksi komissio suostui tähän poikkeuksellisesti; se kuitenkin kehotti Kiinan viranomaisia vahvistamaan Shanghaissa suoritettavan tarkastuksen 9 päivään huhtikuuta mennessä (eli kolme työpäivää ennen tarkastusten aloittamista Beijingissä), jotta tarkastusryhmä pystyisi toteuttamaan tällaiseen muutokseen liittyvät käytännön järjestelyt). Kiinan viranomaiset vahvistivat vasta 11 päivänä huhtikuuta (yhden työpäivän ennen tarkastuskäynnin alkua), että Bank of Shanghai -pankin tarkastus voidaan suorittaa 23 tai 24 päivänä huhtikuuta 2013. Samana päivänä komissio ilmoitti Kiinan viranomaisille, että näin myöhäisen vahvistuksen vuoksi aikatauluun ei ollut mahdollista tehdä muutoksia. Kiinan viranomaisten ehdottamat päivämäärät (23 tai 24 päivä huhtikuuta) eivät myöskään osuneet kaudelle, jona tarkastuskäynnin suorittamisesta oli sovittu Kiinan viranomaisten ja komission kesken, eikä edes komission tarjoaman lykkäyksen piiriin. Tämän vuoksi komissio ei voinut tarkastaa Bank of Shanghai -pankin lisäykseen A antamaa vastausta eikä tietoja, jotka koskivat tämän pankin otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille myöntämiä luottoja. Tämän vuoksi komissio ilmoitti 23 päivänä toukokuuta 2013 päivätyssä kirjeessään Kiinan viranomaisille, että se harkitsee asetuksen (EY) N:o 597/2009 28 artiklan soveltamista Bank of Shanghai -pankin toimittamiin tarkastamattomiin tietoihin.
(144)
Kiinan viranomaiset väittivät 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että Bank of Shanghai -pankin tarkastusta ei tehty komission joustamattomuuden takia ja että komissio ei ehdottanut mitään vaihtoehtoisia päivämääriä tarkastuskäynnille vaan ”yksinkertaisesti kieltäytyi tarkastamasta Bank of Shanghai -pankkia”. Nämä väitteet ovat virheellisiä. Komissio ilmoitti selvästi tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessään, että alunperin pankkien tarkastusta ehdotettiin 17 ja 18 päivänä huhtikuuta 2013 ja mahdollisesti myös 22 päivänä huhtikuuta, ja Kiinan viranomaisille jätettiin mahdollisuus ehdottaa sopivia käyntiaikoja pankkeihin koko tarkastuskäynnin keston ajan (eli täysi työviikko plus lisäpäivä). Tästä huolimatta Kiinan viranomaiset ehdottivat Bank of Shanghai -pankin tarkastusta tämän ajankohdan ulkopuolella ja tekivät näin vain yhtä työpäivää ennen tarkastuskäynnin alkua. Komission mukaan tarjottu joustavuus oli enemmän kuin riittävää, ja Bank of Shanghai -pankin tarkastusta varten tarjottiin yhteensä kuutta vaihtoehtoista päivää, toisin kuin Kiinan viranomaiset väittivät.
- Hua Xia Bank
(145)
Komissio selitti Kiinan viranomaisille 23 päivänä toukokuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että se ei pystynyt tarkastamaan Huaxia Bank -pankin, jäljempänä ”Huaxia”, lisäykseen A antaman vastauksen tiettyjä osia, jotka koskivat omistajuusrakennetta, otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien luottokelpoisuusarviointia ja eri tuotannonaloilta ja etenkin asianomaiselta tuotannonalalta veloitettuja riskiprieemioita.
(146)
Kiinan viranomaiset väittivät 3 päivänä kesäkuuta 2013 antamassan vastauksessa, että Huaxia selitti omistajuusrakenteensa ja toimitti komissiolle lisätietoja ja -selvityksiä osakkeenomistajistaan ja siitä, että asiakkaiden luottokelpoisuusarviointiin sovelletaan pankkisalaisuuslakeja ja pankin ja sen asiakkaiden välisiä sopimuksia.
(147)
Omistajuusrakenteen osalta on huomattava, että vastauksessaan lisäykseen A Huaxia väitti, että se on osakeyhtiö, jossa ”valtiolla ei ole osakkuutta”, eikä antanut mitään tietoja valtion omistajuudesta, vaikka komissio tätä nimenomaisesti pyysi lisäyksessä A. Komissio toi esiin, että tämä on ristiriidassa Kiinan viranomaisten toimittamien muiden tietojen kanssa ja että Huaxia myönsi, että jotkin sen osakkeista ovat valtion omistuksessa ja toimitti kiinankielisen asiakirjan, jossa oli joitakin tietoja tästä. Huaxian toimittamista tiedoista ei edelleenkään käy selvästi ilmi, minkä osuuden pankista valtio omistaa.
(148)
Luottokelpoisuusarvioinnin osalta komissio huomauttaa, että pankki pystyi toimittamaan tällaisen asiakirjan yhden yrityksen osalta (suojattuaan yrityksen identiteetin asiakirjaa muuttamalla), vaikka se muiden pyydettyjen asiakirjojen osalta väitti, että niihin sovelletaan salassapitolakeja ja pankin ja asiakkaiden välisiä sopimuksia. Tällaista erilaista kohtelua on vaikea ymmärtää.
- Export Import Bank of China
(149)
Komissio ilmoitti Kiinan viranomaisille 23 päivänä toukokuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että Export-Import Bank of China -pankin, jäljempänä ”EXIM”, vastaukset lisäykseen A ja puutteita koskevaan kirjeeseen olivat puutteelliset ja että EXIM ei toimittanut tiettyjä erikseen pyydettyjä asiakirjoja, kuten yhtiöjärjestys, valtioneuvoston antama Export-Import bank of China -pankin perustamisilmoitus ja huipputeknologiatuotteiden vientimyyjien luoton hallintoa koskevat pankin toimenpiteet. Yhtiöjärjestyksestä Kiinan viranomaiset väittivät 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että sisäisen politiikkansa vuoksi EXIM ei voinut toimittaa yhtiöjärjestystä (joka on sisäinen hallinnollinen asiakirja) mutta viittasi internetissä saatavilla olevaan versioon, johon olisi ollut mahdollisuus tutustua EXIMin antaman kannettavan tietokoneen kautta tarkastuskäynnin aikana. Komissio on ymmällään tästä selityksestä, jossa ei ole mitään järkeä. Jos asiakirja kerran oli saatavilla internetissä tarkastuskäynnin aikana, komissio ei näe mitään syytä, miksei sitä voitu toimittaa, kuten toistuvasti pyydettiin kyselylomakkeessa, puutteita koskevassa kirjeessä ja vielä tarkastuskäynnin aikana. Väite, jonka mukaan EXIM asetti tämän asiakirjan saataville kannettavan tietokoneen kautta tarkastuskäynnin aikana, on virheellinen. EXIM totesi, että komission olisi tutkittava asiakirjaa verkossa, mutta komission virkamies selitti, että heillä ei ole internet-yhteyttä tarkastustiloissa. Lisäksi EXIM ei edes antanut linkkiä yhtiöjärjestyksen verkkoversioon.
(150)
Muista kahdesta asiakirjasta EXIM totesi, että niitä ei voida toimittaa luottamuksellisuuden ja sisäisten sääntöjen vuoksi. EXIM itse totesi vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen, että EXIM-pankki muodostettiin ja toimii valtioneuvoston antaman Export-Import Bank of China -pankin perustamisilmoituksen ja Export-Import Bank of China -pankin yhtiöjärjestyksen mukaisesti. Sen vuoksi tätä pidettiin olennaisena asiakirjana, jotta voitiin tarkastaa valituksessa olevat väitteet, joiden mukaan EXIM on julkinen elin, mutta asiakirjaa ei toimitettu komissiolle. Tässä yhteydessä on huomautettava, että toinen poliittisin perustein toimiva pankki, CDB, toimitti samanlaisen perustamisasiakirjan ja myös useita muita valtioneuvoston ilmoituksia tässä tutkimuksessa. EXIM ei myöskään esittänyt minkäänlaista näyttöä luottamuksellisuutta koskevien väitteidensä tueksi. Lisäksi valtiot eivät voi yksinkertaisesti vedota sisäisiin sääntöihin välttääkseen SCM-sopimuksen ja perusasetuksen mukaisia velvoitteitaan (ks. 117 kappale). Sama koskee huipputeknologiatuotteiden vientimyyjien luoton hallintoa koskevia pankin toimenpiteitä, joiden EXIM myös väitti olevan luottamuksellisia muttei toimittanut mitään asiaa tukevaa näyttöä ja kieltäytyi jopa keskustelemasta tämän asiakirjan tarkoituksesta.
(151)
EXIM ei myöskään toimittanut toistuvasti pyydettyjä tietoja johtokunnan ja hallintoneuvoston kokoonpanosta ja antoi selitykseksi, että ”johtokunnan kokoonpano on muuttumassa” ja että komission kysymykset johtokunnan jäsenten kuulumisesta Kiinan kommunistipuolueeseen ovat ”tunkeilevia ja epäasianmukaisia tukien vastaisessa tutkimuksessa”. Se, että johtokunnan kokoonpano on muuttumassa, ei ole merkityksellistä tutkimuksen kannalta. Merkityksellistä on se, miten valtio on edustettuna EXIMin johtokunnassa, mutta Kiinan viranomaiset ja EXIM kieltäytyivät antamasta näitä tietoja. Komissio katsoo myös, että EXIMin (ja kaikkien tähän asiaan liityvien pankkien) ylemmän johdon jäsenyys Kiinan kommunistipuolueessa on keskeistä sen vahvistamiseksi, missä määrin valtio vaikuttaa pankkien johtoon. Kiinan kommunistipuolueen perustamisasiakirjan mukaan ”puolueen on pidettävä yllä ja kehitettävä talouden perusjärjestelmää, jossa julkisella omistuksella on määräävä asema ja talouden eri sektorit kehittyvät rinnakkain” (33), minkä vuoksi pidettiin tarpeellisena tarkastella Kiinan kommunistipuolueen vaikutusta EXIMiin tässä tutkimuksessa ja etenkin arvioida valtion pankkeihin kohdistaman valvonnan taso.
(152)
Eri tuoteluokkien vientitilastoista, joita pyydettiin jo kyselylomakkeessa ja joista EXIMin on lakisääteisesti ilmoitettava CRBC:lle, Kiinan viranomaiset väittivät 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että ne tarvitsevat enemmän aikaa näiden tietojen laatimiseen. Tältä osin on huomattava, että koska komissio pyysi näitä tietoja jo alkuperäisessä kyselylomakkeessa, Kiinan viranomaisilla oli yli kolme ja puoli kuukautta aikaa valmistella näitä tietoja, mutta ne eivät tehneet niin. EXIM väitti, että ”tämäntyyppiset tiedot löytyvät vuosikertomuksista”, mikä ei kuitenkaan pidä paikkaansa. Vuosikertomuksissa olevat tiedot, joihin Kiinan viranomaiset viittaavat, kattavat eri kaudet, kuin se, jolta komissio pyysi tietoja kyselylomakkeessa ja tutkimuskäynnin aikana.
(153)
Kiinan viranomaiset väittivät oikeutetusti, että kyselylomakevastauksessaan ne toimittivat tiedot mm. vientiluottojen määrän mekaanisten ja sähkölaitteiden sekä huipputekniikan tuotteiden viennin osalta. Komissio ei ole koskaan kiistänytkään näiden lukujen toimittamista. Komissio moitti sitä, että kun nämä luvut pyrittiin tarkastamaan tarkastuskäynnin aikana, EXIM ei pystynyt antamaan mitään näyttöä niiden tueksi tai edes selittämään, mistä luvut tulevat. Komissiolle ei myöskään annettu mahdollisuutta tarkastaa tietoja, jotka koskivat aurinkosähköteollisuudelle annettujen vientiluottojen osuutta, jonka Kiinan viranomaiset ilmoittivat kyselylomakevastauksessaan. Mielenkiintoista kyllä, EXIM ei pitänyt mitään näistä luvuista luottamuksellisina, mutta kun komissio pyysi lähdetietoja niiden tarkastamiseksi, EXIM kieltäytyi vedoten luottamuksellisuuteen. EXIM käytti samaa perustelua otokseen valituille tuottajille ja yhteistyössä toimineille tuottajille annettujen vientiluottojen määriin. Se ilmoitti luvut vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen muttei antanut komissiolle mahdollisuutta tarkastaa niitä luottamuksellisuussyistä. Itse asiassa suurinta osaa EXIMin toimittamista tilastotiedoista ei ollut mahdollista tarkastaa.
(154)
EXIM myös kieltäytyi selittämästä otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien luottoluokitusta ja toimittamasta sitä tukevaa näyttöä ja luokituksiin johtaneita analyysejä.
- China Development Bank (CDB)
(155)
Kiinan viranomaiset pahoittelivat 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään sitä, että komissio kysyi ”henkilökohtaisia kysymyksiä johtokunnan ja ylemmän johdon jäsenten kuulumisesta poliittiseen puolueeseen”. Tämä ei pidä paikkaansa. Kysymykset, jotka koskivat johtokunnan jäsenten ja ylemmän johdon yhteyksiä kommunistipuolueeseen, olivat luonteeltaan puhtaasti teknisiä, ja kuten 151 kappaleessa selitetään, niitä kysyttiin, jotta voitaisiin määrittää kommunistipuolueen rooli Kiinan talouselämässä.
(156)
Tarkastuskäynnin aikana komissio pyrki tarkastamaan otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien luottokelpoisuusarvioinnin. CDB antoi joitakin yleisiä tietoja mutta kieltäytyi antamasta mitään tietoja, jotka liittyivät otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien luottokelpoisuuden arviointiin tai edes aurinkosähköteollisuuden riskiarviointiin ja arviointiraporttiin.
(157)
Vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen CDB toimitti luvun, joka koski asianomaiselta teollisuudenalalta veloitettua riskipreemiota. Tarkastuskäynnin aikana CDB korjasi vastaustaan muttei antanut mitään tätä lukua tukevaa näyttöä tai selitystä sen alkuperästä komission tarkastuskäynnin aikana esittämistä toistuvista pyynnöistä huolimatta.
b) Valtion omistamat pankit Kiinassa ovat julkisia elimiä
(158)
Valituksen tekijä väittää, että valtio-omisteiset pankit Kiinassa ovat julkisia elimiä perusasetuksen 2 artiklan b alakohdan mukaisesti.
(159)
WTO:n valituselin, jäljempänä ”valituselin”, määritteli tiettyihin Kiinasta tuotaviin tuotteisiin sovellettavia polkumyynti- ja tasoitustulleja koskevassa raportissaan ”United States - Definitive Anti-Dumping and Countervailing Duties on Certain Products from China” (34), jäljempänä ”valituselimen raportti”, että julkinen elin on yksikkö, jolla on, joka harjoittaa tai jolle on annettu viranomaisten toimivaltaa. Valituselimen mukaan näyttö siitä, että viranomaiset harjoittavat merkittävää valvontaa yksikössä ja sen toiminnassa voi toimia näyttönä siitä, että kyseisellä yksiköllä on ja se harjoittaa viranomaisten toimivaltaa suorittaen viranomaistehtäviä. Jos tämä näyttö osoittaa, että valtion valvonnasta on monia virallisia aihetodisteita, ja on myös näyttöä siitä, että harjoitettu valvonta on merkittävää, tällaisen näytön perusteella voidaan mahdollisesti päätellä, että kyseinen yksikkö harjoittaa viranomaisten toimivaltaa. (35) Valituselin katsoi lisäksi, että julkisille elimille on ominaista myös sellaisten viranomaistehtävien suorittaminen (36), joita asianomaisen jäsenmaan oikeusjärjestyksessä normaalisti pidettäisiin osana julkisten viranomaisten käytäntöjä (37).
(160)
Seuraavassa analyysissä keskitytään siihen, suorittavatko kyseiset valtio-omisteiset yritykset tehtäviä, joita normaalisti pidettäisiin osana julkisten viranomaisten käytäntöjä Kiinassa, ja jos suorittavat, harjoittavatko ne viranomaisten toimivaltaa. Tutkimuksessa vahvistettiin, että Kiinan rahoitusmarkkinoille on ominaista viranomaisten puuttuminen toimintaan, koska useimmat suurimmista pankeista ovat valtion omistuksessa. Kiinan viranomaiset toimittivat vain hyvin niukasti tietoja pankkien osakkeenomistuksesta/omistajuudesta Kiinassa. Kuten jäljempänä esitetään, komissio kuitenkin keräsi käytettävissä olevia tietoja voidakseen tehdä edustavia päätelmiä. Analysoidessaan sitä, ovatko pankit laitoksia (julkisia elimiä), joille on annettu viranomaisten toimivaltaa tai jotka käyttävät tällaista toimivaltaa, komissio etsi tietoja sekä valtion omistuksesta pankeissa että muista seikoista, kuten viranomaisten asemasta johtokunnissa, viranomaisten harjoittamasta pankkien toiminnan valvonnasta, viranomaisten politiikan tai etunäkökohtien edistämisestä ja pankkien perustamisesta (onko niillä perussääntö).
(161)
Käytettävissä olevista tiedoista pääteltiin, että valtio-omisteisilla pankeilla on Kiinassa suurin markkinaosuus ja ne ovat hallitsevia toimijoita Kiinan rahoitusmarkkinoilla. Deutsche Bankin vuonna 2006 tekemän Kiinan pankkisektoria koskevan tutkimuksen (38) mukaan valtion omistamien pankkien osuus saattaa olla yli 2/3 Kiinan markkinoista. WTO:n kauppapoliittisessa maatutkinnassa todettiin samasta asiasta, että valtion merkittävä omistajuus on huomionarvoinen seikka Kiinan rahoitussektorilla (39) ja että Kiinan pankkisektorin markkinarakenne on muuttunut vain vähän ja valtio-omisteisilla pankeilla on siinä hallitseva asema (40). On syytä huomata, että vaikuttaa siltä, että viisi suurinta valtio-omisteista liikepankkia (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications sekä Industrial and Commercial Bank) edustavat yli puolta Kiinan pankkisektorista (41). Valtion omistajuus viidessä suurimassa valtio-omisteisessa pankissa vahvistettiin myös Kiinan viranomaisten vastauksessa puutteita koskevaan kirjeeseen.
(162)
Komissio pyysi tietoja myös viranomaisten valvonnan rakenteesta näissä kiinalaisissa pankeissa sekä valtion politiikan tai etunäkökohtien edistämisestä aurinkoenergian alalla (esim. johtokunta ja yhtiökokous, osakkaiden/johtajien kokousten pöytäkirjat, osakkaiden/johtajien kansalaisuudet, lainanantopolitiikka ja riskinarviointi yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille myönnettyjen lainojen osalta). Kiinan viranomaiset toimittivat kuitenkin näistä seikoista vain hyvin vähän tietoja eivätkä antaneet mahdollisuutta tarkastaa toimitettuja tietoja nimeksikään (ks. 139 kappale). Tämän vuoksi komission oli turvauduttava käytettävissä oleviin tietoihin. Se päätteli käytettävissä olevien tietojen perusteella, että kyseiset pankit ovat valtion valvonnassa omistajuuden, ”kaupallisen” toimintansa hallinnollisen valvonnan (myös talletus- ja luottokorkojen rajat, ks. 164-167 kappale) ja joissakin tapauksissa jopa perustamisasiakirjojen (42) kautta.
Tiedot, joita käytettiin edellä mainittujen päätelmien tekemiseen, on saatu Kiinan viranomaisten toimittamista tiedoista, kiinalaisten pankkien vuosikertomuksista, jotka joko Kiinan viranomaiset toimittivat tai jotka olivat julkisesti saatavilla, Deutsche Bankin vuonna 2006 tekemästä Kiinan pankkisektoria koskevasta tutkimuksesta (43), Kiinaa koskevasta WTO:n poliittisesta katsauksesta (2012) (44), Maailman pankin Kiina 2030 -raportista (45), OECD:n Kiinaa koskevasta talouskatsauksesta 2010 (46), yhteistyössä toimineilta vientiä harjoittavilta tuottajilta saaduista tiedoista sekä valituksessa esitetyistä tiedoista. Ulkomaisista pankeista tehtyjen riippumattomien arvioiden mukaan ne edustavat niin vähäistä osaa Kiinan pankkisektorista, että niillä on merkityksetön asema politiikkaperusteisessa lainanannossa; asiaa koskevien tietojen mukaan osuus saattaisi olla niinkin pieni kuin 2 prosenttia Kiinan markkinoista (47). Myös julkisesti saatavilla olevat asiaa koskevat tiedot vahvistavat, että kiinalaiset pankit, etenkin suuret liikepankit, nojautuvat edelleen valtion omistamiin osakkeenomistajiin ja valtioon pääoman kartuttamiseksi, jos pääomasta on puutetta luottokannan kasvun vuoksi (48).
(163)
Yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille luottoja myöntäneistä pankeista valtaosa on valtion omistuksessa. Käytettävissä olevista tiedoista (49) kävi itse asiassa ilmi, että valtion omistamat pankit ja muut valtion omistamat yksiköt myönsivät suurimman osan lainoista yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille. Näihin kuuluvat Kiinan suuret liikepankit ja poliittisin perustein toimivat pankit, kuten China Development Bank, EXIM Bank, Agricultural Bank of China, Bank of China, China Construction Bank and Industrial and Commercial Bank of China. Komissio pyysi muista asiaan liittyvistä valtio-omisteisista pankeista samoja edellä mainittuja tietoja valtion valvonnasta ja valtion politiikan tai etujen ajamisesta aurinkosähkön alalla. Tällaisia yksityiskohtaisia tietoja ei toimitettu. Sen vuoksi päätellään, että pankit ovat valtion valvonnassa. Tällainen merkittävä valvonta tulee esiin esimerkiksi kyseistä toimialaa koskevassa valtion tukipolitiikassa, jossa ohjeistetaan pankkeja toimimaan toimialaa erityisesti tukien (ks. 102 kappale). Tämän vuoksi kiinalaisia valtio-omisteisia liikepankkeja ja poliittisin perustein toimivia pankkeja olisi pidettävä julkisina eliminä.
(164)
Toinen osoitus Kiinan viranomaisten puuttumisesta Kiinan rahoitusmarkkinoihin on Kiinan keskuspankin rooli sen asettaessa korkoprosenttien määräytymistä ja vaihtelua koskevia rajoja. Tutkimuksessa vahvistettiinkin, että Kiinan keskuspankilla on erityissääntöjä, jotka sääntelevät korkoprosenttien kelluntaa Kiinassa. Käytettävissä olevien tietojen mukaan nämä säännöt vahvistetaan talletuksien ja lainojen korkoprosenttien mukauttamista koskevassa Kiinan keskuspankin yleiskirjeessä nro 251 (Yinfa [2004] No 251), jäljempänä ”yleiskirje nro 251”. Rahoituslaitoksia vaaditaan tarjoamaan lainoja koroilla, jotka ovat tietyn vaihteluvälin rajoissa Kiinan keskuspankin viitekorkoon nähden. Liikepankkien ja poliittisten pankkien kaupallisesti hallinnoimille lainoille ei ole koron ylärajaa vaan vain alaraja. Kaupunkien ja maaseudun luotto-osuuskunnille on sekä ylä- että alarajat. Etuuskohtelun mukaisten lainojen ja lainojen, joiden osalta valtioneuvostolla on erityisiä säännöksiä, korkojen ei anneta kellua ylöspäin. Komissio pyysi Kiinan viranomaisilta selvityksiä yleiskirjeessä nro 251 olevista määritelmistä ja sanamuodoista sekä sitä edeltävästä lainsäädännöstä eli rahoituslaitosten luottoprosenttien kelluntarajojen laajentamista koskevasta Kiinan keskuspankin yleiskirjeestä nro 250 (YinFa [2003] No. 250). Kuten 135 kappaleessa kuvataan, Kiinan viranomaiset kuitenkin kieltäytyivät näiden yleiskirjeiden toimittamisesta, ja tämän vuoksi komissio ei kyennyt tarkastamaan niiden sisältöä ja hakemaan selityksiä. Koska Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet tästä asiasta merkityksellisiä tietoja, jotka olisivat viitanneet siihen, että tilanne on muuttunut vuoden 2013 maaliskuun jälkeen, jolloin komissio sai päätökseen orgaanisella aineella pinnoitettuja terästuotteita koskevan tukien vastaisen tutkimuksensa (50), vahvistetaan, että Kiinan keskuspankki osallistuu ja vaikuttaa korkotasojen asettamiseen valtio-omisteisissa liikepankeissa. Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet mitään näyttöä siitä, että päällystettyä hienopaperia ja orgaanisella aineella pinnoitettuja terästuotteita koskevissa tutkimuksissa vahvistettu tilanne olisi muuttunut. Sen vuoksi käytettävissä olevien tietojen ja edellä esitetyn muun näytön perusteella pääteltiin, että korkoprosenttien määrittämiseksi käytetty menetelmä oli sama koko tutkimusajanjakson ajan.
(165)
Lainojen korkoprosenttien rajat sekä talletuskorkojen katot luovat tilanteen, jossa pankeilla on taattu pääsy edulliseen pääomaan (talletuskorkojen sääntelyn vuoksi) ja ne voivat antaa luottoja valikoiduille tuotannonaloille suotuisin korkoprosentein.
(166)
Pankkeihin sovelletaan myös lakisääteisiä sääntöjä, joissa edellytetään niiden hoitavan luotonantotoimintaansa kansallisen talouden tarpeiden mukaan (51), antavan luottotukea kannustetuille hankkeille (52) tai asettavan etusijalle uuden ja huipputeknologian alan kehittämisen (53). Pankeilla on velvollisuus noudattaa näitä sääntöjä. Otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat kuuluvat kannustettujen hankkeiden luokkaan sekä uuden ja huipputeknologian alan yritysten luokkaan.
(167)
Eri riippumattomien lähteiden mukaan valtio osallistuu Kiinan rahoitussektorin toimintaan merkittävästi ja jatkuvasti. Esimerkiksi i) Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n vuoden 2006 raportin (54) mukaan pankkien vapautuminen kilpailulle Kiinassa ei ole täydellistä eikä luottoriskejä oteta asianmukaisesti huomioon, ii) IMF:n vuoden 2009 raportissa (55) korostettiin, että korot eivät ole vapautuneet Kiinassa, iii) IMF:n vuoden 2010 maakohtaisen raportin (56) mukaan pääomakustannukset Kiinassa ovat suhteellisen alhaiset, luotonanto tapahtuu toisinaan muilla kuin hintaperusteilla ja yritysten suuret säästöt liittyvät osittain eri panosten (mukaan luettuna pääoman ja maan) alhaisiin kustannuksiin, sekä iv) OECD:n Kiinaa koskevassa vuoden 2010 talouskatsauksessa (57) ja OECD:n talousosaston valmisteluasiakirjassa nro 747 (58) Kiinan rahoitussektorin uudistuksista todettiin, että valtiolla on hallitseva omistus rahoituslaitoksista, mikä herättää kysymyksiä siitä, missä määrin pankkien lainanantopäätökset perustuvat puhtaasti kaupallisiin näkökohtiin, kun pankkien perinteinen rooli vaikuttaa samalta kuin valtion virastojen ja niillä on siteitä hallitukseen.
(168)
Edellä esitetyn näytön perusteella päätellään, että valtio-omisteiset liikepankit ja poliittisin perustein toimivat pankit suorittavat viranomaistehtäviä Kiinan viranomaisten puolesta, eli niillä on velvoite edistää tiettyjä talouden sektoreita valtion poliittisten ja suunnitteluasiakirjojen mukaisesti. Valtion kattava omistajuus valtio-omisteisissa pankeissa ja muut tiedot valtio-omisteisten pankkien ja viranomaisten yhteyksistä (mukaan luettuna Kiinan viranomaisten kieltäytyminen yhteistyöstä tältä osin) vahvistavat, että valtio valvoo pankkeja julkisten tehtävien suorittamisessa. Kiinan viranomaiset harjoittavat merkittävää valvontaa valtio-omisteisissa liikepankeissa ja poliittisin perustein toimivissa pankeissa valtion puuttuessa laaja-alaisesesti rahoitussektorin toimintaan ja edellyttäessä valtio-omisteisten pankkien noudattavan valtion politiikkaa. Valtio-omisteisia liikepankkeja ja poliittisin perustein toimivia pankkeja pidetään näin ollen julkisina eliminä, joille on annettu ja jotka harjoittavat viranomaisten toimivaltaa.
c) Kiinan viranomaiset valtuuttavat tai määräävät yksityisiä pankkeja Kiinassa
(169)
Komissio myös analysoi, valtuuttavatko tai määräävätkö Kiinan viranomaiset kiinalaiset yksityisomistuksessa olevat liikepankit myöntämään etuuskohtelun mukaisia (tuettuja) lainoja aurinkosähkön tuottajille perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
- Kiinan viranomaisten politiikka
(170)
Valtion puuttumista aurinkosähkösektorin toimintaan koskevan edellä olevan jakson (101 kappale) ja jäljempänä kuvattujen päätelmien perusteella on selvää, että Kiinan viranomaisten politiikkana on tarjota etuuskohtelun mukaisia lainoja aurinkosähkösektorille, sillä julkiset elimet (valtio-omisteiset liikepankit) (59) osallistuvat lainojen myöntämiseen ja niillä on hallitseva asema markkinoilla, minkä vuoksi ne kykenevät tarjoamaan lainoja markkinatason alittavilla korkoprosenteilla.
- Politiikan ulottuminen yksityisiin pankkeihin
(171)
Liikepankkitoimintaa koskevaa [vuoden 2003] lakia sovelletaan samalla tavoin valtio-omisteisiin liikepankkeihin ja yksityisomistuksessa oleviin liikepankkeihin. Esimerkiksi tämän lain 38 §:ssä kaikkia liikepankkeja (näin ollen myös yksityisomistuksessa olevia) kehotetaan määrittämään lainakorko Kiinan keskuspankin vahvistaman lainakoron ylä- ja alarajan puitteissa, ja sen 34 §:n mukaan liikepankkien on toteutettava lainanantotoimintansa kansallisen talouden ja yhteiskunnan kehityksen tarpeiden pohjalta ja valtion teollisuuspolitiikan mukaisesti.
(172)
Useissa valtion suunnitteluasiakirjoissa ja laeissa viitataan etuuskohtelun mukaiseen lainanantoon aurinkosähkösektorille. Esimerkiksi seitsemän uuden strategisen teollisuudenalan kehittämisen edistämisestä 10 päivänä lokakuuta 2010 tehdyssä valtioneuvoston päätöksessä luvataan vero- ja rahoituspoliittisen tuen tehostamista strategisilla aloilla (60) (joihin aurinkosähköala kuuluu) ja kannustetaan rahoituslaitoksia laajentamaan luottotukeaan näille aloille ja hyödyntämään etuuskohtelun mukaisia verojärjestelyjä, kuten riskien korvaamista. Myös tieteen ja teknologian kehittämistä koskevassa keskipitkän ja pitkän aikavälin kansallisessa suunnitelmassa (2006-2020), jossa yksilöidään aurinkosähkö ja aurinkokennot avainaloihin ja prioriteettiaiheisiin kuuluviksi (61), luvataan kannustaa rahoituslaitoksia myöntämään etuuskohtelun mukaista luottotukea suurille kansallisille tieteellisille ja teknologisille teollistamishankkeille ja ohjeistetaan viranomaisia opastamaan rahoituslaitoksia ja yksityisiä pääomasijoittajia osallistumaan tieteen ja teknologian kehittämiseen. Tieteen ja teknologian edistystä koskevassa Kiinan laissa (Kiinan kansantasavallan presidentin määräys nro 82) määritellään, että valtion on kannustettava ja opastettava rahoituslaitoksia tukemaan uuden ja huipputeknologian alan yritysten kehittämistä myöntämällä lainoja ja että poliittisin perustein toimivien rahoituslaitosten on asetettava etusijalle uuden ja huipputeknologian alan yritysten kehittäminen (62). Saman lain mukaan poliittisin perustein toimivien rahoituslaitosten on liiketoimintansa puitteissa tarjottava eritystukea valtion kannustamille yritysten riippumattomille innovaatiohankkeille (63).
(173)
Yksityisomisteisia liikepankkeja sitoo myös edellä mainittu Kiinan keskuspankin asettama korkoprosenttien määräytymistä koskeva rajoitus (ks. 164 ja 165 kappale).
(174)
Edellä esitetyt otteet pankkialaa koskevista laeista ja asetuksista osoittavat, että Kiinan viranomaisten politiikka, joka koskee etuuskohtelun mukaista lainanantoa aurinkosähkösektorille, ulottuu myös yksityisomistuksessa oleviin liikepankkeihin, ja itse asiassa Kiinan viranomaiset kehottavat pankkeja toteuttamaan lainatoimintaansa kansallisen talouden ja yhteiskunnan kehityksen tarpeiden pohjalta ja valtion teollisuuspolitiikan mukaisesti (64).
- Luottoriskien arvioiminen
(175)
Komissio pyysi Kiinan viranomaisilta asiaa koskevia tietoja voidakseen arvioida, kuinka kiinalaiset pankit toteuttavat aurinkoenergiasektorin yritysten luottoriskien arvioinnin ennen kuin ne tekevät päätöksen lainan myöntämisestä ja lainaehdoista. Komissio pyysi kyselylomakkeen lisäyksellä A tietoja muun muassa siitä, kuinka pankit ottavat riskin huomioon myöntäessään lainoja, kuinka lainanhakijan luottokelpoisuus arvioidaan, millaisia ovat pankkien eri yrityksiltä/toimialoilta Kiinassa veloittamat riskipreemiot, mitä tekijöitä pankki ottaa huomioon arvioidessaan lainahakemusta, millainen lainahakemus on ja millaista hyväksyntämenettelyä sovelletaan. Kiinan viranomaiset ja lomakkeessa nimetyt yksittäiset pankit eivät kuitenkaan toimittaneet mitään asiaa koskevaa näyttöä (yhtä poikkeusta lukuun ottamatta; ks. 176 kappale). Kiinan viranomaiset antoivat ainoastaan yleisluontoisia vastauksia, joiden tueksi ei esitetty minkäänlaista näyttöä siitä, että luottoriskiä tosiasiassa arvioitaisiin ollenkaan.
(176)
Tarkastuskäynnillä yhdessä pankissa komissiolla oli tilaisuus tutkia yksi riskinarviointi. Osa luottoriskin arvioinnista viittasi valtion tukeen aurinkoenergia-alan yrityksille ja valtion suunnitelmiin aurinkoenergiasektorin edistämiseksi yleisesti, ja tämä seikka otettiin positiivisesti huomioon yritykselle myönnetyssä luottoluokituksessa. Tämä on esimerkki siitä, miten valtion politiikka (ja tietyille sektoreille suunnattu tuki) vaikuttaa pankkien päätöksentekoon niiden päättäessä aurinkoenergiasektorin yrityksille myönnettävän rahoituksen ehdoista.
(177)
Komissio pyysi myös vastaavia tietoja yhteistyössä toimineilta vientiä harjoittavilta tuottajilta ja pyrki tarkastamaan tiedot otokseen kuuluneiden vientiä harjoittavien tuottajien luona tehtyjen tarkastuskäyntien aikana. Useimmat vientiä harjoittavat tuottajat vastasivat, että pankit vaativat tiettyjä asiakirjoja ja tekevät jonkin tyyppisiä riskianalyysejä ennen lainojen myöntämistä. Ne eivät kuitenkaan kyenneet esittämään näyttöä väitteidensä tueksi. Tarkastuskäynnin aikana komissio pyysi näyttöä siitä, että pankit vaativat tällaisia asiakirjoja tai että yritykset toimittivat nämä asiakirjat pankille, taikka jonkinlaista pankin raporttia siitä, että tällainen luottoriskinanalyysi oli suoritettu. Otokseen kuuluneet vientiä harjoittavien tuottajien ryhmät eivät kuitenkaan kyenneet toimittamaan tällaista näyttöä eikä muutakaan näyttöä väitteidensä tueksi.
(178)
Luottoriskien arviointia koskevia tietoja pyydettiin toistuvasti asianomaisilta osapuolilta, koska niitä pidettiin keskeisinä, muun muassa 167 kappaleessa tarkoitetut tiedot huomioon ottaen.
(179)
Edellä esitetyn perusteella luottoriskien arviointia koskevia päätelmiä sovelletaan valtio-omisteisiin liikepankkeihin, yksityisomisteisiin liikepankkeihin sekä poliittisin perustein toimiviin pankkeihin. Edellä esitetyn näytön perusteella voidaan itse asiassa päätellä, että Kiinan yksityispankkien edellytetään noudattavan valtion politiikkaa luotonannon osalta, etenkin aurinkoenergiasektorilla, ja toimivan samalla tavoin kuin valtio-omisteiset pankit, joiden todettiin 168 kappaleessa olevan julkisia elimiä. Sen vuoksi päätellään, että Kiinan viranomaiset valtuuttavat tai määräävät yksityispankit huolehtimaan tavanomaisesti julkisille viranomaisille kuuluvista tehtävistä perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(180)
Lisäksi edellä esitetystä näytöstä käy ilmi, että vaikka valtio-omisteisia pankkeja ei pidettäisikään julkisina eliminä, myös niiden osalta katsottaisiin, että Kiinan viranomaiset valtuuttavat tai määräävät ne huolehtimaan tavanomaisesti julkisille viranomaisille kuuluvista tehtävistä perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
d) Kiinan rahoitusmarkkinoiden vääristymät
(181)
Tutkimuksen aikana kerättyjen tietojen perusteella voidaan päätellä, että valtio-omisteisten pankkien osuus Kiinan markkinoista on yli 2/3. Viiden suurimman valtio-omisteisen liikepankin (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications sekä Industrial and Commercial Bank) osuus on yli puolet Kiinan pankkisektorista (65). Myös China Development Bank ja China Export-Import Bank ovat täysin valtion omistuksessa. Nämä seitsemän pankkia myönsivät suurimman osan lainoista kahdeksalle vientiä harjoittavalle tuottajalle aurinkopaneeleja koskevassa asiassa. Laaja-alainen valtion omistajuus yhdistettynä Kiinan rahoitusmarkkinoiden vääristymiin ja Kiinan valtion politiikkaan (halvan rahoituksen suuntaaminen tietyille tuotantoaloille) haittaa kansainvälisen kaupan tasapuolisia toimintaedellytyksiä ja tarjoaa epäreilun edun kiinalaisille tuottajille.
(182)
Kiinan pankit eivät saa täysin vapaasti päättää lainojen ehtoja. Korkoprosenttien osalta niitä sitovat Kiinan keskuspankin asettamat rajat. Nämä rajat sekä talletuskorkojen katot luovat tilanteen, jossa pankeilla on taattu pääsy edulliseen pääomaan (talletuskorkojen sääntelyn vuoksi) ja ne voivat antaa luottoja valikoiduille tuotannonaloille suotuisin korkoprosentein.
(183)
Pankkeihin sovelletaan myös lakisääteisiä sääntöjä, joissa edellytetään niiden hoitavan luotonantotoimintaansa kansallisen talouden tarpeiden mukaan (66), antavan luottotukea kannustetuille hankkeille (67) tai asettavan etusijalle uuden ja huipputeknologian alan yritysten kehittämisen (68). Pankeilla on velvollisuus noudattaa näitä sääntöjä.
(184)
Tuoreiden tietojen mukaan joillekin suurille kiinalaisille liikepankeille annettiin pääsy valtion valuuttavarantoihin (69). Tämä alentaa merkittävästi niiden pääomakustannuksia, ja tätä ”halpaa rahaa” käytetään valikoitujen yritysten ja hankkeiden dollari- ja eurolainoihin ulkomaille suuntautumista koskevan politiikan mukaisesti. Näin ollen ne pystyvät tarjoamaan ehtoja, joihin tavalliset liikepankit eivät pysty.
(185)
Toinen merkittävä vääristymä aurinkoenergiateollisuuden rahoituksessa on China Development Bankin, jäljempänä ”CDB”, erityinen etuoikeusasema; CDB on suurin tuotannonalan luotonantaja, ja se antoi suuria luottoja ja luottolimiittejä otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille. CDB:n rahoitus tulee lähes täysin joukkovelkakirjojen myynnistä eikä talletuksista, ja se on valtiovarainministeriön jälkeen maan toiseksi suurin joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskija. CDB pystyy rahoittamaan tämän erityismekanismin avulla toimintansa edullisesti ja voi näin tarjota lainoja etuuskohtelun mukaisin ehdoin valikoiduille tuotannonaloille (70).
3.4.1.1. Etuuskohtelun mukaiset lainat
a) Johdanto
(186)
Valituksen tekijä väitti, että Kiinan viranomaiset tukivat maan aurinkoenergiateollisuutta etuuskohtelun mukaisilla lainoilla ja kohdennetulla luotolla.
b) Oikeusperusta
(187)
Seuraavat Kiinan säännökset koskevat etuuskohtelun mukaista lainanantoa: Liikepankkeja koskeva Kiinan laki, luottoja koskevat yleiset säännöt (täytäntöönpanija Kiinan keskuspankki) ja valtioneuvoston päätös nro 40 teollisuuden rakennemuutoksien edistämistä koskevien tilapäisten määräysten täytäntöönpanosta.
c) Tutkimuksen havainnot
(188)
Kun tarkastellaan näyttöä kokonaisuudessaan, voidaan päätellä, että suurin osa otokseen valituille vientiä harjoittavien tuottajien ryhmille myönnetyistä lainoista on saatu valtio-omisteisista pankeista, joiden on havaittu 168 kappaleen mukaisesti olevan julkisia elimiä, koska niille on annettu viranomaisten toimivaltaa ja ne suorittavat viranomaistehtäviä. On myös lisänäyttöä siitä, että nämä pankit käytännössä harjoittavat viranomaisen toimivaltaa, koska - kuten 164 kappaleessa selitetään - valtio (toisin sanoen Kiinan keskuspankki) puuttuu selkeästi siihen, miten liikepankit tekevät korkotasoja koskevia päätöksiä kiinalaisille yrityksille myönnettyjen lainojen osalta. Näissä olosuhteissa näiden tahojen lainanantokäytäntöjen voidaan katsoa riippuvan suoraan valtiosta. Pankkien harjoittama viranomaisen toimivalta tulee esiin myös siinä, miten lainoja koskevien yleisten sääntöjen (täytäntöönpanijana Kiinan keskuspankki) 7 ja 15 §, päätös nro 40 ja liikepankkitoimintaa koskevan lain 34 § toimivat valtion teollisuuspolitiikan noudattamisen suhteen. On myös erittäin paljon puolueettomien tutkimusten ja raporttien tukemia aihetodisteita, jotka osoittavat, että valtio puuttuu edelleen voimakkaasti Kiinan rahoitusjärjestelmän toimintaan, kuten 172 ja 178 kappaleessa selitettiin. Kiinan viranomaiset eivät myöskään toimittaneet tietoja, joiden perusteella olisi ollut mahdollista ymmärtää paremmin valtio-omisteisten pankkien suhdetta valtioon (ks. 139 ja 140 kappale). Komissio päättelee siis kiinalaisten valtio-omisteisten liikepankkien antamien lainojen osalta, että aurinkosähkön tuottajat ovat saaneet taloudellista tukea valtion suoran varojen siirron muodossa perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Sama näyttö osoittaa lisäksi, että viranomaiset valtuuttavat tai määräävät valtio-omisteisia pankkeja (samoin kuin yksityisomistuksessa olevia pankkeja), mikä tarkoittaa sitä, että kyse on taloudellisesta tuesta perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(189)
Edellä 169-178 kappaleessa esitetty analyysi huomioon ottaen päätellään myös, että Kiinan viranomaiset valtuuttavat ja määräävät yksityisomistuksessa olevat pankit myöntämään lainoja aurinkosähkön tuottajille ja että kyseessä on taloudellinen tuki perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i ja iv alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(190)
Tässä on kyse perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdassa ja 6 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta edusta, koska valtion lainoja tai viranomaisten valtuuttamilta tai määräämiltä yksityisiltä tahoilta saatuja lainoja on myönnetty markkinaehtoja suotuisammin ehdoin. Muut kuin valtion myöntämät lainat Kiinassa eivät toimi asianmukaisena markkinaviitearvona, koska on vahvistettu, että Kiinan viranomaiset valtuuttavat tai määräävät yksityisomisteisia pankkeja, minkä vuoksi niiden oletetaan noudattavan valtio-omisteisten pankkien luotonantokäytäntöjä. Sen vuoksi viitearvot on muodostettu käyttäen 198-200 kappaleessa kuvattua menetelmää. Näin muodostetun viitearvon käyttö osoittaa, että aurinkoenergiasektorille on myönnetty lainoja alle markkinaehtojen.
(191)
Aurinkoenergiateollisuus kuuluu kannustettavaan luokkaan päätöksen nro 40 mukaisesti. Päätös nro 40 on valtioneuvoston eli Kiinan korkeimman hallintoelimen antama määräys, joka sitoo oikeudellisesti muita julkisia elimiä ja talouden toimijoita. Siinä luokitellaan toimialat kannustettaviin, rajoitettaviin ja poistettaviin projekteihin. Säädös edustaa teollisuuspoliittisia suuntaviivoja, jotka yhdessä hakemistoluettelon kanssa osoittavat, miten Kiinan viranomaiset pitävät yllä politiikkaa, jolla kannustetaan ja tuetaan yritysryhmiä tai toimialoja, kuten aurinkoenergiateollisuutta/uuden energian teollisuutta, joka hakemistoluettelossa on luokiteltu ”kannustettavaksi toimialaksi”. Kun otetaan huomioon kannustettavaksi luokiteltujen toimialojen lukumäärä, huomataan, että ne muodostavat vain osan Kiinan taloudesta. Lisäksi vain tietyille toiminnoille näillä kannustettavilla aloilla on annettu kannustettava asema. Päätöksessä nro 40 (sen 17 §:ssä) säädetään myös, että ”kannustettavien investointiprojektien” on saatava etua erityisistä etuoikeuksista ja kannustimista, muun muassa rahoitustuesta. Toisaalta päätöksessä nro 40 valtuutetaan valtion viranomaiset toteuttamaan suoria toimia rajoitettavien ja poistettavien projektien osalta markkinoiden sääntelemiseksi. Päätöksen 18 ja 19 §:ssä itse asiassa vaaditaan asianomaisia viranomaisia lopettamaan rahoituslaitosten lainananto tällaisille rajoitettaville ja poistettaville projekteille. Edellä esitetyn perusteella on selvää, että päätöksessä nro 40 annetaan ohjeiden muodossa kaikille taloudellisille laitoksille sitovat säännöt kannustettavien toimialojen, joista yksi on aurinkoenergiateollisuus, edistämisestä ja tukemisesta.
(192)
Kuten 172 kappaleessa selitettiin, Kiinan viranomaiset suuntaavat etuuskohtelun mukaisia lainoja vain joillekin tuotannonaloille, joista aurinkosähköala on yksi. Kaikki edellä esitetty huomioon ottaen on selvää, että viranomaiset antavat rahoituslaitosten myöntää etuuskohtelun mukaisia lainoja vain muutamille toimialoille/yrityksille, jotka noudattavat Kiinan viranomaisten kehittämissuunnitelmia. Koska Kiinan viranomaiset eivät tehneet yhteistyötä tässä asiassa, asiakirja-aineistossa olevien tietojen perusteella päätellään, että etuuskohtelun mukaisen lainanannon muodossa myönnetyt tuet eivät ole yleisesti saatavilla, minkä vuoksi ne ovat erityisiä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti. Asianomaiset osapuolet eivät myöskään toimittaneet näyttöä siitä, että tuki riippuisi objektiivisista arviointiperusteista tai edellytyksistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti.
d) Päätelmät
(193)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että kaikki otokseen valitut vientiä harjoittavien tuottajien ryhmät saivat tutkimusajanjaksolla etua etuuskohtelun mukaisista lainoista.
(194)
Näin ollen aurinkosähköteollisuuden rahoitusta olisi pidettävä tukena.
(195)
Kun otetaan huomioon taloudellisen tuen olemassaolo, vientiä harjoittavien tuottajien saama etu ja tuen erityisyys, tukea olisi pidettävä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavana.
e) Tuen määrän laskeminen
(196)
Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Perusasetuksen 6 artiklan b alakohdan mukaan tuensaajalle koituneeksi eduksi katsotaan viranomaisilta saadusta lainasta maksettujen luottokustannusten määrän ja vastaavasta kaupallisesta lainasta, jonka yritys voisi saada markkinoilta, maksettavien luottokustannusten määrän erotus.
(197)
Kuten edellä (190 kappaleessa) selitettiin, kiinalaisten pankkien antamat lainat osoittavat valtion merkittävää puuttumista pankkisektorin toimintaan eivätkä heijastele korkoja, joita havaittaisiin toimivilla markkinoilla, ja tämän vuoksi asianmukainen markkinaviitearvo on muodostettu laskennallisesti käyttäen jäljempänä kuvattua menetelmää. Koska Kiinan viranomaiset eivät toimineet yhteistyössä, komissio on lisäksi hyödyntänyt käytettävissä olevia tietoja saadakseen asianmukaisen viitearvon korkoprosentille.
(198)
Asianmukaisen viitearvon laskemisessa Kiinan RMB:n määräisille lainoille pidettiin kohtuullisena soveltaa Kiinan korkoprosentteja, joita oikaistiin normaalien markkinariskien huomioon ottamiseksi. Tilanteessa, jossa viejien nykyinen rahoitustilanne on vahvistettu vääristyneillä markkinoilla eikä kiinalaisilta pankeilta saada luotettavaa tietoa riskien mittaamisesta ja luottokelpoisuusluokitusten asettamisesta, katsotaan että kiinalaisten viejien luottokelpoisuutta ei pidä hyväksyä sellaisenaan, vaan on sovellettava marginaalia, joka osoittaa Kiinan vääristyneiden markkinoiden mahdollisen vaikutuksen yritysten rahoitustilanteeseen.
(199)
Sama koskee ulkomaanvaluutan määräisiä lainoja. Viitearvona käytettiin tutkimusajanjaksolla liikkeellelaskettuja BB-luokkaan kuuluvia joukkovelkakirjalainoja nimellisarvoineen.
(200)
Sekä Kiinan viranomaisia että yhteistyössä toimineita vientiä harjoittavia tuottajia pyydettiin toimittamaan tietoja kiinalaisten pankkien lainanantopolitiikasta sekä siitä, miten lainoja myönnettiin vientiä harjoittaville tuottajille (ks. 138-140 kappale). Tällaisia tietoja ei kuitenkaan saatu toistuvista pyynnöistä huolimatta. Kun otetaan huomioon yhteistyöstä kieltäytyminen ja kaikki käytettävissä olevat tiedot, voidaan perusasetuksen 28 artiklan 6 kohdan mukaisesti katsoa, että kaikki yritykset Kiinassa sijoittuisivat vain korkeimpaan ”sijoituskelvottoman” luokkaan (Bloombergin BB), ja Kiinan keskuspankin normaaliin antolainauskorkoon voidaan soveltaa preemiota, jota odotetaan sovellettavan tähän luokitukseen kuuluvien yritysten liikkeelle laskemiin joukkovelkakirjoihin. Vientiä harjoittaville tuottajille koitunut etu on laskettu kertomalla korkoprosenttien ero prosentteina jäljellä olevalla lainasummalla eli korolla, jota ei ole maksettu tutkimusajanjaksolla. Tämä määrä jaettiin sitten yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien kokonaisliikevaihdolle.
(201)
Tässä järjestelmässä yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille vahvistetut tukiprosentit tutkimusajanjaksolla olivat seuraavat:
Etuuskohtelun mukaiset lainajärjestelyt
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, Kiina, ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
1,14 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,61 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,25 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,92 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
1,80 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,02 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,84 %
Jinko Solar Co Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,85 %
3.4.1.2. Tarjotut luottolimiitit
a) Johdanto
(202)
Valituksessa väitettiin, että kiinalaiset pankit antoivat suhteettomia luottolimiittejä tarkasteltavana olevan tuotteen kiinalaisille viejille. Tutkimuksessa vahvistettiin, että kaikki tutkimuksen kohteena olleet yritykset saivatkin kiinalaisilta pankeilta valtavat luottolimiitit, useimmissa tapauksissa maksutta tai vain hyvin vähäisin maksuin. Tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tällaisiin luottolimiitteihin kohdistuu merkittäviä luotonvaraus- ja hallintomaksuja, joiden avulla pankit voivat kompensoida kustannuksia ja riskejä.
b) Tutkimuksen havainnot
(203)
EC-Aircraf -paneelin raportissa vahvistettiin, että tällaiset luottolimiitit, jotka ylittävät yksittäisten lainojen vaikutukset, voivat olla mahdollisia suoria varojen siirtoja perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i alakohdan mukaisesti ja näin ollen taloudellista tukea. Paneeli katsoi, että mahdollisessa varojen siirrossa etu syntyy pelkästään siitä, että on olemassa velvollisuus suorittaa suora varojen siirto. Paneeli katsoi myös, että luottolimiitti voi itsessään ja itsestään antaa edun vastaanottajana olevalle yritykselle, ja näin se on mahdollinen varojen siirto erillään muusta suorasta varojen siirrosta yksittäisten lainojen muodossa (71).
(204)
Luottolimiittejä otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille myönsivät samat pankit kuin edellä kuvattuja etuuskohtelun mukaisia lainoja. Kuten edellä todettiin, nämä pankit ovat julkisia elimiä (ks. 158-166 kappale) tai Kiinan viranomaiset valtuuttavat tai määräävät ne myöntämään etuuskohtelun mukaista rahoitusta aurinkosähkösektorille (ks. 169-178 kappale).
(205)
Kiinan markkinoita siis vääristävät lait ja valtio-omisteisten pankkien käytännöt (ks. 158-185 kappale), ja useimmissa tapauksissa havaittiin, että luottolimiitit myönnettiin maksutta tai vain hyvin vähäisin maksuin. Tavanomaisissa markkinaolosuhteissa tällaisiin luottolimiitteihin kohdistuu merkittäviä luotonvaraus- ja hallintomaksuja, joiden avulla pankit voivat kompensoida kustannuksia ja riskejä.
(206)
Etuuden määrää edustavat maksut, joita tavanomaisesti sovelletaan yrityksille myönnettäviin kaupallisiin luottolimiitteihin ja joista otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat useimmissa tapauksissa vapautettiin. Komissio käytti maksuja, joita sovellettiin ulkomaisen liikepankin yhdelle vientiä harjoittavalle tuottajalle myöntämään luottolimiittiin.
(207)
Aurinkoenergiateollisuus kuuluu kannustettavaan luokkaan päätöksen nro 40 mukaisesti. Päätös nro 40 on valtioneuvoston eli Kiinan korkeimman hallintoelimen antama määräys, joka sitoo oikeudellisesti muita julkisia elimiä ja talouden toimijoita. Siinä luokitellaan toimialat kannustettaviin, rajoitettaviin ja poistettaviin projekteihin. Säädös edustaa teollisuuspoliittisia suuntaviivoja, jotka yhdessä hakemistoluettelon kanssa osoittavat, miten Kiinan viranomaiset pitävät yllä politiikkaa, jolla kannustetaan ja tuetaan yritysryhmiä tai toimialoja, kuten aurinkoenergiateollisuutta/uuden energian teollisuutta, joka hakemistoluettelossa on luokiteltu ”kannustettavaksi toimialaksi”. Kun otetaan huomioon kannustettavaksi luokiteltujen toimialojen lukumäärä, huomataan, että ne muodostavat vain osan Kiinan taloudesta. Lisäksi vain tietyille toiminnoille näillä kannustettavilla aloilla on annettu kannustettava asema. Päätöksessä nro 40 (sen 17 §:ssä) säädetään myös, että ”kannustettavien investointiprojektien” on saatava etua erityisistä etuoikeuksista ja kannustimista, muun muassa rahoitustuesta. Toisaalta päätöksessä nro 40 valtuutetaan valtion viranomaiset toteuttamaan suoria toimia rajoitettavien ja poistettavien projektien osalta markkinoiden sääntelemiseksi. Päätöksen 18 ja 19 §:ssä itse asiassa vaaditaan asianomaisia viranomaisia lopettamaan rahoituslaitosten lainananto tällaisille rajoitettaville ja poistettaville projekteille. Edellä esitetyn perusteella on selvää, että päätöksessä nro 40 annetaan ohjeiden muodossa kaikille taloudellisille laitoksille sitovat säännöt kannustettavien toimialojen, joista yksi on aurinkoenergiateollisuus, edistämisestä ja tukemisesta.
(208)
Kuten 172 ja 192 kappaleessa selitetään, Kiinan viranomaiset suuntaavat etuuskohtelun mukaisia lainoja, joissa luottolimiittien myöntäminen on olennainen osa, vain joillekin tuotannonaloille. Aurinkosähkösektori kuuluu näiden tuotannonalojen ryhmään ja saa etua etuuskohtelun mukaisista syrjivistä lainajärjestelyistä.
(209)
Kaikki edellä esitetty huomioon ottaen on selvää, että viranomaiset antavat rahoituslaitosten myöntää etuuskohteluun perustuvia luottolimiittejä vain muutamille toimialoille/yrityksille, jotka noudattavat Kiinan viranomaisten toimintalinjoja. Koska Kiinan viranomaiset eivät tehneet yhteistyötä tässä asiassa, asiakirjakokonaisuudessa olevien tietojen perusteella päätellään, että kohtuuttomien luottolimiittien muodossa myönnetyt tuet eivät ole yleisesti saatavilla, minkä vuoksi ne ovat erityisiä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti. Asianomaiset osapuolet eivät myöskään toimittaneet näyttöä siitä, että tuki riippuisi objektiivisista arviointiperusteista tai edellytyksistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti.
c) Päätelmät
(210)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että kaikki vientiä harjoittavien tuottajien ryhmät saivat tutkimusajanjaksolla etua luottolimiiteistä, joita annettiin maksutta tai alle markkinahintojen.
(211)
Näin ollen tällaisten luottolimiittien myöntämistä aurinkosähköteollisuudelle olisi pidettävä tukena.
(212)
Kun otetaan huomioon taloudellisen tuen olemassaolo, vientiä harjoittavien tuottajien saama etu ja tuen erityisyys, tukea olisi pidettävä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavana.
d) Tuen määrän laskeminen
(213)
Luottolimiittien myöntämistä maksutta tai alle markkinahintojen pidetään rahoituspalvelun tarjoamisena riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan (perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan iii alakohta). Tasoitustoimenpiteisiin oikeuttavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Edellä 158-185 kappaleessa kuvattujen markkinavääristymien vuoksi rahoituspalvelun (tässä tapauksessa luottolimiitin) tarjoamisen vastikkeen riittävyyttä ei voitu määrittää suhteessa Kiinassa vallitseviin markkinaoloihin. Sen vuoksi perusasetuksen 6 artiklan d alakohdan ii alakohdan mukaan tuensaajalle koituneeksi eduksi katsotaan kiinalaisilta pankeilta saaduista luottolimiiteistä maksetun summan ja vastaavasta kaupallisesta luottolimiitistä, jonka yritys voisi saada markkinoilta, maksettavan summan erotus. Luottolimiittejä voidaan myös pitää mahdollisena varojen siirtona perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i alakohdan mukaisesti.
(214)
Eräs otokseen valituista vientiä harjoittavista tuottajista sai luottolimiitin pankilta, jonka päätoimipaikka sijaitsee muulla rahoitusta koskevalla toimivalta-alueella kuin Kiinassa, ja tähän luottolimiittiin sovellettiin luotonvaraus- ja järjestelymaksuja maailman rahoitusmarkkinoiden normaalikäytännön mukaisesti. Vaikka luottolimiitin myönsi kyseisen pankin kiinalainen tytäryhtiö, sen katsotaan olevan viitearvon kohtuullinen likiarvo. Tähän luottolimiittiin sovellettujen maksujen käyttöä viitearvona pidettiin asianmukaisena perusasetuksen 6 artiklan d alakohdan ii alakohdan mukaisesti.
(215)
Viitearvona käytettyjen maksujen tasoa sovellettiin suhteessa kunkin luottolimiitin määrään, jotta saatiin tuen määrä (miinus tosiasiassa maksetut maksut). Jos luottolimiitti oli myönnetty pidemmäksi aikaa kuin vuodeksi, tuen kokonaismäärä jaettiin luottolimiitin kestoajalle ja asianmukainen määrä tutkimusajanjaksolle.
(216)
Tässä järjestelmässä yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Tarjotut luottolimiitit
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
1,97 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
2,14 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
1,09 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
1,28 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,92 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,24 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,50 %
Jinko Solar Co Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
2,59 %
3.4.1.3. Vientiluottojen tukiohjelmat
(217)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.1.4. Vientitakuut ja -vakuudet vihreän teknologian alalla
a) Johdanto
(218)
Valituksessa väitettiin, että China Export & Credit Insurance Corporation, jäljempänä ”Sinosure”, tarjoaa vientiluottovakuutuksia etuuskohteluun perustuvin ehdoin tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille mm. Green Express -ohjelman kautta. Valituksen mukaan Sinosuren vientiluottovakuutus ei riitä kattamaan edes ohjelman pitkän aikavälin toimintakustannuksia ja tappioita.
b) Yhteistyön puuttuminen ja saatavilla olevien tietojen käyttö
(219)
Kuten 104 ja 105 kappaleessa todettiin, komissio pyysi kyselylomakkeessa, puutteita koskevassa kirjeessä ja Kiinan viranomaisten ja Sinosuren toimitiloihin tehdyn tarkastuskäynnin aikana tietoja, joita viranomaiset ja/tai Sinosure eivät toimittaneet.
(220)
Komissio pyysi tietoja Sinosuren institutionaalisesta kehyksestä ja asiakirjoja, joissa säännellään Sinosuren toimintaa valtion virallisena vientiluottovakuuttajana. Kiinan viranomaiset toimittivat vain kauppaministeriön ja Sinosuren yhdessä vuonna 2004 julkaiseman ilmoituksen mutteivät useita muita asiaa koskevia asiakirjoja, esimerkiksi nk. 840-suunnitelmaa, joka sisältyy valtioneuvoston 27 päivänä toukokuuta 2009 julkaisemaan ilmoitukseen (72).
(221)
Sinosurea koskevan kyselylomakevastauksen ja liitteen 1 tarkastamisen osalta on todettava, että komissio pyysi paikan päällä useita asiakirjoja ja muita seikkoja, joita ei toimitettu eikä pystytty tarkastamaan. Sinosure ei erityisesti toimittanut seuraavia komission pyytämiä tietoja ja näyttöä: a) vuoden 2012 tilinpäätöstiedot, joita ei ollut vielä saatavilla Sinosuren verkkosivuilla; b) asiakirjat, jotka koskivat kahden yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan vientiluottovakuutusta, mukaan luettuna sopimukset, riskinarviointi, kirjeenvaihto ja tositteet maksetuista vakuutusmaksuista; c) erityiset tiedot valtioneuvoston nimittämästä ylemmästä johdosta; d) näyttö kauppaministeriön ja Sinosuren yhdessä vuonna 2004 julkaisemassa ilmoituksessa luetelluista tekijöistä ja eduista, mukaan luettuna limiitin hyväksyntä, koron joustavuus ja alennus vakuutusmaksun vaihtelun rajoissa; e) näyttö vientiluottovakuutustoiminnan pitkän aikavälin toimintakustannuksista ja voitoista; f) näyttö aurinkoenergiasektorin markkinatilanteen arvioinnista.
(222)
Komissio ei kyennyt myöskään tarkastamaan useita muita kyselylomakkeeseen sisältyviä tekijöitä, jotka koskivat Sinosuren toimintaa, esimerkiksi sen vastauksia, jotka koskivat riskinarviointia, vakuutusmaksujen tosiasiallista määrittämistä sekä hakemus- ja hyväksyntämenettelyä, koska Sinosure kieltäytyi keskustelemasta otokseen valittujen yhteistyössä toimineiden viejien erityissopimuksista. Sinosure ei pystynyt myöskään selventämään tai toimittamaan tausta-asiakirjoja joistakin luvuissa olevista epäselvyyksistä tai komission havaitsemista muista tekijöistä, jotka sisältyivät sen vastaukseen kyselylomakkeeseen ja puutteita koskevaan kirjeeseen.
(223)
Kiinan viranomaiset ja Sinosure pyrkivät perustelemaan yhteistyöstä kieltäytymistä luottamuksellisuussyillä tarkastuskäynnin aikana ja Kiinan viranomaisten 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessä. Tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä ja sähköpostikirjeenvaihdossa tuotiin erittäin selvästi esiin, että komissio edellyttää tarkastuksen olevan merkityksellinen ja toteuttaa tietenkin kaikki tarvittavat varotoimet suojatakseen toimitetut tai vain tarkastusta varten annetut luottamukselliset tiedot oikeudellisten velvoitteidensa mukaisesti suojata nämä tiedot asiaa koskevien tiukkojen EU-sääntöjen mukaisesti. Asiakirjoja, jotka Sinosure yritti toimittaa tarkastuskäynnin päättymisen jälkeen ja joiden asianmukaiseen tarkastamiseen se ei antanut komissiolle mahdollisuutta, ei voida ottaa huomioon, koska ne oli laadittu erityisesti tarkastusta varten eikä komissio pystynyt tarkastamaan lähdeasiakirjoja.
(224)
Kiinan viranomaisten ja Sinosuren yhteistyöstä kieltäytymisen vuoksi komissio ei kyennyt tarkastamaan useita seikkoja vientiluottovakuutusturvasta, jonka Sinosure tarjosi tarkasteltavana olevan tuotteen otokseen valituille yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille. Sen vuoksi jotkin komission päätelmistä perustuvat asiakirjakokonaisuudessa oleviin tietoihin perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti.
c) Sinosure julkisena elimenä
(225)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että Sinosure on perusasetuksen 2 artiklan b alakohdan ja WTO:n asiaa koskevan oikeuskäytännön (73) mukaisesti julkinen elin, koska sillä on, se harjoittaa tai sille on annettu viranomaisten toimivaltaa. Kiinan viranomaiset harjoittavat merkittävää valvontaa Sinosuressa (74), ja Sinosure harjoittaa viranomaisten toimivaltaa suorittaen viranomaistehtäviä.
(226)
Komissio huomauttaa, että Sinosuren vientiluottovakuutustoiminta on olennainen osa laajempaa rahoitussektoria, jonka osalta on vahvistettu, että valtio puuttuu suoraan Kiinan rahoitusmarkkinoiden normaaliin toimintaan ja vääristää sitä (ks. 185 kappale ja sen jälkeiset kappaleet).
(227)
Sinosure suorittaa viranomaistehtäviä roolissaan ainoana virallisena vientiluottovakuutuslaitoksena. Sillä on näin ollen monopoliasema vientiluottovakuutusten markkinoilla. Yritys vahvisti, että markkinat eivät ole avoimet, vaikka sillä onkin joitakin kansainvälisiä kilpailijoita, jotka harjoittavat liiketoimintaa epäsuorasti Kiinassa.
(228)
Valtio omistaa Sinosuren täysin ja valvoo sen rahoitusta. Sinosure on 100-prosenttisesti valtioneuvoston omistuksessa. Sen 4 miljardin RMB:n merkitty pääoma tulee vientiluottovakuutusten riskipääomarahastosta valtion talousarvion mukaisesti. Vuonna 2011 valtio antoi rahoitusta 20 miljardia RMB:tä China Investment Corporation -yrityksen kautta, joka on valtiollinen sijoitusrahasto. (75) Yhtiöjärjestyksessä todetaan, että yrityksen liiketoiminnasta vastaava yksikkö on valtiovarainministeriö, ja siinä myös edellytetään, että yritys toimittaa tilinpäätös- ja kirjanpitoraportit ja talousarvioraportin valtiovarainministeriölle tarkastelua ja hyväksyntää varten.
(229)
Valtion valvonnan osalta voidaan todeta, että koska Sinosure on täysin valtio-omisteinen, sillä ei ole johtokuntaa. Hallintoneuvoston kaikki jäsenet ovat valtioneuvoston nimittämiä ja hoitavat tehtävänsä valtion omistamien keskeisten rahoituslaitosten hallintoneuvostojen sisäisten sääntöjen mukaisesti. Myös Sinosuren ylin johto on valtioneuvoston nimittämä. Yrityksen vuosiraportista (2011) käy ilmi, että Sinosuren puheenjohtaja on puoluekomitean sihteeri ja suurin osa ylimmästä johdosto kuuluu myös puoluekomiteaan. Koska Sinosure kieltäytyi toimittamasta lisätietoja ylimmästä johdosta, voidaan päätellä, että johto toimii suoraan valtion alaisuudessa ja valtio nimittää suoraan hallintoneuvoston jäsenet ja ylimmän johdon. Tällä perusteella valtio harjoittaa merkittävää valvontaa Sinosuressa.
(230)
On niin ilmiselvää, että Sinosure suorittaa viranomaistehtäviä ja harjoittaa valtion politiikkaa, että voidaan päätellä, että yritys toimii suoraan valtion alaisuudessa. Sinosuren vuosikertomuksessa (2011) on useita tätä koskevia lausuntoja, esimerkiksi ”Sinosure toteuttaa aktiivisesti vientitakuulaitoksen poliittisia tehtäviä ja pääsi hyvään alkuun 12. viisivuotissuunnitelman ensimmäisenä vuotena” (vuosikertomus 2011, s. 4); ”yritysuudistuksen edistäminen vahvisti Sinosuren poliittista tehtävää vientitakuulaitoksena. Kiinan kommunistipuolueen keskuskomitean taloutta käsittelevässä konferenssissa korostettiin tätä tehtävää ja asetettiin luottovakuutuksille selviä vaatimuksia, jotka antoivat suuntaa yrityksen kasvulle” (vuosikertomus 2011, s. 5); ”Vuonna 2011 Sinosure pani täytäntöön Kiinan kommunistipuolueen keskuskomitean ja valtioneuvoston strategioita, päätöksiä ja järjestelyjä sekä valtionpolitiikkaa diplomatian, ulkomaankaupan, teollisuuden ja rahoituksen alalla, paneutui täysipainoisesti poliittiseen tehtäväänsä ja saavutti nopeaa kasvua” (vuosikertomus 2011, s. 11); ”Sinosure toteutti valtionpolitiikkaa suurten valmiiden laitteistojen vientirahoitusvakuutusta koskevien erityisjärjestelyjen alalla ja täytti valtion asettamat velvoitteensa” (vuosikertomus 2011, s. 11).
(231)
Institutionaalinen kehys ja muut Kiinan viranomaisten asiakirjat, joiden nojalla Sinosure toimii, todistavat myös sen toiminnasta viranomaisena ja siitä, että sillä on toimivaltaa toteuttaa valtion politiikkaa. Kauppaministeriö ja Sinosure julkaisivat vuonna 2004 yhdessä ilmoituksen kaupan edistämisstrategian täytäntöönpanosta tieteen ja teknologian avulla hyödyntämällä vientiluottovakuutusta (Shang Ji Fa [2004] No. 368,26.7.2004), ja sillä säännellään edelleen Sinosuren toimintaa. Ilmoituksen tavoitteisiin sisältyy uuden ja huipputeknologian alan sekä korkean lisäarvon tuotteiden viennin edistäminen lisäämällä vientiluottovakuutuksen käyttöä. Ilmoituksessa annetaan Sinosurelle nimenomaisesti toimeksiannoksi tukea keskeisiä vientiteollisuusaloja, jotka on täsmennetty Kiinan uuden ja huipputeknologian alan tuotteiden luettelossa (vuodelta 2006). Luetteloon sisältyvät aurinkokennot ja -moduulit, minkä vuoksi voidaan katsoa, että Sinosure tukee niitä suoraan. Ilmoituksessa vahvistetaan seuraavat edut: ”vihreä linja”, joka on luetteloon kuuluville tuotteille tarkoitettu erityinen tuki, joka pitäisi hyväksyä viiden päivän kuluessa, jos vakuutusten merkintää koskevat ehdot täyttyvät, ja vakuutuksen limiitti pitäisi hyväksyä ensisijaisesti; käsittelynopeus: asia olisi saatettava päätökseen kolmen kuukauden kuluessa asiakirjojen vastaanottamisesta; korkoprosenttien joustavuus: suurimmat alennukset vakuutusmaksuihin Sinosuren vaihteluvälillä. Ilmoituksessa todetaan myös, että alueellisten ja paikallisten kauppaviranomaisten on toteutettava lisätoimenpiteitä luetteloon sisältyvien tuotteiden tukemiseksi. Ilmoituksessa edellytetään, että Sinosure räätälöi vakuutusten merkintätavan kansallisen teollisuuspolitiikan ja uuden ja huipputeknologian alan tuotteiden viennin ominaisuuksien perusteella ja antaa tukea innovatiivisille ja T&K-tuotannonaloille, joita valtio erityisesti tukee.
(232)
Komissio on selvillä muistakin asiakirjoista, jotka todistavat, että Sinosure toteuttaa suoraan valtion politiikkaa, mistä on etua mm. vientiä harjoittaville tuottajille. Nk. 840-suunnitelma esitetään yksityiskohtaisesti valtioneuvoston ilmoituksessa (päivätty 27.5.2009) (76). Nimi viittaa 84 miljardin USD:n käyttöön vientivakuutuksena, ja se on yksi kuudesta valtioneuvoston vuonna 2009 käynnistämästä toimenpiteestä, joilla vakautetaan vientikysyntää globaalin kriisin ja vientiluottovakuutusten kasvaneen kysynnän seurauksena. Näihin kuuteen toimenpiteeseen sisältyy esimerkiksi parempi vientiluottovakuutusturva, 84 miljardin USD:n suuruisen lyhytaikaisen vientiluottovakuutuksen tarjoaminen vuonna 2009 ja vakuutusmaksun alentaminen. Ainoana poliittisin perustein toimivana vientiluottovakuutuksia merkitsevänä laitoksena Sinosure ilmoitetaan suunnitelman toteuttajaksi. Vakuutusmaksujen alennusten osalta Sinosurea vaadittiin varmistamaan, että lyhytaikaisten vientiluottovakuutusten keskimääräisiä maksuja alennetaan 30 prosentilla vuoden 2008 keskimääräisten maksujen perusteella.
(233)
Nk. 421-suunnitelma sisältyi ilmoitukseen suurten laitteistosarjojen vientirahoitusvakuutusta koskevien erityisjärjestelyjen täytäntöönpanosta, jonka julkaisivat yhdessä kauppa- ja valtiovarainministeriö 22 päivänä kesäkuuta 2009. Myös tässä on kyseessä tärkeä politiikka, jolla tuetaan Kiinan ulkomaille suuntautumista koskevaa politiikkaa vastauksena vuoden 2009 globaaliin talouskriisiin, ja siinä tarjottiin 42,1 miljardin USD:n rahoitusvakuutus suurten kokonaisten laitesarjojen viennin tueksi. Rahoituksen hallinnoinnista ja tarjoamisesta vastaisivat Sinosure ja jotkin muut rahoituslaitokset. Asiakirjan piiriin kuuluvat yritykset saisivat etua etuuskohtelun mukaisista rahoitustoimenpiteistä, myös vientiluottovakuutuksesta. Koska Kiinan viranomaiset eivät toimineet yhteistyössä, komissio ei voinut pyytää lisätietoja ilmoituksen soveltamisesta. Vastakkaisen näytön puutteessa komissiolla on syytä uskoa, että aurinkoenergiasektorin laitteet ja koko sektori kuuluvat myös tämän asiakirjan piiriin.
(234)
Muita asiakirjoja, joista käy ilmi valtion tuki lyhytaikaisten vientiluottovakuutusten tarjoamiselle, ovat mm. uusille strategisille teollisuudenaloille tarkoitetun rahoitustuen lisäämistä koskevat kaksi asiakirjaa. Valtioneuvoston ilmoituksessa Cultivation and development of the State Council on Accelerating Emerging industries of strategic decision (Guo Fa [2010] No. 32, 18.10.2010, kohta 7(C)) kannustetaan rahoituslaitoksia lisäämään rahoitustukeaan niille. Asiasta vastaavien eri ministeriöiden (kansallinen kehitys- ja uudistuskomissio, kauppaministeriö, tiedeministeriö, teollisuus- ja tietotekniikkaministeriö, ympäristönsuojeluministeriö, valtiovarainministeriö, veroasioiden valtionhallinto, yleinen tullihallinto, yleinen laadunvalvontahallinto, teollisuus- ja tekijänoikeuksien tarkastusvirasto) yhdessä antamissa uusien strategisten teollisuudenalojen kehittämistä koskevissa täytäntöönpano-ohjeissa (Guo Fa [2011] No. 310, 21.10.2011) viitataan myös erikseen (kohdassa Xxvii) aktiiviseen tukeen mm. tarjoamalla vientiluottovakuutuksia uusille strategisille teollisuudenaloille. Nämä uudet strategiset tuotannonalat keskittyvät kansainvälisten markkinoiden kehittämiseen tarkoitettuihin tuotteisiin, teknologiaan ja palveluihin, avaruusteollisuuteen, huippuluokan laitteiden valmistukseen, suurimittaiseen tai edistykselliseen kotimaassa patentoituun teknologiaan sekä tavanomaisiin uusien strategisten tuotannonalojen vientituotteisiin. Vastakkaisen näytön puutteessa on näin ollen syytä uskoa, että myös tarkasteltavana olevaa tuotetta ja otokseen valittuja viejiä voidaan pitää ”uusina strategisina teollisuudenaloina”, joilla on oikeus näihin etuuksiin.
(235)
Edellä esitetyn perusteella komissio päättelee, että Sinosure on julkinen elin, koska sillä on viranomaisten toimivaltaa toteuttaa valtion politiikkaa, se on valtion merkittävän valvonnan alainen ja se suorittaa viranomaistehtäviä.
d) Oikeusperusta
(236)
Ohjelman oikeusperustan muodostavat seuraavat: kauppaministeriön ja Sinosuren vuonna 2004 yhdessä antama ilmoitus kaupan edistämisstrategian täytäntöönpanosta tieteen ja teknologian avulla hyödyntämällä vientiluottovakuutusta (Notice on the Implementation of the Strategy of Promoting Trade through Science and Technology by Utilising Export Credit Insurance - Shang Ji Fa [2004] nro 368,26.7.2004); uuden ja huipputeknologian alan tuotteiden vientiluettelo vuodelta 2006 (Export Directory of Chinese High and New Technology Products of 2006); nk. 840-suunnitelma, joka sisältyy 27 päivänä toukokuuta 2009 annettuun valtioneuvoston ilmoitukseen; nk. 421-suunnitelma, joka sisältyy 22 päivänä kesäkuuta 2009 kauppa- ja valtiovarainministeriön yhdessä antamaan ilmoitukseen suurten laitteistosarjojen vientirahoitusvakuutusta koskevien erityisjärjestelyjen täytäntöönpanosta (Notice on the issues to implement special arrangements for financing of insurance on the export of large complete sets of equipment); valtioneuvoston antama ilmoitus Cultivation and development of the State Council on Accelerating Emerging industries of strategic decision (Guo Fa [2010] No. 32, 18.10.2010) ja sen täytäntöönpano-ohjeet (Guo Fa [2011] No. 310, 21.10.2011).
e) Tutkimuksen havainnot
(237)
Koska Sinosure on julkinen elin, jolle on annettu viranomaisten toimivaltaa ja joka panee valtion lakeja ja suunnitelmia täytäntöön, vientiluottovakuutuksen tarjoaminen tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille on rahoitustukea, jota annetaan mahdollisen suoran valtion varojen siirron muodossa perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(238)
Mitä tulee paikallisviranomaisten antamaan alennukseen vientiä harjoittavien tuottajien maksaman vakuutusmaksun osaan, myös tässä on kyse varojen suorasta siirrosta avustuksen myöntämisen muodossa perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(239)
Perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdassa ja 6 artiklan c alakohdassa tarkoitettua etua on saatu sikäli, että Sinosure tarjoaa vientiluottovakuutusturvaa suotuisammin ehdoin kuin vastaanottaja yleensä saisi markkinoilla tai se tarjoaa vakuutusturvaa, jota ei muutoin olisi lainkaan saatavilla markkinoilla. Vientiä harjoittavien tuottajien 3 artiklan 2 alakohdan mukaisesti saama lisäetu on käteisalennus, jonka joidenkin vientiä harjoittavien tuottajien sijoittautumispaikan paikallisviranomaiset myönsivät Sinosurelle maksetun vakuutusmaksun osasta.
(240)
Vuoden 2004 ilmoituksessa lueteltiin kaikki edut, jotka Sinosure ja/tai paikallisviranomaiset myönsivät yrityksille, jotka kuuluvat vuoden 2006 luetteloon ja noudattavat kansallista politiikkaa. Tutkimuksessa kävi ilmi, että Sinosuren ja otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien välillä tehdyt vakuutussopimukset ja paikallisviranomaisten vakuutusmaksujen osista myöntämät alennukset heijastavat näitä etuja. Green Express -kohtelussa yksinkertaistetaan ja nopeutetaan vakuutusturvan tarjoamista ja korvausten maksamista arvioimalla menetykset ja suorittamalla maksut nopeasti asiakkaalle.
(241)
Tutkimuksessa kävi myös ilmi, että vuoden 2009 talouskriisin seurauksena toteutetut toimenpiteet, jotka esitetään 840- ja 421-suunnitelmassa, ja myöhemmin vuonna 2011 esitetyt uusia strategisia teollisuudenaloja suosivat toimenpiteet tarjosivat merkittäviä etuja vientiä harjoittaville tuottajille. Toimenpiteet lisäsivät vakuutusturvan saatavuutta ja alensivat Sinosuren veloittamia vakuutusmaksuja entisestään vaikeasta taloudellisesta tilanteesta huolimatta ja kohottivat merkittävästi vakuutusturvan tarjoamiseen liittyviä Sinosuren riskejä, ja ne tulevat selvästi esiin Sinosuren vientiä harjoittaville tuottajille tarjoamassa vakuutusturvassa. Tutkimuksessa kävi erityisesti ilmi, että tutkimusajanjakson kattavina vuosina vallinneet olosuhteet ja veloitetut vakuutusmaksut ovat pysyneet pääasiassa samoina tai ovat kohentuneet huolimatta siitä, että Sinosuren maksamat korvaukset ovat lisääntyneet ja aurinkoenergiasektorin tilanne on heikentynyt merkittävästi.
(242)
Etuuden esiintymisen osalta komissio tarkasteli ensin, missä määrin Sinosuren vakuutusmaksut kattavat lyhytaikaisen vientiluottovakuutuksen kustannukset. Sinosure esitti väitteen WTO:n SCM-sopimuksen kohdan j perusteella, jossa pidetään kiellettynä vientitukena sopimuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan mukaisesti vientivakuutusohjelmien tarjoamista maksuilla, jotka eivät riitä kattamaan pitkällä aikavälillä ohjelmien toimintakustannuksia ja tappioita. Kyselylomakevastauksessaan Sinosure esitti vain viiden viime vuoden aikana syntyneet voitot ja tappiot ja päätteli, että koska se saavutti voittoa kaiken kaikkiaan tällä jaksolla, lyhytaikaisen vientiluottovakuutuksen tarjoaminen vientiä harjoittaville tuottajille ei ollut WTO:n SCM-sopimuksessa tarkoitettua tukea. Kuten edellä selitettiin (ks. 221 ja 222 kappale), komissio pyysi Sinosurea toimittamaan erityistä tietoa ja näyttöä sen vientiluottovakuutustuominnan pitkän aikavälin kannattavuudesta, mukaan luettuna maksuista saaduista tuloista ja ohjelman toimintakustannuksista ja tappioista WTO:n SCM-sopimuksen mukaisesti. Sinosure ei kuitenkaan toimittanut tarkastuskäynnillä pyydettyjä asiakirjoja ja näyttöä, vaan esitteli vain uudelleen yleistä kannattavuutta koskevia tietoja, jotka näkyivät sen tarkastetuissa vuosikertomuksissa.
(243)
Komissio haluaa huomauttaa, että vaikka se yksinkertaisesti luottaisikin Sinosuren vuosikertomuksiin pystymättä tarkastamaan niihin sisältyviä lukuja ja tietoja, se ei voisi päätellä, että Sinosure on saavuttanut pitkän aikavälin voittoa vientiluottovakuutustoiminnastaan, joka vastaa SCM-sopimuksen kohdassa j tarkoitettua ohjelmaa. Sinosure harjoittaa vientiluottovakuutusten tarjoamisen lisäksi muutakin toimintaa, ja vuosikertomuksessa ilmoitetut luvut ja tiedot ovat kaiken tämän toiminnan yhdistettyjä tietoja, joita ei ole eritelty eri toimintojen mukaan. Joidenkin vuosikertomusten (ei kuitenkaan uusimman) perusteella vaikuttaa siltä, että lyhytaikaisten vientiluottovakuutusten tarjoaminen on selvästi Sinosurin suurin toimiala, mutta tarkkoja prosenttiosuuksia ei ole tarjolla. Koska Sinosure kieltäytyi toimittamasta pelkästään tästä toiminnasta pyydettyjä tietoja ja näyttöä, jotka vaaditaan, jotta voidaan tehdä ohjelman analyysi WTO:n SCM-sopimuksen kohdan j mukaisesti, komission oli tehtävä päätelmänsä asiakirja-aineistoon sisältyvän näytön perusteella.
(244)
Aluksi komissio toteaa, että Sinosuren yhtiöjärjestyksen 11 §:n mukaan yritys toimii kannattavuusrajalla. Toisin sanoen Sinosure ei pyri maksimoimaan voittojaan vaan pyrkii vain kannattavuusrajalle tehtävässään Kiinan ainoana virallisena vientiluottovakuuttajana. Kuten edellä selitettiin, asiakirja-aineistosta kävi ilmi, että Sinosuren oikeudellinen ja poliittinen toimintaympäristö edellyttää yrityksen panevan täytäntöön valtion politiikkaa ja suunnitelmia julkista politiikkaa koskevan toimivaltansa mukaisesti. Vientiä harjoittavat tuottajat kuuluvat niihin valikoituihin tuotannonaloihin ja yrityksiin, joita valtio erityisesti tukee, ja ne ovat saaneet Sinosuren tarjoamia vientiluottovakuutuksia etuuskohteluun perustuvin hinnoin jopa vuoden 2009 globaalin kriisin jälkimainingeissa ja aurinkoenergiasektorin koettua ennennäkemättömän kriisin, myös tutkimusajanjaksolla. Näin ollen Sinosure tarjoaa rajoittamattoman vakuutusturvan aurinkoenergiasektorille, eivätkä sen erittäin alhaiset vakuutusmaksut heijasta todellisia riskejä, joita aiheutuu viejien vakuuttamisesta tällä sektorilla. Kaikkien näiden asiakirja-aineistoon sisältyvien seikkojen perusteella voitiin jo päätellä, että ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että Sinosuren veloittamat vakuutusmaksut eivät todennäköisesti ole riittäviä kattamaan sen toimintaa pitkällä aikavälillä, ja tämä vaikuttaakin todennäköiseltä.
(245)
Koska Sinosure ei toiminut yhteistyössä, komissio tarkasteli myös muita tekijöitä tämän päätelmän tueksi. Julkisesti saatavilla olevista tiedoista käy selvästi ilmi, että Sinosuren pitkän aikavälin toiminta on itse asiassa tappiollista (77). Komissio analysoi myös Sinosuren vuosikertomuksissa (vuosilta 2006-2011) olevien tuloslaskelmien lukuja, jotka Sinosure oli toimittanut perustellakseen kyselylomakevastauksessaan ilmoitetut kannattavuusluvut. Luvut osoittavat, että Sinosurelle aiheutui merkittäviä pitkän aikavälin toimintatappioita sen yhdistetystä vakuutustoiminnasta (pois luettuna investointitulot ja muut tulot). Tarkemmin ottaen joka vuosi vuosien 2006 ja 2011 välillä (vuosi 2010 ainoana poikkeuksena) maksetut korvaukset ovat jo (lähes) samansuuruiset tai ylittävät (huomattavasti) Sinosuren saamat nettomaksut. Jos myös toiminta- ja palkkiokustannukset vähennetään nettomaksuista, tulokseksi saadaan vieläkin merkittävämmät tappiot. Luvut osoittavat, että vuoden 2010 vaatimattomista ansioista huolimatta tappiot vakuutustoiminnasta ovat merkittävät koko kaudella. Vuosikertomuksista käy ilmi, että merkittävä osuus Sinosuren tuloista on investointituloja ja muita tuloja, jotka eivät ole merkityksellisiä arvioitaessa sen vientiluottovakuutusohjelman kannattavuutta. Koska lyhytaikaiset vientiluottovakuutukset muodostavat suurimman osan Sinosuren liiketoiminnasta, vastakkaisen näytön puutteessa voidaan päätellä, että Sinosurelle on aiheutunut merkittäviä pitkän aikavälin tappioita sen vientiluottovakuutusohjelmasta.
Koska Sinosuren vientiluottovakuutusohjelma on tappiollinen, etuuden esiintyminen määritellään vertaamalla vientiä harjoittavien tuottajien maksamia maksuja markkinoilla maksettaviin maksuihin. Sinosure on ainoa virallinen vientiluottovakuuttaja ja hallitsee näin ollen kotimaanmarkkinoita täysin. Koska Kiinassa ei ole kaupallista viitearvoa tällaisille välineille ja kun otetaan huomioon Kiinan rahoitusmarkkinoiden vääristyminen valtion toimintaan puuttumisen vuoksi, on asianmukaista käyttää Kiinan ulkopuolista viitearvoa eli normaalissa markkinatilanteessa veloitettuja maksuja. Tällä perusteella voidaan vahvistaa, kuten tuen määrän laskemista koskevasa jaksossa kuvataan, että maksut ovat alle markkinahintojen ja että kyseessä on etu.
(246)
Edellä mainitut tuet ovat riippuvaisia vientituloksesta perusasetuksen 4 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti, koska niitä ei voi saada ilman vientiä. Ne ovat myös erityisiä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, koska niitä myönnetään vain tietyille yrityksille. Aurinkokennot ja -moduulit on nimenomaisesti mainittu vuoden 2006 uuden ja huipputeknologian alan tuotteiden luettelossa, mikä on edellytyksenä vuoden 2004 ilmoituksessa tarkoitetun etuuskohtelun saamiseen. Lisäksi yksi Sinosuren päätavoitteista on panna täytäntöön kansallista politiikkaa ja suunnitelmia, mukaan luettuna 12. aurinkoenergiasektoria koskeva viisivuotissuunnitelma. Myös 840- ja 421-suunnitelmasta on etua aurinkoenergiasektorille ja muutamille muille sektoreille, jotka on yksilöity näissä suunnitelmissa (ks. 232 ja 233 kappale). Aurinkoenergiasektoria pidetään myös yhtenä kannustettuna tuotannonalana päätöksen nro 40 ja muiden suunnitteluasiakirjojen ja lakien mukaisesti (ks. 207 ja 208 kappale). Tuotannonala kuuluu myös uusien strategisten tuotannonalojen luokkaan ja saa näin monia valtion politiikan mukaisia etuuksia (ks. 102 kappale). Useimmilla vientiä harjoittavilla tuottajilla on uuden teknologian yrityksen ja huipputeknologiayrityksen virallinen asema, jonka ansiosta ne saavat useita etuuksia valtion suosituimmuuspolitiikan vuoksi.
(247)
Sen vuoksi on ilmeistä, että Sinosuren tai paikallisviranomaisten osan vakuutusmaksuista maksamalla myöntämät etuudet eivät ole kaikkien tuotannonalojen ja yritysten saatavilla, vaan ne on rajoitettu vain niille sektoreille ja yrityksille, jotka ovat valtion tukipolitiikan ja sen perustana olevien asiakirjojen mukaisia. Komissio päättelee, että Sinosuren ja/tai paikallisviranomaisten myöntämät etuudet tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille ovat erityisiä perusasetuksen 4 aritklan 2 kohdan alakohdan mukaisesti. Koska ei myöskään ollut mitään näyttöä siitä, että tuki riippuisi objektiivisista arviointiperusteista tai edellytyksistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti, etuus on erityistä myös tältä osin.
f) Päätelmät
(248)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että kuusi otokseen valittua vientiä harjoittavien tuottajien ryhmää sai tutkimusajanjaksolla etua Sinosuren tarjoamasta vientiluottovakuutuksesta.
(249)
Sinosuren aurinkoenergiateollisuudelle tarjoamaa vientiluottovakuutusta on pidettävä tukena, koska vakuutusmaksut ovat alle markkinahintojen.
(250)
Kun otetaan huomioon taloudellisen tuen olemassaolo, vientiä harjoittavien tuottajien saama etu ja tuen erityisyys, tukea olisi pidettävä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavana.
g) Tuen määrän laskeminen
(251)
Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Etuuden laskeminen vastaa tilannetta, jossa on kyse lainan vakuuksista. Perusasetuksen 6 artiklan b alakohdan mukaan tuensaajalle koituneeksi eduksi katsotaan Sinosuren tarjoamasta lyhytaikaisesta vakuutuksesta yrityksen maksaman vakuutusmaksun määrän ja vastaavasta vientiluottovakuutuksesta, jonka yritys voisi saada markkinoilta, maksettavan vakuutusmaksun määrän erotus.
(252)
Koska Sinosuren tarjoama lyhytaikainen vientiluottovakuutus on valtion poliittisten tavoitteiden tulosta ja Sinosurella on monopoliasema kotimarkkinoilla ainoana virallisena vientiluottovakuuttajana, asianmukainen markkinaviitearvo on muodostettu jäljempänä kuvatun menetelmän mukaisesti. Koska Kiinan viranomaiset ja Sinosure eivät toimineet yhteistyössä, komissio on lisäksi hyödyntänyt käytettävissä olevia tietoja saadakseen asianmukaisen markkina-arvon aurinkosähkösektorin tuottajien vakuutusmaksuille.
(253)
Komissio uskoo, että asianmukaisin viitearvo, josta tietoja on helposti satavilla, on Amerikan yhdysvaltojen Export-Import Bank -pankin, jäljempänä ”Ex-Im Bank”, soveltama vakuutusmaksu. Julkisesti saatavilla olevien tietojen (78) mukaan Ex-Im Bank on Yhdysvaltojen liittovaltion virallinen vientiluottovirasto, joka toimii omavaraisesti. Ex-Im Bank -pankin toimintaan kuuluu vientiluottovakuutustoiminta ja muu toiminta, kuten käyttöpääoman takaukset ja lainatakuut (ostorahoitus). Sen tehtävänä on luoda ja tukea työpaikkoja tukemalla vientiä Yhdysvalloista kansainvälisille ostajille. Ex-Im Bank toimii Yhdysvaltojen kongressin alaisena valtion yrityksenä. Sen tilanteessa on näin ollen monia yhtäläisyyksiä Sinosuren tilanteeseen, ja pankkia pidetään asianmukaisena viitelaitoksena.
(254)
Vakuutusmaksun viitearvo on laskettu ottamalla huomioon tosiasialliset maksut, jotka on veloitettu viennistä OECD-maihin koko liikevaihdon kattavien vakuutusten osalta (vakuutetun määrän 90-prosenttinen kattavuus ja 120 päivän kesto). Tosiasiallinen vakuutusmaksu on viiden eri ulkomaisen ostajaluokan mediaani; luokat riippuvat maksukyvystä ja maksuhäiriöriskistä. Näin saadaan lähin mahdollinen viitearvo sellaisen vakuutusmaksun laskemiseksi, joka tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajien olisi maksettava markkinoilla.
(255)
Etuuden määrä laskettiin käyttäen Kiinan viranomaisten toimittamia tietoja, jotka liittyvät vientiluottovakuutuksen kattamiin Sinosuren määriin ja vakuutuksista tutkimusajanjaksolla maksettuihin maksuihin. Yhteistyössä toimineiden yritysten Sinosuren osalta toimittamia tietoja ei käytetty, koska oli selvää, että Kiinan viranomaisten tiedot olivat kattavampia (kaikki yritykset eivät esimerkiksi raportoineet Sinosure-vakuutussopimuksestaan kyselylomakevastauksessaan tai ilmoittaneet sitä tarkastuskäynnillä).
(256)
Siltä osin kuin on kyse paikallisviranomaisten maksamasta vakuutusmaksun osasta, etuus lasketaan otokseen valituille yrityksille tutkimusajanjaksolla annettujen alennusten ja avustusten tasoisena.
(257)
Tässä järjestelmässä yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Vientitakuut ja -vakuutukset
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,58 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,95 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd Solar -ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,71 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,50 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,39 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,63 %
Jinko Solar Co Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
3.4.1.5. Etuudet, jotka tarjotaan sallimalla markkinoille pääsy offshore-alan holdingyhtiöille ja maksamalla lainat takaisin valtion toimesta
(258)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.2. Avustusohjelmat
3.4.2.1. Vientituotteiden tutkimus- ja kehittämisrahasto
(259)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.2.2. Tuet Famous Brands- ja China World Top Brands -ohjelman kehittämistä varten
(260)
Komissio havaitsi, että jotkin otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat saivat etuuksia näistä järjestelmistä tutkimusajanjaksolla. Koska saadut etuudet olivat vähäisiä ja niiden vaikutus tukimarginaaliin mitätön, komissio ei pitänyt tarpeellisena analysoida, olivatko järjestelmät tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavia.
3.4.2.3. Varat Guangdong-maakunnan teollisuuden laajentamista varten
(261)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.2.4. Golden Sun -demonstrointiohjelma
a) Johdanto
(262)
Valituksessa väitettiin, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajat saivat tukia Golden Sun -demonstrointiohjelmasta, jäljempänä ”Golden Sun”, jonka Kiinan viranomaiset panivat täytäntöön heinäkuussa 2009. Valitukseen sisältyi alustava näyttö, jonka mukaan otokseen valituista viejistä neljä oli saanut suoraa tukea tarkasteltavana olevaan tuotteeseen tästä ohjelmasta. Lisäksi siinä osoitettiin, että yksi otokseen valituista viejistä oli valittu tarkasteltavana olevan tuotteen toimittajaksi 70 prosentin osalta kokonaiskapasiteetista, jonka hankkeen toteuttajat olivat asentaneet (eli aurinkosähköjärjestelmistä tuotettua sähköä tuottavat ja myyvät yritykset) vuonna 2011. Valitukseen sisältyi myös tietoja, joiden mukaan Golden Sun -rahoitusta ei ollut myönnetty avoimella ja kilpailua edistävällä tavalla hankkeen toteuttajille.
b) Yhteistyöstä kieltäytyminen ja saatavilla olevien tietojen käyttö
(263)
Komissio pyysi kyselylomakkeessa, puutteita koskevassa kirjeessä ja Kiinan viranomaisten toimitiloihin tehdyn tarkastuskäynnin aikana Golden Sun -ohjelmasta tietoja, joita Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet, kuten 104 ja 105 kappaleessa selitettiin.
(264)
Kyselylomakkeessa ja puutteita koskevassa kirjeessä pyydetyistä tiedoista Kiinan viranomaiset ovat toistuvasti todenneet, että tätä avustusohjelmaa ei ole tarkoitettu tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille. Tämän vuoksi Kiinan viranomaiset ovat jättäneet vastaamatta lukuisiin kysymyksiin, jotka koskevat ohjelmaa ja tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajien saamia etuuksia, ja merkinneet vain ”ei sovelleta”. Kiinan viranomaiset eivät myöskään toimittaneet kaikkia asiaan liittyviä lakeja, asetuksia, hallinnollisia ohjeita ja muita säädöksiä, joita kyselylomakkeessa pyydettiin, vaan toimittivat vain tärkeimmän oikeusperustan.
(265)
Golden Sun -ohjelman tarkastustapahtuman alussa komissio pyysi Kiinan viranomaisia toimittamaan kaikki tämän tärkeimmän oikeusperustan liitteet ja kysyi, aikoiko se toimittaa muita ohjelmaa koskevia virallisia asiakirjoja. Kiinan viranomaiset toimittivat pyydetyt liitteet ja vastasivat, etteivät ne aio toimittaa muita asiakirjoja. Tämän jälkeen komissio näytti Kiinan viranomaisille valtiovarainministeriön julkaiseman budjettiasiakirjan, joka koski ohjelmasta rahoitettuja projekteja ja niihin myönnettyjä summia ja jonka yhteistyössä toimineet viejät olivat toimittaneet (valtiovarainministeriön asiakirja nro 965 [2010], 2.12.2010). Asiakirjan liitteistä käy ilmi, että yksi otokseen valituista viejistä sai merkittävää Golden Sun -rahoitusta omiin hankkeisiinsa ja myös tukikelpoisten laitteiden toimittajana useisiin Golden Sun -ohjelmasta rahoitettuihin hankkeisiin. Tarkastuksessa läsnä olleet valtiovarainministeriön edustajat olivat tietoisia esitetystä asiakirjasta, ja komissio pyysi heitä toimittamaan kaikki valtiovarainministeriön Golden Sun -ohjelman toteutusvuosina julkaisemat samanlaiset budjettiasiakirjat. Valtiovarainministeriön edustajat suostuivat periaatteessa näiden asiakirjojen toimittamiseen, mutta niitä ei koskaan toimitettu komissiolle.
(266)
Komissio näytti kauppaministeriölle Golden Sun -ohjelmaa koskevat budjettiasiakirjat, jotka erään provinssin ja kunnan paikallisviranomaiset olivat antaneet ja jotka yksi yhteistyössä toiminut viejä oli toimittanut, ja pyysi Kiinan viranomaisia toimittamaan ohjelmaa koskevat samanlaiset merkitykselliset asiakirjat (provinssien tai kuntien antamat). Kiinan viranomaiset totesivat, ettei niillä ole näitä asiakirjoja, koska ne koskivat provinsseja ja/tai kuntia, eikä se näin ollen voinut toimittaa niitä.
(267)
Kiinan viranomaiset toistivat 3 päivänä kesäkuuta 2012 päivätyssä kirjeessään kantansa, jonka mukaan Golden Sun -ohjelmaa ei ole tarkoitettu tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille ja selvensi, että jos tuottajat ovat saaneet etuja ohjelmasta, ne ovat saaneet niitä voimalaitosten hankkeiden toteuttajina eivätkä aurinkopaneelien tuottajina, sillä vain hankkeiden toteuttajat voivat saada tukea tästä ohjelmasta. Kirjeessä väitettiin myös, että komissio pyysi vain kolmea erikseen nimettyä asiakirjaa, jotka Kiinan viranomaiset toimittivat. Tämä ei pidä paikkaansa, sillä komissio pyysi tarkastuskäynnillä valtiovarainministeriön antamia erityisiä budjettiasiakirjoja (mainittu nimenomaisesti myös komission 23 päivänä toukokuuta 2013 päivätyssä kirjeessä) ja vientiä harjoittavien tuottajien sijaintipaikkojen paikallisviranomaisten antamia asiakirjoja (viitaten vientiä harjoittavien tuottajien toimittamiin asiakirjoihin), joita Kiinan viranomaiset päättivät olla toimittamatta.
(268)
Komissio pyysi myös erityistietoja yhden otokseen valitun yhteistyössä toimineen viejän saamista Golden Sun -maksuista; kyseinen viejä oli toimittanut tarkasteltavana olevaa tuotetta ja saanut maksut suoraan valtiolta. Kiinan viranomaiset eivät jälleen kyenneet selittämään tilannetta eivätkä antamaan yksityiskohtaisia tietoja tarkastuskäynnillä, ja ne ottivat vain yhteyttä yrityksen oikeudelliseen neuvonantajaan, joka väitetysti oli selittänyt, että tilanne oli selvitetty komission virkamiesten kanssa tarkastuskäynnillä, mikä ei täysin pitänyt paikkaansa. Tilannetta selitetään tarkemmin 276-278 kappaleessa. Kuten 275-278 kappaleessa tuodaan esiin tarkemmin, tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yhteistyössä toimineet tuottajat saivat etua Golden Sun -ohjelman avustuksista, myös erityisesti tarkasteltavana olevan tuotteen tarjoamiseen. Kiinan viranomaisten kanta, jonka mukaan ohjelmasta ei ole etua tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon, on kiistatta kumottu tutkimuksessa tarkastetulla näytöllä ja tosiseikoilla.
(269)
Koska Kiinan viranomaiset kieltäytyivät yhteistyöstä, komissio ei pystynyt tarkastamaan useita ratkaisevan tärkeitä seikkoja Golden Sun -ohjelmasta ja eduista, joita tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajat saivat. Kiinan viranomaiset eivät myöskään toimittaneet kaikkia pyydettyjä asiaan liittyviä asiakirjoja, etenkään Golden Sun -maksuja koskevia budjettiasiakirjoja, jotka kauppaministeriö oli antanut ohjelman toteutusvuosina. Sen vuoksi jotkin komission päätelmistä perustuvat käytettävissä oleviin tietoihin perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti.
c) Oikeusperusta
(270)
Tärkein oikeusperusta on 16 päivänä heinäkuuta 2009 annettu ilmoitus Golden Sun -demonstrointiohjelman täytäntöönpanosta ja liitteenä oleva Golden Sun -demonstrointiohjelman rahaston hallinnoinnin rahoitusapua koskevat väliaikaiset toimenpiteet (asiakirja CaiJian nro 397 [2009]), jonka ovat antaneet valtiovarainministeriö, tiedeministeriö ja kansallinen energialautakunta; yleiskirje Golden Sun -demonstrointiohjelman menestyksekästä täytäntöönpanoa varten (Circular regarding the Successful implementation to Assignments to The Golden Sun Demonstration Programme - asiakirja nro 718 [2009]); yleiskirje Golden Sun -demonstrointiohjelman menestyksekästä toteutusta varten vuonna 2010 (Circular regarding the Successful Fulfilment of the Golden Sun Demonstration Programme 2010 - asiakirja nro 622 [2010]); valtiovarainministeriön yleiskirje Golden Sun -demonstrointiohjelmien rakennuskustannusten rahoitustuen budjettikohtia koskevista ohjeista vuonna 2010 (Instructions on Finance Subsidy Budget Indexes for Construction Costs to The Golden Sun Demonstration Programmes 2010 - asiakirja nro 965 [2010], 2.12.2010); Hebein valtiovarainministeriön yleiskirje Golden Sun demonstrointiohjelmille vuonna 2011 osoitetun verotuen budjettitavoitteiden jakautumisesta (Circular with respect to Distribution of the Budgetary Target for the Fiscal Subsidy Appropriated for The Golden Sun Programmes 2011 - JCJ-asiakirja nro 336, 1.9.2011); Hengshuin kunnan rahoitusviraston yleiskirje Golden Sun demonstrointiohjelmille vuonna 2011 osoitetun verotuen budjettitavoitteiden jakautumisesta (Circular with respect to Distribution of the Budgetary Target for the Fiscal Subsidy Appropriated for The Golden Sun Programmes - HCJ-asiakirja nro 135, 8.11.2011).
d) Tutkimuksen havainnot
(271)
Golden Sun -ohjelma perustettiin vuonna 2009 edistämään jaeltuja aurinkosähköjärjestelmiä käyttävän alan teknologista kehitystä. Ohjelmasta keskustasolla vastaavat viranomaiset ovat valtiovarainministeriö, tiedeministeriö ja kansallinen energialautakunta. Golden Sun -ohjelman täytäntöönpanoa koskevassa ilmoituksessa luetellaan kriteereitä, jotka on täytettävä, jotta ohjelmasta voi saada rahoitusta, esimerkiksi seuraavat: a) yrityksen on sisällyttävä paikalliseen Golden Sun -demonstrointihankkeen täytäntöönpanosuunnitelmaan; b) kokonaiskapasiteetin on oltava vähintään 300 kWh; c) rakennuskausi saa kestää enintään vuoden ja toimintakauden on oltava vähintään 20 vuotta; d) aurinkosähköhankkeiden omistajien kokonaisvarojen on oltava vähintään 100 miljoonaa RMB:tä ja pääoman vähintään 30 prosenttia investointikustannuksista; e) aurinkosähköhankkeissa käytettyjen integroitujen järjestelmien ja keskeisten laitteiden tuottajat olisi valittava tarjousmenettelyillä. Tukikelpoiset hankkeet voivat saada enintään 50 prosenttia kokonaisinvestointikustannuksista valtiolta, mutta raja kohotetaan 70 prosenttiin sellaisten hanketoteuttajien osalta, jotka sijaitsevat syrjäseuduilla, joilla ei ole vakiintunutta sähköverkkoa.
(272)
Yritysten, jotka haluavat saada rahoitusta ohjelmasta, on toimitettava hakemuksensa ja sitä tukevat asiakirjat asianomaiselle valtion viranomaiselle. Ohjelman organisoinnista provinssien tasolla vastaavat rahoitus-, teknologia- ja energiavirastot toimittavat yhteisen tiivistelmäraportin valtiovarainministeriölle, tiedeministeriölle ja kansalliselle energialautakunnalle, jotka vastaavat provinssien hankkeiden tarkastelusta teknisten ohjelmien, rakennusedellytysten, rahoituksen ja kaikkien muiden näkökohtien osalta. Hallituksen antaman lopullisen hyväksynnän jälkeen valtiovarainministeriö myöntää varat suoraan hankkeiden toteuttajille ja säilyttää asiaa koskevat hyväksyntä- ja maksuasiakirjat.
(273)
Käytännössä hankkeen toteuttajat toimittavat rahoitushakemukset viranomaisille tehtyään sopimuksen tukikelpoisten aurinkosähkölaitteiden (eli tarkasteltavana olevan tuotteen) toimittajien kanssa. Asiaa koskevan lainsäädännön mukaan tukikelpoisten aurinkosähkölaitteiden toimittajat valitaan tarjouskilpailumenettelyllä. Kiinan viranomaiset eivät kuitenkaan selvittäneet, miten ne harjoittavat harkintavaltaansa valittaessa hankkeen toteuttajia paikallisiin Golden Sun -demonstrointihankkeen täytäntöönpanosuunnitelmiin ja miten hankkeen toteuttajat puolestaan valitsevat tukikelpoisten aurinkosähkölaitteiden toimittajan. Kiinan viranomaiset ja asianomaiset osapuolet eivät ole osoittaneet, että valintaprosessi olisi avoin, läpinäkyvä ja syrjimätön, koska ne eivät ole toimittaneet asiaankuuluvia asiakirjoja. Ulkomaisten aurinkosähkölaitteiden ostamisesta ei ole mitään merkkejä. Merkittävän osan tukikelpoisista aurinkosähkölaitteista on toimittanut yksi otokseen valittu yhteistyössä toiminut tuottaja. Käytettävissä olevien tosiseikkojen perusteella toimielimet päättelivät näin ollen, että Golden Sun -ohjelmaa on käytetty välineenä luomaan keinotekoista kysyntää tarkasteltavana olevan tuotteen valittujen kiinalaisten tuottajien tuotteille. Jos valtio pitää hanketta tukikelpoisena, sen oletetaan myöntävän varat.
(274)
Golden Sun -ohjelmasta annetaan perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i alakohdassa ja 3 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettua tukea Kiinan viranomaisten varojen siirron muodossa tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille.
(275)
Tutkimuksessa vahvistettiin erityisesti, että useat otokseen valitut yhteistyössä toimineet tuottajat saivat suoraan avustuksia Golden Sun -ohjelmasta asentaakseen aurinkoenergialla toimivia laitteita tiloihinsa. Nämä otokseen valituille yhteistyössä toimineille tuottajille maksetut avustukset kompensoivat osaa kustannuksista, joita niille muuten olisi aiheutunut, ja liittyvät näin suoraan tarkasteltavana olevaan tuotteeseen.
(276)
Tutkimuksessa vahvistettiin lisäksi, että otokseen valitut yhteistyössä toimineet tuottajat saivat myös etua ohjelman mukaisesta rahoituksesta toimittaakseen tarkasteltavana olevaa tuotetta etuyhteydettömille hankkeen toteuttajille. Tarkastuskäynnin aikana havaittiin erityisesti, että yksi otokseen valittu yhteistyössä toiminut vientiä harjoittava tuottaja oli saanut suoraan Kiinan viranomaisilta merkittävän kiinteämääräisen maksun kaikkien 40:n Golden Sun -ohjelman nojalla rahoitetun hankkeen osalta, joihin se oli toimittanut tarkasteltavana olevaa tuotetta. Otokseen valittu yhteistyössä toiminut vientiä harjoittava tuottaja ei ilmoittanut tällaista summaa kyselylomakevastauksessaan. Valtiovarainministeriön vuoden 2010 yleiskirjeestä kävi ilmi, että kyseinen yhteistyössä toiminut viejä valittiin toimittamaan tarkasteltavana olevaa tuotetta useille etuyhteydettömille hankkeen toteuttajille sekä yksityis- että julkisella sektorilla. Komissio yritti saada Kiinan viranomaisilta tietoja tästä otokseen valitulle vientiä harjoittavalle tuottajalle maksetusta suorasta maksusta, koska Golden Sun -ohjelmaa koskevista väliaikaista toimenpiteistä annetun vuoden 2009 ilmoituksen 13 §:ssä erityisesti edellytetään, että avustukset maksetaan suoraan hankkeen toteuttajalle (eikä aurinkosähkölaitteiden toimittajalle), ja Kiinan viranomaiset nimenomaisesti vahvistivat tämän tarkastuskäynnillä. Kuten edellä selitettiin, Kiinan viranomaiset eivät kyenneet antamaan tarkastuskäynnillä mitään selityksiä siitä, miksi otokseen valittu viejä oli saanut suoraa rahoitusta. Kiinan viranomaiset rajasivat 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään huomautuksensa vain yhteen näistä 40 hankkeesta, josta ne totesivat, että hankkeen toteuttajan ja otokseen valitun yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan välillä oli ollut rahoitusjärjestely, koska toteuttajalla ei ollut riittävästi rahaa maksaa otokseen valitulle yhteistyössä toimineelle vientiä harjoittavalle tuottajalle, minkä vuoksi ne olivat sopineet, että tuki maksetaan suoraan otokseen valitulle yhteistyössä toimineelle vientiä harjoittavalle tuottajalle. Koska tämä varsin suppea selitys, josta ei esitetty mitään näyttöä, koski vain yhtä hanketta, jossa otokseen valittu yhteistyössä toiminut viejä oli mukana, niistä 40 hankkeesta, jotka on lueteltu valtiovarainministeriön asiakirjassa, se ei missään tapauksessa riitä selvittämään tilannetta komissiolle.
(277)
Otokseen valittu yhteistyössä toiminut viejä pyrki perustelemaan 24 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että näitä epäsuoria maksuja kyseisiin 40 hankkeeseen ei ilmoitettu, koska ne olivat ”käyttäjätukea” hankkeen toteuttajalle eikä tavarantoimittajalle. Viejä vahvisti, että se oli saanut suoran kiinteämääräisen maksun, joka liittyi tavarantoimituksiin valtiovarainministeriön yleiskirjeessä lueteltuihin 40 hankkeeseen, ja lisäsi, että valtio voi siirtää varoja suoraan tavarantoimittajalle sen varmistamiseksi, että avustuksia käytetään vain hyväksytyissä aurinkosähköjärjestelmissä, ja helpottaakseen valvontaa. Viejä keskittyi vastauksessaan kutienkin vain yhteen hankkeeseen, jonka osalta oli kerätty asiakirjoja tarkastuskäynnillä, ja jätti huomiotta muut 39 hanketta, jotka saivat suoraa Golden Sun -rahoitusta. Vaikka viejä todisti, että varat tähän tiettyyn hankkeeseen oli kirjattu saamisiksi eikä valtion avustuksen ennakkomaksuksi, mitään muuta näyttöä ei toimitettu tämän tai muiden hankkeiden tosiasiallisesta toteuttamisesta, mukaan luettuna tarkasteltavana olevan tuotteen tosiasiallisesta toimittamisesta, johon rahoitusta oli saatu. Sen selitys ei myöskään valottanut valtion suoriin maksuihin liittyvää epäjohdonmukaisuutta edellä mainittujen asiaa koskevien täytäntöönpanosääntöjen kanssa, joiden mukaan Kiinan viranomaiset siirtävät varat yleensä hankkeen toteuttajalle eivätkä laitteiden toimittajalle.
(278)
Komissio ei pidä Kiinan viranomaisten selitystä otokseen valitun yhteistyössä toimineen viejän ja hankkeen toteuttajan välisestä rahoitusjärjestelystä vakuuttavana, koska vaikuttaa oudolta, että kaksi yksityistä osapuolta päättäisivät itsenäisesti järjestelystä, johon liittyy valtion toimia (eli suora maksu valtiolta tavarantoimittajalle vuoden 2009 ilmoituksen 13 §:stä poiketen) niin, että valtio ei olisi mukana järjestelyssä tai ehkä edes tietoinen siitä. Kiinan viranomaiset eivät ole toimittaneet vankempaa näyttöä tai kommentteja näistä tavarantoimittajille maksetun suoran maksun näkökohdista ja ovat päättäneet rajata vastauksensa vain yhteen nimettömään hankkeeseen niistä 40 hankkeesta, jotka otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat toteuttivat. Myöskään tämän viejän antamissa selityksissä ei puututa Kiinan viranomaisten kommentteihin, jotka koskivat hankkeen toteuttajan vaikeaa taloudellista tilannetta hankkeessa, jota viranomaiset eivät ole täsmentäneet. Viejän väitteet, joka koskivat mahdollisuutta suoraan maksuun ja sen perusteita, eivät saa vahvistusta muista lähteistä eivätkä Kiinan viranomaisilta.
(279)
Kun otetaan huomioon Kiinan viranomaisten ja otokseen valitun vientiä harjoittavan tuottajan edellä esittämät rajalliset ja ristiriitaiset huomautukset, ainoa yhteinen seikka ja tehtävissä oleva päätelmä on, että Kiinan viranomaisten maksama suora kiinteämääräinen maksu otokseen valitulle yhteistyössä toimineelle viejälle oli tarpeellinen sen varmistamiseksi, että viejä saisi varat, koska riskinä oli maksamatta jättäminen hankkeen toteuttajan rahoitusvaikeuksien vuoksi. Otokseen valittu yhteistyössä toiminut viejä ei edelleenkään pystynyt selittämään, miten se oli käyttänyt valtion maksaman kiinteämääräisen maksun, oliko aurinkosähkölaitteet toimitettu hankkeen toteuttajille ja minkä hinnan hankkeen toteuttajat olivat maksaneet vai olivatko ne maksaneet mitään. Kun otetaan huomioon asiakirja-aineistossa tai muutoin kohtuullisesti komission saatavilla olevan muun näytön puute, päätellään perusasetuksen 28 artiklan perusteella, että kiinteämääräinen maksu yhteistyössä toimineelle viejälle on suora avustus perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i alakohdan mukaisesti.
(280)
Komissio päättelee edelleen, että tarkasteltavana olevan tuotteen toimittajille - joko hankkeen toteuttajina tai väitetysti etuyhteydettömille hankkeen toteuttajille aurinkosähkölaitteita toimittavina tahoina - maksetuista avustuksista koituu niille etua perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdan mukaisesti. Golden Sun -ohjelmasta maksettu rahoitus antaa tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille hankkeen toteuttajina mahdollisuuden säästää kustannuksista, joita syntyy aurinkosähkölaitteiden asennuksesta niiden toimitiloihin. Aurinkosähkölaitteita etuyhteydettömille hankkeen toteuttajille toimittavina tahoina tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajat pitävät suoraan Golden Sun -ohjelmasta saadun rahoituksen niin ettei niiden tarvitse tosiasiallisesti toimittaa laitteita ja/tai se suojaa niitä etuyhteydettömien hankkeen toteuttajien maksamatta jättämisen riskiltä. Jälkimmäisessä tapauksessa tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajat saavat maksun, jota ne muutoin eivät olisi saaneet etuyhteydettömältä hankkeen toteuttajalta.
(281)
Tämä tukijärjestelmä on perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti erityinen, kun otetaan huomioon, että lainsäädännössä, jonka nojalla myöntävä viranomainen toimii, rajataan järjestelmään pääsy tiettyihin hankkeen toteuttajiin, jotka täyttävät lainsäädännössä luetellut kriteerit, ja yleisemmin vain hankkeen toteuttajiin, jotka toimivat aurinkoenergiasektorilla. Koska aurinkosähkölaitteiden toimittajan ja hankkeen toteuttajien valinta ei perustu avoimeen, läpinäkyvään ja syrjimättömään kilpailuprosessiin ja koska Kiinan viranomaiset suorittavat suoria maksuja aurinkosähkölaitteiden toimittajille, järjestelmä on erityinen myös, koska siitä koituu etua vain tietyille aurinkosähkölaitteiden toimittajille. Ohjelma ei täytä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan ei-erityisyyttä koskevia vaatimuksia, koska yritysten tukikelpoisuusedellytykset ja varsinaiset kriteerit, joiden perustella yritykset sisällytetään paikallisiin hankkeiden täytäntöönpanosuunnitelmiin ja lopulliset hankkeet valitaan eri teknisten ja taloudellisten näkökohtien perusteella, eivät ole objektiivisia eikä niitä sovelleta automaattisesti.
e) Päätelmät
(282)
Golden Sun -ohjelma on avustuksen muodossa maksettava erityistuki. Tutkimuksessa vahvistettiin, että jotkin otokseen valituista yhteistyössä toimineista viejistä saivat etua tästä tuesta.
f) Tuen määrän laskeminen
(283)
Tässä järjestelmässä yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Golden Sun -demonstrointiohjelma
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,24 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,09 %
JA-ryhmä
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,02 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,05 %
3.4.3. Välittömiä veroja koskevat vapautus- ja helpotusohjelmat
3.4.3.1. Kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelma vientiin suuntautuneille ulkomaisrahoitteisille yrityksille, jäljempänä ”FIE-yritykset”
a) Johdanto
(284)
Valituksessa väitettiin, että voimassa on ollut vuodesta 1991 alkaen lainsäädäntöä, jolla kannustetaan ulkomaisia investointeja Kiinassa (ulkomaisrahoitteisia yrityksiä ja ulkomaisten yritysten tuloveroa koskeva laki, jäljempänä ”FIE-verolaki”). Nk. FIE-yrityksille myönnettyihin etuuksiin kuuluu kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelma, josta tarjotaan täysi verovapaus FIE-yrityksen kahden ensimmäisen kannattavan vuoden aikana ja seuraavien kolmen vuoden aikana on maksettava puolet sovellettavasta tuloverosta.
(285)
Kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelmasta on eri muunnos yrityksille, jotka tunnustetaan uuden ja huipputeknologian alan yrityksiksi ja jotka sijaitsevat tietyillä alueilla. Ohjelman tästä muunnoksesta voidaan myöntää etuuksia myös vuoden 2013 jälkeen. Tutkimuksessa havaittiin, että eräs yhteistyössä toiminut viejä (Yingli Hainan) on saanut etuutta ohjelmasta vuodesta 2011 alkaen niin, että vuodet 2011 ja 2012 olivat täysin verovapaita ja seuraavina kolmena vuotena verotus on 50-prosenttista.
(286)
Komissio yritti tarkastaa tämän ohjelman Kiinan viranomaisten toimitiloihin tehdyllä tarkastuskäynnillä. Kiinan viranomaiset eivät kuitenkaan toimittaneet tietoja tästä kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelman muunnoksesta. Kiinan viranomaiset väittivät 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, että ohjelmaa ei esitetä valituksessa eikä sillä korvata kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelman muunnosta, jota sovelletaan ilman maantieteellisiä rajoituksia, kuten valituksessa väitettiin. Komissio ottaa huomioon nämä Kiinan viranomaisten antamat selitykset ja ymmärtää, että tämä vero-ohjelma on virallisesti eri ohjelma, kuin FIE-yritysten kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelmat. Kun kuitenkin otetaan huomioon, että siitä maksettiin etuuksia FIE-järjestelyn väitetyn päättymisen jälkeen, että sen toimintamekanismi ja etuuksien luonne ja vaikutukset ovat samoja kuin FIE-yrityksille tarkoitetussa ohjelmassa ja että eräs otokseen valittu yhteistyössä toiminut viejä ilmoitti siitä, katsotaan että sillä on tiivis yhteys kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelmaan saman ohjelman jatkeena ja että se mahdollistaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton. Komissio huomauttaa tältä osin, että perusasetuksen 10 artiklan 1 kohdassa annetaan mahdollisuus tutkia valituksessa esitettyjä ”väitettyjä tukia” eikä siinä viitata ”väitettyihin tukiohjelmiin”. Koska tässä tapauksessa molemmissa ohjelmissa on kyse samasta tuesta eli menetetystä yritysverotulosta, komissiolla on oikeus tutkia niitä yhtenä tukena.
b) Oikeusperusta
(287)
Ohjelman oikeusperusta on FIE-verolain 8 § ja FIE-yrityksiä ja ulkomaisia yrityksiä koskevan Kiinan kansantasavallan tuloverolain täytäntöönpanosääntöjen 72 §. Kiinan viranomaisten mukaan ohjelma on päätetty 16 päivänä maaliskuuta 2007 Kiinan kansantasavallan 10. kansankongressin 5. istunnossa hyväksytyllä vuoden 2008 yritystuloverolailla ja erityisesti sen 57 §:llä, jolla etuudet poistetaan asteittain vuoden 2012 loppuun mennessä.
(288)
Kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelman oikeusperusta on asetus nro 40 [2007] eli valtioneuvoston ilmoitus erityistalousalueilla ja Shaingai Pudong New District -alueella sijaitsevien huipputeknologiayritysten tuloveroa koskevan siirtymäkauden etuuspolitiikan täytäntöönpanosta, joka perustuu Kiinan yritystuloverolain 57(3) §:ään, ja uuden ja huipputeknologian alan yritysten määrittelyä koskevat hallinnolliset toimenpiteet.
c) Tutkimuksen havainnot
(289)
Tuloverosta vapautetaan vain tuottavat yritykset, joilla on ulkomaisia investointeja ja joiden on tarkoitus toimia vähintään kymmenen vuoden ajan. Vapautus alkaa vuodesta, jona yritys alkaa saada voittoa, ja se on voimassa kaksi ensimmäistä vuotta, joiden jälkeen seuraavien kolmen vuoden ajan sovelletaan 50 prosentilla alennettua veroa.
(290)
Ohjelman erityismuunnoksessa tukikelpoisilla yrityksillä on oltava tunnustettu uuden ja huipputeknologian alan yrityksen asema ja erityinen hallinnollinen sertifiointi, jonka mukaan yrityksellä on keskeistä henkistä omaisuutta, ja niiden on täytettävä myös Kiinan yritystuloverolain täytäntöönpanosääntöjen 93 §:ssä asetetut edellytykset.
(291)
Yrityksen, joka aikoo hakea tukea tästä järjestelmästä, on toimitettava vuotuinen yrityksen tuloveroilmoitus liitteineen ja tilinpäätöstietoineen valtion verohallintoon. Samat käytännöt pätevät myös järjestelmän muunnokseen.
(292)
Kiinan viranomaiset väittivät, että ohjelma on poistettu vaiheittain käytöstä vuoden 2008 yritystuloverolain voimaantulon jälkeen, ja siitä on saanut etuuksia vuoden 2012 loppuun asti. Kiinan viranomaiset ovat myös ilmoittaneet, että ulkomaisrahoitteisiin yrityksiin sovellettavaa korvaavaa ohjelmaa ei ole ja että ulkomaisrahoitteisten yritysten verokohtelu vastaa nyt muiden yritysveron maksajien kohtelua. Komissio huomauttaa, että vero-ohjelmasta on koitunut etuuksia tutkimusajanjaksolla, sillä useat aurinkosähköalan tuottajat saivat siitä etuuksia tutkimusajanjakson aikana. Ei voida myöskään sulkea pois mahdollisuutta, että ohjelmasta on edelleen saatavana etuuksia tai että korvaava ohjelma on käytössä tai otetaan käyttöön tulevaisuudessa. Kuten edellä selitettiin, tutkimuksessa kävi ilmi, että kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelmasta on myös muita muunnoksia, joista aurinkopaneelien valmistajat saavat edelleen etuuksia. Sen vuoksi ohjelman havaittiin mahdollistavan edelleen tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton.
(293)
Eräs yhteistyössä toiminut viejä eli Yingli Green Energy käytti ohjelman erityistä muunnosta.
d) Päätelmät
(294)
Ohjelmassa on kyse perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan ii alakohdan ja 3 artiklan 2 alakohdan mukaisesta tuesta valtion menettämänä tulona, josta on koitunut etua sitä saaneille yrityksille.
(295)
Tämä tukijärjestelmä on perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti erityinen, kun otetaan huomioon, että lainsäädännössä, jonka nojalla myöntävä viranomainen toimii, rajataan järjestelmään pääsy tiettyihin yrityksiin, joita voidaan pitää FIE-yrityksinä ja jotka täyttävät asiaa koskevassa lainsäädännössä luetellut erityiset kriteerit.
(296)
Sen vuoksi tukea olisi pidettävä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavana.
(297)
Ohjelman muunnoksessa on kyse perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan ii alakohdan ja 3 artiklan 2 alakohdan mukaisesta tuesta valtion menettämänä tulona, josta on koitunut etua sitä saaneille yrityksille.
(298)
Tämä tukijärjestelmä on perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti erityinen, kun otetaan huomioon, että lainsäädännössä, jonka nojalla myöntävä viranomainen toimii, rajataan järjestelmään pääsy tiettyihin kannustettavaksi luokiteltuihin yrityksiin ja tuotannonaloihin, kuten aurinkoenergiateollisuuteen. Järjestelmä on 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti myös erityinen, koska valintakelpoisuus on rajoitettu tietyille alueille.
(299)
Sen vuoksi tätä muunnosta olisi pidettävä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavana.
e) Tuen määrän laskeminen
(300)
Tasoitustoimenpiteisiin oikeuttavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Vastaanottajille koituneena etuna pidetään normaalin veroprosentin mukaisesti maksettavan kokonaisveron määrää, josta on vähennetty etuuskohtelun mukaisen alennetun veroprosentin mukaan maksettu määrä. Tasoitustoimenpiteiden alaiset määrät perustuvat yritysten vuoden 2011 veroilmoituksessa olleisiin lukuihin. Koska yhdenkään otokseen valitun yhteistyössä toimineen viejän tarkastettuja verotietoja verovuodelta 2012 ei ollut saatavilla, huomioon otettiin verovuotta 2011 koskevat luvut.
(301)
Tuen määrä (osoittaja) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien tutkimusajanjakson kokonaismyynnin liikevaihdolle, koska tuki ei ole riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin.
(302)
Yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille tässä järjestelmässä vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelma
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,35 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,47 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
1,03 %
3.4.3.2. Tuloverovapautus FIE-yrityksille
(303)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.3.3. Tuloverotuet FIE-yrityksille sijainnin perusteella
(304)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.3.4. Verohelpotukset FIE-yrityksille Kiinassa valmistettujen laitteiden ostosta
(305)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.3.5. Tutkimus- ja kehitysmenojen (T&K) verovähennykset FIE-yrityksille
a) Johdanto
(306)
Valituksessa väitettiin, että FIE-yrityksillä on oikeus T&K-toimien etuuskohtelun mukaiseen verotukseen niin, että niiden kustannusten verovähennys on 150 prosenttia, jos kustannukset kohosivat vähintään 10 prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna.
(307)
Kiinan viranomaiset väittivät, että järjestelmä on päätetty vuoden 2008 yritystuloverolailla, eikä siihen sovellettu asteittaista käytöstä poistamista. Useat otokseen valitut yhteistyössä toimineet viejät kuitenkin ilmoittivat saaneensa etuja samanlaisesta ohjelmasta vuoden 2008 yritystuloverolain nojalla, mikä osoittaa, että FIE-yritysten etuuskohteluun perustuvan T&K-kustannusten korvausohjelman tilalle on tullut erityisohjelma vuonna 2008. Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet lisätietoja 150 prosentin verovähennyksestä vastauksessaan kyselylomakkeeseen tai puutteita koskevaan kirjeeseen.
b) Oikeusperusta
(308)
Ohjelman oikeusperustana ovat yritystuloverolain 30(1) §, yritystuloverolain täytäntöönpanosääntöjen 95 §, uuden ja huipputeknologian alan yritysten määrittämistä koskevat hallinnolliset toimenpiteet (Guo Ke Fa Huo [2008] nro 172) sekä yritystuloverolain täytäntöönpanosääntöjen 93 § ja valtion verohallinnon ilmoitus uuden ja huipputeknologian alan yritysten yritystuloveron maksuun liittyvistä seikoista (Guo Shui Han [2008] nro 985).
(309)
Kyseisen 95 §:n mukaan 30 §:n 1 momentissa mainittu T&K-kustannusten 50 prosentin lisävähennys myönnetään tällaisista kustannuksista uuden ja huipputeknologian alan tuotteiden osalta, jotta niihin voidaan soveltaa kuoletusta, joka on 150 prosenttia aineettomien hyödykkeiden kustannuksista.
c) Tutkimuksen havainnot
(310)
Kuten edellä todettiin, Kiinan viranomaiset eivät kyselylomakkeeseen ja puutteista ilmoittavaan kirjeeseen antamassaan vastauksessa toimittaneet merkityksellisiä tietoja tästä järjestelmästä. Järjestelmä todettiin tasoitustoimenpiteiden alaiseksi jo päällystettyä hienopaperia koskevassa tutkimuksessa (79) ja orgaanisella aineella pinnoitettuja terästuotteita koskevassa tutkimuksessa (80). Asiaa koskevista säännöksistä käykin ilmi, että järjestelmästä tarjotaan etuutta vain yrityksille, jotka on virallisesti tunnustettu uuden ja huipputeknologian alan yrityksiksi. Näiden yritysten T&K-kustannusten on täytynyt myös syntyä uuden teknologian, uusien tuotteiden ja uusien taitojen kehittämisestä. Tukikelpoiset yritykset voivat vähentää ylimääräiset 50 prosenttia T&K-kustannuksistaan tuloverotuksessaan. Tukikelpoisilla yrityksillä on oikeus tehdä myös aineettomista T&K-hyödykkeistä syntyneistä kustannuksistaan 150 prosentin vähennys.
(311)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että järjestelmästä etua saavat yritykset täyttävät veroilmoituksen ja sen liitteet. Etuuden tosiasiallinen määrä sisältyy sekä veroilmoitukseen että liitteeseen V. Järjestelmään ovat oikeutettuja vain yritykset, jotka ovat saaneet virallisen todistuksen, jolla ne tunnustetaan uuden ja huipputeknologian alan yrityksiksi.
d) Päätelmät
(312)
Järjestelmässä on kyse perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan ii alakohdan ja 3 artiklan 2 alakohdan mukaisesta tuesta valtion menettämänä tulona, josta on koitunut etua sitä saaneille yrityksille.
(313)
Tuki on erityistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, koska lainsäädännössä rajoitetaan järjestelmän soveltaminen vain tiettyihin yrityksiin, jotka on virallisesti tunnustettu uuden ja huipputeknologian alan yrityksiksi ja joille aiheutuu T&K-kustannuksia uuden teknologian, uusien tuotteiden ja uusien taitojen kehittämisestä.
(314)
Sen vuoksi tukea olisi pidettävä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavana.
e) Tuen määrän laskeminen
(315)
Tasoitustoimenpiteisiin oikeuttavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Vastaanottajille koituneena etuna pidetään normaalin veroprosentin mukaisesti maksettavan kokonaisveron määrää sen jälkeen, kun siitä on vähennetty määrä, joka maksettiin hyväksyttyjen hankkeiden todellisiin T&K-kustannuksiin sovelletun ylimääräisen 50 prosentin alennuksen mukaan. Tasoitustoimenpiteiden alaiset määrät perustuvat yritysten vuoden 2011 veroilmoituksessa olleisiin lukuihin. Koska yhdenkään otokseen valitun yhteistyössä toimineen viejän tarkastettuja verotietoja verovuodelta 2012 ei ollut saatavilla, huomioon otettiin verovuotta 2011 koskevat luvut.
(316)
Tuen määrä (osoittaja) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien tutkimusajanjakson kokonaismyynnin liikevaihdolle, koska tuki ei ole riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin.
(317)
Yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille tässä järjestelmässä vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Tutkimus- ja kehitysmenojen (T&K) verovähennykset
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,10 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,49 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,02 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,29 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,33 %
3.4.3.6. Veronpalautukset FIE-yritysten voittojen jälleeninvestoinneista vientiin suuntautuneisiin yrityksiin
(318)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.3.7. Etuuskohtelun mukaista verotusta koskevat ohjelmat FIE-yrityksille, jotka on tunnustettu uuden tai huipputeknologian alan yrityksiksi
(319)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet tutkimusajanjaksolla etuutta ohjelmasta, koska ne saivat etuutta uudesta ohjelmasta, jolla korvattiin tämä etuuskohtelu. Asiaa käsitellään tarkemmin 3.4.4.8 kohdassa.
3.4.3.8. Verovähennykset huipputeknologia- tai uuden teknologian yrityksille, jotka osallistuvat nimettyihin hankkeisiin
a) Johdanto
(320)
Ohjelmassa sovelletaan 15 prosentin alennettua tuloveroa normaalin 25 prosentin sijaan yrityksiin, jotka on tunnustettu uuden ja huipputeknologian alan yrityksiksi. Ohjelma on todettu EU:ssa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaksi sekä päällystettyä hienopaperia koskevassa tutkimuksessa että orgaanisella aineella pinnoitettuja tuotteita koskevassa tutkimuksessa; myös Yhdysvaltojen viranomaiset ovat havainneet sen tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaksi.
b) Oikeusperusta
(321)
Ohjelman oikeusperustana ovat yritystuloverolain 28(2) §, uuden ja huipputeknologian alan yritysten määrittämistä koskevat hallinnolliset toimenpiteet (Guo Ke Fa Huo [2008] nro 172) sekä yritystuloverolain täytäntöönpanosääntöjen 93 § ja valtion verohallinnon ilmoitus uuden ja huipputeknologian alan yritysten yritystuloveron maksuun liittyvistä seikoista (Guo Shui Han [2008] nro 985).
c) Tutkimuksen havainnot
(322)
Järjestelmää sovelletaan tunnustettuihin uuden ja huipputeknologian alan yrityksiin, jotka tarvitsevat tukea valtiolta. Yrityksillä on oltava keskeistä henkistä omaisuutta, ja niiden on täytettävä joukko vaatimuksia: i) niiden tuotteet kuuluvat keskeistä valtion tukea saavien huipputeknologian alan tuotteiden piiriin; ii) T&K-kustannukset yhteensä muodostavat tietyn osuuden kokonaismyyntitulosta; iii) uuden ja huipputeknologian tuotteista saatavat tulot muodostavat tietyn osuuden kokonaismyyntitulosta; iv) T&K-toimintaan osallistuva henkilöstö muodostaa tietyn osuuden koko henkilöstöstä; v) muut uuden ja huipputeknologian alan yrityksiä koskevissa vuoden 2008 hallinnollisissa toimenpiteissä asetetut vaatimukset täyttyvät.
(323)
Järjestelmästä etua saavien yritysten on täytettävä veroilmoitus ja sen liitteet. Etuuden täsmällinen määrä sisältyy sekä veroilmoitukseen että liitteeseen V.
d) Päätelmät
(324)
Sen vuoksi järjestelmää olisi pidettävä perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan ii alakohdan ja 3 artiklan 2 alakohdan mukaisena tukena eli valtion menettämänä tulona, josta on koitunut etua sitä saaneille yrityksille. Vastaanottajan saama etu on sama kuin tämän ohjelman kautta saatu verosäästö perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdan mukaisesti.
(325)
Tuki on erityistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, koska se on rajoitettu yrityksiin, joilla on uuden ja huipputeknologian alan yrityksen todistus ja jotka täyttävät kaikki vuoden 2008 hallinnollisten toimenpiteiden vaatimukset. Lisäksi lainsäädännössä ei ole vahvistettu eikä myöntämisviranomainen ole vahvistanut objektiivisia arviointiperusteita järjestelmästä myönnettävän tuen saamiselle eikä tukikelpoisuus ole automaattista perusasetuksen 4 kohdan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
(326)
Sen vuoksi tukea olisi pidettävä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavana.
e) Tuen määrän laskeminen
(327)
Tasoitustoimenpiteisiin oikeuttavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Vastaanottajille koituneena etuna pidetään normaalin veroprosentin mukaisesti maksettavan kokonaisveron määrää sen jälkeen, kun siitä on vähennetty määrä, joka maksettiin etuuskohteluun perustuvan alennetun veroprosentin mukaisesti. Tasoitustoimenpiteiden alaiset määrät perustuvat yritysten vuoden 2011 veroilmoituksessa olleisiin lukuihin. Koska yhdenkään otokseen valitun yhteistyössä toimineen viejän tarkastettuja verotietoja verovuodelta 2012 ei ollut saatavilla, huomioon otettiin verovuotta 2011 koskevat luvut.
(328)
Yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille tässä järjestelmässä vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Verovähennykset huipputeknologia- tai uuden teknologian yrityksille, jotka osallistuvat nimettyihin hankkeisiin
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,42 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,35 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,13 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,86 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
3.4.3.9. Maan koillisosassa sijaitseviin yrityksiin kohdistuva etuuskohteluun perustuva tuloverotus
(329)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.3.10. Guangdong-provinssin vero-ohjelmat
(330)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.4. Välillisiä veroja ja tuontitariffeja koskevat ohjelmat
3.4.4.1. Vapautukset alv:sta ja tuontitariffeista maahantuotujen laitteiden käyttöä varten
a) Johdanto
(331)
Ohjelmasta myönnetään vapautus alv:sta ja tuontitariffeista ulkomaisrahoitteisten yritysten ja kotimaisten yritysten hyväksi näiden tuotannossaan käyttämän käyttöomaisuuden tuonnissa. Jotta vapautus myönnettäisiin, laitteet eivät saa olla tukikelvottomien laitteiden luettelossa ja vapautusta hakevan yrityksen on hankittava Kiinan viranomaisten tai NDRC:n myöntämä valtion kannustamia hankkeita koskeva todistus asiaan sovellettavan investointeja, veroja ja tulleja koskevan lainsäädännön mukaisesti. Ohjelma todettiin tasoitustoimenpiteiden alaiseksi päällystettyä hienopaperia ja orgaanisella aineella pinnoitettuja terästuotteita koskevissa tukien vastaisissa menettelyissä.
b) Oikeusperusta
(332)
Tämän ohjelman oikeusperustan muodostavat valtioneuvoston yleiskirje tuotujen laitteiden veropolitiikan mukauttamisesta [Guo Fa nro 37/1997], valtiovarainministeriön, tullihallinnon ja valtion verohallinnon ilmoitus tiettyjen tuontitullin etuuskohteluiden mukauttamisesta, valtiovarainministeriön, tullihallinnon ja valtion verohallinnon ilmoitus nro 43 [2008], kansallisen kehittämis- ja uudistamiskomission NDRC:n ilmoitus nro 316 2006 (22.2.2006) seikoista, jotka koskevat valtion kannustamiin kotimaisiin tai ulkomaisrahoitteisiin hankkeisiin liittyvän vahvistuskirjeen käsittelyä, sekä luettelo tuontitavaroista, joita ulkomaisrahoitteiset tai kotimaiset yritykset eivät voi tuoda tullivapaasti [2008].
c) Tutkimuksen havainnot
(333)
Tästä ohjelmasta annettavia etuuksia pidetään perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan ii alakohdan mukaisena tukena Kiinan valtion menettämien tulojen muodossa, koska ulkomaisrahoitteiset yritykset ja muut tukikelpoiset kotimaiset yritykset vapautetaan alv:n ja/tai tullien maksamisesta, jotka niiden muutoin olisi maksettava. Siitä siis koituu vastaanottaville yrityksille etua perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdan merkityksessä. Ohjelma on erityinen perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, koska lainsäädännössä, jonka nojalla myöntävä viranomainen toimii, rajoitetaan ohjelmaan pääsy yrityksiin, jotka investoivat laissa tyhjentävästi määriteltyihin erityisiin liiketoimintaluokkiin ja kuuluvat joko kannustettuun luokkaan tai rajoitettuun B-luokkaan (luettelo ulkomaisia investointeja ja teknologian siirtoa koskevista ohjeista yrityksille) tai jotka ovat sellaisia keskeisiä tuotannonaloja, tuotteita ja tekniikoita, joiden kehittämistä valtio kannustaa, koskevan luettelon mukaisia. Ohjelman tukikelpoisuuden määrittämiseksi ei lisäksi ole objektiivisia arviointiperusteita eikä ole pitävää näyttöä, jonka perusteella voitaisiin päätellä, että tukikelpoisuus on automaattista perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti.
d) Tuen määrän laskeminen
(334)
Tasoitustoimenpiteisiin oikeuttavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Vastaanottajille koituneena etuna pidetään laitteiden tuonnin yhteydessä vapautettujen alv:n ja tullin määrää. Jotta voidaan varmistaa, että tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistava määrä kattoi vain tutkimusajanjakson, saatu etuus jaksotettiin laitteen eliniän perusteella yrityksen tavanomaisten kirjanpitomenettelyjen mukaisesti.
(335)
Yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille tässä järjestelmässä vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Vapautukset alv:sta ja tuontitariffeista maahantuotujen laitteiden käyttöä varten
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,24 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,44 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,38 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,35 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,78 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,07 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
3.4.4.2. Alv-hyvitykset Kiinassa valmistettuja laitteita ostaville FIE-yrityksille
a) Johdanto
(336)
Ohjelmassa annetaan vapautus arvonlisäverosta FIE-yrityksille, jotka ostavat kotimaassa tuotettuja laitteita. Jotta laitteelle voidaan myöntää vapautus, se ei saa kuulua luetteloon laitteista, jotka eivät ole vapautuskelpoisia, eikä sen arvo saa ylittää tiettyä rajaa. Tämä ohjelma sisältyi päällystettyä hienopaperia ja orgaanisella aineella pinnoitettuja terästuotteita koskeviin tukien vastaisiin menettelyihin.
b) Oikeusperusta
(337)
Oikeusperustana ovat FIE-yritysten ostamien kotimaassa valmistettujen laitteiden veropalautusten hallintoa koskevat väliaikaiset toimenpiteet, Kiinassa valmistettujen laitteiden ostoista ulkomaisrahoitteisiin hankkeisiin myönnettävien veroalennusten hallintoa koskevat kokeilutoimenpiteet sekä valtiovarainministeriön ja verohallinnon ilmoitus FIE-yritysten ostamien kotimaisten laitteiden alennuspolitiikan peruuttamisesta.
c) Tutkimuksen havainnot
(338)
Kiinan viranomaiset totesivat kyselylomakevastauksessaan, että ohjelma on lakkautettu 1 päivästä tammikuuta 2009, ja viittasivat valtiovarainministeriön ja verohallinnon yleiskirjeeseen FIE-yritysten ostamien kotimaassa valmistettujen laitteiden alennuspolitiikan lakkauttamisesta (CAISHUI[2008] nro 176). Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että useat vientiä harjoittavat tuottajat saivat etuutta järjestelmästä tutkimusajanjaksolla. Otokseen valitut viejät toimittivat järjestelmästä yksityiskohtaisia tietoja, myös saadun etuuden määrästä. Tämä huomioon ottaen pääteltiin, että Kiinan viranomaiset eivät antaneet täsmällisiä tietoja ohjelmasta, ja kuten joidenkin vientiä harjoittavien tuottajien tilanne osoittaa, ohjelma on edelleen voimassa.
(339)
Koska Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet mitään pyydettyjä tietoja, komissio käytti otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien toimittamia tietoja.
(340)
Tästä ohjelmasta annettavia etuuksia pidetään perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan ii alakohdan mukaisena tukena Kiinan valtion menettämien tulojen muodossa, koska ulkomaisrahoitteiset yritykset vapautetaan alv:n maksamisesta, joka niiden muutoin olisi maksettava. Siitä siis koituu vastaanottaville yrityksille etua perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdan merkityksessä. Ohjelma on erityinen perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, koska lainsäädännössä, jonka nojalla myöntävä viranomainen toimii, rajoitetaan ohjelmaan pääsy yrityksiin, jotka investoivat laissa tyhjentävästi määriteltyihin erityisiin liiketoimintaluokkiin ja kuuluvat joko kannustettuun luokkaan tai ulkomaisrahoitteisia yrityksiä koskevan luettelon rajoitettuun B-luokkaan ja kotimarkkinoilta ostetut laitteet kuuluvat luetteloon keskeisistä tuotannonaloista, tuotteista ja tekniikoista, joiden kehittämistä valtio kannustaa. Lisäksi Kiinassa valmistettujen laitteiden ostoista ulkomaisrahoitteisiin hankkeisiin myönnettävien veroalennusten hallintoa koskevissa kokeilutoimenpiteissä ja valtiovarainministeriön ilmoituksessa rajoitetaan etuus FIE-yrityksille, jotka kuuluvat kannustettuun luokkaan ulkomaisrahoitteisten tuotannonalojen opasluettelossa tai Kiinan läntisen ja keskisen alueen edullisten ulkomaisrahoitteisten toimialojen luetteloon. Ohjelman tukikelpoisuuden määrittämiseksi ei lisäksi ole objektiivisia arviointiperusteita eikä ole pitävää näyttöä, jonka perusteella voitaisiin päätellä, että tukikelpoisuus on automaattista perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti. Ohjelma on perusasetuksen 4 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti myös erityinen, sillä se on riippuvainen kotimaisten hyödykkeiden käytöstä tuontihyödykkeiden sijasta.
d) Tuen määrän laskeminen
(341)
Tasoitustoimenpiteisiin oikeuttavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Vastaanottajille koituneena etuna pidetään kotimaisten laitteiden oston yhteydessä vapautetun alv:n määrää. Jotta voidaan varmistaa, että tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistava määrä kattoi vain tutkimusajanjakson, saatu etuus jaksotettiin laitteen eliniän perusteella tuotannonalan tavanomaisen menettelyn mukaisesti.
(342)
Yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille tässä järjestelmässä vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Alv-hyvitykset Kiinassa valmistettuja laitteita ostaville FIE-yrityksille
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,07 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,03 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,15 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,05 %
3.4.4.3. Käyttöpääoman ostoista annettavat alv- ja tariffivapautukset Foreign Trade Development Fund -ohjelman nojalla
(343)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.5. Valtion tarjoamat tavarat ja palvelut riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
3.4.5.1. Valtion tarjoama monikiteinen pii riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
(344)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.5.2. Valtion tarjoamat alumiinimuotit riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
(345)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.5.3. Valtion tarjoama lasi riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
(346)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että otokseen valitut yritykset eivät olleet saaneet etuuksia ohjelmasta tutkimusajanjaksolla.
3.4.5.4. Valtion tarjoama sähkö
a) Johdanto
(347)
Valituksessa väitettiin, että jotkin kiinalaiset monikiteisen piin valmistajat olivat saaneet etua halvasta sähköstä, jota tarjottiin riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan.
b) Tutkimuksen havainnot
(348)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että monilla otokseen valituilla vientiä harjoittavilla tuottajilla oli niihin etuyhteydessä oleva monikiteisen piin tuottaja yritysryhmän sisällä. Eräs otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien ryhmä eli LDK Solar sai säännöllisesti merkittäviä tukia sähkömaksuihin Xin Yun talousalueen rahoitusvirastolta. Vaikka yritys ei tässä tapauksessa saanutkaan etuutta suoraan muutoin markkinahintoja halvemmista sähkön hinnoista, Xin Yun talousalueen rahoitusviraston antamat merkittävät alennukset johtivat tilanteeseen, jossa yritys sai etuutta halvan sähkön tarjoamisesta, mikä vastaa toiminnallisesti tilannetta, jossa valtio tarjoaa sähköä alle markkinahintojen. Vaikka alennusta pidettäisiinkin avustuksena, toimenpide liittyy tiiviisti valituksen tekijän väitteeseen ja kuuluu tutkimuksen soveltamisalaan. Kyseiselle LDK-ryhmään kuuluvalle yritykselle hyvitettiin itse asiassa lähes kaikki sen sähkömaksut tutkimusajanjaksolla.
(349)
LDK Solar -ryhmä sai siihen etuyhteydessä olevan monikiteisen piin tuottajan kautta perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i tai iii alakohdassa tarkoitettua taloudellista tukea, kun paikallisviranomaiset antoivat tukea sähkömaksuihin. Tässä on kyse julkisten viranomaisten taloudellisesta tuesta siten, että viranomaiset antavat käyttöön muita kuin yleisiin perusrakenteisiin kuuluvia hyödykkeitä perusasetuksessa tarkoitetulla tavalla. Vaihtoehtoisesti kyseessä on varojen suora siirto.
(350)
LDK Solar sai perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettua etua viranomaisten toimittaessa sille sähköä riittämättömänä pidettävää vastinetta vastaan. Tutkimuksessa vahvistettiin, että kyseiseen viejään sovellettiin tosiasiallisesti sähkömaksujen tukien vuoksi alempia hintoja kuin mitkä ovat yleisesti saatavilla. Varojen suorassa siirrossa on kyse etuudesta, koska se ei ole takaisin maksettava avustus eikä se ole saatavilla markkinoilla.
(351)
Tuki, joka annetaan tarjoamalla halpaa sähköä antamalla alennus yhdelle otokseen valitulle tuottajalle, on erityistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, koska sähkömaksujen tukia on maksettu vain LDK:lle. Tuki on myös alueellisesti erityistä ja koskee tiettyjä XinYun talousalueen yrityksiä. Koska LDK ja Kiinan viranomaiset eivät toimineet yhteistyössä eivätkä ilmoittaneet tästä tuesta, edellä esitetyt päätelmät on tehty käytettävissä olevien tietojen perusteella.
c) Tuen määrän laskeminen
(352)
Tuen määrä vastaa annetun alennuksen määrää tutkimusajanjaksolla.
(353)
Yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille tässä järjestelmässä vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Sähkön tarjoaminen riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
2,45 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,00 %
3.4.5.5. Valtion tarjoama maa ja maankäyttöoikeudet riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
a) Johdanto
(354)
Valituksessa väitettiin, että tarkasteltavana olevan tuotteen kiinalaiset tuottajat saavat Kiinan viranomaisilta maankäyttöoikeuksia riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan sikäli, että keskus- tai paikallishallinnot eivät tarjoa oikeuksia markkinaperiaatteiden mukaisesti.
(355)
Kiinan viranomaiset väittivät, että maassa on standardoidut hallittuun kilpailuun perustuvat maamarkkinat, joissa maankäyttöoikeuksista on käytävä julkista kauppaa maamarkkinoita koskevan lain mukaan. Kiinan viranomaiset totesivat myös, että maata voi saada teolliseen ja kaupalliseen käyttötarkoitukseen korvausta vastaan avoimilla markkinoilla tarjousten tekemisen, huutokaupan ja kilpailun kautta ja että tarjousten lukumäärästä tai alkuperäisestä hinnasta huolimatta lopulta maksettu hinta edustaa markkinahintaa, joka määräytyy vapaiden markkinoiden tarjonnan ja kysynnän perusteella. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että maankäyttöoikeuksien siirtoon ei sisälly rajoituksia, jos siirto tapahtuu tarjousten, huutokauppojen ja hintanoteerausten kautta, jotka vaikuttavat tasapuoliseen kilpailuun.
(356)
Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet mitään tietoja tosiasiallisista maankäyttöoikeuksien hinnoista eivätkä valtion määrittelemistä alkuperäisistä maan hinnoista. Tiedot, jotka Kiinan viranomaiset toimittivat maankäyttöoikeuksiin liittyvistä liiketoimista kyselylomakkeessa, olivat puutteellisia. Korjatessaan alkuperäisiä kyselylomakevastauksiaan tarkastuskäynnin aikana viranomaiset myös vahvistivat, että jotkin ilmoitetuista liiketoimista olivat tapahtuneet tarjousmenettelyllä. Tarjousten lukumäärästä tai alkuperäisen ja lopullisen hinnan välisestä erosta ei kuitenkaan annettu mitään kyselylomakkeessa pyydettyjä tietoja.
(357)
Tarkastuksen aikana komissio pyysi Kiinan viranomaisilta näyttöä, joka tukisi väitettä, jonka mukaan maankäyttöoikeuksien siirrot Kiinassa perustuvat tarjouskilpailuihin, hintanoteeraukseen tai huutokauppaan. Valtion omistaman rakennusmaan käyttöoikeuksien myöntämistä tarjousten, huutokauppojen ja hintanoteerausten kautta koskevien säännösten 11 §:n mukaan asiasta vastaavat viranomaiset julkaisevat ilmoituksen, kun tarjous-, huutokauppa- ja hintanoteerausmenettely käynnistyy. Tällä perusteella komissio pyysi kaikki julkisia ilmoituksia liiketoimista, joihin näitä menettelyitä oli sovellettu, kerätäkseen kyselylomakkeessa pyydettyjä tietoja ja tarkastaakseen ne. Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet näitä ilmoituksia, koska niiden mukaan ”niitä ei ole enää olemassa”. Tämän vuoksi komissio ei pystynyt tarkastamaan tietoja otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien maankäyttöoikeuksiin liittyvistä liiketoimista.
(358)
Komissio ilmoitti Kiinan viranomaisille aikomuksestaan soveltaa asetuksen (EY) N:o 597/2009 28 artiklan säännöksiä tämän tukijärjestelmän osalta, ja koska Kiinan viranomaiset 23 päivänä toukokuuta 2013 komissiolle osoittamassaan kirjeessä eivät antaneet tyydyttävää selitystä tai toimittaneet uutta näyttöä asiasta, komission oli perustettava päätelmänsä käytettävissä oleviin tosiseikkoihin eli otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien toimittamiin tietoihin ja muihin julkisesti saatavilla oleviin tietoihin.
(359)
Perustuen oletukseen, ettei maalla ole markkinahintaa Kiinassa, komissio pyysi myös Kiinan viranomaisilta näkemyksiä mahdollisista viitearvoista. Siinä vaiheessa kun kyselylomake lähetettiin Kiinan viranomaisille, kyse oli vain oletuksesta eikä missään nimessä havainnosta tai päätelmästä; Kiinan viranomaiset kuitenkin ilmaisivat näkemyksenään, että tämä oletus on virheellinen, eivätkä ne toimittaneet mahdollisia viitearvoja. Kiinan viranomaiset totesivat vain, että mahdollisen viitearvon on perustuttava hintoihin, jotka ”ei-kannustettavien” kiinalaisten yritysten on maksettava samasta maasta. Koska viranomaiset eivät paljastaneet, mitkä tuotannonalat eivät ole ”kannustettavia” eivätkä toimittaneet mitään tietoja hinnoista, joita nämä tuotannonalat maksavat teollisuusmaasta Kiinassa, komissio ei pystynyt arvioimaan, muodostavatko ne soveltuvan viitearvon. Tältä osin on huomattava, että päällystettyä hienopaperia ja orgaanisella aineella pinnoitettuja terästuotteita koskevissa aiemmissa tutkimuksissaan komissio havaitsi, että maankäyttöoikeuksien tarjoamisessa näille tuotannonaloille ei noudateta markkinaperiaatteita.
b) Oikeusperusta
(360)
Maankäyttöoikeuksia koskevat säännökset kuuluvat Kiinan kansantasavallan maanhallintalain piiriin.
c) Tutkimuksen havainnot
(361)
Maanhallintalain 2 §:n mukaan kaikki maa on valtion omistamaa, koska Kiinan perustuslain ja asiaa koskevan lainsäädännön mukaan kaikki maa kuuluu kollektiivisesti Kiinan kansalle. Maata ei voi myydä, mutta maankäyttöoikeuksia voidaan myöntää lain mukaisesti. Valtion viranomaiset myöntävät näitä oikeuksia julkisten tarjouskilpailujen, hintanoteerausten tai huutokauppojen kautta.
(362)
Yhteistyössä toimineet vientiä harjoittavat tuottajat ovat ilmoittaneet tietoja hallussaan olevasta maasta sekä useimmista maankäyttöoikeuksia koskevista sopimuksista/todistuksista, mutta Kiinan viranomaiset toimittivat vain vähän tietoja maankäyttöoikeuksien hinnoittelusta.
(363)
Kuten edellä mainittiin, Kiinan viranomaiset väittivät, että maankäyttöoikeudet myönnetään Kiinassa tarjousten, huutokauppojen ja kilpailujen kautta. Tästä säädetään myös omaisuutta koskevan Kiinan kansantasavallan lain 137 §:ssä.
(364)
Tutkimuksessa kuitenkin havaittiin, että Kiinan viranomaisten kuvaama järjestelmä ei käytännössä aina toimi kuvatulla tavalla. Otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien tarkastuksen aikana komissio sai joitakin ilmoituksia, joita asianomaiset viranomaiset olivat julkaisseet siirrettävistä maankäyttöoikeuksista. Yhdessä ilmoituksessa rajataan maankäyttöoikeuksien mahdolliset ostajat vain aurinkosähköteollisuuteen (81), ja toisessa asetetaan rajat viranomaisten alunperin asettamalle hinnalle eikä anneta markkinoiden määrätä hintaa (82). Huutokauppojen ei katsottu tarjoavan todellista kilpailua, koska monissa esimerkeissä, joita tarkasteltiin vientiä harjoittavien tuottajien toimitiloihin tehtyjen tarkastuskäyntien aikana, vain yksi yritys teki tarjouksen (vain otokseen valittu aurinkosähkötuottaja), minkä vuoksi avaustarjous (paikallisen maaviraston asettama arvo) muodosti loppuhinnan neliömetriä kohti.
(365)
Edellä esitetty näyttö on ristiriidassa Kiinan viranomaisten väitteiden kanssa, joiden mukaan maankäyttöoikeuksista Kiinassa maksetut hinnat edustavat tarjonnan ja kysynnän mukaan vapaasti määräytyviä markkinahintoja eikä maankäyttöoikeuksien siirtoon sisälly rajoituksia siirtoilmoituksessa tarjouskilpailun, huutokaupan ja hintanoteerausten kautta, jotka vaikuttavat tasapuoliseen kilpailuun. Lisäksi havaittiin, että jotkin otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat saivat palautuksia paikallisviranomaisilta korvaukseksi (jo valmiiksi alhaisista) hinnoista, jotka ne maksoivat maankäyttöoikeuksista.
(366)
Alhaisten hintojen lisäksi jotkin otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat saivat muita maankäyttöoikeuksien ostoon liittyviä varoja, jotka laskivat maankäyttöoikeuksista maksettua hintaa entisestään.
(367)
Menettelyä koskevat havainnot vahvistavat, ettei maankäyttöoikeuksien myöntämistä ja hankkimista koskeva tilanne Kiinassa ole selvä eikä avoin ja että viranomaiset asettavat hinnat usein mielivaltaisesti. Viranomaiset asettavat hinnat kaupunkien maa-alueita koskevan arviointijärjestelmän (Urban Land Evaluation System) mukaisesti. Järjestelmän arviointikriteerien mukaan viranomaisten on teollisuusmaan hintoja asettaessaan muun muassa otettava huomioon teollisuuspolitiikan näkökohdat. (83)
(368)
Myös julkisesti saatavilla olevat riippumattomat tiedot viittaavat siihen, että Kiinassa maata luovutetaan alle normaalien markkinahintojen (84).
d) Päätelmät
(369)
Sen vuoksi Kiinan viranomaisten tarjoamia maankäyttöoikeuksia olisi pidettävä perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan iii alakohdan ja 3 artiklan 2 alakohdan mukaisena tukena hyödykkeiden tarjoamisen muodossa, ja siitä on koitunut etua vastaanottaville yrityksille. Kuten 364-367 kappaleessa selitetään, Kiinassa ei ole toimivia maamarkkinoita, ja ulkoisten viitearvojen käyttö (ks. 372 kappale) osoittaa, että yhteistyössä toimineiden viejien maankäyttöoikeuksista maksamat summat ovat huomattavasti alle tavanomaisten markkinahintojen. Lisäksi paikallisviranomaisten maksamat palautukset ovat suoria varojen siirtoja, joista koituu etua, koska ne eivät ole takaisin maksettavia avustuksia eivätkä vapaasti saatavilla markkinoilla. Tuki on erityistä perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti, sillä vain tietyille tuotannonaloille, tässä tapauksessa aurinkoenergia-alalle, annetaan mahdollisuus teollisuusmaan edulliseen hankkimiseen, ainoastaan tietyt liiketoimet toteutetaan tarjousmenettelyn perusteella, hinnat ovat usein viranomaisten asettamia ja viranomaisten käytännöt alalla ovat epäselviä ja läpinäkymättömiä. Kiinan maankäyttötilannetta käsitellään myös Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n asiakirjassa, jossa vahvistetaan, että maankäyttöoikeuksien tarjoamisessa kiinalaisille yrityksille ei oteta huomioon markkinaolosuhteita. (85)
(370)
Tämän vuoksi tätä tukea pidetään tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavana.
e) Tuen määrän laskeminen
(371)
Koska pääteltiin, että Kiinan tilanne ei maankäyttöoikeuksien osalta perustu markkinoihin, vaikuttaa siltä, ettei Kiinassa ole saatavilla yksityisiä vertailuarvoja. Sen vuoksi Kiinan kustannusten tai hintojen oikaiseminen ei ole mahdollista. Näissä olosuhteissa katsotaan, että Kiinassa ei ole alan markkinoita ja perusasetuksen 6 artiklan d kohdan ii alakohdan mukaisesti ulkoisten viitearvojen käyttö etuuden mittaamista varten on perusteltua. Koska Kiinan viranomaiset eivät toimineet yhteistyössä eivätkä esittäneet ehdotuksia ulkoisesta viitearvosta, komission oli hyödynnettävä käytettävissä olevia tietoja asianmukaisen ulkoisen viitearvon vahvistamiseksi. Tältä osin pidettiin asianmukaisena käyttää viitearvona Taiwanin erilliseltä tullialueelta saatuja tietoja. Näitä tietoja käytettiin myös päällystettyä hienopaperia ja orgaanisella aineella pinnoitettuja terästuotteita koskevissa aiemmissa tukien vastaisissa tutkimuksissa.
(372)
Komissio katsoo, että maan hinnat Taiwanissa tarjoavat parhaan likiarvon niistä Kiinan alueista, joilla yhteistyössä toimineet vientiä harjoittavat tuottajat sijaitsevat. Suurin osa vientiä harjoittavista tuottajista on sijoittautunut Kiinan kehittyneisiin maakuntiin, joissa BKT on korkea ja väestöntiheys suuri.
(373)
Tasoitustoimenpiteisiin oikeuttavan tuen määrä lasketaan vastaanottajille tutkimusajanjaksolla koituneen edun perusteella. Vastaanottajille koitunut etu lasketaan ottaen huomioon kunkin yrityksen maankäyttöoikeuksista maksaman summan (josta on vähennetty paikallisviranomaisten palautukset) ja taiwanilaisen viitearvon perusteella normaalisti maksettavan summan välinen erotus.
(374)
Laskelmissaan komissio käytti Taiwanille vahvistettua keskimääräistä maan hintaa neliömetriä kohti oikaistuna valuutan arvon heikkenemisellä ja BKT:n kehityksellä maankäyttöoikeuksia koskevien sopimusten tekopäivästä lukien. Teollisuuskäyttöön tarkoitetun maan hintoja koskevat tiedot saatiin Taiwanin talousministeriön teollisuusviraston verkkosivulta. Valuutan arvon heikkeneminen ja BKT:n kehitys laskettiin Taiwanin inflaatioasteen ja asukaskohtaisen BKT:n kehityksen perusteella nykyhintoina Yhdysvaltain dollareina (saatu Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n julkaisusta ”2011 World Economic Outlook”). Perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti tuen määrä (osoittaja) on jaettu tutkimusajanjaksolle käyttäen tavanomaista teolliseen käyttöön tarkoitettujen maankäyttöoikeuksien käyttöaikaa Kiinassa; tämä käyttöaika on 50 vuotta. Tämä määrä on sen jälkeen jaettu yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien tutkimusajanjakson kokonaismyynnin liikevaihdolle, koska tuki ei ole riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin.
(375)
Yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille tässä järjestelmässä vahvistettu tukiprosentti tutkimusajanjaksolla oli seuraava:
Maankäyttöoikeuksien tarjoaminen riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
Yritys/Ryhmä
Tukiprosentti
Wuxi Suntech Power Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,77 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,65 %
JingAo-ryhmä ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
1,31 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
4,28 %
Delsolar (Wujiang) Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
0,32 %
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
1,73 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
1,66 %
3.5. Osapuolten huomautukset lopullisista päätelmistä ilmoittamisen jälkeen
(376)
Kiinan viranomaiset vastustivat sitä, että päätelmien ilmoittamisen jälkeen jotkin tiedotusvälineet ja asianomaiset osapuolet siteerasivat tiettyjä tietoja lopulliset päätelmät sisältävästä asiakirjasta. On huomattava, että komissio ei julkaissut asiakirjaa. Komissio ei kutienkaan pysty valvomaan päätelmät sisältäneen asiakirjan saaneiden useiden satojen asianomaisten osapuolten toimia. Jos jotkin osapuolet päättivät tehdä asiakirjasta julkisen tai ilmaista mielipiteensä siitä, komissiolla ei ole mitään keinoja estää niitä.
3.5.1. Kiinan viranomaisten huomautukset, jotka koskevat väitetysti virheellisiä väittämiä lopullisia päätelmiä koskevassa asiakirjassa
(377)
Kiinan viranomaiset väittävät, että komissio ei ole noudattanut SCM-sopimuksen 12.1 artiklan mukaista ”riittäviä mahdollisuuksia” koskevaa vaatimusta. Kiinan viranomaisten mukaan komission myöntämät pitkät määräajan lykkäykset kyselylomakkeeseen vastaamiseksi (kuten 104 kappaleessa on esitetty) eivät olleet riittäviä tähän tarkoitukseen. Kiinan viranomaiset väittivät lisäksi, että SCM-sopimuksen 12.7 artiklan mukainen ”kohtuullinen määräaika” on myös SCM-sopimuksen 12.1 artiklan mukainen ”riittävä mahdollisuus” kaikkien muiden kyselylomakkeen tyyppisten asiakirjojen osalta. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että ne voivat ottaa yhteyttä otokseen valittuihin vientiä harjoittaviin tuottajiin vasta otoksen valinnan vahvistuttua, minkä vuoksi aika, joka myönnettiin vastausta varten kyselylomakkeen vastaanottamisen ja otantaa koskevan päätöksen välillä, oli merkityksetön. Kiinan viranomaiset väittivät, että komission ”halu” saattaa tutkimus nopeasti loppuun vaikuttaa päihittävän ehdottoman vaatimuksen myöntää riittävä mahdollisuus 12.1 artiklan mukaisesti. Komissio ei hyväksy näitä väitteitä, koska se teki kaikkensa myöntääkseen mahdollisimman pitkän ajan Kiinan viranomaisille kyselylomakkeeseen ja puutteita koskevaan kirjeeseen vastaamiseksi. Kiinan viranomaisille myös tiedotettiin, että pyydettyjä asiakirjoja voi toimittaa tarkastuskäynnin ajankohtaan asti.
Komissio ei estänyt Kiinan viranomaisia toimittamasta mitään tietoja menettelyn aikana ja muistutti moneen otteeseen Kiinan viranomaisia mahdollisuudesta pyytää kuulemista, jossa ne voivat esittää tietoja ja kannanottoja. Mitään Kiinan viranomaisten menettelyn aikana toimittamia tietoja ei hylätty niiden toimittamisajankohdan vuoksi. Kiinan viranomaisten väite, jonka mukaan vastaamiseen myönnetty aika kyselylomakkeen vastaanottamisen ja otantaa koskevan päätöksen välisenä aikana oli hyödytön, ei pidä paikkaansa. Suuri osa kyselylomakkeesta koski kyseisen tuotannonalan/tarkasteltavana olevan tuotteen yleistä tukitasoa, eikä otantaa koskeva päätös rajoittanut millään tavalla Kiinan viranomaisia keräämästä yleisluonteisia tietoja. Otoksen valinnan jälkeen Kiinan viranomaisilla oli edelleen 43 päivää aikaa kerätä otokseen valittuja vientiä harjoittavia tuottajia koskevia tietoja. Komissio toimi SCM-sopimuksen 12.1 artiklan mukaisesti ja antoi Kiinan viranomaisille riittävästi mahdollisuuksia esittää kaikki näyttö, jota ne pitivät merkityksellisenä; on kuitenkin muistettava, ettei tällainen velvoite voi olla ilman määräaikaa, jotta varmistetaan tutkimuksen loppuun saattaminen ajoissa.
(378)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio pyysi alunperin otoksen ulkopuolisista vientiä harjoittavista tuottajista yksityiskohtaisia tietoja, jotka eivät olleet välttämättömiä tietoja otantaan perustuvan tutkimuksen kannalta. On huomattava, että kun Kiinan viranomaisille tarkoitettu kyselylomake lähetettiin, päätöstä siitä, sovelletaanko menettelyyn otantaa, ei ollut tehty lopullisesti. Kun komissio oli saanut otantaa koskevaan kyselyyn vastaukset kiinalaisilta vientiä harjoittavilta tuottajilta ja kun oli ilmeistä, että viejien yhteistyöaste oli korkea ja että otokseen valitut viejät toimisivat yhteistyössä vastaamalla asianmukaisesti kyselylomakkeisiinsa, komissio ei vaatinut tukea koskevien yrityskohtaisten tietojen toimittamista otoksen ulkopuolisten vientiä harjoittavien tuottajien osalta. Sen vuoksi komissio ei ole samaa mieltä tästä väitteestä.
(379)
Kiinan viranomaiset väittivät, että lopulliset päätelmät sisältävässä asiakirjassa komissio totesi virheellisesti, että Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet tiettyjä tietoja kyselylomakevastauksessa ja myöhemmissä kannanotoissa. Tämä ei pidä paikkaansa. Kuten komissio jo totesi 23 päivänä toukokuuta 2013 Kiinan viranomaisille lähettämässään kirjeessä, Kiinan viranomaiset eivät olleet toimittaneet pyydettyjä tietoja valtio-omisteisista rahoituslaitoksista ja maankäyttöoikeuksien tarjoamisesta eivätkä Sinosureen ja vientiluottovakuutustoimintaan sekä Golden Sun -demonstrointiohjelmaan liittyviä pyydettyjä asiakirjoja.
(380)
Kiinan viranomaisten mukaan komissio ei ollut soveltanut käytettävissä olevia tosiseikkoja mekanismina, jolla voidaan täydentää puuttuvia tietoja paneelien ja WTO:n riidanratkaisun (86) mukaisesti, vaan komissio on soveltanut epäedullisia päätelmiä rankaisevalla tavalla ja rikkonut näin edelleen SCM-sopimuksen määräyksiä. Kiinan viranomaiset väittivät vielä, että komissio ei käyttänyt saatavilla olevia tietoja pelkästään puuttuvien tietojen korvaamiseksi vaan erityisenä perustana kaikille tukea koskeville päätelmilleen jättäen täysin huomiotta merkittävän määrän Kiinan viranomaisten ja asianomaisten rahoituslaitosten toimittamia tietoja useimmiten sillä perusteella, että ne väitetysti eivät olleet täydellisiä vastauksia tai että kaikkia lukuja ei ollut todistettu. Komissio ei suinkaan toiminut näin. Kaikki Kiinan viranomaisten toimittamat tiedot, mukaan luettuna suunnitelmat ja lainsäädäntö, otettiin huomioon ja analysoitiin, ja päätelmät perustuvat näihin Kiinan viranomaisten toimittamiin asiakirjoihin, sikäli kuin ne asetettiin saataville ja tarkastuksessa vahvistettiin niiden paikkansapitävyys. Tiheät lainaukset näistä päätelmiä tukevista asiakirjoista ovat esimerkki siitä, miten komissio käsitteli Kiinan viranomaisten toimittamia tietoja. Edellä 110 kappaleessa komissio selittää selvästi ainoan tilanteen, jossa toimitettuja tietoja ei otettu huomioon sellaisenaan.
(381)
Kiinan viranomaiset väittivät vielä, että komissio esitti ristiriitaisia väitteitä, kun se lopulliset päätelmät sisältävässä asiakirjassa väitti, että se pyysi tutkimuksessa liiketoimikohtaisia tietoja vain otokseen valittujen viejien osalta, ja toisaalla samassa asiakirjassa totesi, että viranomaisille suunnattu kyselylomake ei rajoitu otokseen valittuihin viejiin. Tämä ei pidä paikkaansa. Komissio ei esittänyt ristiriitaisia väittämiä. Kuten jo 378 kappaleessa selitettiin, komissio pyysi alunperin yrityskohtaisia tietoja vain otokseen valituista vientiä harjoittavista tuottajista sen jälkeen, kun päätös otannan käyttämisestä oli tehty. Voidakseen arvioida, mahdollistavatko väitetyt tukijärjestelmät tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton, komissio pyysi myös muita kuin otokseen valittuja vientiä harjoittavia tuottajia koskevia tietoja, kuten tietoja Kiinan rahoitusmarkkinoista tai maankäyttöoikeuksista. Sen vuoksi asiakirjassa mainitaan, että viranomaisille suunnattu kyselylomake ei rajoitu otokseen valittuihin viejiin.
(382)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio vaikuttaa jättävän huomiotta, että tietoja ei voida hylätä vain siksi, että niitä ei toimiteta tarkastettavaksi. Komissio ei suinkaan käsitellyt tietoja näin tässä menettelyssä. Missään tapauksessa se, että tietoja ei voitu tarkastaa, ei ollut ainoa syy siihen, että tietoja ei hyväksytty täysimääräisesti. Jos kuitenkin asiakirja-aineiston muut tiedot olivat ristiriidassa näiden tietojen kanssa eivätkä Kiinan viranomaiset pystyneet toimittamaan tietojen tueksi mitään näyttöä, tällaisia tietoja ei voitu hyväksyä sellaisenaan.
(383)
Kiinan viranomaisten mukaan komissio ”tunnusti” lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 85 kappaleessa (esitetty edellä 117 kappaleessa), että Kiinan viranomaiset eivät valvo pankki- ja rahoituslaitoksia eivätkä voi pakottaa niitä toimittamaan tietoja. On huomautettava, että komissio ei ole tietoinen tällaisesta lausunnosta, ja johdanto-osan kappaleen tekstin tarkastelun jälkeen näin ei vaikutakaan olevan.
(384)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio vaikuttaisi olevan Kiinan viranomaisten kanssa samaa mieltä siitä, että kansallisia lakeja ei voida syrjäyttää tutkimuksessa EU:n tukia koskevalla perusasetuksella tai SCM-sopimuksella. Yhteys, jonka Kiinan viranomaiset vetivät väitetysti luottamuksellisten tietojen toimittamatta jättämiseen, oli asiaankuulumaton. WTO:n jäsenen kunnallisen lainsäädännön määräykset tai sisäiset säännöt eivät vapauta sitä WTO-sopimuksen mukaisista velvoitteista toimia yhteistyössä tutkimuksissa; tällaisissa ristiriitatilanteissa on Kiinan viranomaisten tehtävänä ehdottaa tapoja, joilla tiedot voidaan luovuttaa, jotta ne voidaan tarkastaa asianmukaisesti. Kiinan viranomaiset viittasivat tapaukseen, jossa yksi pankkivirkailija toimitti yhden luottoriskiarvioinnin otokseen valitusta yrityksestä esimerkkinä tavasta, jolla väitetysti luottamukselliset tiedot voitiin tarkastaa, ja totesivat, että komissio ei edelleenkään ollut tyytyväinen. Kuten kuitenkin 148 kappaleen sanamuodosta käy selvästi ilmi, komissio ei pitänyt ongelmana tämän kyseisen asiakirjan tarkastamista ja otti tiedot täysimääräisesti huomioon päätelmissään. Kyseessä oli kuitenkin poikkeustilanne eikä se valitettavasti toistunut useimpien samankaltaisten tietojen osalta, joita pyydettiin tässä menettelyssä.
(385)
Kiinan viranomaiset väittivät edelleen, että pankkien arkaluonteisia sisäisiä asiakirjoja pidettiin merkityksellisinä tietoina SCM-sopimuksen mukaisesti eikä niiden toimittamatta jättäminen olisi voinut johtaa käytettävissä olevien tietojen soveltamiseen. Komissio pitää lausuntoa aivan liian yleistävänä, eikä ymmärrä, miten asianmukaista tarkastamista (joka tehdään asianmukaisten luottamuksellisuusmenettelyjen mukaisesti) voitaisiin tehdä kaikissa tapauksissa, jos tällaisia asiakirjoja (mukaan luettuna ne, joihin sisältyy liiketoimia asiakkaiden kanssa) ei yksinkertaisesti toimiteta. Jos tarkastuksia ei voida tehdä, saatetaan joutua käyttämään käytettävissä olevia tietoja, jotta voidaan täyttää tiedonkeruun aukot.
(386)
Kiinan viranomaiset väittivät toistuvasti, että tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä ei ollut erityisiä tarkastamista koskevia kysymyksiä, ja viittasivat komission 23 päivänä toukokuuta 2013 päivättyyn kirjeeseen, jossa käytettiin tätä sanamuotoa. Komissio totesi kuitenkin lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 86 kappaleessa (esitetty edellä 118 kappaleessa), että 25 päivänä maaliskuuta 2013 päivätyssä tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä oli erittäin täsmällinen ja yksityiskohtainen luettelo tällaisista tarkastuskäynnillä käsiteltävistä kysymyksistä ja asiakirjoista perusasetuksen 26 artiklan 3 kohdan ja WTO-sopimuksen vaatimusten mukaisesti. Tietyt kysymykset sisältävän luettelon, jonka toimittaminen ei perustu perusasetukseen tai WTO-sääntöihin, puute ei oikeuta Kiinan viranomaisia olemaan toimimatta yhteistyössä tarkastuskäynnillä.
(387)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio oli täysin joustamaton tarkastuskäynnin aikana. Tässä on kyseessä tosiseikkojen ja tilanteen virheellinen tulkinta ennen tarkastuskäyntiä ja sen aikana. Kuten jo lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 88-90 kappaleessa (esitetty edellä 120-122 kappaleessa) selitettiin, komission osoittama joustavuus oli täysimääräistä ja ehdotonta. Valitettavasti Kiinan viranomaisten pyrkimykset toimittaa tietoja, joita ei voitu tarkastaa tarkastuskäynnin aikataulun puitteissa, tarkoittavat sitä, että tällaisia tietoja ei voitu ristiintarkastaa eikä niille voitu antaa tarkastetun asiakirjan painoarvoa. Kiinan viranomaiset muistuttivat komissiota myös WTO:n oikeuskäytännöstä (asia EC-Salmon), jonka mukaan sitä, ovatko asiakirjat tarkastettavissa, ei aina määritä mahdollisuus paikan päällä tehtäviin tutkimuksiin, ja väittivät, että komissio ei voi hylätä tietoja vain siksi, että ne eivät ole saatavilla tarkastuskäynnillä. Komissio huomauttaa, että tällaisille tiedoille, joita ei voida tarkastuskäynnillä tarkastaa niiden luotettavuuden ja tarkkuuden varmistamiseksi, voidaan antaa vähemmän painoarvoa kuin jos ne olisi tarkastettu asianmukaisesti, ja tämä oli tilanne joissakin tapauksissa tässä asiassa.
(388)
Kiinan viranomaiset vastustivat komission väitettyä käytäntöä olla hyväksymättä uusia asiakirjoja ja näyttöä, jotka vaativat tarkastamista sen tarkastuskäynnin päätyttyä, johon ne kuuluvat. Kuten jo lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 89 kappaleessa (esitetty edellä 121 kappaleessa) todettiin, tämä ei pidä paikkaansa. On totta, että komissio ei yleensä voi hyväksyä asiakirjoja näytöksi tarkastuskäynnillä käynnin päätyttyä eikä tällaisten asiakirjojen tarkastaminen ole käytännössä mahdollista, mutta mikään ei estä Kiinan viranomaisia toimittamasta tällaisia asiakirjoja kirjallisena, mikä itse asiassa tapahtuikin tässä tapauksessa.
(389)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio ei selittänyt syytä kuuden 122 kappaleessa tarkoitetun asiakirjan pyytämiseen, minkä vuoksi niiden tarkastamista ei sallittu. Kiinan viranomaiset ottivat tämän esiin jo 3 päivänä kesäkuuta 2013 päivätyssä kirjeessään, ja komissio vastasi siihen tyhjentävästi edellä 122 kappaleessa. On jälleen huomautettava, että kaikki nämä asiakirjat koskevat kyseistä tuotannonalaa ja liittyvät tiettyihin tukijärjestelmiin, kuten etuuskohteluun perustuviin laina- tai verojärjestelyihin. Niiden nimestä ja sisällöstä käy näin ollen selvästi ilmi, että ne olivat merkityksellisiä tutkimuksen kannalta. Kiinan viranomaiset kieltäytyivät yksinkertaisesti vastaamasta mihinkään tätä koskeviin kysymyksiin tarkastuskäynnillä ja antoivat syyksi asiakirjan merkityksettömyyden menettelyn kannalta.
(390)
Kiinan viranomaiset väittivät, että ne eivät voineet toimittaa kyselylomakkeessa esittämiään tietoja tukevaa näyttöä asianomaiselle tuotannonalalle myönnettyjen luottojen prosenttiosuudesta, koska tiedot olivat pankkien hallussa, jotka ovat riippumattomia yksikköjä eivätkä Kiinan viranomaisten alaisia, ja että komission olisi tarkastettava nämä luvut pankeissa. Kiinan viranomaiset viittasivat liikepankkilain määräyksiin, joiden mukaan pankkien on hoidettava liiketoimintansa lain mukaisesti (4 §) eivätkä paikallisviranomaiset tai muut viranomaiset eri tasoilla, julkiset organisaatiot tai yksittäiset henkilöt saa puuttua pankkien liiketoimintaan (5 §). Tosiseikka on, että Kiinan viranomaiset esittivät kyselylomakevastauksessa lausunnon, jonka tueksi ne eivät esittäneet mitään näyttöä. Pankit, joissa komissio pyrki tarkastamaan tietoja, eivät myöskään pystyneet antamaan mitään näyttöä näiden tietojen tueksi. Jos tätä pidettäisiin hyväksyttävänä käytäntönä, tutkimuksen kohteena oleva osapuoli voisi vain esittää mitä tahansa väitteitä, jotka tukevat sen asiaa, ja tutkivan viranomaisen olisi hyväksyttävä se ilman mahdollisuutta tarkastaa, edustaako se todellisuutta. Tämä on sitäkin tärkeämpää, kun otetaan huomioon, että kyseiset tiedot ovat ristiriidassa asiakirja-aineiston muiden tietojen kanssa. Liikepankkilaissa on muitakin pykäliä, jotka velvoittavat pankit harjoittamaan luotonantotoimintaansa kansallisen talouden ja sosiaalisen kehityksen tarpeiden ja valtion teollisuuspolitiikan mukaisesti (34 §). Kuten Kiinan viranomaiset asianmukaisesti toivat esiin huomautuksissaan, pankkien on hoidettava liiketoimintaansa lain mukaisesti eli myös mainitun liikepankkilain 34 §:n mukaisesti. Sen vuoksi tämä oletettavasti selkeä raja valtion ja pankkien välillä ei saanut tukea tosiseikoista.
(391)
Kiinan viranomaiset väittivät, että ne toimittivat kaikki hallussaan olevat tiedot pankkien omistajuudesta. Ne myös väittivät, että pankkien omistajuutta koskevat ilmoitetut luvut ovat CBRC:n virallisia lukuja, minkä vuoksi ei ollut syytä uskoa, että Kiinan viranomaisten toimittamat tiedot olisivat virheellisiä tai harhaanjohtavia, eikä ollut syytä soveltaa perusasetuksen 28 artiklan säännöksiä. Kiinan viranomaiset totesivat vielä, että ne eivät olleet tietoisia siitä, mikä oli komission lähteenä lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 95 kappaleessa (esitetty edellä 127 kappaleessa) esitetyssä lausunnossa (”Julkisesti saatavilla olevien tietojen mukaan vaikuttaa siltä, että niiden pankkien lisäksi, jotka Kiinan viranomaiset ilmoittivat vastauksessaan puutteita koskevaan kirjeeseen, on myös muita valtion omistamia pankkeja (jotka myönsivät lainoja otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille)”). Näitä väitteitä ei voitu hyväksyä. On huomattava, että alunperin Kiinan viranomaiset väittivät kyselylomakevastauksessaan, että niillä ei ole mitään tietoja valtion omistajuudesta pankeissa. Vasta kun komissio osoitti puutteita koskevassa kirjeessä, että Kiinan lainsäädännön mukaan Kiinan viranomaisten on kerättävä tällaisia tietoja, Kiinan viranomaiset toimittivat joitakin tietoja asiasta. Tarkastuskäynnillä CBRC:n virkailija kieltäytyi antamasta mitään näyttöä pankkien omistajuutta koskevien tietojen tueksi, kieltäytyi antamasta tietojen lähdettä eikä selittänyt mistä tiedot ovat peräisin. On myös huomattava, että Kiinan viranomaiset eivät kiistäneet sitä tosiseikkaa, että ainakin viisi muuta komission lopulliset päätelmät sisältävässä asiakirjassa nimeämää pankkia (ks. 127 kappaleen alaviite) ovat valtion omistuksessa.
(392)
Kiinan viranomaiset eivät hyväksyneet lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 97 kappaleessa (esitetty edellä 129 kappaleessa) esitettyä väittämää, jonka mukaan CBRC kieltäytyi vastaamasta kysymykseen kymmenestä suurimmasta pankista Kiinassa, koska kysymystä ei ollut esitetty kirjallisesti, ja väitti komission tulkinneen väärin tosiseikat, koska pääsyynä vastaamatta jättämiseen oli se, että koska kysymys ei sisältynyt tarkastuskäyntiä edeltävään kirjeeseen, ne tarvitsivat aikaa vastaamiseen valmistautumiseen. Itse asiassa Kiinan viranomaiset tulkitsevat väärin tätä seikkaa koskevat tosiseikat. Komissio ei vaatinut välitöntä vastausta, mutta CBRC kieltäytyi edes katsomasta kysymystä sillä verukkeella, että sitä ei ollut toimitettu ennakolta kirjallisesti. Jos syynä oli vastauksen valmisteluun vaadittavan ajan puute, Kiinan viranomaiset olisivat voineet toimittaa vastuksen myöhemmin tarkastuskäynnin aikana tai sähköpostitse (vaikkei komissio olisikaan pystynyt tarkastamaan sitä), kuten se teki useiden muiden asiakirjojen osalta. Kiinan viranomaiset eivät kuitenkaan toimineet näin.
(393)
Kiinan viranomaiset väittivät toimittaneensa kaikki CBRC:n perustamista ja toimeksiantoa koskevat asiakirjat, joita komissio pyysi kyselylomakkeessa, ja katsoivat, että koska komissio ei ottanut tätä esiin puutteita koskevassa kirjeessä eikä pyytänyt näitä asiakirjoja tarkastuskäyntiä edeltävän kirjeen liitteessä 2 mainitussa ”luettelossa asiakirjoista, jotka on toimitettava ennen tarkastuskäyntiä”, Kiinan viranomaiset eivät katsoneet olevansa velvollisia toimittamaan mitään muita asiakirjoja. Tämä ei pidä paikkaansa. Komissio pyysi kaikkia CBRC:n perustamisen ja toimeksiannon pohjana olevia asiakirjoja, mutta Kiinan viranomaiset toimittivat niistä vain joitakin. Komissio sai tietoonsa vasta CBRC:n virkailijan lausunnon perusteella, että on olemassa muitakin tähän liittyviä asiakirjoja. Kiinan viranomaisten vastaus kyselylomakkeeseen oli tältä osin epätäydellinen ja harhaanjohtava, koska Kiinan viranomaiset (CBRC) selvästi tiesivät tällaisten muiden asiakirjojen olemassaolosta, kuten CBRC:n virkailija myönsi tarkastuskäynnillä.
(394)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio ei itse asiassa pyytänyt tarkastuskäynnin aikana tilastoja ja raportteja pankeista, jotka antoivat luottoja otokseen valituille viejille tutkimusajanjaksolla. Ne väittivät, että komissio pyysi vain Kiinan keskuspankin CBRC:lle toimittamaa vuoden 2012 tilastoraporttia, jonka osalta CBRC:n virkailijan oli tarkistettava oikeudelliselta osastolta asiaan liittyvät luottamuksellisuusseikat. Tämä ei pidä paikkaansa. Komissio toisti tarkastuskäynnillä kyselylomakkeessa ja puutteita koskevassa kirjeessä esitetyn pyyntönsä saada tilastot kaikista pankeista, jotka antoivat lainoja otokseen valituille viejille. (87)
(395)
Kiinan viranomaiset väittivät edelleen, että valituksen tekijän viittaus valitukseen päällystettyä hienopaperia koskevassa asiassa, jossa komissio päätteli ”epäedullisten päätelmien perusteella”, että valtio-omisteiset liikepankit toimivat viranomaisena, on näyttöön perustumaton väite, joka ei liity tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittaville tuottajille myönnetyn tuen luonteeseen eikä olemassaoloon, minkä vuoksi sitä ei voida pitää riittävänä näyttönä valtion tai julkisen elimen antamasta taloudellisesta tuesta SCM-sopimuksen 11.2 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Ensinnäkin on tuotava esiin, että päällystettyä hienopaperia koskevassa asiassa tehdyt päätelmät eivät perustuneet epäedullisiin päätelmiin vaan perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti käytettävissä oleviin tietoihin, eikä ole mitään myöhempää tuomiota, jossa vahvistettaisiin Kiinan viranomaisten väite, jonka mukaan komission päätelmät olisivat perustuneet käytettävissä olevien tietojen epäasianmukaiseen käyttöön. Komissio teki samanlaisia päätelmiä valtio-omisteisista liikepankeista toisessa tukien vastaisessa tutkimuksessa, joka koski Kiinasta peräisin olevien orgaanisella aineella pinnoitettujen terästuotteiden tuontia, ja muutkin tutkintaviranomaiset ovat tulleet siihen tulokseen, että kiinalaiset valtio-omisteiset liikepankit ovat julkisia elimiä, esimerkiksi Yhdysvallat päätelmässä, jonka WTO:n valituselin vahvisti (88).
(396)
Kiinan viranomaiset väittivät edelleen, että komissio pyysi tiettyjä tietoja kaikista Kiinassa toimivista pankeista ja että Kiinan viranomaiset eivät käytännössä kyenneet toimittamaan tällaisia tietoja ”yli 3 800” pankista. Komissio ei hyväksy tätä väitettä ja viittaa jälleen kerran puutteita koskevaan kirjeeseen, jossa Kiinan viranomaisten kyselylomakkeeseen antaman vastauksen jälkeen rajattiin pyydetyt tiedot koskemaan vain pankkeja, joissa Kiinan valtio on suoraan tai välillisesti osakkeenomistajana (89).
(397)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komission lausunto, jonka mukaan se otti huomioon tarkastuskäynnin aikana toimitetun, verkkosivulla olevan tiivistelmän kyseisistä Kiinan keskuspankin yleiskirjeistä, on virheellinen, minkä todistaa lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 133 kappale (esitetty edellä 164 kappaleessa). Tämä ei pidä paikkaansa. Edellä olevassa 164 kappaleessa ei kiistetä verkkosivulta saatujen otteiden sisältöä. Siinä otetaan ne huomioon mutta hyödynnetään myös yleiskirjeen sisältöä, minkä paikkansapitävyyttä Kiinan viranomaiset eivät ole tähän mennessä kiistäneet.
(398)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio on irrottanut joitakin termejä ja fraaseja asiayhteydestä eri asiakirjoista, tulkinnut virheellisesti muita ja yrittänyt nivoa ne yhteen vahvistaakseen, että Kiinan viranomaiset edistävät tarkasteltavana olevaa tuotetta tuottavaa tuotannonalaa tai että valtio-omisteiset liikepankit ovat julkisia elimiä. Kiinan viranomaiset väittävät, että näiden asiakirjojen (suunnitelmien, suuntaviivojen ja päätösten) lukeminen kokonaisuudessaan osoittaisi, että komission päätelmillä ei ole oikeudellista perustaa eivätkä ne perustu näyttöön. Tämä ei pidä paikkaansa. Komissio analysoi ja otti huomioon kaikki asiakirjat, mukaan luettuna 102 kappaleessa tarkoitetut, kokonaisuudessaan, juuri siten kuin Kiinan viranomaiset esittivät.
(399)
Päätöksestä nro 40 Kiinan viranomaiset väittivät, että lopulliset päätelmät sisältävässä asiakirjassa komissio siteerasi sitä irti asiayhteydestä ”vääristääkseen sen oikean merkityksen”. Kiinan viranomaisten mukaan päätöksen nro 40 muista määräyksistä käy selvästi ilmi, että sen tarkoituksena on uusiutuvien energialähteiden käytön kehittäminen eikä aurinkomoduulien ja -kennojen luokitteleminen kehittämispolitiikan kohteeksi, kuten komissio esitti. Ei ole totta, että komission viittaus päätöksen nro 40 V §:ään olisi irrotettu asiayhteydestä. Komissio ei ota kantaa siihen, oliko yksi tarkoituksista uudistuvien energialähteiden käytön kehittäminen. On kuitenkin tosiseikka, että valtioneuvoston päätöksessä nro 40 yksilöidään uusi energiateollisuus ja aurinkoenergia prioriteettialoiksi, minkä vuoksi ne kuuluvat kannustettavien hankkeiden luokkaan teollisuuden rakennemuutoksia koskevassa ohjeistavassa luettelossa (Guiding Catalogue of the Industrial Restructuring). Ottaen huomioon päätöksen nro 40 17, 18 ja 19 § rahoituslaitokset voivat myöntää lainoja vain tuotannonaloille/yrityksille, jotka kuuluvat tähän luokkaan. Tämä on selvä osoitus siitä, että muun muassa aurinkomoduuleja ja -kennoja tuottava aurinkosähköteollisuus on prioriteettiasemassa.
(400)
Kiinan virnomaiset väittivät, että 10 päivänä lokakuuta tehdyn valtioneuvoston päätöksen tekstissä ei ole mitään viittausta aurinkomoduuleihin ja -kennoihin tai aurinkosähköteollisuuteen ja että jos rahoitustukea on edistetty, sen tavoitteena on ollut edistää vaihtoehtoisten energialähteiden käyttöä, mikä ei liity millään tavalla yleiseen moduulien ja kennojen tuotannon kehittämiseen. Komissio ei ole samaa mieltä asiasta. On huomattava, että tämän valtioneuvoston päätöksen yksinomaisena tavoitteena ei vaikuta olevan vaihtoehtoisten energialähteiden käytön edistäminen. Sen otsikosta (valtioneuvoston päätös uusien strategisten tuotannonalojen kehityksen kiihdyttämisestä) ja sisällöstä (mm. 1(1), 1(2), 2(2) §) käy selvästi ilmi, että tavoitteena on tukea valittujen tuotannonalojen kehittämistä (tässä tapauksessa uusien strategisten tuotannonalojen). Tätä vahvistaa myös se, että päätöksessä asetetut tavoitteet liittyvät suoraan uusien strategisten tuotannonalojen tuotokseen ja suorituskykyyn (2(3) §). Päätöksessä luodaan myös selvä yhteys uusien strategisten tuotannonalojen ja mm. aurinkomoduuleja ja -kennoja tuottavan aurinkosähköteollisuuden välille. Ei ole mitään epäilystä siitä, että aurinkosähköteollisuus on osa vaihtoehtoista energiateollisuutta, johon viitataan päätöksen 2 §:ssä tuotannonalana, jota valtion olisi edistettävä ja kehitettävä. Otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat kuuluvat lisäksi huipputeknologiayritysten luokkaan, joka mainitaan päätöksen 2(2) §:ssä. Samoin 12. viisivuotissuunnitelmassa sisällytetään aurinkosähköteollisuus strategisiin tuotannonaloihin ja aurinkoenergiateollisuuden 12. viisivuotissuunnitelmassa vahvistetaan, että valtioneuvoston päätöksessä ”on sisällytetty aurinkosähköteollisuus uusien strategisten tuotannonalojen merkittävään luokkaan, jota Kiinassa kehitetään tulevaisuudessa” (90).
(401)
Kiinan viranomaisten mukaan komissio siteerasi keskipitkän ja pitkän aikavälin tiede- ja teknologiasuunnitelmaa muttei viitannut yhteenkään tapaukseen tai määräykseen, jossa asiakirjassa määriteltäisiin huipputeknologiayrityksiin kuuluviksi moduuleja ja kennoja tuottavat yritykset tai aurinkosähköteollisuus yleisesti. Kiinan viranomaisten mukaan suuntaviivojen tavoitteissa keskitytään vain kehittämään vaihtoehtoisia energialähteitä, jotta vähennetään riippuvuutta fossiilisista polttoaineista. Komissio ei ole samaa mieltä asiasta. Suurimmalle osalle tutkituista otokseen valituista vientiä harjoittavista tuottajista on myönnetty uuden ja huipputeknologian alan yrityksen sertifikaatti, jonka perusteella ne saavat etua tuista, joiden myöntäminen on rajattu uuden ja huipputeknologian alan teknologian yrityksille (esim. verovapautukset). Otokseen valitut viejät hyödynsivät samantyyppisiä yksilöllisiä tukiohjelmia kuin mainitaan tässä suunnitelmassa.
(402)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komission lausuma, jonka mukaan tieteellistä ja teknologista kehitystä koskevassa Kiinan laissa luetellaan strategisia teollisuudenaloja, joihin aurinkoenergiateollisuus kuuluu, tukevia toimenpiteitä, ei perustu mihinkään tosiseikkoihin ja että tässä laissa ei mainita aurinkosähköteollisuutta tai strategisia tuotannonaloja eikä ole mitään perusteita väittää, että tarkasteltavana oleva tuote kuuluisi tämän lain soveltamisalaan. Tämä ei pidä paikkaansa. Komission lausuman pohjana ovat lain 18 ja 34 §:n määräykset. Lain 18 §:n mukaan valtion on kannustettava ja ohjeistettava rahoituslaitoksia tukemaan uuden ja huipputeknologian alan yritysten kehittämistä. Lain 34 §:n mukaan poliittisin perustein toimivien rahoituslaitosten on tarjottava eritystukea valtion kannustamien yritysten hankkeille. Aurinkosähköteollisuus kuuluu uuden ja huipputeknologian alan luokkaan sekä niiden yritysten luokkaan, joiden hankkeita valtio kannustaa. Lisäksi saman lain 17 §:ssä luvataan etuuskohtelun mukaisia verojärjestelyjä mm. yrityksille, jotka sitoutuvat kansallisten tiede- ja teknologiasuunnitelmien kattamiin hankkeisiin. Edellä olevasta 401 kappaleesta käy selvästi ilmi, että aurinkosähköalan yritysten hankkeet kuuluvat näihin. Päätelmänä voidaan todeta, että on ainakin kolme selvää osoitusta siitä, että aurinkosähköteollisuus sekä tarkasteltavana olevaa tuotetta tuottavat ja vievät yritykset kuuluvat lain soveltamisalaan.
(403)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio on tarkastelussaan pitänyt Kiinan suunnitelmia, päätöksiä ja lakeja oikeudellisesti yhtä vaikuttavina ja saman arvoisina, mikä on vastoin oikeudellisen tulkinnan periaatteita, Kiinan lainsäädäntöä ja Kiinan viranomaisten toistuvasti esittämiä väitteitä. Kiinan viranomaisten mukaan viittaukset yleiseen viisivuotissuunnitelmaan ja erityiseen aurinkosähköalan suunnitelmaan eivät ole oikeudellisia viittauksia, koska suunnitelmien oikeudellisesta sitovuudesta ei toimitettu näyttöä. Tämä ei pidä paikkaansa, sillä muu asiakirja-aineistossa oleva näyttö ei tue Kiinan viranomaisten väitettä, jonka mukaan suunnitelmat eivät ole sitovia. Lisäksi Kiinan viranomaisten kyselylomakevastauksessa toimittaman suunnitelman tekstissä todetaan selvästi, että ”suunnitelmaa on käsitelty ja se on hyväksytty Kiinan kansantasavallan kansankongressissa, ja sillä on lainvoima”. (91) Huomautuksissaan lopullisiin päätelmiin Kiinan viranomaiset totesivat, että ”Kiinan lainsäädännön mukaan perustuslaki, lait, hallinnolliset määräykset, paikalliset asetukset ja säännöt ovat Kiinan lainsäädäntöä”. Koska suunnitelmilla on lainvoima ja Kiinan viranomaiset vahvistivat, että lait ovat Kiinan lainsäädäntöä, komissio päätteli, että suunnitelmat ovat oikeudellisesti sitovia. Kiinan viranomaisten tarkastuskäynnin aikana antaman selityksen mukaan sektorikohtaiset ja alueelliset viisivuotissuunnitelmat pohjautuvat yleiseen viisivuotissuunnitelmaan, minkä vuoksi komissiolla ei ole perusteita käsitellä sektorikohtaista aurinkosähköalan viisivuotissuunnitelmaa (2011-2015) toisin kuin yleistä viisivuotissuunnitelmaa.
(404)
Kiinan viranomaiset esittivät esimerkkinä, että komission korvauksista/palautuksista antamat ohjeet ovat samalla tavoin ei-sitova asiakirja EU:ssa. Komissio olettaa, että Kiinan viranomaiset viittaavat asiakirjaan ”Komission ilmoitus polkumyyntitullien palauttamisesta” (EYVL C 127, 29.5.2002, s. 10). Itse asiassa ei ole oikein luonnehtia näitä ohjeita ei-sitoviksi, koska ne sitovat komissiota sikäli, että ne eivät riko ylemmäntasoisia sääntöjä. Komissio on määrittänyt, että Kiinan suunnitelmat ovat oikeudellisesti sitovia. Jos kuitenkin oletettaisiin, että näin ei ole, on selvää, että kansallisilla, sektorikohtaisilla ja alueellisilla suunnitelmilla, jotka ovat peräisin valtion korkeimmalta tasolta ja joissa esitetään valtion politiikka talouden ja teollisuuden kehittämisen osalta, olisi suuri todistusarvo niiden todettujen tavoitteiden tosiasiassa pakollisen luonteen osalta. On myös selvää, että valtio voi vedota niihin varoittaakseen tahoja, jotka eivät ole panneet niitä täytäntöön moitteettomasti. Sen vuoksi ne ovat edelleen erittäin merkityksellisiä määritettäessä valtion puuttumista talouselämään sekä tiettyjen tuotannonalojen ohjausta ja valvontaa.
3.5.2. Osapuolten huomautukset etuuskohtelun mukaisista lainajärjestelyistä, muusta rahoituksesta, takuista ja vakuuksista
(405)
Kiinan viranomaisten mukaan sen, että se ei toimittanut vastauksia lisäykseen A, ei pitäisi johtaa käytettävissä olevien tosiseikkojen soveltamiseen perusasetuksen 28 artiklan mukaisesti. Kiinan viranomaiset katsoivat, että jos komissio todella aikoi tarkastaa valituksessa olleet väitteet, joiden mukaan valtio-omisteiset pankit ovat julkisia elimiä, sen ei olisi tarvinnut lastata kysymyslomaketta sisäisiä, arkaluonteisia ja liiketoimikohtaisia tietoja koskevilla pyynnöillä sellaisten pankkien osalta, joista monet eivät olleet millään tavalla valtion omistuksessa. Kiinan viranomaiset viittasivat tietoihin, jotka koskivat pankkien myöntämiä yksittäisiä lainoja otokseen valituille vientiä harjoittaville tuottajille. Komissio on eri mieltä tästä väitteestä. Lisäyksessä A pyydetyt tiedot oli tarkoitettu sen tarkastamiseen, ovatko kiinalaiset pankit julkisia elimiä ja valtuuttaako ja määrääkö valtio niiden toimintaa. Yksittäisiä lainoja koskevia tietoja lukuun ottamatta Kiinan viranomaiset eivät täsmentäneet, mitä muita pyydettyjä tietoja ne eivät pitäneet merkityksellisinä tämän kannalta.
(406)
Lisäyksessä A olevissa kysymyksissä siis pyydettiin tietoja pankkien omistajuudesta, johtokunnan ja hallintoneuvoston kokoonpanosta, osakkaiden/johtajien kokousten pöytäkirjoista, ylemmän johdon yhteyksistä valtion viranomaisiin, lainojen sektorikohtaisesta erittelystä, luotonantopolitiikasta sekä riskinarvioinnista yhteistyössä toimineille vientiä harjoittaville tuottajille myönnettyjen luottojen osalta. Kiinan viranomaiset väittivät, että julkisia elimiä koskevien päätelmien osalta tällaiset pyynnöt olivat ”ilmeisen kohtuuttomia” ja pyydetyt tiedot olivat liian kattavia. Kiinan viranomaisten mukaan myös sen ”kynnysarvon” määrittäminen, jonka mukaan yksikköä pidetään julkisena elimenä, on tehtävä ennen kuin tällaisia tietoja edes pyydetään. Komissio ei ole samaa mieltä. Kun otetaan huomioon WTO:n valituselimen raportissa DS 379 (92) asetetut korkeat standardit, kaikki pyydetyt tiedot ovat tarpeen, myös päätelmät siitä, missä määrin valtio puuttuu rahoitusjärjestelmään. Esimerkiksi näyttö siitä, että yritykset toimivat ei-kaupallisesti, voi osoittaa valtuuttamista ja määräämistä, jos on myös merkkejä siitä, että valtio puuttuu toimintaan. Joka tapauksessa on huomattava, että heti kun otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat toimivat yhteistyössä tutkimuksessa, komissio päätti rajata pyydetyt tiedot vain näiden yritysten luottoihin eikä tehnyt mitään päätelmiä siitä, että Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet yksittäisistä luotoista muita tietoja, joita pyydettiin alunperin. Kaikki muut pyydetyt tiedot olivat kuitenkin edelleen merkityksellisiä tutkimuksen kannalta. Kiinan viranomaisten väitteestä, jonka mukaan se ei olisi voinut toimittaa joitakin lisäyksessä A pyydettyjä tietoja, on huomattava, että Kiinan viranomaiset kieltäytyivät toimittamasta lisäyksen A tietoja kokonaisuudessaan, lukuun ottamatta useita pankkeja. Edellä esitetty huomioon ottaen pääteltiin, että Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet muita pyydettyjä tietoja kohtuullisessa määräajassa.
(407)
Kiinan viranomaiset ottivat esiin WTO:n valituselimen raportin asiassa US-Hot-Rolled Steel (kohta 99) (93) ja väittivät, että niillä ei ollut käytännön mahdollisuutta vastata komission ”kohtuuttomiin” tietopyyntöihin ja että komission kyvyttömyys käsitellä tätä seikkaa ja yhdistää eri pyynnöt tosiseikkoja koskeviin päätelmiin, joihin ne liittyvät, merkitsee sitä, että komissio ei toiminut vilpittömässä mielessä. Vaikka esiin otettu tapaus liittyy viejien yhteistyöhön polkumyyntitapauksessa, komissio hyväksyy, että viranomaisille osoitetussa kyselylomakkeessa tasoitustullitapauksessa on löydettävä tasapaino pyydettyjen tietojen ja sen välille, miten vastaaja käytännössä pystyy ne toimittamaan. Tämä tasapaino on kuitenkin löydyttävä kaikkien tosiseikkojen yhteydessä. Kiinan valtio-omisteisten pankkien asema julkisina eliminä on jo määritetty päällystettyä hienopaperia ja orgaanisella aineella päällystettyjä terästuotteita koskevissa tapauksissa, ja tässä tapauksessa valituksen tekijä toimitti riittävästi alustavaa näyttöä sen osoittamiseksi, että valtio-omisteiset pankit ovat edelleen julkisia elimiä. Sen vuoksi Kiinan viranomaisten olisi pitänyt osata odottaa tosiseikkoihin perustuvaa tutkimusta, jos ne olisivat halunneet kumota tämä väitteen. Valitettavasti Kiinan viranomaiset esittivät vain edelleen väitteitä, joiden mukaan niillä oli vain vähäisiä tai ei mitään tietoja valtion omistajuudesta pankeissa (erittäin merkittävä tekijä julkisen elimen asemaa määritettäessä), mikä vaikuttaisi osoittavan, että ne eivät toimineet parhaan kykynsä mukaan ja kieltäytyivät toimittamasta tarvittavia tietoja. Tämä on yksi rajoitetuista tapauksista, joissa voidaan soveltaa SCM-sopimuksen 12.7 artiklaa (WTO-paneelin raportin mukaan) (94). Komissio oli toki tietoinen siitä, että sen tietopyynnöt olivat välttämättömyyden vuoksi melko laajoja, mutta yhteistyö on kaksisuuntainen prosessi, ja Kiinan viranomaisten ensireaktiona oli vain pyytää selityksiä siitä, mihin tosiseikkojen määrityksiin tietopyynnöt liittyivät (mitä ei voida määrittää ennalta) sen sijaan, että ne olisivat ehdottaneet tapoja, joilla tietopyyntöjä voitaisiin käsitellä järkevästi.
(408)
Bank of Shanghai -pankin tarkastuksen osalta Kiinan viranomaisten mukaan se, että tarkastusta ei tehty, ei ole riittävä peruste soveltaa käytettävissä olevia tietoja ja että on joka tapauksessa komission omaa syytä, että tarkastusta ei tehty. Vastauksena tähän komissio toteaa, että Bank of Shanghai -pankkiin järjestettyyn tarkastuskäyntiin liittyvä tilanne kuvattiin lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 111 ja 112 kappaleessa (esitetty edellä 143 ja 144 kappaleessa). Tarkastuskäyntiin liittyvät tosiseikat eivät ole muuttuneet, eikä komissio jaa Kiinan viranomaisten tulkintaa näistä tosiseikoista vaan katsoo edelleen, että se pyrki parhaansa mukaan toteuttamaan tarkastuksen, mutta se ei ollut mahdollista Kiinan viranomaisten vastustuksen vuoksi. Kiinan viranomaiset ottivat esiin WTO-paneelin raportin (95), jossa pääteltiin, että paikan päällä tehdyn tarkastuksen puute ei tarkoita sitä, että kaikki mahdollisuudet asiakirjojen tarkastamiseen olisi käytetty. Tässä tutkimuksessa Kiinan viranomaiset kuitenkin ilmoittivat komissiolle pankin tarkastusmahdollisuudesta yhtä päivää ennen Kiinan viranomaisten tarkastuksen alkamista (sen jälkeen kun tämän vahvistuksen määräaikaa oli jo pidennetty) ja sulkivat näin pois kaikki mahdollisuudet paikan päällä tehtävään tarkastukseen, koska järjestelyt oli jo tehty eikä niitä voitu muuttaa. Näissä olosuhteissa päätellään, että Kiinan viranomaiset eivät toimineet parhaan kykynsä mukaan, eikä komissio ymmärrä, miten tarkastuskäynnin aikana tehtävät tarkastukset olisi voitu tehdä muulla tavalla.
(409)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio ei voi jättää huomiotta HuaXia Bankin toimittamia tietoja sen omistajuusrakenteesta sillä perusteella, että tiedot eivät ole ”ihanteellisia kaikilta osin”. Komissio huomauttaa, että syy näiden tietojen hyväksymättä jättämiselle ei ollut se, että ne eivät olleet ihanteellisia kaikilta osin. Kuten jo 147 kappaleessa selitettiin, HuaXia Bank ei ilmoittanut mitään tietoja valtion omistajuudesta ennen tarkastuskäyntiä, vaikka komissio pyysi tätä jo alkuperäisessä kyselylomakkeessa. Sen jälkeen kun komissio toi esiin, että HuaXia Bankilla on joitakin valtio-omisteisia osakkeenomistajia, pankki toimitti paperiarkin, jossa oli tietoja tuntemattomasta lähteestä, minkä lisäksi tiedot olivat ristiriidassa muiden asiakirja-aineistossa olevien tietojen kanssa. Tällaisia tietoja ei voitu hyväksyä.
(410)
HuaXia Bankin päätöksestä toimittaa vain joitakin luottokelpoisuusarviointeja (ks. 148 kappale) Kiinan viranomaiset totesivat, että komissio sai asianmukaisen selityksen siitä, miksi muita arviointeja ei voitu toimittaa. Komissio ei ole samaa mieltä. Koska tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessä todettiin selvästi, että tällaiset asiakirjat kuuluvat tarkastuskäynnin piiriin, selitystä, jonka mukaan ”pankin muut haarakonttorit käsittelivät kaksi riskiarviointiraporttia, ja asiasta vastaavat työntekijät eivät olleet paikalla” ei pidetty tyydyttävänä. Lisäksi Kiinan viranomaiset toistivat muuallakin sen huomautuksissa esitetyn väitteen, jonka mukaan tietoja ei voitu toimittaa asiakkaiden tietojen luottamuksellisuuden vuoksi. Komissio huomauttaa, että tasoitustullitutkimuksissa on säännöksiä luottamuksellisten tietojen käsittelystä (96) ja että useimmissa komission tätä ja muita seikkoja koskevissa pyynnöissä tarkoituksena oli tutkia eikä kopioida näitä tietoja. Komissio huomauttaa, että luottamuksellisuusperiaatteen tiukka soveltaminen saattaa tehdä mahdottomaksi useiden merkityksellisten tietojen tarkastamisen tasoitustullitutkimuksissa. Tällaisissa tilanteissa on mahdotonta ristiintarkistaa viejien moniin seikkoihin antamia vastauksia ja tarkastaa satunnaisesti tiettyjen järjestelmien etuudensaajia tapauksissa, joissa viejät eivät toimi yhteistyössä tai joissa tutkimus suoritetaan yhdistetysti.
(411)
Kiinan viranomaiset väittivät, että EXIM Bank toimi täysimääräisesti yhteistyössä tutkimuksessa ja että tiettyjä komission pyytämiä asiakirjoja ei voitu toimittaa sisäisten sääntöjen, valtionsalaisuuksien, luottamuksellisuuden tai muiden lakien vuoksi. Sen vuoksi näiden asiakirjojen toimittamatta jättäminen ei voi johtaa käytettävissä olevien tietojen soveltamiseen. Liikepankkilain mukaan EXIM Bankin virkailijat eivät voineet antaa näitä asiakirjoja tarkastuskäynnin aikana. Tältä osin ja vastoin komission olettamuksia perusasetus ja SCM-sopimus eivät voi syrjäyttää Kiinan lakeja. Kiinan viranomaiset väittivät, että johtavien toimihenkilöiden poliittiseen puolueeseen kuulumista koskevat kysymykset olivat merkityksettömiä ja huolestuttivat Kiinan viranomaisia. Komissio ei ole samaa mieltä asiasta. Vaikka WTO:n säännöt (joihin perusasetus suurimmaksi osaksi perustuu) eivät ehkä ”syrjäytä” kansallisia lakeja, tämä ei estä komissiota tekemästä päätelmiä, kun kansalliset lait vaikuttavat tekevän tyhjiksi asianmukaiset tietopyynnöt. Vaikka EXIM Bank toimitti joitakin vastauksia lisäykseen A, tosiseikka kuitenkin on, että se kieltäytyi esittämästä näiden tietojen tueksi juuri mitään lähdetietoja tai näyttöä. Sen vuoksi tiedoilla on arvoa vain suullisina lausuntoina, joiden tueksi ei ole esitetty tarkastettuja kirjallisia asiakirjoja. Jos tällainen käytäntö hyväksyttäisiin, EXIM Bank olisi voinut toimittaa lähes mitä tietoja hyvänsä ja tutkivan viranomaisen olisi täytynyt hyväksyä ne voimatta arvioida niiden paikkansapitävyyttä.
Poliittiseen puolueeseen kuulumista ja Kiinan kommunistipuolueen yksikköjä EXIM Bankissa (ja kaikissa muissakin pankeissa) koskevat kysymykset ovat erittäin merkityksellisiä määritettäessä, missä määrin valtio vaikuttaa pankkien hallintoon, kun otetaan huomioon kommunistipuolueen erityisasema Kiinan perustuslaissa. Komissio esitti näitä kysymyksiä koskevat perustelut 151 kappaleessa, minkä lisäksi on huomattava, että Kiinan kommunistipuolueen perustamisasiakirjan mukaan kaikkien organisaatioiden, mukaan luettuina yksityiset liikeyritykset, on perustettava puolueen primääriorganisaatioita, jos yrityksen palveluksessa on vähintään kolme puolueen jäsentä. Nämä organisaatiot varmistavat ja valvovat puolueen ja valtion periaatteiden ja politiikan täytäntöönpanoa ja tukevat osakkeenomistajia, johtokuntaa, hallintoneuvostoa ja johtajia niiden tehtävien ja toimivaltuuksien harjoittamisessa lainsäädännön mukaan. (97) Kiinan yrityslaissa myös velvoitetaan kaikki yritykset Kiinassa perustamaan kommunistipuolueen organisaatio yritysrakenteeseensa hoitamaan kommunistipuolueen tehtäviä (98).Sen vuoksi Kiinan kommunistipuolue liittyy Kiinan viranomaisten toimintaan ja kaikenlaisten yritysten ja laitosten toimintaan Kiinassa, ja niinpä onkin perusteltua esittää kysymyksiä puolueeseen kuulumisesta.
(412)
Kiinan viranomaiset esittivät CDB:n tarkastuksesta saman väitteen, joka koski johdon poliittiseen puolueeseen kuulumista ja Kiinan kommunistipuolueen asemaa pankissa. Komissio viittaa tältä osin 151 ja 411 kappaleessa esitettyihin päätelmiin. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että CDB ei voinut toimittaa pyydettyjä luottoriskinarviointia koskevia raportteja luottamuksellisuussyistä ja että se toimitti mallin luottokelpoisuusluokituksesta ja konkreettisen esimerkin luottoriskien arvioinnista, josta yrityksen nimi oli poistettu. On huomattava, että luottokelpoisuusluokituksen mallia ja tunnistamattoman tuotannonalan tunnistamattoman yrityksen luottokelpoisuutta ei voida pitää näyttönä yhden otokseen valitun viejän luottoriskin arvioinnista, jota komissio oli pyytänyt. Luottamuksellisuutta koskevien kysymysten osalta komissio viittaa 410 kappaleen selityksiin.
(413)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komission päätelmä, jonka mukaan valtio-omisteiset liikepankit ovat julkisia elimiä, ei ole SCM-sopimuksen 1.1 artiklan mukainen, koska komission päätelmät eivät perustu mihinkään näyttöön eikä se ole toimittanut perusteltua ja asianmukaista analyysiä päätelmästään, jonka mukaan valtion puuttuminen Kiinan rahoitussektorin toimintaan on niin merkittävää, että pankkien edellytetään noudattavan etuuskohtelupolitiikkaa. Komissio ei hyväksy tätä väitettä lainkaan. Riippumattomat tiedot, joihin viitataan 162-168 kappaleessa, osoittavat, että pankit noudattavat etuuskohtelupolitiikkaa, ja tämä käy selvästi ilmi myös useista Kiinan suunnitelmista, laeista ja poliittisista asiakirjoista, joita käsitellään 102 kappaleessa. Komissio tutki, analysoi ja siteerasi useita riippumattomien kansainvälisten organisaatioiden, kuten WTO:n, Maailmanpankin, Kansainvälisen valuuttarahaston ja OECD:n, asiakirjoja, joissa kaikissa tultiin siihen johtopäätökseen, että valtio puuttuu merkittävästi Kiinan pankkisektorin toimintaan etenkin siltä osin kuin on kyse luottojen etuoikeutetuista saajista ja korkoprosentin asettamisesta.
(414)
Kiinan viranomaiset kiistivät useiden sellaisten asiakirjojen merkityksellisyyden, joita käytettiin parhaina käytettävissä olevina tietoina, joihin komissio viittasi määrittäessään valtio-omisteisten liikepankkien julkisen elimen asemaa. Alustavana huomautuksena on tuotava esiin, että komission oli turvauduttava käytettävissä oleviin tosiseikkoihin vain siksi, että Kiinan viranomaiset kieltäytyivät toimimasta yhteistyössä ja toimittamasta pyydettyjä tietoja.
(415)
Kiinan viranomaiset väittivät, että Deutsche Bankin tutkimusraportissa, jota komissio siteerasi 161 kappaleessa, kuvataan vanhaa tilannetta Kiinassa eikä sitä voida pitää asiaa tukevana näyttönä arvioitaessa Kiinan pankkisektoria 7 vuotta myöhemmin. Kiinan viranomaiset ovat väärässä väittäessään, että raportti tarjoaa perustan tilanteen arvioinnille ”7 vuotta myöhemmin”. Raportti on vuodelta 2007, ja tutkimusajanjakso, joka on asianmukainen ajanjakso Kiinan pankkisektorin arvioimiseksi tässä menettelyssä, alkaa vuonna 2011. Sen vuoksi raportissa viitataan tilanteeseen neljä vuotta ennen asiaankuuluvaa kautta. Deutsche Bankin raportti ei ole myöskään ainoa asiakirja, johon komissio perusti päätelmänsä, vaan vain lähtökohta Kiinan pankkisektoria ja etenkin sen omistajuusrakennetta koskevalle komission analyysille. Muut tiedot, joita komissio käytti vahvistaakseen Kiinan pankkisektorin omistajuusrakenteen (WTO:n, Kansainvälisen valuuttarahaston ja OECD:n raportit ja valmisteluasiakirjat), ovat yhdenmukaisia Deutsche Bankin raportin päätelmien kanssa. Tässä yhteydessä on huomattava, että Kiinan viranomaiset itse toimittivat vain vähimmäismäärän näistä toistuvasti pyydetyistä tiedoista eivätkä itse asiassa missään vaiheessa kiistäneet komission päätelmiä valtion omistajuuden tasosta pankkisektorilla ja valtion puuttumisesta pankkijärjestelmään.
(416)
Kiinan viranomaiset vastustavat myös komission viittausta WTO:n vuoden 2012 kauppapoliittiseen maatutkintaraporttiin sillä perusteella, että siinä oleva lausuma ”Kiinan pankkisektorin markkinarakenne on muuttunut vain vähän” esitettiin edeltävään tarkastelukauteen, vuoteen 2010 nähden. Komissio ei ole eri mieltä tästä. Itse asiassa komissio lainasi lopulliset päätelmät sisältävässä asiakirjassa WTO:n kauppapoliittisia maatutkintaraportteja vuosilta 2010 ja 2012 samassa kappaleessa (161) osoittaakseen, että kahden vuoden aikana muutosta on tapahtunut vain vähän. Vuoden 2010 raportissa todettiin, että ”valtion merkittävä omistajuus on huomionarvoinen seikka Kiinan rahoitussektorilla”, ja vuoden 2012 raportissa vahvistettiin, että tilanne on tältä osin muuttunut vain vähän. Myös Kiinan viranomaiset lainasivat vuoden 2012 raporttia ja väittivät näiden lainausten perusteella, että raportti on ristiriidassa 161 kappaleessa esitetyn komission arvion kanssa. Väitettä ei voitu hyväksyä. Yksikään raportin lainauksista, jotka Kiinan viranomaiset esittivät huomautuksissaan lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen, eivät olleet ristiriidassa 161 kappaleessa esitetyn komission arvion kanssa tai edes kyseenalaistaneet sitä.
(417)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komission päätelmät 162 kappaleessa eivät perustu asiaa tukevaan näyttöön, koska komissio (edeltävissä kappaleissa käsitellyn Deutsche Bankin raportin ja WTO:n kauppapoliittisten maatutkintaraporttien lisäksi) ”viittaa vain mm. Maailmanpankin raporttiin ja OECD:n talouskatsaukseen muttei anna mitään perusteltuja ja asianmukaisia syitä päätelmiensä tueksi”. Väitettä ei voitu hyväksyä. Tässä yhteydessä huomautetaan, että Maailmanpankin raportissa todetaan muun muassa seuraavaa: ”Huolimatta siitä, että Kiinan rahoitusjärjestelmän uudistuksessa ja syventämisessä kolmen viime vuosikymmenen aikana on edistytty merkittävästi, se on edelleen tukahdutettu ja kärsii keskeisistä rakenteellisista epätasapainoista. Nykyjärjestelmä, jolle on ominaista valtio-omisteisten pankkien hallitsevuus, valtion voimakas puuttuminen toimintaan ja korkoprosenttien valvonta, on ollut huomattavan menestyksekäs säästöjen aktivoinnissa ja pääoman jakamisessa strategisille sektoreille Kiinan talouden elpyessä.” ja ”Rahoituslaitosten suoran ja välillisen valvonnan on annettava tietä markkinapohjaisille järjestelyille. Tämä tarkoittaisi itsenäistä keskuspankkia, joka hyväksyy avoimia markkinatoimintoja ja käyttää korkoprosentteja eikä luottokattoja likviditeetin hallintaan. Liikepankin käyttävät kaupallisia periaatteita ja luottokelpoisuusanalyysejä eivätkä noudata valtion signaaleja ohjeena luotonannossa.” ja ”Viranomaiset kaikilla tasoilla ovat olleet tiiviisti mukana rahoituslaitosten liiketoimissa joko osakkeenomistajina tai välillisesti vaikuttamalla, pääasiassa koska ne ovat voimakkaasti riippuvaisia liikepankkien luotoista poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi”. Vuoden 2010 OECD:n Kiinaa koskevassa talouskatsauksessa katsotaan, että Kiinan keskuspankin politiikkaa antolainaus- ja talletuskoron rajojen osalta ei kannusta pankkeja hinnoittelemaan riskejä asianmukaisesti eikä edistä kilpailua pankkisektorilla ja todetaan, että sen tarkoituksena on turvata aiemmin valtio-omisteisen pankkisektorin kannattavuus.
(418)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komission päätelmä, jonka mukaan Kiinan keskuspankki osallistuu ja vaikuttaa valtio-omisteisten liikepankkien korkoprosenttien asettamiseen, ei perustu asianmukaisiin syihin ja näyttöön. Kiinan viranomaiset totesivat, että komission olisi pitänyt tietää, että antolainauskorkojen rajat poistettiin heinäkuussa 2013. Ensinnäkin on huomattava, että komissio ei analysoinut Kiinan pankkimarkkinoiden tilannetta heinäkuussa 2013, koska se ei ollut merkityksellistä tässä tutkimuksessa. Toiseksi väite, jonka mukaan komission päätelmät eivät perustu asianmukaisiin syihin ja näyttöön, on virheellinen. Asiaa koskevissa yleiskirjeissä todetaan selvästi, että Kiinan keskuspankki asettaa antolainaus- ja talletuskorkojen rajat. Myös 162 kappaleessa mainitussa OECD:n katsauksessa (Economic Survey: China 2010) vahvistetaan näiden rajojen olemassaolo.
(419)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio tiesi, että yleiskirjeissä, mukaan luettuna 8 päivän kesäkuuta ja 8 päivän heinäkuuta 2012 yleiskirjeet, jotka annettiin päällystettyä hienopaperia koskevien päätelmien jälkeen, muutettiin Kiinan keskuspankin korkoprosenttikäytäntöä merkittävällä tavalla. Tämä ei pidä paikkaansa. Komissio ei voinut tietää, muuttuiko käytäntö tai miten se muuttui, koska Kiinan viranomaiset kieltäytyivät toimittamasta näitä yleiskirjeitä. Tarkastuskäynnin aikana Kiinan keskuspankin verkkosivulta toimitetuissa tiivistelmissä - joiden osalta Kiinan viranomaiset virheellisesti väittävät, että komissio jätti ne huomiotta - vahvistetaan tällaisten rajojen esiintyminen edelleen.
(420)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei vaikuttanut perustavan päätelmiään todellisuudessa käytettävissä oleviin tietoihin, jotka olivat ristiriidassa komission hallussa olevien vanhojen tietojen kanssa, vaan pikemminkin sälytti Kiinan viranomaisten velvollisuudeksi osoittaa, että päällystettyä hienopaperia koskevan tapauksen aikana vallinnut tilanne oli muuttunut. Ottaen huomioon 415-419 kappaleessa esitetyt selitykset on selvää, että tämä väite on virheellinen. Asiakirja-aineistossa ei ole käytettävissä olevia tietoja, jotka olisivat ristiriidassa komission päätelmien kanssa, eivätkä päätelmät perustu yksinomaan vanhoihin tietoihin vaan tosiseikkojen tukemaan näyttöön kaiken tutkimusajanjaksolla merkityksellisen tiedon perusteella.
(421)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komission 166 kappaleessa esittämät neljä seikkaa ovat virheellisiä eikä niille ole tehty asianmukaista oikeudellista arviointia. Kiinan viranomaisten mukaan viittaus liikepankkilain 34 §:ään, jonka mukaan liikepankkien on toteutettava lainanantotoimintansa kansallisen talouden tarpeiden pohjalta, on täysin neutraali. Ei ole selvää, mitä Kiinan viranomaiset tarkoittavat ”neutraalilla”, mutta 102 kappaleessa mainittujen suunnitelmien, poliittisten asiakirjojen ja lakien mukaan aurinkosähköteollisuuden ja sen rahoituksen ja muun tuen kehittäminen vaikuttaa olevan Kiinan talouden tarpeiden mukaista. Asiakirjoissa kannustetun ja ilmoitetun taloudellisen tuen osalta on selvää, että pankkien on tuettava aurinkosähköteollisuuteen kuuluvia yrityksiä. Päätelmistä, joiden mukaan pankkeihin sovelletaan oikeussääntöjä, joissa niiden edellytetään tarjoavan luottotukea kannustetuille hankkeille ja joiden perustana komissio käytti valtioneuvoston päätöksen nro 40 sanamuotoa, Kiinan viranomaiset väittivät, että päätelmät ovat täysin virheelliset, koska kyseisessä päätöksessä ei todeta tai viitata siihen, että aurinkosähköteollisuus olisi kannustettava hanke. Myös tämä väite on virheellinen. Edellä 399 kappaleesta käy selvästi ilmi, että aurinkosähköteollisuus kuuluu kannustettavien tuotannonalojen/hankkeiden luokkaan. Kiinan viranomaiset esittivät samanlaisen väitteen tieteen ja teknologian edistystä koskevasta Kiinan laista ja komission päätelmästä, jonka mukaan siinä edellytetään pankkien asettavan etusijalle uuden ja huipputeknologian alan yritykset ja jonka mukaan otokseen valitut tuottajat kuuluvat huipputeknologian luokkaan. Kiinan viranomaisten mukaan komissio ei tehnyt oikeudellista analyysiä siitä, kuuluuko huipputeknologian alaan kuuluvaksi kuvattu aurinkosähköteollisuuden moduulien ja kennojen tuotanto tämän lain soveltamisalaan. Tämä ei pidä paikkaansa. Komissio osoitti selvän yhteyden huipputeknologian alan yritysten ja moduuleja ja kennoja tuottavan aurinkosähköteollisuuden välillä. Tätä selitetään tarkemmin 402 kappaleessa.
(422)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komission lausunnon, jonka mukaan valtio puuttuu merkittävästi ja jatkuvasti Kiinan rahoitussektorin toimintaan, tukena ei ole tosiseikkoihin perustuvaa näyttöä. Kiinan viranomaiset kiistivät komission esittämän näytön ja väittivät, että Kansainvälisen valuuttarahaston vuoden 2009 raportti, jossa tuodaan esiin korkoprosenttien vapauttamisen puute, ei ole merkityksellinen, koska Kiinan korkoprosentit on täysin vapautettu. Tämä ei pidä paikkaansa. Asiakirja-aineistossa oleva näyttö vahvistaa, että korkoprosenttien vapauttamista Kiinassa ei ole saatettu päätökseen, minkä myös Kiinan keskuspankin virkailijat vahvistivat tarkastuskäynnin aikana. Komission esiin ottamasta IMF:n vuoden 2010 maakohtaisesta raportista Kiinan viranomaiset totesivat, että komissio jätti täysin huomiotta IMF:n päätelmät rahoitussektorin vapautumisesta. Tämä ei pidä paikkaansa. Komissio ei jättänyt huomiotta mitään IMF:n raportin päätelmiä, jotka olivat merkityksellisiä. IMF:n päätelmät, joihin Kiinan viranomaiset viittaavat huomautuksissaan, eivät ole ristiriidassa komission päätelmien kanssa, jotka koskevat valtion puuttumista Kiinan rahoitussektorin toimintaan, valtion omistajuutta tai antolainaus- ja talletuskorkopolitiikkaa. Se, että raportissa todetaan, että viime vuosina Kiinassa on edistytty enemmän markkinoihin perustuvan rahoitusjärjestelmän kehittämisessä, ei tarkoita sitä, että raportissa todettaisiin, että Kiinassa tosiasiallisesti on markkinoihin perustuva rahoitusjärjestelmä. Komission esiin ottamien OECD:n katsausten osalta Kiinan viranomaiset väittivät, ettei yhden lauseen perusteella voida päätellä, että pankit eivät toimi riippumattomasti Kiinassa, ja jättää huomiotta merkittävä edistyminen, joka on tapahtunut pankkisektorin vapautumisessa. Tästä väitteestä on huomattava, että komissio ei missään vaiheessa tehnyt päätelmiä ”yhden lauseen” perusteella vaan riippumattomien kansainvälisten organisaatioiden laatimien useiden asiakirjojen perusteella, kuten edellä esitetyssä tekstissä tuodaan esiin.
(423)
Kiinan viranomaiset väittivät että komission analyysi julkisen elimen määrittelystä on täysin virheellinen ja sen 168 kappaleessa esitetyt päätelmät ovat ristiriidassa WTO:n valituselimen julkista elintä koskevan tulkinnan kanssa, joka on esitetty asiassa US - Definitive Anti-dumping and countervailing duties on Certain Products for China. Eräs vientiä harjoittava tuottaja väitti lisäksi, että komission päätelmät julkisen elimen määrittelystä ovat oikeudellisesti virheellisiä. Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio ei pystynyt vahvistamaan, että valtio-omisteisille pankeille on annettu ja että ne harjoittavat viranomaisten toimivaltaa ja että komissio ei vahvistanut i) että tehtävät, joita valtio-omisteisten pankkien väitetään harjoittavan, ovat yleensä viranomaisten harjoittamia tehtäviä eli että ne ovat ensinnäkään viranomaistehtäviä, ii) yhteisiä ominaisuuksia, jotka valtio-omisteiset pankit jakavat viranomaisten kanssa, lukuun ottamatta osakkeenomistajuutta, jota ei myöskään vahvistettu kaikkien valtio-omisteisten liikepankkien osalta, ja iii) että kaikilla valtio-omisteisilla pankeilla on vaadittu viranomaisten toimivalta, jotta ne voivat harjoittaa sitä, tai että niille on annettu toimivalta harjoittaa viranomaistehtäviä. Nämä väitteet oli hylättävä. Komissio viittaa tämän seikan analyysiin 158-167 kappaleessa. Lainat mainitaan tuen määritelmässä perusasetuksen 3 artiklan 1 alakohdan a alakohdan i alakohdassa viranomaisten toimintana. Tässä tutkimuksessa valtio-omisteisia liikepankkeja sitoo suunnitelmissa ja muissa poliittisissa asiakirjoissa esitetty vaatimus edistää tiettyjen sektoreiden, mukaan luettuna aurinkosähkösektorin, toimintaa. Käytettävissä olevien tietojen perusteella pääteltiin, että valtiolla on merkittävä omistusosuus pankeista Kiinassa ja että valtio harjoittaa merkittävää valvontaa valtio-omisteisissa liikepankeissa. Koska Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet pyydettyjä tietoja valtion omistusosuudesta kaikissa valtio-omisteisissa liikepankeissa Kiinassa, komissio teki päätelmät käytettävissä olevien tietojen perusteella. Näin ollen komissio päättelee, että valtio-omisteiset liikepankit toimivat valtion politiikan toteuttajana ja suorittavat viranomaistehtäviä panemalla täytäntöön etuuskohteluun perustuvaa lainanantoa tietyillä sektoreilla.
(424)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei onnistunut osoittamaan Kiinan yksityisten pankkien valtuuttamista ja määräämistä ja etenkään komissio ei vahvistanut, että Kiinan viranomaiset olisivat siirtäneet tai määränneet selväsanaisesti ja velvoittavasti tehtäviä tai toimivaltaa yksityisille pankeille ja valtio-omisteisille liikepankeille etuuskohtelun mukaisten lainojen myöntämiseksi. Komissio on eri mieltä tästä väitteestä. Kuten 170-173 kappaleessa selitetään, Kiinassa harjoitetaan valtion politiikkaa etuuskohtelun mukaisten lainojen myöntämiseksi aurinkosähköalalle. Yksityisten pankkien on pantava valtion politiikka täytäntöön. Kiinan viranomaiset ohjeistavat liikepankkilain kautta kaikkia Kiinan pankkeja harjoittamaan luotonantotoimintaansa kansallisen talouden ja sosiaalisen kehityksen tarpeiden ja valtion teollisuuspolitiikan mukaisesti. Nämä tarpeet ja valtion teollisuuspolitiikka esitetään eri suunnitelmissa ja poliittisissa asiakirjoissa, ja etuuskohtelun mukaisen rahoituksen myöntäminen valituille tuotannonaloille, joihin aurinkosähköala kuuluu, on yksi niistä. Kiinan viranomaiset väittivät, että liikepankkilain kyseinen pykälä oli irrotettu asiayhteydestä ja että siinä ei nimenomaisesti osoitettu, että Kiinan viranomaiset olisivat siirtäneet tai määränneet tehtäviä tai toimivaltaa liikepankeille. Komissio ei ole samaa mieltä siitä, että 34 § on irrotettu asiayhteydestä, kuten jo 390 kappaleessa selitettiin, ja pitää pykälän sanamuotoa selvänä ja oikeudellisesti sitovana ohjeena kaikille Kiinan pankeille. Komissio ei myöskään ole samaa mieltä Kiinan viranomaisten väitteestä, jonka mukaan asiakirjat, joissa säädetään aurinkosähköalalle annettavista etuuskohtelun mukaisista lainoista, ovat riittämätön oikeusperusta (ks. 102 kappale). Tätä selitetään laajemmin 399-403 kappaleessa.
(425)
Eräs vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komissio ei ollut osoittanut, että Kiinan viranomaiset valtuuttavat tai määräävät ulkomaalaisomistuksessa olevia pankkeja. Tämä väite oli hylättävä. Komissio osoitti valtuuttamisen ja määräämisen kaikkien Kiinan yksityisomistuksessa olevien pankkien osalta (mm. 169-172 ja 424 kappale), ja ulkomaisessa omistuksessa olevat pankit kuuluvat tähän ryhmään.
(426)
Valtuuttamista ja määräämistä koskevan määrittelyn osalta Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio oli tehnyt päätelmät yhden otokseen valitun viejän luottoriskinarvioinnin perusteella, jonka yksi pankki oli toimittanut, ja soveltanut tätä kaikkiin Kiinan pankkeihin, minkä vuoksi se sovelsi epäedullisia päätelmiä. On huomattava, että Kiinan viranomaiset samoin kuin pankit kieltäytyivät toimittamasta muita otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien luottoriskinarviointeja. Koska komission oli sovellettava käytettävissä olevia tietoja tältä osin ja edellä mainittu luottoriskien arviointi sisälsi parhaat käytettävissä olevat tiedot, komission päätelmät perustuivat osittain tähän asiakirjaan. Komissio kuitenkin toisti, että päätelmät tehtiin käytettävissä olevien tietojen eikä epäedullisten päätelmien perusteella.
(427)
Kiinan viranomaiset vastustivat komission arviointia Kiinan rahoitusmarkkinoiden vääristymisestä pitäen sitä ”oikeudellisesti virheellisenä”. Kiinan viranomaiset väittivät, ettei ole mitään tutkimusajanjaksoon liittyvää näyttöä, joka osoittaisi, että valtio-omisteisten liikepankkien osuus Kiinan rahoitusmarkkinoista on 2/3. Komissio on eri mieltä tästä väitteestä. Koska pankkisektorin omistusosuuksista ei saatu tietoja, joita pyydettiin toistuvasti mutta joita Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet, komissio sovelsi käytettävissä olevia tietoja. Komissio viittasi tältä osin Deutsche Bankin raporttiin, jossa todetaan, että valtio-omisteisten liikepankkien osuus Kiinan rahoitusmarkkinoista on yli 2/3. Tätä tietoa tukee myös WTO:n, IMF:n, OECD:n ja Maailmanpankin asiakirjoista saatu näyttö, joka vahvistaa, että valtion asema Kiinan pankkisektorilla ei ole merkittävästi muuttunut tutkimusajanjaksolla. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että korkoprosentteja koskeva komission lausunto (erityisesti se, että pankkien on pysyttävä Kiinan keskuspankin asettamissa rajoissa) on virheellinen, koska antolainauskoron raja on poistettu täysin. Tämä ei pidä paikkaansa. On totta, että Kiinan viranomaiset väittivät kommenteissaan, että antolainauskoron rajat on poistettu heinäkuussa 2013, mutta tämä on yli vuosi tutkimusajanjakson päättymisen jälkeen. On myös asianmukaista todeta, että talletuskorkojen rajat ovat edelleen käytössä. Sen vuoksi komission päätelmä, jonka mukaan pankit eivät voi täysin vapaasti päättää lainojen ehtoja (ainakaan tutkimusajanjaksolla), pitää paikkansa, ja sen perustana on asiakirja-aineistossa oleva näyttö. Kiinan viranomaiset kiistivät myös 183-188 kappaleessa esitetyt komission päätelmät sillä perusteella, että komission siteeraamat suunnitelmat, poliittiset asiakirjat ja lait eivät väitetysti olleet merkityksellisiä. Komissio ei ole samaa mieltä tästä väitteestä ja viittaa 399-403 kappaleeseen, joissa selitetään, miksi nämä asiakirjat ovat merkityksellisiä näiden päätelmien kannalta.
Kiinan viranomaiset totesivat, että komission päätelmä, jonka mukaan tietyille pankeille annettiin pääsy valtion valuuttavarantoihin, on harhaanjohtava, koska komission esittämässä näytössä nimettiin vain EXIM Bank ja CDB, ja selittivät, että näistä varannoista hankittuja lainoja myönnetään vain valtio-omisteisille yrityksille. Komissio ei ole samaa mieltä. Näytössä todetaan vain, että kun ohjelma käynnistyi, se oli aluksi vain poliittisin perustein toimivien pankkien, CDB:n ja EXIMin, käytettävissä, mutta siinä mainitaan myös suuri Bank of Chinan laina, mikä osoittaa, että alkuperäinen rajoitus oli poistettu. Myöskään väite, jonka mukaan näytössä selvästi todetaan, että lainoja annetaan vain valtio-omisteisille yrityksille, kuten Sinopecille, ei ole paikkansapitävä. Siinä itse asiassa todetaan, että etusijalle asetetaan suuret valtio-omisteiset yritykset, muttei todeta, että lainoja voitaisiin myöntää vain niille. Kun otetaan huomioon EXIM Bankin ja CDB:n koko ja niiden vaikutus Kiinan rahoitusmarkkinoihin, vaikka ohjelma olisikin rajoitettu vain niihin, se merkitsisi joka tapauksessa rahoitusmarkkinoiden merkittävää vääristymistä kokonaisuudessaan.
(428)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei vahvistanut erityisyyttä etuuskohteluun perustuvan lainanannon osalta ja että sen erityisyyttä koskeva analyysi oli oikeudellisesti epäjohdonmukainen, koska se ei vahvistanut, viitataanko päätöksessä nro 40 hankkeisiin vai tuotannonaloihin. Kiinan viranomaisten mukaan erittäin monet talouden sektorit ja tuotannonalat kuuluvat päätöksen nro 40 soveltamisalaan eikä asiakirjassa nimenomaisesti rajata väitetyn tuen myöntämistä tietyille yrityksille, minkä vahvistamista WTO:n oikeuskäytännössä vaaditaan. Komissio on eri mieltä tästä väitteestä. Kannustettavista hankkeista on huomattava, että ne kattavat vain tiettyjä toimia tietyillä teollisuuden sektoreilla, eikä tätä luokittelua, joka kattaa vain tietyn yritysten alaryhmän Kiinassa, voida pitää yleisluonteisena tai ei-erityisenä. Komissio piti tätä luonnollisimpana tulkintana, koska saatavilla ei ollut selityksiä (eikä asiaa tukevia asiakirjoja) siitä, miten Kiinan viranomaiset täsmälleen ottaen soveltavat aurinkosähköteollisuuden käsitettä esimerkiksi päätöksessä nro 40 ja siihen liittyvässä teollisuuden rakennemuutoksia koskevassa ohjeistavassa luettelossa. Aurinkosähköala kuuluu myös 12. viisivuotissuunnitelmassa määriteltyyn strategisten tuotannonalojen luokkaan (ks. 102 kappale) ja saa tällä perusteella etuuskohtelun mukaista rahoitusta, mikä käy selvästi ilmi samassa kappaleessa siteeratuista eri suunnitelmista, poliittisista asiakirjoista ja laeista.
(429)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei ollut vahvistanut etuuskohtelun mukaiseen lainanantoon liittyvän etuuden olemassaoloa, koska ulkoisen viitearvon käyttö etuuden määrittämistä varten ei saanut tukea komission päätelmistä. Kiinan viranomaisten mukaan komissiolla ei ollut perusteita soveltaa BB-luokitusta, koska se ei toimittanut mitään näyttöä siitä, että BB-luokitus olisi sen todennäköisemmin vääristymätön luottoluokitus kuin mikään muukaan luokitus, ja sen soveltaminen ”osoittaa lainvastaisten epäedullisten päätelmien käyttöä, joka on SCM-sopimuksen 12.7 artiklan vastaista”. Tämä väite oli hylättävä. Kun otetaan huomioon vääristymät ja se, etteivät lainoja myöntävät pankit arvioi asianmukaisesti otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien luottokelpoisuutta tai luottoriskiä, komissio ei olisi voinut hyväksyä yksittäisten vientiä harjoittavien tuottajien (mahdollista) luottoluokitusta sellaisenaan. BB-luokitus ei tässä tapauksessa ole epäedullinen päätelmä eikä vientiä harjoittavien tuottajien kannalta epäsuotuisa, koska se on paras markkinoilla oleva sijoituskelvottomiksi luokiteltujen lainanottajien luokitus.
(430)
Valituksen tekijä katsoi, että komission olisi pitänyt käyttää vähemmän suotuisaa luottoluokitusta kuin BB-luokitusta viitearvon muodostamiseen joidenkin vientiä harjoittavien tuottajien osalta, joiden rahoitustilanne oli erityisen huono. Edellä 429 kappaleessa esitetyistä syistä komissio katsoi, että BB-luokitus (sijoituskelvoton luokka) toi asianmukaisesti esiin otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien rahoitustilanteen tutkimusajanjaksolla.
(431)
Valituksen tekijä myös vaati, että komissio paljastaa lainojen voittomarginaalia koskevat laskelmat Kiinan valuutassa. Komissio selitti menetelmän lopulliset päätelmät sisältävän asiakirjan 169 kappaleessa (esitetty edellä 198 kappaleessa). Päällystettyä hienopaperia ja orgaanisella aineella pinnoitettuja terästuotteita koskevissa menettelyissä sovelletun menetelmän mukaisesti komissio oikaisi Kiinan korkoprosentteja lisäämällä niihin parhaaseen luokkaan luokiteltujen ja BB-luokiteltujen joukkovelkakirjalainojen korkoprosenttien eron tutkimusajanjaksolla.
(432)
Eräs vientiä harjoittava tuottaja väitti, että etuuskohtelun mukaisesta lainanannosta saatavan edun määrittämiseksi komission olisi pitänyt verrata ”suosittujen” tuotannonalojen lainojen korkoja ”ei-suosittujen” tuotannonalojen lainojen korkoihin. Tämä väite oli hylättävä ottaen huomioon rahoitusmarkkinoita koskeva komission analyysi (ks. 181-185 kappale). Kun otetaan huomioon vahvistetut vääristymät, Kiinan rahoitusmarkkinoiden korkoprosentteja ei pidetä luotettavina.
(433)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että euro- ja dollarilainojen osalta komission ei pitäisi käyttää ulkoista viitearvoa, koska yksi avaintekijöistä, joihin komissio perusti vääristymistä koskevan analyysinsä (Kiinan keskuspankin rajat korkoprosenteille), ei päde näihin lainoihin. Tämä väite oli hylättävä. Kiinan keskuspankin asettamat korkoprosenttien rajat ovat vain yksi avaintekijöistä, joita komissio käytti Kiinan rahoitusmarkkinoita koskevassa analyysissään. Kuten 180-185 kappaleessa selitetään, on lukuisia muitakin vääristymiä, jotka itsessäänkin ovat perusteena ulkoisen viitearvon käyttämiselle myös euro- ja dollarimääräisissä lainoissa.
(434)
Useat viejät ja Kiinan viranomaiset väittivät, että viejien ja tiettyjen valtio-omisteisten pankkien sopimukset, joihin viitataan nimityksellä ”sopimukset” tässä jaksossa, eivät vastaa luottolimiittejä eikä niitä olisi pidettävä taloudellisena tukena, koska niihin ei sisälly pankin velvoitetta tai sitoumusta antaa rahoitusta tulevaisuudessa tietyin ehdoin. Ne viittasivat myös EC-Aircraft-paneelin päätelmiin, joissa todettiin, että pelkkä mahdollisuus, että valtio voi siirtää varoja täyttääkseen ennalta määritellyn edellytyksen, ei ole riittävä sen osoittamiseen, että kyseessä on taloudellinen tuki. Ne toivat esiin paneelin lausunnon, jonka mukaan sopimusjärjestelyn pitäisi itsessään ja itsestään kyetä antamaan vastaanottajalle etu, joka on erillinen ja riippumaton edusta, joka saattaa koitua varojen mahdollisesta tulevasta siirrosta.
(435)
EC-Aircraft-paneelin päätelmistä komissio huomauttaa, että päätelmät eivät ole tyhjentävät luottolimiittien tai vastaavien järjestelyjen soveltamisalan osalta eivätkä sido komission tulkintaa perusasetuksesta tässä tapauksessa. Komissio ei kuitenkaan ole eri mieltä paneelin päätelmistä vaan siitä, miten Kiinan viranomaiset soveltavat niitä tähän tutkimukseen. Sopimuksissa määrätään yleensä, että valtio-omisteisten pankkien on annettava lainaa tiettyyn rahamäärään asti, toisinaan yhdistettynä kyseisen yrityksen suorituskyvyn mahdolliseen paranemiseen. Sopimusten tekstiin voi siis sisältyä tulevan luotonannon ehtoja koskevia vähemmän eksplisiittisiä tai automaattisia velvoitteita kuin niihin sopimuksiin, joissa on kyse jonkinlaisesta luottolimiitistä. Niitä täydentävät toisinaan erilliset laina- tai luottosopimukset. On kuitenkin huomattava, että näiden sopimusten mukaiset lainat myönnetään yleensä hyvin tai jopa täysin samanlaisin ehdoin. Toisaalta sopimuksiin sisältyy määräyksiä, joissa mennään paljon pidemmälle kuin tavanomaisissa luottolimiittisopimuksissa ja joilla itse asiassa luodaan kyseisen pankin toteuttama taattu tukimekanismi. Komissio katsoo, että tässä tapauksessa sopimusten kirjalliset määräykset eivät ole välttämättä ratkaisevia, koska velvoite tai sitoumus siirtää varoja voidaan ilmaista kirjallisena tai ei-kirjallisena, ja niiden olemassaolo olisi määritettävä kaikkien tosiseikkojen perusteella.
(436)
Tällä perusteella valtio-omisteisten pankkien sopimusten mukaisten sitoumusten tai velvoitteiden täsmällinen luonne riippuu seuraavista:
a)
Sopimusteksti: Komissio huomauttaa, että tärkeimpien sopimusten, joissa ovat osallisina valtio-omisteiset pankit ja tietyt vientiä harjoittavat tuottajat, määräykset ovat suureksi osaksi samanlaiset. Sopimuksissa vahvistetaan tiivis yhteys pankin ja viejän välille varojen siirron osalta. Niissä määrätään tietyn rahasumman siirrosta, toisinaan edellyttäen, että tietyt suorituskykyyn ja luottoluokitukseen liittyvät ehdot täyttyvät. Sopimuksilla annetaan yritykselle lainanhaussa oikeus ”suotuisaan” kohteluun verrattuna yrityksiin, jotka eivät ole allekirjoittaneet tällaisia sopimuksia. Jotkin mahdollisen rahoituksen määristä ovat valtavia verrattuna yrityksen vuotuiseen liikevaihtoon. Otokseen valituille viejille luvatut luottomäärät olivat yli kolminkertaiset niiden vuotuiseen liikevaihtoon nähden. Lisäksi sopimuksissa määrätään, että pankkien on tuettava voimakkaasti kyseisen yrityksen kehittämistä. Sopimuksissa viitataan pankin ja yrityksen väliseen ”pitkäaikaiseen vakaaseen strategiseen kumppanuuteen”, siihen että pankki asettaa ”etusijalle” yrityksen keskeiset rakennushankkeet, tarjoaa yritykselle ”pitkäaikaista vakaata taloudellista tukea sen omaisuuden hankinnassa ja rakenneuudistuksissa, liiketoimintayksikköjen kokoamisessa, teknisiä parannuksia koskevissa hankkeissa, Go Global -hankkeessa ja suhteessa muihin yrityksiin” ja auttaa yritystä ”laatimaan keskipitkän ja pitkän aikavälin kehityssuunnitelman ottamalla huomioon sen ammatilliset, institutionaaliset ja suorituskykyyn liittyvät edut”. Sopimuksissa mainitaan myös, että ne ovat kansallisen makrotalous- ja teollisuuspolitiikan mukaiset. Sen vuoksi vaikuttaisi siltä, että yritykselle annettava strateginen tuki yhdessä sopimuksilla myönnetyn suotuisan kohtelun kanssa tarkoittaa erittäin todennäköisesti sitä, että yritys on automaattisesti tukikelpoinen saamaan sopimuksen mukaisia lainoja.
b)
Lainanantajien luonne ja tavoitteet: Lainanantajat ovat valtio-omisteisia pankkeja, jotka on perustettu toimimaan julkisina eliminä, tai muita pankkeja, jotka on perustettu, jotta viranomaiset voivat valtuuttaa ja määrätä niitä ja ne voivat näin ollen toimia valtion politiikan toteuttajana. Niiden myös havaittiin tarjoavan lainoja huomattavasti alle markkinakorkojen. Tietyissä sopimuksissa esimerkiksi viitataan pankin ”rahoitusetuun” ja sen tukeen huipputeknologian alan yrityksille, jotka ovat kehittämisessä etusijalla ja saavat valtion myönnytyksiä.
c)
Valtion suhtautuminen lainansaajiin: Lainansaajat kuuluvat uusiin strategisiin tuotannonaloihin, kuten 102 kappaleessa todetaan.
d)
Viranomaisten toimiminen yhteistyössä tutkimuksessa: Luottolimiittien tarjoajat (valtio-omisteiset pankit sekä viranomaisten valtuuttamat ja määräämät pankit) eivät toimineet täysimääräisesti yhteistyössä tutkimuksessa, ja niitä koskevat päätelmät on tehty käytettävissä olevien tietojen perusteella.
e)
Markkinoiden näkemys sopimuksista: Yritykset vaikuttavat pitävän sopimuksia todisteena siitä, että niillä on valtio tukenaan, ja ilmoittavat julkisesti tällaisten sopimusten tekemisestä antaakseen positiivisen signaalin markkinoille ja mahdollisille investoijille. Esimerkiksi Yingli Solar antoi 9 päivänä heinäkuuta 2010 lehdistötiedotteen, jossa se ilmoitti CDB:n kanssa tehdystä strategisesta yhteistyösopimuksesta, jonka nojalla CDB:n odotetaan myöntävän luottoa yhteensä 36 miljoonaan RMB:hen asti Yingli-ryhmän ja sen tytäryhtiöiden tueksi. Yinglin talousjohtajan mukaan ”sopimus kohotti kahden osapuolen yhteistyön uudelle tasolle, mikä uskoaksemme antaa meille valmiudet mahdollisuuksiin, joiden avulla voimme vahvistaa johtoasemaamme aurinkosähköteollisuuden alalla”. Jinko Solar luonnehti 26 päivänä tammikuuta 2011 Bank of Chinan myöntämää 50 miljardin RMB:n luottoa ”strategiseksi yhteistyösopimukseksi, joka vahvistaa edelleen asemaamme johtavana aurinkosähkötuotteiden valmistajana”. Lehdistötiedotteessa todettiin vielä, että ”luotamme siihen, että Bank of Chinan pitkän aikavälin rahoitustuella saamme erinomaisia tuloksia vuonna 2011 sekä saavutamme pitkän aikavälin kasvutavoitteemme”. Huhtikuun 14 päivänä 2010 ilmoitettiin, että Trina Solar aikoo käyttää 4,4 miljardin dollarin luottosopimuksen CDB:n kanssa markkinoiden laajentamiseen. Kaikkien näiden ilmoitusten perusteella vaikuttaa siltä, että kyseiset vientiä harjoittavat tuottajat pitävät sopimuksia pikemminkin vakaana kuin epävarmana rahoituslähteenä.
f)
Sopimusten toiminta: Vientiä harjoittavat tuottajat ovat nostaneet lukuisia yksittäisiä lainoja eli sopimukset ovat johtaneet tosiasialliseen varojen siirtoon, yleensä selvästi alle markkinakorkojen.
(437)
Kaiken näytön perusteella päätellään, että pankit tarjoavat sopimuksia osana valtion strategiaa edistää aurinkosähköteollisuutta, ja kyseiset viejät pitävät niitä arvokkaina, riippumatta siitä, siirretäänkö varoja tosiasiallisesti. Tämä on ristiriidassa osapuolten väitteen kanssa, jonka mukaan sopimukset ovat itse asiassa arvottomia. Vaikka sopimuksilla on tavanomaisen luottolimiitin ominaisuuksia, niiden ehdot menevät tavanomaisen luottolimiitin ehtoja pidemmälle, ja ne ovat tosiasiallisesti strategisia yhteistyökumppanuuksia julkisten elinten ja yritysten välillä valtion politiikan toteuttamiseksi. Tältä osin ne toimivat valtion tuki-/takuumekanismina, joka vahvistaa kyseisten viejien markkina-asemaa ja antaa niille mahdollisuuden laajentaa kapasiteettiaan ja tuotostaan, koska ne voivat olla varmoja vaaditun rahoituksen saamisesta. Ilman tällaista tukea/takuuta viejät olisivat markkinoiden kannalta heikommassa asemassa. Näin ollen ne ovat kelpoisia varojen siirtoa tai rahoituspalvelujen saamista varten. Näin arvokkaalla takuulla on jonkinlaista arvoa markkinoilla ja ainakin siihen liittyisi merkittävän maksun maksaminen. Tämä huomioon ottaen sopimuksilla annetaan myös etu, joka on EC-Aircraft-paneelin mukaan ”erillinen ja riippumaton edusta, joka saattaa koitua varojen mahdollisesta tulevasta siirrosta”, muun muassa valtion asettaman mahdollisen maksuvelvoitteen vuoksi. Sopimus on enemmän kuin vain ”epämääräinen lupaus halvan rahoituksen saamisesta” (99) ja selvästi parantaa vastaanottajan asemaa verrattuna siihen, että niillä ei olisi sopimusta.
(438)
Etuuden määrä on vahvistettu yhden otokseen valitun vientiä harjoittavan tuottajan saamasta luottolimiitistä veloitettujen maksujen perusteella. Luottolimiitin myönsi pankki, jonka päätoimipaikka sijaitsee muulla rahoitusta koskevalla toimivalta-alueella kuin Kiinassa, ja siinä on kaikki tekijät, jotka sisältyvät maailman rahoitusmarkkinoilla saatavilla oleviin kaupallisiin luottolimiitteihin ja muihin kaupallisen sektorin sopimuksiin. On myös huomattava, että tämä luottolimiitti ei ehdoiltaan poikkea merkittävästi muista kaupallisista luottolimiiteistä, joita otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat saivat, myös ulkomaisilta pankeilta, ja joissa veloitetaan maksuja. Ottaen huomioon edellä esitetty analyysi tämä on varovainen viitearvo, koska näyttö osoittaa, että sopimukset sellaisenaan ovat todellisuudessa yrityksille arvokkaampia kuin normaalit luottolimiitit. Komissio kuitenkin piti vaadittuja maksuja kohtuullisena likiarvona niistä, jotka tulisivat maksettavaksi sopimusten mukaisesti.
(439)
Kiinan viranomaiset väittivät, että pankit, jotka tekivät sopimuksia otokseen valittujen viejien kanssa, eivät ole julkisia elimiä, tai valtio ei valtuuttanut niitä tekemään näitä sopimuksia. Tämä väite oli hylättävä. Kyseiset pankit olivat samoja, jotka tarjosivat etuuskohtelun mukaista rahoitusta, ja komissio esitti 159-168 ja 169-180 kappaleessa yksityiskohtaisen selvityksen siitä, miksi ne ovat julkisia elimiä ja/tai miksi Kiinan viranomaiset valtuuttavat ja määräävät niitä.
(440)
Kiinan viranomaisten mukaan komission väite, jonka mukaan normaaleissa markkinaolosuhteissa luottolimiitteihin kohdistuu merkittäviä luotonvaraus- ja hallintomaksuja, on perusteeton, koska tällaisia maksuja sovelletaan vain ”sitoviin luottolimiitteihin”. Tämä väite oli hylättävä. Kuten edeltävässä kappaleessa todettiin, viitearvona käytetty luottolimiitti ei eroa merkittävästi ehdoiltaan muista kaupallisista luottolimiiteistä, joita otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat saivat, myös pankeilta Kiinan ulkopuolelta. Lisäksi yksi pankeista, joka teki useita tällaisia sopimuksia otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien kanssa, vaikutti veloittavan samanlaisia maksuja ulkomaisilta asiakkailtaan. (100)
(441)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei ole toimittanut näyttöä tukemaan lausuntoaan, jonka mukaan valtion tarjoamat luottolimiitit (eli sopimukset) ovat osa etuuskohtelun mukaista lainanantoa. Tämä ei pidä paikkaansa. Luottolimiittien tarjoaminen on normaali osa pankkien yrityksille tarjoamaa rahoitusta, ja sopimukset ovat erillisiä toimenpiteitä, jotka kuuluvat etuuskohtelun mukaisen lainanannon piiriin. Kuten 102 kappaleessa todettiin, Kiinan viranomaiset tarjoavat useiden suunnitelmien, poliittisten asiakirjojen ja lakien kautta etuuskohteluun perustuvaa rahoitusta aurinkosähköalalle. Lisäksi näiden sopimusten nojalla nostettiin useita lainoja, mikä osoittaa, että ne ovat olennainen osa aurinkosähköalan etuuskohteluun perustuvaa rahoitusta.
(442)
Eräs vientiä harjoittava tuottaja väitti, että luottolimiittien tarjoaminen ei ole erityistä tukea. Tämä väite oli hylättävä. Kuten 441 kappaleessa selitettiin, luottolimiittien tarjoaminen on olennainen osa etuuskohteluun perustuvaa lainanantoa, minkä vuoksi 191, 192, 209 ja 428 kappaleessa esitetty erityisyyttä koskeva analyysi pätee myös luottolimiittien tarjoamiseen.
(443)
Valituksen tekijän mukaan komission olisi pitänyt vahvistaa tukimarginaali vientiostajaluottojen käytölle, koska EXIM Bank ei toiminut yhteistyössä. Komission olisi pitänyt käyttää valituksessa olleita tietoja ja Yhdysvaltain kauppaministeriön samanlaisessa aurinkosähköä koskevassa tapauksessa tekemiä päätelmiä. Väitettä ei voitu hyväksyä. Komissio tutki valituksessa olleita väitteitä muttei löytänyt mitään näyttöä siitä, että otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat olisivat saaneet etua tällaisista toimenpiteistä tutkimusajanjaksolla. On huomattava, että Yhdysvaltojen tapauksen ja tämän tapauksen tutkimusajanjaksot eivät olleet samat.
3.5.3. Osapuolten huomautukset vientitakuista ja -vakuuksista vihreän teknologian alalla
(444)
Asiakirjoista, joita komissio pyysi tarkastuskäynnillä (ks. 220 ja 221 kappale), Kiinan viranomaiset väittivät, että ei ole selvitetty, milloin 840-suunnitelmaa pyydettiin, että Sinosuren vuoden 2012 tilinpäätöstiedot eivät olleet saatavilla tarkastuskäynnin aikana ja että otokseen valittuja yrityksiä koskevat tiedot olivat luottamuksellisia eikä asiaan liittyviä sopimuksia muutenkaan säilytetty Sinosuren pääkonttorissa. Komissio viittaa 219, 220 ja 223 kappaleessa esitettyihin selityksiin, joissa käsitellään kaikkia näitä väitteitä. 840-suunnitelman osalta komissio haluaa lisätä, että se pyysi kaikkia merkityksellisiä asiakirjoja, jotka liittyvät Sinosuren toimintaan ja otokseen valittuja viejiä hyödyttävään väitettyyn tukiohjelmaan ja että 840-suunnitelma on varsin merkityksellinen sen päätelmien kannalta yhdessä kaikkien muiden 236 kappaleessa yksilöityjen asiakirjojen kanssa, kuten 232 kappaleen selityksissä vahvistetaan. Sinosuren vuoden 2012 tilinpäätöstietojen osalta komissio pyysi koetilinpäätöstä, jos vuoden 2012 tilinpäätöstiedot eivät olleet valmiita, mutta Sinosure kieltäytyi toimittamasta myöskään vuoden 2012 koetilinpäätöstä.
(445)
Kiinan viranomaiset väittivät myös, ettei ollut oikeudellista tai tosiseikkoihin perustuvaa näyttöä tukemaan päätelmää, jonka mukaan aurinkosähköteollisuus on strateginen tuotannonala ja että tämä on olettamuksen tulosta. Komissio viittaa 231 kappaleessa annettuun selitykseen ja muistuttaa, että Kiinan viranomaiset vahvistivat tämän seikan tarkastuskäynnillä. Samanlaisista väitteistä, jotka koskevat 840-suunnitelmaa, 421-suunnitelmaa ja uusien strategisten tuotannonalojen tukitoimenpiteitä, ja väitteestä, jonka mukaan suunnitelmat eivät ole oikeudellisesti sitovia, komissio viittaa 232-234 kappaleessa esitettyihin selityksiin. Se huomauttaa vielä, että Kiinan viranomaiset eivät ole toimittaneet näitä asiakirjoja eivätkä ole keskustelleet niistä komission kanssa ja että ei ole mitään näyttöä, joka osoittaisi, että komission päätelmät ovat virheellisiä.
(446)
Kiinan viranomaiset ja yksi otokseen valittu viejä väittivät, että paikallisviranomaisten myöntämiä alennuksia ja avustuksia vientiluottovakuutusmaksujen maksamiseksi on pidetty lain vastaisesti tasoitustoimenpiteiden alaisena, koska ei ole vahvistettu, että ne ovat tukia WTO:n SCM-sopimuksen mukaisesti. Komissio viittaa tutkimuksen tuloksia koskevaan analyysiin ja etenkin 239 ja 247 kappaleeseen. Komissio huomauttaa vielä, että alennukset ja avustukset liittyvät erottamattomasti vientiluottovakuutusohjelmaan, koska niiden maksaminen on seurausta Sinosurelle vientiluottovakuutussopimuksen nojalla maksettavasta vakuutusmaksusta. Nämä alennukset kuuluvat myös kauppaministeriön ja Sinosuren yhdessä julkaiseman ilmoituksen [2004] nro 368 soveltamisalaan; ilmoituksen mukaan alue- ja paikallisviranomaisten on yhdessä pyrittävä toteuttamaan lisätukitoimenpiteitä luetteloon sisältyvien tuotteiden sekä uuden ja huipputeknologian alan yritysten vientiluottovakuutusten tueksi.
(447)
Kiinan viranomaiset kiistivät myös päätelmän, joka koski WTO:n SCM-sopimuksen liitteen 1 kohtaa j ja jonka mukaan Sinosuren vientivakuutusohjelmaa tarjottiin maksuilla, jotka eivät riitä kattamaan pitkällä aikavälillä ohjelman toimintakustannuksia ja tappioita. Väitteensä tueksi Kiinan viranomaiset siteerasivat WTO-paneelin asiassa US-Upland Cotton tekemiä päätelmiä ja esittivät selityksiä, jotka perustuivat Sinosuren vuosikertomuksiin sisältyviin erilaisiin lukuihin ja väitteisiin. Kiinan viranomaiset kyseenalaistivat myös komission viittauksen Sinosuren yhtiöjärjestyksen 11 §:ään ja Stewart Law -asianajotoimiston artikkeliin. Komissio toistaa kaikki 242-245 kappaleeseen sisältyvät selityksensä ja muistuttaa, että sen päätelmät perustuvat asiakirja-aineistossa saatavilla oleviin parhaisiin tietoihin, koska Kiinan viranomaiset kieltäytyivät yhteistyöstä, mikä esti komissiota saamasta pyytämiään merkityksellisiä tietoja. Päätelmissään komissio käsitteli asiakirja-aineistossa olevia monia tekijöitä ja näyttöä, ja näiden joukossa olivat Sinosuren yhtiöjärjestys ja Stewart Law -asianajotoimiston artikkeli. Komissio katsoo, että vaikka yksikään näistä tekijöistä ei itsessään ole ratkaiseva, ne ja kaikki muut tekijät ovat merkityksellisiä sen päätelmien kannalta. US-Upland Cotton -asian oikeuskäytännön osalta komissio on ottanut sen täysimääräisesti huomioon päätelmissään ja Kiinan viranomaisten lainaukset tästä oikeuskäytännöstä ovat varsin asiaankuuluvia.
(448)
Kiistääkseen komission 245 kappaleessa esittämän analyysin Kiinan viranomaiset toimittivat taulukon, jossa on Sinosuren julkisesti saatavilla oleviin vuosikertomuksiin vuosilta 2006-2011 sisältyvien tuloslaskelmien lukuja, ja päättelivät, että on ilmeistä, että saadut maksut olivat korkeammat kuin ohjelman toimintakustannukset. Komissio huomauttaa ensinnäkin, että Kiinan viranomaisten toimittamaan taulukkoon ei sisälly riviä, jossa esitetään Sinosuren maksamat palkkiot, vaan siinä esitetään vain toimintamenot. Luvut osoittavat kiistämättä, että joka vuosi vuodesta 2006 vuoteen 2011 (vuotta 2010 lukuun ottamatta) nettomaksut eivät koskaan ylitä nettokorvauksia ja toimintamenoja, vaikka jätettäisiin huomiotta palkkiot, jotka Kiinan viranomaiset jättivät pois. Tähän sisältyy vuosi 2011, joka kattaa osittain tutkimusajanjakson, ja tappioiden määrä on melko huomattava tiettyinä vuosina (esim. vuonna 2008). Komissio huomauttaa myös, että vuoden 2010 osalta Kiinan viranomaiset ovat ilmoittaneet suhteettoman alhaisen maksettujen nettokorvausten määrän (maksetut maksut ovat ilmoituksen mukaan 20 kertaa suuremmat kuin maksetut korvaukset), mikä ei käy ilmi vuoden 2010 vuosikertomuksesta. Kiinan viranomaisten vuodelle 2010 ilmoittama määrä perustuu jälkikäteen tehtyihin massiivisiin oikaisuihin, jotka koskivat saatavien perimistä ja muutoksia korvausvastuuseen, ja ne esitetään vain vuoden 2011 vuosikertomuksessa viittaamalla vuoteen 2010. Nämä oikaisut vaikuttavat olevan poikkeuksellisia ja epänormaaleja, ja ne ilmoitetaan vain seuraavan vuoden kertomuksessa. Komissio huomauttaa myös, että vuodelta 2011 Kiinan viranomaiset ovat sen sijaan ilmoittaneet vuoden 2011 vuosikertomukseen sisältyvät määrät. Komission on vaikea sovittaa myöhempiä oikaisuja yhteen todellisen tilanteen kanssa, etenkin kun otetaan huomioon, että Kiinan viranomaiset ja Sinosure eivät toimineet yhteistyössä eivätkä toimittaneet lisäselvityksiä tutkimuksen aikana.
Kiinan viranomaisten siteeraaman US-Upland Cotton -asian mukaan viittaus pitkään aikaväliin kohdassa j tarkoittaa riittävän pituista ajanjaksoa, jotta voidaan varmistaa puolueeton tarkastelu, joka mahdollistaa ohjelman perinpohjaisen arvioinnin ja jolla vältetään kohtuuttoman merkityksen antaminen yhdelle yksittäiselle tai epätyypilliselle tapahtumalle tietyn päivän, kuukauden, vuosikolmanneksen, puolen vuoden, vuoden tai muun tietyn ajanjakson aikana. Komissio pitää vuosia 2006-2011 riittävän pituisena tarkasteltavana ajanjaksona, ja tällä ajanjaksolla Sinosurelle aiheutui tappiota joka vuosi. Tilannetta vuonna 2010 on pidettävä yksittäisenä tai epätyypillisenä tapahtumana, jos otetaan huomioon vuoden 2011 vuosikertomuksen oikaistut luvut, ja näin ollen merkitykseltään vähäisenä, taikka huomioon on otettava merkityksellisinä vuoden 2010 vuosikertomuksesta tavanomaiset oikaisemattomat luvut, jotka osoittavat, että tulos on juuri yli kannattavuusrajan. Kun otetaan huomioon muina vuosina aiheutuneet merkittävät tappiot, tämä vahvistaa komission päätelmiä, joiden mukaan Sinosurelle aiheutui pitkän aikavälin tappioita vuosina 2006-2011. Lisäksi vaikka vuoden 2010 tiedot otettaisiin huomioon edustavina, Sinosuren toiminta oli edelleen tappiollista viitenä kuudesta vuodesta vuosina 2006-2011. Muita taulukkoja ja lukuja, jotka Kiinan viranomaiset toimittivat kiistääkseen WTO:n SCM-sopimuksen kohtaa j koskevat komission päätelmät, ei voida sovittaa yhteen muiden asiakirja-aineistossa olevien tietojen kanssa ja/tai ne eivät ole tarkastettavissa. Missään tapauksessa ne eivät itsessään osoita, että Sinosuren tulos olisi ollut kannattavuusrajalla edes lyhytaikaisen vientiluottovakuutusohjelmansa osalta kaudella 2006-2011.
(449)
Etuuden laskemisen viitearvon osalta Kiinan viranomaiset pitivät maan ulkopuolisen viitearvon vahvistamista SCM-sopimuksen vastaisena mutteivät esittäneet mitään näyttöä tämän väitteen tueksi. Komissio viittaa selitykseensä 245 kappaleessa.
(450)
Kiinan viranomaiset ja yksi otokseen valittu yhteistyössä toiminut viejä kiistivät käytetyn viitearvon sillä perusteella, että komissio ei ollut selittänyt, miksi i) vakuutusmaksun laskelma perustuu Yhdysvaltojen EXIM-pankin tietoihin; ii) se käytti tuovana maana Italiaa eikä Saksaa, jossa on tarkasteltavana olevan tuotteen tärkeimmät vientimarkkinat; iii) se käytti ajanjaksona 120:tä päivää eikä 60:tä päivää tai muuta lyhempää kautta; iv) se ei käyttänyt suoran viennin vaan FIBC (Financial Institution Buyer Credit) -vientivakuutuksen vakuutusmaksulaskelmia. Edellä i alakohdan osalta komissio viittaa 253 kappaleeseen. Edellä ii alakohdan osalta komissio katsoo, että Italia edustaa oikeaa tasapainoa alhaisimpien ja merkittävästi korkeampien riskien EU-maiden - jotka myös ovat tarkasteltavana olevan tuotteen markkinoita - ja näin ollen alhaisimpien ja korkeimpien veloitettujen vakuutusmaksujen välillä. Edellä iii alakohdan osalta komissio katsoo, että koska EXIM-pankin verkkosivulla ei ollut saatavilla 90 päivän kauteen perustuvaa simulaatiota, 120 päivää on soveltuvin edustamaan myyntiehtoja tutkimusajanjaksolla. Edellä iv alakohdan osalta komissio ei saanut simulaatiota suoran viennin vakuutusmaksujen osalta ja katsoo, että tämä viitearvo tuo esiin yleisen riskitilanteen ostajamaassa.
(451)
Eräs otokseen valittu yhteistyössä toiminut viejä väitti, että se oli ostanut vientiluottovakuutuksen osalle viennistään mutta oli maksanut tavanomaisen vakuutusmaksun eikä saanut etua Green Express -ohjelmasta tai muustakaan etuuskohtelusta, jotka valituksen tuoja esitti. Koska tämän väitteen tueksi ei esitetty näyttöä, komissio viittaa ohjelmaa koskeviin päätelmiinsä tämä asetuksen 3.4.1.4 jaksossa. Green Express -ohjelman osalta komissio viittaa 240 kappaleessa esitettyihin päätelmiinsä ja huomauttaa, että tämä on Sinosuren lyhytaikaisia vientiluottovakuutuksia koskevan ohjelman erityinen osa ja että komission päätelmät eivät koske pelkästään tätä osaa vaan koko ohjelmaa.
3.5.4. Golden Sun -demonstrointiohjelma
(452)
Kiinan viranomaiset väittävät, että ohjelmasta myönnetään avustuksia ”jaeltuja aurinkosähköjärjestelmiä” käyttäville aloille eikä tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille/viejille ja että asiaa koskevia kriteereitä lainsäädännössä ei ole kohdennettu moduulien ja kennojen tuottajiin. Kiinan viranomaiset väittävät toimittaneensa asianmukaiset asiakirjat ohjelmasta ja koordinoineensa asian otokseen valittujen yritysten kanssa tämän seikan osoittamiseksi. Kolme otokseen valittua yhteistyössä toiminutta viejää väitti, että kyseessä on käyttäjille tarkoitettu tuki, josta ei koidu etua tarkasteltavana olevalle tuotteelle, minkä vuoksi se ei ole tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistava perusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan 2 alakohdan, GATT 1994 -sopimuksen VI:3 artiklan ja WTO:n SCM-sopimuksen 19.1 artiklan mukaisesti. Nämä viejät viittasivat EU:n päätökseen Yhdysvalloista peräisin olevaa biodieseliä koskevassa asiassa (ks. komission asetuksen (EY) N:o 194/2009 johdanto-osan 97 kappale, EUVL L 67, 12.3.2009, s. 50) ja WTO:n oikeuskäytäntöön asioissa U.S.-Lead Bars (paneelin raportin kohdat 6.50, 6.53, 6.56 ja 6.57), Canada-Measures Affecting the Export of Civilian Aircraft (paneelin raportin kohta 9.112), Brazil-Export Financing Programme for Aircraft (paneelin raportin kohta 7.24) ja Canada-Measures Affecting the Export of Civilian Aircraft (valituselimen raportin kohdat 157 ja 159).
(453)
Komissio viittaa tutkimuksen päätelmiin ja etenkin tämän asetuksen johdanto-osan 243-246 kappaleeseen, joissa esitetään kattavat selitykset edellä esitetyistä väitteistä ja vahvistetaan, että määrittely on asiaa koskevien säännösten sekä Kiinan viranomaisten ja otokseen valittujen yhteistyössä toimineiden viejien esiin ottaman oikeuskäytännön mukainen. Komissio toteaa edelleen, että ohjelmasta myönnetyt avustukset liittyvät suoraan tarkasteltavana olevaan tuotteeseen, koska avustuskelpoisiin ”jaeltuihin aurinkosähköjärjestelmiin” kuuluu nimenomaisesti moduulien ja kennojen toimittaminen hankkeiden merkittävänä osana, minkä vuoksi valtion myöntämän etuuden ja tarkasteltavana olevan tuotteen välillä on suora ja erottamaton yhteys. Kuten myös erityisesti 244 ja 245 kappaleessa todettiin, tutkimuksessa on vahvistettu, että Kiinan viranomaiset ovat maksaneet suoria maksuja useille otokseen valituille yhteistyössä toimineille viejille (jotta ne voivat asentaa aurinkopaneeleja tuottaakseen energiaa omaan käyttöönsä, myös tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoprosessiin, käyttämällä mm. niiden itse valmistamia aurinkomoduuleja ja -kennoja). On myös vahvistettu, että viejille maksetut suorat maksut niiden toimiessa tarkasteltavana olevan tuotteen toimittajina kolmansia osapuolia oleville hankkeen toteuttajille ovat vastoin asiaa koskevan lainsäädännön säännöksiä, ja että Kiinan viranomaiset eivät ole toimittaneet näyttöä tilanteen selittämiseksi (ks. 245 ja 246 kappale).
Kiinan viranomaisten ja otokseen valitun yhteistyössä toimineen viejän suppea selitys, jonka mukaan Kiinan lainsäädännön vastainen varojen suora siirto oli välttämätön, koska hankkeen toteuttajalla oli rahoitusvaikeuksia ja jotta varmistettiin, että avustusta käytetään vain sallittuihin aurinkosähköjärjestelmiin, viittaa voimakkaasti siihen, että ilman tätä valtion suoraa varojen siirtoa toimittajana toiminut otokseen valittu yhteistyössä toiminut viejä ei olisi voinut saada varoja tarkasteltavana olevan tuotteen toimittamista varten ja että valtio ei olisi voinut varmistaa, että tuki olisi käytetty aiottuun tarkoitukseen. Tältä näkökannalta ja muun näytön puutteessa näitä maksuja on pidettävä suorana avustuksena Kiinan viranomaisilta tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajalle, joka ei muutoin olisi saanut varoja tarkasteltavana olevan tuotteen toimittamista varten (olettaen, että toimittaminen tosiasiallisesti tapahtui, mistä ei myöskään ollut mitään näyttöä). Tällä perusteella komissio katsoo, että Kiinan viranomaisten ja otokseen valittujen yhteistyössä toimineiden viejien väitteille ei ole oikeudellisia perusteita.
(454)
Kiinan viranomaiset väittivät vielä, että tilanteissa, joissa ohjelmasta maksetut etuudet koskivat tarkasteltavana olevan tuotteen toimittamista etuyhteydettömille hankkeen toteuttajille, komissiolla oli velvoite suorittaa kustannusten siirtoa koskeva analyysi tämän seikan vahvistamiseksi, ja viittasivat WTO:n päätökseen asiassa US-Softwood Lumber IV (valituselimen raportin kohdat 141 ja 142). Komissio viittaa 244-246 ja 352 kappaleessa esitettyihin selityksiin tämän väitteen hylkäämiseksi. Koska Kiinan viranomaiset ja asianomaiset osapuolet eivät toimineet yhteistyössä, komissio ei voinut suorittaa edellä tarkoitettua analyysiä. Näin ollen kyseessä ei ole kustannusten siirto eikä esiin otettu WTO:n oikeuskäytäntö ole merkityksellinen tässä tilanteessa, kun otetaan huomioon, että maksut maksettiin suoraan tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajille ja liittyivät suoraan mm. tarkasteltavana olevan tuotteen toimituksiin. Koska nämä maksut eivät ole takaisin maksettavia avustuksia, kyseessä on taloudellinen tuki (varojen suora siirto) ja komissiolla on perusteet olettaa, että niistä koituu etua vastaanottajalle (tuottajille), koska kyseisten määrien jatkokäytöstä ei toimitettu mitään näyttöä. Jos valtio olisi suorittanut maksut tästä ohjelmasta kolmansia osapuolia oleville hankkeen toteuttajille ja laitteet olisi hankittu asianmukaisella markkinahinnalla, kyseisille viejille ei olisi koitunut etua. Tilanteessa, jossa maksut suoritetaan vientiä harjoittaville tuottajille, näiden yritysten aurinkopaneelien asentamiseen käyttämistä määristä koituu etua, koska ne vapautuvat kustannuksista, joita niille muutoin tästä prosessista olisi aiheutunut. Jos vientiä harjoittava tuottaja ei pysty osoittamaan, että osa avustuksesta on siirretty kolmansia osapuolia oleville käyttäjille, käytettävissä olevien tietojen perusteella oletetaan, että avustuksen tästä osasta koituu etua viejälle yleisenä tukena, joka hyödyttää yrityksen toimintaa kokonaisuudessaan. Nämä edellytykset täyttyvät tässä asiassa.
(455)
Kaksi otokseen valittua yhteistyössä toiminutta viejää väitti, että Golden Sun -ohjelma ei ole erityinen, koska asiaa koskevat vaatimukset Kiinan lainsäädännössä ovat puolueettomia ja kaikki yritykset, jotka täyttävät ne, voivat saada etua ohjelmasta ja kaikki yritykset ovat tukikelpoisia riippumatta siitä, valmistavatko ne tarkasteltavana olevaa tuotetta. Komissio viittaa 247 kappaleessa esitettyihin erityisyyttä koskeviin päätelmiin, jotka osoittavat, että edellytykset ja valintakriteerit eivät ole puolueettomia eikä niitä sovelleta automaattisesti. Asiaa koskevissa kriteereissä vahvistetaan, että ohjelma on rajoitettu sellaisiin yrityksiin, jotka täyttävät kriteerit eli joiden kokonaiskapasiteetti on vähintään 300 Wh ja joilla on varoja vähintään 100 miljoonaa RMB:tä. Valintakriteereiden mukaan saajayritysten on myös sisällyttävä paikalliseen Golden Sun -demonstrointihankkeen täytäntöönpanosuunnitelmaan, ja tutkimuksessa vahvistettiin, että näihin paikallisiin suunnitelmiin sisällyttäminen riippuu toimivaltaisten viranomaisten harkinnanvaraisista päätöksistä, jotka eivät ole avoimia eivätkä perustu puolueettomiin kriteereihin. Komissio toteaa vielä lisäksi, että avustuskelpoiset ”jaellut aurinkosähköjärjestelmät” riippuvat aurinkosähköä tuottavista laitteista, joista suurin osa on aurinkomoduuleja ja -kennoja. Sen vuoksi otokseen valittujen yhteistyössä toimineiden viejien väitteiden vastaisesti järjestelmä on erityinen myös sikäli, että vain aurinkosähköjärjestelmien eli tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajat voivat käytännössä saada etuuksia ohjelmasta joko suoraan hankkeiden omistajina tai välillisesti väitettyinä tarkasteltavana olevan tuotteen toimittajina hankkeiden omistajille.
Kun otetaan myös huomioon puutteellinen yhteistyö Kiinan viranomaisten taholta, jotka eivät ole toimittaneet kaikkia komission pyytämiä budjettiasiakirjoja (ks. 234-239 kappale), voidaan päätellä, että ohjelma on myös käytännössä erityinen perusasetuksen 4 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti, koska ohjelmasta saavat suoraan tai välillisesti etua pääasiassa tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajat. Tukea käyttävät vain jotkin yritykset (tarkasteltavana olevan tuotteen tuottajat) tai nämä yritykset käyttävät sitä pääasiallisesti tai suhteettoman paljon, koska ne ovat vain väitettyjen mahdollisten edunsaajien yksi alaryhmä mutta vaikuttavat saaneen kaiken tuen.
3.5.5. Välittömiä veroja koskevat vapautus- ja helpotusohjelmat
3.5.5.1. Kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelma vientiin suuntautuneille ulkomaisrahoitteisille yrityksille
(456)
Kiinan viranomaiset toistivat väitteensä, jonka mukaan valituksessa esitetty vientiin suuntautuneille ulkomaisrahoitteisille yrityksille, jäljempänä ”FIE-yritykset”, tarkoitettu ohjelma lopetettiin vuodesta 2013. Komissio huomauttaa, että tutkimusajanjakso päättyi hyvinkin ennen vuotta 2013, joten ohjelmasta tutkimusajanjaksolla myönnetyt etuudet ovat tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavia. Tämä on vahvistunut tutkimuksen päätelmissä, joiden mukaan ohjelmasta koitui etua tutkimusajanjaksolla useille otokseen valituille yhteistyössä toimineille viejille. Ohjelmasta myönnetyt etuudet jatkuvat tulevaisuudessakin, vaikka ohjelma päätettiin vuonna 2013.
(457)
Kiinan viranomaiset ja yksi otokseen valittu vientiä harjoittava viejä väittivät vielä, että uuden ja huipputeknologian alan yrityksiä koskeva järjestelmän muunnos ei ole tasoitustoimenpiteiden alainen perusasetuksen 10 artiklan 1 kohdan perusteella, koska sitä ei mainittu valituksessa. Komissio viittaa 286 kappaleeseen, jossa tämä väite kumotaan yksityiskohtaisesti. Komissio muistuttaa myös, että Kiinan viranomaiset päättivät kieltäytyä yhteistyöstä tutkimuksessa tämän ohjelman muunnoksen osalta. Näiden tekijöiden lisäksi komissio huomauttaa, että valituksessa luetellaan uuden ja huipputeknologian alan yrityksiä koskevan kahden vapaan ja kolmen puolittain vapaan vuoden ohjelman muunnoksen lisäksi muita niihin liittyviä suoraa verotusta koskevia etuuskohtelujärjestelmiä (valituksen kohta 4.2.5.1), joissa on kyse joko niille myönnettävistä veronalennuksista (valituksen kohta 4.2.5.9) tai uuden tai huipputeknologian alan yrityksiksi tunnustettujen FIE-yritysten etuuskohtelun mukaisista verojärjestelyistä (valituksen kohta 4.2.5.8). Sen vuoksi voidaan katsoa, että ohjelmalla on erittäin tiivis yhteys joko toiseen tai molempiin näistä verojärjestelyistä sikäli, että siinä on kyse suoran veroasteen alentamisesta ja se on kohdennettu samoihin edunsaajina oleviin uuden tai huipputeknologian alan yrityksiin. Jos Kiinan viranomaiset olisivat toimineet yhteistyössä, komissio olisi voinut arvioida asianmukaisesti ja perusteellisesti kaikki tekijät, jotka liittyvät yhteyteen valituksessa esitettyjen ohjelmien kanssa, ja täyttää mahdolliset aukot valituksessa olevissa tiedoissa, jotka perustuvat alustavaan näyttöön, joka oli kohtuudella valituksen tekijän saatavilla. Näiden väitteiden perusteella komissio toteaa jälleen, että tasoitustoimenpiteiden soveltaminen tähän ohjelmaan on täysin perusasetuksen 10 artiklan 1 kohdan mukaista, koska säännöksessä mahdollistetaan valituksessa yksilöityjen ”väitettyjen tukien” eikä pelkästään tiettyjen ohjelmien tutkiminen. Tässä tapauksessa väitetty tuki, valtion verotulosta luopuminen, joka kohdistuu samantyyppisiin edunsaajiin, on yhteinen kaikille kyseisille ohjelmille.
(458)
Kaksi otokseen valittua yhteistyössä toiminutta viejää väittivät tuen määrän laskemisesta, että komissio oli virheellisesti käyttänyt koko vuoden lukuja vuoden 2011 tuloveroilmoituksesta siitä huolimatta, että tutkimusajanjakso kattaa puolet vuodesta 2011 ja puolet vuodesta 2012, ja tämä on vastoin laskentamenetelmää, joka esitetään komission ohjeiden E kohdan a alakohdan ii alakohdassa (komission ohjeet tuen määrän laskemiseksi tasoitustulleja koskevissa tutkimuksissa, EYVL C 394, 17.12.1998, s. 6). Toinen näistä viejistä väitti vielä, että koska vuoden 2012 koko veroilmoitus ei ollut vielä saatavilla tarkastuksen aikana, komission olisi pitänyt perustaa vuotta 2012 koskevat laskelmansa paikan päällä tehdyssä tarkastuksessa saatuihin neljännesvuosittaisiin veroilmoituksiin, joka koskivat vuoden 2012 alkupuoliskoa, ja/tai vuotta 2012 koskeviin voitto-/tappiotaulukkoihin, joista näkyy, että yritys oli tappiollinen.
(459)
Komissio viittaa 300 kappaleeseen ja vahvistaa, että on tärkeää, että etuuden laskeminen perustuu tietyn verovuoden lopullisiin auditoituihin veroilmoituksiin. Komissio toteaa vielä, että vuoden 2011 veroilmoituksen lopullinen tekeminen tutkimusajanjaksolla tekee ilmoituksessa esitetyistä etuuksista lopullisia, mikä edelleen vahvistaa tämän lähestymistavan oikeellisuutta. Komissio ei voi perustaa laskelmiaan neljännesvuosittaisiin veroilmoituksiin, koska näissä ilmoituksissa näkyy alustava tilanne ilmoituksen tekohetkellä eikä siinä määritelmällisesti oteta huomioon verovuoden lopullista konsolidoitua tilannetta. Näiden ilmoitusten tarkoituksena on varmistaa maksuvalmius valtiolle siinä tapauksessa, että veroja on maksettava, mutta niistä käy ilmi vain osittainen tilanne ilmoituksen tekohetkellä. Saattaa hyvinkin olla, että jos yritys saa vuoden kahdella viimeisellä neljänneksellä huomattavaa voittoa, joka vähintäänkin kompensoi ensimmäisten neljännesten tappiot, se ilmoittaa verotettavaa voittoa lopullisessa veroilmoituksessa. Sen vuoksi vaikka vuoden 2012 alustava veroilmoitus antaa jonkinlaisen kuvan viejän tilanteesta ilmoituksen tekohetkellä ja selittää, miksi komissio keräsi nämä tiedot, niiden merkitys ei kuitenkaan ole absoluuttinen, koska ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että lopullisessa ilmoituksessa esitettävä tilanne verovuoden lopulla olisi täysin erilainen. Vuotta 2012 koskevien voitto- ja tappiotaulukkojen osalta komissio huomauttaa, että liikekirjanpito ei aina vastaa verotuskirjanpitoa, ja saattaa hyvinkin olla, että verotustarkoituksiin ilmoitettavat tulo- ja tappiotekijät eroavat merkittävästikin liikekirjanpitotarkoituksiin ilmoitettavista tekijöistä. Verotusta varten voidaan myös tehdä oikaisuja, jotka eivät näy täysimittaisesti rahoitustaseissa. Yhteenvetona voidaan todeta, että vaikka yrityksen rahoitustaseet näyttävät tappiota, se ei välttämättä tarkoita sitä, että se olisi samassa tilanteessa lopullisessa veroilmoituksessaan. Näiden väitteiden perusteella komissio vahvistaa, että suoraa verotusta koskevista järjestelmistä saadun tuen laskemisessa on välttämättä käytettävä lukuja, jotka on saatu auditoiduista lopullisista tuloveroilmoituksista eikä kausittaisista veroilmoituksista tai lopullisista tai koetilinpäätöksistä.
3.5.5.2. Tutkimus- ja kehitysmenojen (T&K) verovähennykset FIE-yrityksille
(460)
Kiinan viranomaiset väittävät saaneensa nyt ensimmäistä kertaa tietoa siitä, että komissio pitää tasoitustoimenpiteiden alaisena T&K-ohjelmaa, joka ei korvaa valituksessa esitettyä FIE-yritysten T&K-ohjelmaa. Kiinan viranomaiset käyttävät samoja väitteitä kuin edeltävästä järjestelmästä (ks. 457 kappale) ja väittävät, että tasoitustoimenpiteiden soveltaminen järjestelmään on WTO:n SCM-sopimuksen 11 ja 13 artiklan vastaista. Kiinan viranomaiset väittävät vielä, että FIE-yritysten T&K-ohjelma päättyi vuonna 2008 ja että uuteen Kiinan yritystuloverolakiin sisältyvä uusi T&K-ohjelma ei korvaa tätä ohjelmaa, koska siinä ei viitata FIE-yrityksiin eikä edellytetä T&K-menojen olevan 10 prosenttia korkeammat kuin edeltävänä vuotena.
(461)
Komissio huomauttaa, että Kiinan viranomaiset eivät toimittaneet mitään tietoja tästä järjestelmästä vastauksessaan kyselylomakkeeseen ja puutteita koskevaan kirjeeseen, mutta järjestelmä oli tasoitustoimenpiteiden alainen jo aiemmissa tutkimuksissa (ks. 310 kappale). Komissio huomauttaa myös, että ohjelmasta keskusteltiin tarkastuskäynnin aikana Kiinan viranomaisten kanssa ja siihen liittyvät täytäntöönpanosäännökset kerättiin näytteeksi (yksi otokseen valituista viejistä oli myös toimittanut ne). Sen vuoksi Kiinan viranomaisten väitteet siitä, että sille ilmoitettiin nyt ensimmäistä kertaa, että ohjelma saattaa mahdollistaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton, on perusteeton, kun myös otetaan huomioon, että useat otokseen valitut yhteistyössä toimineet viejät, joiden kanssa Kiinan viranomaiset koordinoivat vastauksensa, ilmoittivat tästä ohjelmasta kyselylomakevastauksissaan. Kiinan viranomaiset olivat täysin tietoisia tästä seikasta, koska ne tutkivat useita kertoja ei-luottamuksellista asiakirja-aineistoa. Tutkimuksen päätelmät osoittavat, että ohjelma on tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistava (ks. 310-314 kappale). Komissio toteaa vielä, että ohjelmalla korvataan selvästi edellinen FIE-yrityksille suunnattu ohjelma, koska veroetuuden sama muoto ja määrä (veropohjasta vähennettävä lisävähennys) ja sama suhde ja sama perustilanne (T&K-toimien tukikelpoiset kustannukset) osoittavat tiiviin yhteyden, ja muutoksia on vain vähän. Nämä vähäiset muutokset tehtiin uuden yritysverolain uudistuksen myötä vuonna 2008, mutta ohjelman luonne ja perusolemus säilyvät olennaisesti samana. Komissio viittaa myös vireillepanoperusteita koskeviin väitteisiin, jotka esitettiin 457 kappaleessa.
(462)
Kiinan viranomaiset ja yksi otokseen valittu yhteistyössä toiminut viejä väittivät myös, että ohjelma ei ole erityinen, koska komissio ei ole osoittanut, että uuden ja huipputeknologian alan yrityksen sertifikaatin saaminen on rajattu tiettyihin yrityksiin. Komissio viittaa 313, 321 ja 325 kappaleessa esitettyihin selityksiin, jotka koskevat toista uuden ja huipputeknologian alan yrityksiin sovellettavaa vero-ohjelmaa. Komissio toteaa lisäksi, että ohjelman soveltamista koskevat täytäntöönpanosäännöt (ks. 321 kappale) vahvistavat edelleen erityisyyttä koskevaa päätelmää, koska vain valtion politiikan tukemilla aloilla toimivat ja asiaa koskevien valtion luetteloiden ja ohjeiden nojalla kelpoiset yritykset voivat saada tämän sertifikaatin. Esimerkiksi vain yritykset, jotka sitoutuvat T&K-hankkeeseen, joka kuvataan kansallisen kehittämis- ja uudistamiskomission NDRC:n asiakirjassa ”High and New Tech Fields under the Key Support of the State and the Guidelines for Current Priorities for Development in Key Sectors of the Hi-Tech Industry” vuodelta 2007, tai T&K-toimiin, jotka sisältyvät vuonna 2006 annettuun valtioneuvoston ilmoitukseen nro 6 ”Implementing the Several Supporting Policies for the Outline of the State Medium and Long-term Scientific and Technological Development (2006-2020)”, voivat saada tämän sertifikaatin. Sen vuoksi on selvää, että vero-ohjelmaa sovelletaan vain näihin tiettyihin yrityksiin asianomaisilla sektoreilla ja valtion tukemiin T&K-toimiin, mukaan luettuna yritykset kannustetulla aurinkosähkösektorilla.
(463)
Kaksi otokseen valittua yhteistyössä toiminutta viejää väittivät tuen määrän laskemisesta, että komissio oli virheellisesti käyttänyt lukuja niiden vuoden 2011 tuloveroilmoituksesta, vaikka tutkimusajanjakso kattaa puolet vuodesta 2011 ja puolet vuodesta 2012, ja tämä on vastoin laskentamenetelmää, joka esitetään komission ohjeiden E kohdan a alakohdan iii alakohdassa (komission ohjeet tuen määrän laskemiseksi tasoitustulleja koskevissa tutkimuksissa, 1998). Komissio viittaa kaikkiin 459 kappaleessa käsiteltyihin väitteisiin, jotka pätevät myös tätä ohjelmaa koskevan väitteen kumoamiseen. Komissio huomauttaa lisäksi, että väitetyllä verotappiolla verovuonna 2012 on vähäistä tai ei mitään merkitystä, koska verovähennys voidaan siirtää eteenpäin viidellä verovuodella ja vähennys voidaan tehdä seuraavina viitenä vuotena ilmoitetuista verotettavista tuloista. Sen vuoksi vaikka komissio hyväksyisikin, että yrityksille aiheutui verotappiota vuonna 2012 tai vaikka vuoden 2012 lopulliset auditoidut veroilmoitukset olisivat saatavilla ja osoittaisivat verotappiota (mikä ei ole asian laita tässä tapauksessa), se ottaisi silti huomioon ohjelmasta saadut etuudet, koska ei voida jättää huomiotta, että vuonna 2012 verovähennyksistä saadut etuudet käytettäisiin heti, kun yritys ilmoittaisi verotettavaa tuloa seuraavina viitenä verovuotena.
3.5.5.3. Verovähennykset uuden ja huipputeknologian alan yrityksille, jotka osallistuvat nimettyihin hankkeisiin
(464)
Kiinan viranomaiset ja eräs yhteistyössä toiminut viejä väittivät, että ohjelma ei ole erityinen, että erityisyyttä koskeva analyysi ei perustu tosiseikkoihin ja että uuden ja huipputeknologian alan yrityksen aseman saamista koskevia vaatimuksia tai tukikelpoisuutta koskevia ehtoja olisi pidettävä objektiivisina ja että ohjelman tukikelpoisuus on automaattinen. Erityisyyttä koskevan päätelmän osalta, joka koskee myös ohjelman ja T&K-verovähennyksen rajoittamista uuden ja huipputeknologian alan yrityksiin, komissio viittaa 321-325 kappaleessa antamiinsa selityksiin sekä 462 kappaleeseen, jota myös voidaan soveltaa tähän ohjelmaan. Komissio toteaa uudelleen, että edellä esitetyt täytäntöönpanotoimenpiteet ja asiakirjat osoittavat, että ohjelman soveltaminen ja uuden ja huipputeknologian alan yrityksen aseman saaminen ei suinkaan ole mahdollista kaikille yrityksille eikä perustu objektiivisiin kriteereihin, vaan se on rajoitettu vain tiettyihin Kiinan viranomaisten tukemiin sektoreihin ja yrityksiin kriteereillä, jotka eivät vaikuta olevan objektiivisia tai neutraaleita. Etuuksien saaminen ohjelmasta ei myöskään ole automaattista vaan riippuu uuden ja huipputeknologian alan yrityksen sertifikaatista, jonka toimivaltaiset viranomaiset myöntävät harkinnanvaraisesti, minkä vuoksi se ei ole automaattinen.
(465)
Eräs yhteistyössä toiminut viejä väitti, että komissio laski virheellisesti tästä ohjelmasta saadun etuuden, koska se käytti vuoden 2011 auditoitua veroilmoitusta vaikka vuoden 2012 ensimmäisen ja toisen neljänneksen veroilmoitukset olivat saatavilla ja toimitettiin tarkastuskäynnillä, ja joka tapauksessa komissio olisi voinut pyytää kopion vuoden 2012 lopullisesta tuloveroilmoituksesta heti kun se olisi saatavilla. Viejä väitti myös, että jos vuoden 2011 veroilmoitusta käytetään laskettaessa tuesta saatua etuutta, olisi käytettävä yrityksen vuoden 2011 liikevaihtoa eikä tutkimusajanjakson liikevaihtoa. Komissio viittaa selitykseensä 459 kappaleessa. Komissio huomauttaa lisäksi, että tarkastuskäyntiä edeltävässä kirjeessään otokseen valituille viejille, myös kyseiselle viejälle, se pyysi nimenomaisesti alkuperäisiä täydellisiä veroilmoituksia tutkimusajanjakson kattavilta verovuosilta ja kolmelta edeltävältä vuodelta. Sen vuoksi kyseinen vientiä harjoittava tuottaja olisi voinut ja sen olisi pitänytkin toimittaa vuoden 2012 veroilmoitus heti kun se oli saatavilla, ja komissio huomauttaa, että se ei ole tehnyt näin nytkään, kun se lähetti huomautuksensa lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen. Väitteestä, jonka mukaan komission olisi pitänyt käyttää vuoden 2011 liikevaihtoa etuuden laskemiseksi, se huomauttaa, että vuoden 2011 veroilmoituksesta saatua etuuden määrää pidetään kohtuullisena osoituksena tilanteesta tutkimusajanjaksolla, etenkin kun vuoden 2011 vero oli maksettava tutkimusajanjaksolla (kuukausi) ja vuotta 2012 koskevat lopulliset tiedot eivät olleet saatavilla tarkastuksen aikana. Komissio ei kuitenkaan voi käyttää eri nimittäjiä mittaamaan eri tukia, koska tällöin prosenttiluvut eivät ole vertailukelpoisia eivätkä laskelmat ole johdonmukaisia. Komissio toteaa vielä, että sillä ei ole tarkastettuja lukuja liikevaihdosta vuodelta 2011 vaan vain tutkimusajanjaksolta.
3.5.6. Osapuolten huomautukset maankäyttöoikeuksien tarjoamisesta riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan
(466)
Kiinan viranomaisten mukaan komissio ei määrittänyt tuen erityisyyttä SCM-sopimuksen 2.1 artiklan ja 2.2 artiklan nojalla, eikä se myöskään perustellut erityisyyttä koskevia päätelmiään niitä selkeästi tukevan näytön perusteella SCM-sopimuksen 2.4 artiklan mukaisesti. Kiinan viranomaisten mukaan komissio ei esittänyt mitään tosiseikkoihin perustuvaa näyttöä siitä, mitkä ovat niitä tiettyjä tuotannonaloja, joille tarjotaan maankäyttöoikeuksia etuuskohtelun mukaisin hinnoin, ja mikä on sen oikeusperusta arviolle, jonka mukaan aurinkokennoja ja -moduuleja tuottava tuotannonala kuuluu osana näihin tuotannonaloihin. Eräs vientiä harjoittava tuottaja esitti samanlaisen väitteen. Nämä väitteet oli hylättävä. Komissio esitti 364 kappaleessa esimerkkejä maankäyttöoikeuksia koskevista ilmoituksista, joissa viranomaiset rajasivat mahdolliset ostajat aurinkosähköteollisuuteen ja asettivat hintarajat otokseen valittujen vientiä harjoittavien tuottajien ostamille maankäyttöoikeuksille. Koska Kiinan viranomaisilta ei saatu pyydettyjä tietoja ja kun otetaan huomioon valtion tuki aurinkosähköteollisuudelle sekä maankäyttöoikeuksien myöntämiseen liittyvä harkinnanvaraisuus ja läpinäkymättömyys, komissio katsoo, että tiedot vahvistivat erityisyyden esiintymisen.
(467)
Kiinan viranomaiset ja useat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että komission valitsema maankäyttöoikeuksia koskeva viitearvo ei ole riittävä. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komissio ei pyrkinyt parhaansa mukaan yksilöimään viitearvoa, joka on lähellä markkinaolosuhteita, jotka vallitsisivat ilman vääristymistä, kuten vaaditaan WTO:n paneelin päätöksessä asiassa US - Definitive Anti-Dumping and Countervailing Duties on Certain Products from China (101). Tämä väite oli hylättävä. Komissio tarkasteli yksityiskohtaisesti eri indikaattoreita ja vertaili Taiwania ja Kiinaa kokonaisuudessaan sekä yksittäisiä asiaan liittyviä Kiinan maakuntia. Analyysin jälkeen komissio pitää Taiwania asianmukaisena vertailumaana kaikkien asiakirja-aineistoon sisältyvien seuraavien tietojen perusteella: i) talouskehityksen taso ja taloudellinen rakenne Taiwanissa ja suurimmassa osassa niistä Kiinan maakunnista ja kaupungeista, joissa yhteistyössä toimineet vientiä harjoittavat tuottajat ovat sijoittautuneina, ovat vertailukelpoiset, ii) Kiinan ja Taiwanin fyysinen läheisyys, iii) teollisen infrastruktuurin korkea taso, joka vallitsee sekä Taiwanissa että näissä Kiinan maakunnissa, iv) tiiviit taloudelliset siteet ja rajatylittävä kauppa Taiwanin ja Kiinan välillä, vi) samanlainen väestöntiheys kyseisissä Kiinan maakunnissa ja Taiwanissa, vi) vertailuarvon muodostamiseen käytetyn maan tyypin ja liiketoimien samanlaisuus Taiwanissa ja Kiinassa sekä vii) Taiwanin ja Kiinan samanlaiset väestörakenteelliset sekä kielelliset ja kulttuurilliset piirteet. Lisäksi useimpia kyseisistä maakunnista pidetään tärkeimpinä tuottavina maakuntina Kiinassa.
Vaikka BKT asukasta kohden Taiwanissa ja näissä Kiinan maakunnissa ja kaupungeissa ei ole täysin sama, näiden maakuntien ja kaupunkien BKT on kasvanut nopeasti viime vuosina ja ne ovat saavuttamassa Taiwania. Lisäksi viimeaikaisten tietojen mukaan näyttää siltä, että sekä Kiinassa kokonaisuudessaan että kyseisissä maakunnissa ja kaupungeissa BKT kasvaa huomattavasti nopeammin kuin Taiwanissa, joten ne saavuttavat Taiwania vauhdilla. On kuitenkin tärkeää huomata, että ei-markkinatalousmaan (Kiinan) ja vakiintuneen markkinatalousmaan (Taiwanin) BKT:n tarkka vertailu ei ole ratkaiseva tekijä, koska on tavallista, että ei-markkinatalousmaan talous laahaa toimivan markkinatalouden jäljessä BKT:n suhteen. Myös monet muut tekijät, kuten kaavoitussäännöt ja ympäristöpolitiikka, saattavat vaikuttaa teollisuusmaan tarjontaan ja kysyntään. Varsinainen kysymys on, minkälaiset olisivat ”vallitsevat markkinaedellytykset” maankäyttöoikeuksien suhteen näissä Kiinan maakunnissa, jos se olisi toimiva markkinatalous, ja kaiken näytön perusteella ne muistuttaisivat hyvin läheisesti Taiwania.
3.5.7. Muita huomautuksia
(468)
Valituksen tekijä väitti, että komission olisi pitänyt ilmoittaa tutkimuksen aikana havaitut muut tukijärjestelmät ja vahvistaa tukimarginaalit myös tällaisille järjestelmille, joita ei mainittu valituksessa. Tältä osin on huomattava, että komissio tutki kaikkia tukia, jotka täyttivät vireillepanoa koskevat oikeudelliset vaatimukset.
(469)
Valituksen tekijä väitti, että komission olisi pitänyt vahvistaa tukimarginaali monikiteisen piin tarjoamiselle riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan valituksessa olleiden tietojen ja Yhdysvaltain kauppaministeriön samanlaisessa aurinkosähköä koskevassa tapauksessa tekemien päätelmien perusteella. Komissio tutki ohjelmaa ja päätteli otokseen valituilta vientiä harjoittavilta tuottajilta ja Kiinan viranomaisilta saatujen tietojen perusteella, että ohjelmasta ei koitunut etuutta tutkimusajanjaksolla pääasiassa siksi, että monikiteisen piin tuontihinnat olivat alemmat kuin kiinalaisten toimittajien veloittamat hinnat. On huomattava, että Yhdysvaltojen tapauksen ja tämän tapauksen tutkimusajanjaksot eivät olleet samat.
(470)
Valituksen tekijä väitti myös, että komission olisi pitänyt vahvistaa tukimarginaali sähkön tarjoamiselle riittämättömänä pidettävää vastiketta vastaan. Tämä väite oli hylättävä. Komissio ei löytänyt riittävää näyttöä siitä, että otokseen valitut vientiä harjoittavat tuottajat, LDK:ta lukuun ottamatta, olisivat saaneet etua sähkön tarjoamisesta etuuskohtelun mukaisin hinnoin tutkimusajanjaksolla.
(471)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komission laskentamenetelmän tuloksena saatiin kaksinkertainen polkumyynti- ja tukimarginaali. Kiinan viranomaisten mukaan komission olisi pitänyt vähentää vientiluottovakuutusohjelmalle laskettu tukimarginaali polkumyyntimarginaaleista sillä perusteella, että kyseessä on vientituki. Kiinan viranomaiset väittivät myös, että komission olisi pitänyt vähentää polkumyyntimarginaalista tukimarginaalit, jotka laskettiin maan ulkopuolisten viitearvojen perusteella. Sen perustelujen mukaan polkumyynnin osa, joka on laskettu vertailumaan normaaliarvon perustella on itse asiassa samaa tukea, joka on tasoitustoimenpiteiden alaista rinnakkaisessa tukien vastaisessa tutkimuksessa. Kummallakaan näistä väitteistä ei ollut vaikutusta tulokseksi saataviin toimenpiteisiin, sillä tässä tapauksessa molempia tulleja rajoittaa vahinkomarginaali. Kiinan viranomaiset myös vahvistivat tämän huomautuksissa, jotka ne esittivät lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen. Sen vuoksi näitä väitteitä ei ollut tarpeen käsitellä.
3.6. Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien määrä
(472)
Perusasetuksen säännösten mukaisesti tasoitustullin käyttöönoton mahdollistavien tukien määrät arvo-osuutena ilmaistuna on tutkimuksen kohteena olevien yritysten osalta ilmoitettu seuraavassa taulukossa:
Vientiä harjoittava tuottaja
Lopullinen tukimarginaali
Wuxi Suntech Power Co. Ltd
Luoyang Suntech Power Co. Ltd
Suntech Power Co. Ltd
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd, Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd;
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd
Shanghai Jinglong Solar Energy Technology Co. Ltd
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Ltd
vähimmäistaso
Renesola Zhejiang Ltd
Renesola Jiangsu Ltd
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd ja siihen etuyhteydessä olevat yritykset
6,5 %
Muut yhteistyössä toimineet yritykset (liite 1)
6,4 %
Kaikki muut yritykset
11,5 %
(473)
Perusasetuksen 15 artiklan 3 kohdan mukaisesti otoksen ulkopuolisten yhteistyössä toimineiden yritysten kokonaistukimarginaali, joka laskettiin otokseen kuuluneille yhteistyössä toimineille yrityksille vahvistetun painotetun keskimääräisen kokonaistukimarginaalin perusteella, on 6,4 prosenttia.
(474)
Koska kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien yhteistyöaste oli korkea, ”kaikkia muita yrityksiä” koskeva tulli asetettiin otokseen valittuihin tai tutkimuksessa yhteistyössä toimiviin yrityksiin sovellettavan korkeimman tullin tasolle. Kaikkien muiden yritysten tullia sovelletaan niihin yrityksiin, jotka eivät toimineet tutkimuksessa yhteistyössä.
4. VAHINKO
4.1. Unionin tuotannonalan ja unionin tuotannon määritelmä
(475)
Samankaltaista tuotetta tuottaa unionissa noin 215 tuottajaa. Ne muodostavat unionin tuotannonalan perusasetuksen 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja niistä käytetään jäljempänä nimitystä ”unionin tuotannonala”. Toimielimet ovat tarkastaneet asianomaisten osapuolten väitteet, joiden mukaan tuottajia oli enemmän; tarkastuksessa kävi ilmi, että väitetyt muut tuottajat olivat itse asiassa enimmäkseen vientiä harjoittavia tuottajia, niihin etuyhteydessä olevia tuojia, jakelijoita ja asentajia.
(476)
Kaikkia unionin tuotannonalasta saatavilla olevia tietoja, mukaan luettuna valituksen tekijän toimittamat tiedot, riippumattoman konsulttiyrityksen, Europressedienstin, jäljempänä ”konsultti”, toimittamat makrotaloudelliset tiedot sekä otokseen valittujen unionin tuottajien tarkistetut kyselylomakevastaukset, käytettiin vahvistamaan unionin kokonaistuotannon määrä tutkimusajanjaksolla, koska tuotannosta ei ollut saatavilla kattavia julkisia tietoja. Koska unioniin tuotavat moduulit ja kennot kirjataan tullinimikkeisiin, jotka kattavat sellaisiakin tuotteita, jotka eivät kuulu tämän tutkimuksen piiriin, ja ilmoitetut tuontimäärät ovat tonneina, tuontimäärien ja -arvojen määrittämiseen ei voitu käyttää Eurostatin tietoja vaan konsultilta saatuja tietoja. Konsultilta saadut tiedot tarkistettiin mahdollisuuksien mukaan vertaamalla niitä muista julkisista lähteistä saataviin tietoihin ja tarkistettuihin kyselylomakevastauksiin.
(477)
Tällä perusteella unionin kokonaistuotannoksi tutkimusajanjaksolla arvioitiin 4 GW moduulien ja 2 GW kennojen osalta.
(478)
Kuten 21 kappaleessa todettiin, otokseen valittiin yhdeksän unionin tuottajaa, joiden osuus moduulien kokonaistuotannosta unionissa oli 18-21 prosenttia ja kennojen 17-24 prosenttia.
(479)
Useat osapuolet vastustivat sitä, että konsultin toimittamia tietoja käytettiin mm. unionin tuotannon, unionin tuotantokapasiteetin sekä muiden unionin tuotannonalaa koskevien makrotaloudellisten vahinkoindikaattoreiden ja tuontitietojen määrittämisessä. Nämä osapuolet epäilivät konsultin riippumattomuutta ja väittivät, että se on yhteydessä valituksen tekijään. Ne myös pyysivät komissiota selventämään, millä perusteella konsultti valittiin, ja kyseenalaistivat sen asiantuntemuksen aurinkoenergiasektoriin liittyvien taloudellisten tietojen keruussa. Tältä osin väitettiin, että komission olisi pitänyt tehdä päätelmänsä muista käytettävissä olevista lähteistä, etenkin tunnetuista tutkimuslaitoksista, saatujen tietojen perusteella. AFASE otti vielä esiin taloudellisen näytön toimittamiseen ja tietojen keräämiseen sovellettavat parhaat käytänteet Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 ja 102 artiklan mukaisissa tapauksissa ja yrityskeskittymätapauksissa kiistääkseen konsultin toimittamien tietojen luotettavuuden.
(480)
Asianomaiset osapuolet eivät toimittaneet mitään näyttöä konsultin ja valituksen tekijän välisistä oletetuista yhteyksistä. Tutkimuksessa ei myöskään tullut esiin mitään näyttöä muusta kuin puhtaasti kaupallisesta suhteesta. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti, että oli viitteitä siitä, että valituksen esittäneen unionin tuotannonalan valituksessa toimittama alustava näyttö perustui saman konsultin toimittamiin tietoihin. Vaikka tunnustetaan, että joitakin indikaattoreita koskevat havainnot olivat samanlaisia kuin valituksessa esitetty näyttö, se ei välttämättä tarkoita sitä, että ne vahvistettiin vain yhden lähteen perusteella. Valituksessa esitettiin käytetyt eri lähteet. Tätä koskevat väitteet oli siksi hylättävä.
(481)
Komissio piti asianmukaisena käyttää konsulttia tässä tutkimuksessa, koska muista julkisista lähteistä ei ollut saatavilla tarvittavia makrotaloudellisia tietoja, jotka olisivat kattaneet koko unionin markkinat, eikä tuontitietoja. Ennen Europressedienstin valintaa komissio arvioi konsultin tiedonkeruussa käyttämät menetelmät sekä sen kyvyn toimittaa tarvittavat tiedot erikseen kaikista tuotelajeista ja koko tarkastelujaksolta.
(482)
Konsultin toimittamia tietoja myös verrattiin tutkimuksen aikana mahdollisuuksien mukaan muihin lähteisiin, ja ne vahvistettiin. On huomattava, että markkinoilla toimii useita tutkimusyrityksiä, jotka ovat erikoistuneet aurinkoenergia-alan tilastojen keruuseen, eivätkä raportoidut luvut ole lähes koskaan täysin samoja. Tämä johtuu siitä, että tutkimuslaitosten on vaikea saada täsmällisiä lukuja, minkä vuoksi ilmoitetut aurinkosähkömarkkinoiden indikaattorit perustuvat aina arvioihin, riippumatta lukujen toimittajasta. Ristiintarkistuksessa komissio vertasi konsultilta saatujen tietojen suuntauksia muiden tutkimusyritysten, komission yhteisen tutkimuskeskuksen (JRC) ja Euroopan aurinkosähköteollisuuden järjestön (EPIA) julkaisemien samojen tietojen suuntauksiin, jos niitä oli saatavilla. Ristiintarkistuksessa ei havaittu merkittäviä eroavaisuuksia, ja verrattujen indikaattoreiden suuntaukset olivat samanlaiset. Näin ollen alustavia päätelmiä ei tehty pelkästään konsultin toimittamien tietojen perusteella vaan myös komission näille tiedoille tekemän oman analyysin ja arvioinnin perusteella. Lisäksi kuten 8 kappaleessa todettiin, konsultin toimitiloihin tehtiin tarkastuskäynti väliaikaisten polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönoton jälkeen. Komissio teki tarkastuskäynnin tarkastaakseen käytetyn menetelmän ja toimitettujen tietojen luotettavuuden. Tarkastuskäynti tehtiin komission suorittaman tietojen ristiintarkastuksen seurantatoimena, jotta saatiin lisävarmennus tietojen ja menetelmien luotettavuudesta ja laadusta. Tarkastuskäyntiä pidetään asianmukaisena hyvän hallintotavan periaatteen soveltamisen mukaisesti, vaikka tietoja ei toimittanutkaan asianomainen osapuoli vaan konsultti. Komissio sai tarkastuskäynnin ansiosta lisävarmuutta konsultin toimittamien tietojen luotettavuudesta.
(483)
Eräs osapuoli väitti, että komission ristiintarkistusta varten käyttämää menetelmää ei selitetty riittävän tarkasti, ja vaati, että ristiintarkistuksessa käytetyt muut lähteet on paljastettava. Osapuoli väitti vielä, että käytetty menetelmä oli joka tapauksessa pätemätön, koska vertailun kohteena olivat vain eri lähteiden suuntaukset eivätkä absoluuttiset arvot.
(484)
Konsultin toimittamien tietojen ristiintarkistamiseen käytetyt muut lähteet olivat JRC:n ja EPIAn samasta aiheesta julkaisemat raportit. Tietojen vertaamisesta muihin lähteisiin on huomattava, että vertaaminen osoitti samanlaisten suuntausten lisäksi myös samanlaista suuruusluokkaa. Sen vuoksi pääteltiin, että käytetty menetelmä oli asianmukainen, ja tätä koskevat väitteet hylättiin.
(485)
Konsultin päätoiminta-alana on aurinkoenergiasektoriin liittyvien tietojen keruu ja ajantasaisen tietokannan laatiminen aurinkoenergiamarkkinoilla toimivista yrityksistä. Tiedot julkaistaan erikoistuneissa aurinkosähköalan lehdissä, ja niitä käyttävät myös yksittäiset yritykset, joille konsultti tekee erityistutkimuksia. Europressedienstin kehittämä tietokanta päivitetään ja julkaistaan säännöllisesti. Lisäksi konsultilla on usean vuoden kokemus alalla. Konsultin menetelmänä on kerätä, ristiintarkistaa ja yhdistää tietoja käyttäen markkinoilla käytettävissä olevia eri lähteitä. Tätä varten se kerää tietoja tietokantaan sisältyville yrityksille lähetetyillä vakiomuotoisilla kyselylomakkeilla tai puhelimitse, etenkin unionin tuottajilta, tai erikoismessujen aikana, etenkin kolmansien maiden tuottajilta. Jos tietoja ei saada edellä mainittuja kanavia käyttäen, Europressedienst tutkii aurinkosähkösektorin yritysten tilinpäätöstietoja tai tekee yhteistyötä vapaalta pohjalta muiden tutkimuslaitosten kanssa tietojen saamiseksi ja ristiintarkistamiseksi. Tutkimuksessa todennettiin, että konsultti käyttää näitä lähteitä päivittäisessä toiminnassaan. Edellä esitetyn perusteella Europressedienstin palvelujen käyttöä tässä tutkimuksessa pidettiin asianmukaisena, ja näin ollen osapuolten väitteet tältä osin hylättiin.
(486)
Taloudellisen näytön toimittamiseen liittyvistä komission toimivaltaisen yksikön julkaisemista hyvistä käytänteistä, jäljempänä ”käytänneopas”, on tehtävä seuraavat huomautukset. Ensinnäkin kyseessä on asiakirja, joka ei sido komissiota, koska komissaarien kollegio ei ole hyväksynyt sitä, vaan sen on julkaissut toimivaltainen yksikkö suositusten antamiseksi osapuolille tavoista, joilla taloudellinen näyttö olisi esitettävä. Käytänneopas koskee sellaisten taloudellisten analyysien ja tietojen toimittamista, joita käytetään SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan mukaisissa kilpailututkimuksissa ja yrityskeskittymätapauksissa. Sovellettavia sääntöjä, näyttöä koskevia vaatimuksia ja komission tutkimusvaltaa näissä kilpailutapauksissa ei voida verrata kaupan suojatoimenpiteitä koskeviin tutkimuksiin, joissa sovelletaan täysin eri sääntöjä.
(487)
Useat osapuolet vastustivat konsultin käyttämää menetelmää väittäen, että se ei täytä tunnustettuja tieteellisiä standardeja. Menetelmä kuitenkin arvioitiin ja tulokseksi saadut tiedot ristiintarkistettiin ja tarkastettiin, ja niiden todettiin olevan samassa linjassa muiden julkaistujen tietojen kanssa ja näin ollen kohtuullisen luotettavia (ks. 481 kappale). Tiettyjen osapuolten esiin ottamia erityiskysymyksiä selvennettiin kahdenvälisesti, ja ne esitettiin avoimessa asiakirja-aineistossa asianomaisten osapuolten tarkasteltavaksi.
(488)
CCCME väitti, että tietojen yhdistämistä koskevaa menetelmää ei ollut selitetty. Väite hylättiin, koska asiaa koskevat tiedot toimitettiin kaikille asianomaisille osapuolille avoimessa asiakirja-aineistossa, jota osapuolet voivat tarkastella.
(489)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen useat osapuolet ilmaisivat uudelleen huolensa komission suorittamasta konsultin valinnasta ja toimitettujen tietojen laadusta. Ne väittivät, että konsultin tietoja voidaan tilata ja ostaa tapauskohtaisesti mahdollisten asiakkaiden tarkkaan yksilöityjen tarpeiden täyttämiseksi, minkä vuoksi ne eivät ehkä ole puolueettomia. Lisäksi CCCME kiisti, että konsultin keräämiä tietoja voitaisiin pitää asiaa tukevana näyttönä perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdan mukaisesti, koska tiedot perustuivat suureksi osaksi olettamuksiin ja arvioihin. Lisäksi väitettiin, että toimitettujen tietojen tukena ei ollut riittävästi näyttöä asiakirja-aineistossa ja että tiedot eivät olleet vahvistavia, objektiivisia ja tarkastettavissa.
(490)
Näiden väitteiden osalta viitataan 481 ja 482 kappaleeseen, joissa annettiin lisätietoja konsultin valinnasta. Lisäksi on syytä huomata, että komissio palkkasi konsultin tuolloin parhaiden käytettävissä olevien tietojen perusteella ja täysin menettelyyn sovellettavan komission varainhoitoasetuksen mukaisesti. On vielä muistettava, että konsultin kyky toimittaa kaikki tarvittavat tiedot määräajassa oli erittäin tärkeää, koska komissiota sitoivat käynnissä olevassa tutkimuksessa lakisääteiset määräajat, jotka koskevat alustavien päätelmien julkaisemista.
(491)
Mitä tulee toimitettujen tietojen laatuun ja siihen, voidaanko niitä pitää asiaa tukevana näyttönä perusasetuksen 3 artiklan 2 alakohdan mukaisesti, konsultin tiedonkeruumenetelmä tarkastettiin ja sen laatu arvioitiin tyydyttäväksi (ks. 482 kappale). Lisäksi konsultin toimittamat tiedot ristiintarkistettiin mahdollisuuksien mukaan muiden lähteiden kanssa, kuten samassa kappaleessa mainittiin, ja niiden havaittiin olevan riittävän tarkkoja. On vielä huomattava, että konsultilla on yksi tietokanta, joka päivitetään säännöllisesti riippumatta asiakkaiden tarpeista ja pyynnöistä. Samaa tietokantaa käytetään aurinkosähkösektorin tilastojen yhdistämiseen ja toimittamiseen eri asiakkaille, minkä vuoksi väite, jonka mukaan tiedot eivät ole puolueettomia, oli hylättävä.
(492)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti, että komissio ei ollut ilmoittanut lähteitä, käytettyä menetelmää eikä yrityksiä, joiden kanssa konsultti teki yhteistyötä toimitettujen makrotaloudellisten tietojen kokoamiseksi. Eräs toinen asianomainen osapuoli toisti, että konsultin soveltaman menetelmän perusteella saadaan epätarkkoja tuloksia. Useat asianomaiset osapuolet vaativat lisätietoja konsultin käyttämästä menetelmästä, kuten keskimääräisiä vastausprosentteja kyselylomakkeisiin/haastatteluihin, kunkin kanavan kautta kerättyjen tietojen prosenttiosuutta, tietojen tarkastustapaa, tietojen generointiin käytettyjä arvioita ja olettamuksia, niiden yritysten lukumäärää, joiden osalta arvioita tehtiin, sekä konsultin työntekijöiden lukumäärän suuruusluokkaa.
(493)
Näistä vaatimuksista on huomattava, että alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen komissio toimitti asianomaisille osapuolille menetelmän ja lähteet, joita konsultti käytti tietojen yhdistämiseen, ja käsitteli asianomaisten osapuolten tätä koskevia erityisiä kysymyksiä. Katsotaan, että asianomaisten osapuolten lisätietopyyntöihin lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen annettiin vastaus tiedoilla, jotka asetettiin niiden saataville väliaikaisten tullien käyttöönoton jälkeen siinä määrin, kuin luottamuksellisuutta koskevat rajoitukset mahdollistivat. Lisäksi korostetaan, että komissio tarkasti paikan päällä sen, miten konsultti oli kerännyt ja yhdistänyt tiedot, ja tietojen yhdistämisen taustalla olevat olettamukset. Tarkastuksen tulokset olivat tyydyttävät, ja komissio sai varmuuden taustalla olevien olettamusten asianmukaisuudesta ja konsultin toimittamien tietojen laadusta. Osapuolet eivät myöskään kiistäneet tietoja sinänsä.
(494)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli pyysi selvennyksiä niiden unionin tuottajien lukumäärästä, jotka konsultti otti huomioon tiedonkeruussaan, sekä päällekkäisyyksistä näiden tuottajien ja niiden noin 215 unionin tuottajan välillä, jotka olivat komission tiedossa. Tältä osin selvennetään, että konsultin huomioon ottamat unionin tuottajat ovat suureksi osaksi samat kuin ne, joiden tiedetään edustavan unionin tuotannonalaa tässä tutkimuksessa ja jotka mainitaan 475 kappaleessa.
(495)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti, että komissio on tehnyt vahinkoanalyysin epäjohdonmukaisesti, koska se tehtiin erikseen moduulien ja kennojen osalta, kun taas vahinko- ja tukimarginaalilaskelmat vahvistettiin painotettuna keskiarvona moduuleille ja kennoille yhteensä. On huomattava, että vaikka indikaattorit osoitettiin erikseen kullekin tuotelajille, kustakin indikaattorista tehdyt päätelmät viittaavat tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen kokonaisuudessaan. On myös muistettava, että moduulit ja kennot ovat yksi tuote, minkä vuoksi tukimarginaali ja vahingon korjaava taso vahvistettiin tällä perusteella. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(496)
Eräs osapuoli väitti vielä, että makrotaloudellisten indikaattoreiden arvojen laskeminen tutkimusajanjaksolla perustui virheellisesti vuosien 2011 ja 2012 yksinkertaiseen keskiarvoon, koska tällainen menetelmä ei ole puolueeton eikä anna tuloksia, jotka osoittavat todellista tilannetta tutkimusajanjaksolla. Selvyyden vuoksi todetaan, että tietojen yksinkertaista keskiarvoa käytettiin vain tapauksessa, jossa suuntaukset olivat samanlaiset kyseisillä jaksoilla. Jos suuntaukset olivat erilaiset, menetelmää mukautettiin vastaavasti niin, että otettiin huomioon markkinoiden todellinen tilanne. Kyseinen osapuoli ei selventänyt, missä määrin käytetyn menetelmän tulokset eivät heijastaneet markkinoiden todellista tilannetta. Sen vuoksi nämä väitteet hylättiin.
4.2. Unionin markkinoiden määrittäminen
(497)
Osa unionin tuotannosta on vertikaalisesti integroitunutta, ja merkittävä osa unionin tuotannonalan tuotannosta oli tarkoitettu kytköskäyttöön, etenkin kennojen tuotantoon.
(498)
Jotta voitiin vahvistaa, aiheutuiko unionin tuotannonalalle merkittävää vahinkoa, ja määrittää kulutus ja muut taloudelliset indikaattorit, tarkasteltiin olisiko unionin tuotannonalan samankaltaisen tuotteen tuotannon myöhempi käyttö, jäljempänä ”kytköskäyttö”, otettava huomioon ja missä määrin.
(499)
Mahdollisimman kattavan kuvan saamiseksi unionin tuotannonalan tilanteesta kaikkea samankaltaiseen tuotteeseen liittyvää toimintaa koskevat tiedot analysoitiin, minkä jälkeen määritettiin, oliko tuotanto tarkoitettu kytkösmarkkinoille vai vapaille markkinoille.
(500)
Todettiin, että seuraavia unionin tuotannonalaan liittyviä talouden indikaattoreita olisi tarkasteltava ottamalla huomioon koko toiminta (mukaan luettuna tuotannonalan tuotannon käyttö kytkösmarkkinoilla): kulutus, myyntimäärä, tuotanto, tuotantokapasiteetti, kapasiteetin käyttöaste, kasvu, investoinnit, varastot, työllisyys, tuottavuus, kassavirta, investointien tuotto, pääoman saanti ja tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien merkittävyys. Syynä on se, että tutkimuksen mukaan näitä indikaattoreita voitaisiin kohtuudella tarkastella ottamalla huomioon koko toiminta, koska asianomaisesta maasta tulevan tuonnin aiheuttama kilpailu vaikutti samalla tavalla kytköskäyttöön tarkoitettuun tuotantoon. Jäljempänä kytkösmarkkinoista ja vapaista markkinoista käytetään yhteisnimitystä ”kokonaismarkkinat”.
(501)
Kannattavuuden osalta analyysissä keskityttiin vapaisiin markkinoihin, koska havaittiin, että hinnat kytkösmarkkinoilla eivät aina heijasta markkinahintoja, eikä niillä ollut vaikutusta tähän indikaattoriin.
(502)
Useat osapuolet väittivät, että vahinko olisi pitänyt arvioida erikseen kytkösmarkkinoiden ja vapaiden markkinoiden osalta. Eräs osapuoli väitti, että kytkösmarkkinakäyttöön tarkoitettuihin kennoihin liittyvät tiedot olisi pitänyt jättää pois vahingon arvioinnista sillä perusteella, että tuettu tuonti ei vaikuttanut niihin.
(503)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että vertikaalisesti integroituneiden unionin tuottajien täytyi hankkia tuetusti tuotuja tuotteita (kennoja) ja lopettaa näiden tuotteiden tuotanto tuontihinnat ylittävillä kustannuksilla tuetun tuonnin aiheuttaman hintapaineen vuoksi. Tutkimuksessa kävi myös ilmi, että vapailla markkinoilla ja kytkösmarkkinoilla oli samanlaiset hintasuuntaukset, mikä osoittaa, että asianomainen tuonti vaikutti niihin samalla tavoin.
(504)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen useat osapuolet toistivat, että komissio ei toimittanut riittävää ja perusteltua analyysiä kytkösmarkkinoista eikä selittänyt, miksi erillistä analyysiä ei tehty. Eräs osapuoli väitti, että kytköskäyttöön tarkoitetun unionin tuotannon merkittävyydestä ei toimitettu mitään tietoja. Lisäksi väitettiin, että väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 106 kappale, jossa pääteltiin, että hinnat kytkösmarkkinoilla eivät aina heijasta markkinahintoja, on ristiriidassa edellä 503 kappaleessa esitettyjen päätelmien kanssa, joiden mukaan vapaiden markkinoiden ja kytkösmarkkinoiden hintasuuntaukset ovat samanlaiset.
(505)
Ensinnäkin on huomattava, että väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 105 kappaleessa esitetään syyt, miksi pidettiin asianmukaisena tutkia vahinkoindikaattoreita (kannattavuutta lukuun ottamatta) ottamalla huomioon unionin tuotannonalan koko toiminta, myös kytköskäyttö. On muistettava, kuten samassa johdanto-osan kappaleessa todetaan, että tutkimuksessa kävi ilmi, että Kiinasta tulevan tuonnin aiheuttama kilpailu vaikutti samalla tavalla kytköskäyttöön tarkoitettuun tuotantoon, mitä kyseiset osapuolet eivät kiistäneet. Sen vuoksi väite, jonka mukaan erillisen analyysin tekemättä jättämisestä ei annettu selityksiä, oli hylättävä. Tästä päätelmästä seuraa, että myös väite, jonka mukaan kytkösmarkkinoita olisi pitänyt analysoida erikseen, on hylättävä.
(506)
Vaikka kytköskäyttöön tarkoitetun unionin tuotannon merkittävyyttä ei edellä esitetyn perusteella pidetty olennaisena tekijänä, on huomattava, että kytköskäyttöön tarkoitetun unionin kennojen tuotannon osuus oli noin puolet kokonaistuotannosta tutkimusajanjaksolla. Lopuksi vielä selvennetään, että vaikka hinnat kytkösmarkkinoilla eivät heijastakaan hintoja vapailla markkinoilla, tämä ei välttämättä ole ristiriidassa sen kanssa, että molemmat hinnat noudattavat samoja suuntauksia, koska ne voivat silti olla eri tasoilla tai hintavaihtelut voivat olla suurempia tai pienempiä ja antaa näin eri kuvan tilanteesta. Edellä esitetyn perusteella kytkösmarkkinoita koskevat väitteet hylättiin.
(507)
Asianomaiset osapuolet eivät toimittaneet mitään tietoja, jotka olisivat kumonneet nämä päätelmät. Edellä esitetyn perusteella asiaa koskevat väitteet hylättiin.
4.3. Unionin kulutus
(508)
Unionin kulutus käsittää tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin kokonaismäärän sekä samankaltaisen tuotteen kokonaismyynnin määrän unionissa, mukaan luettuna kytköskäyttöön tarkoitettu määrä. Saatavilla ei ollut täydellisiä tietoja unionin tuotannonalan kokonaismyynnistä unionin markkinoilla. Lisäksi unioniin tuleva tuonti kirjattiin tullinimikkeisiin, jotka kattavat sellaisiakin tuotteita, jotka eivät kuulu tämän tutkimuksen piiriin, ja ilmoitetut Eurostatin tuontimäärät olivat tonneina. Sen vuoksi Eurostatin tietoja ei voitu käyttää tuontimäärien ja -arvojen määrittämiseen. Unionin kulutus määritettiin tämän vuoksi edellä kuvatun mukaisesti konsultin toimittamien tietojen perusteella, jotka tarkistettiin vertaamalla niitä julkisista lähteistä, kuten markkinatutkimuksista ja julkisesti saatavilla olevista tutkimuksista, saataviin tietoihin ja tarkistettuihin kyselylomakevastauksiin.
(509)
Unionin kulutus kehittyi seuraavasti:
Taulukko 1-a
Moduulien kulutus unionissa (MW)
2009
2010
2011
Tutkimus-ajanjakso
Kokonaismarkkinat
5 465
12 198
19 878
17 538
Indeksi (2009 = 100)
100
223
364
321
Lähde: Europressedienst
Taulukko 1-b
Kennojen kulutus unionissa (MW)
2009
2010
2011
Tutkimus-ajanjakso
Kokonaismarkkinat
2 155
3 327
4 315
4 021
Indeksi (2009 = 100)
100
154
200
187
Lähde: Europressedienst
(510)
Tarkastelujaksolla unionin kokonaiskulutus kasvoi 221 prosenttia moduulien ja 87 prosenttia kennojen osalta vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä mutta laski tutkimusajanjaksolla verrattuna vuoteen 2011. Kaiken kaikkiaan tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kulutus unionissa kasvoi merkittävästi verrattuna vuoden 2009 tasoon.
(511)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että tutkimuksen kohteena olevan tuotteen unionin kulutusta koskevat tiedot vaihtelevat huomattavasti käytetyn lähteen mukaan. Osapuoli väitti, että luotettavia tietoja voidaan saada ainoastaan erikoistuneilta laitoksilta tai tutkimuskeskuksilta kerättyjen tietojen perusteella. Ottaen huomioon 481-483 kappaleessa esitetyt selitykset ja päätelmät tutkimuksessa käytettyjen, konsultin toimittamien tietojen luotettavuudesta tämä väite hylättiin.
(512)
Sama osapuoli väitti, että unionin kulutusta ei pitäisi vahvistaa vain laskemalla yhteen käytettävissä olevaa moduulien tuotantokapasiteettia unionissa ja että moduulien kulutus unionin tuotannonalan omiin hankkeisiin pitäisi pikemminkin vähentää tästä. Väite hylättiin, koska moduulien kulutus määritettiin unionissa asennetun uuden kapasiteetin perusteella. Tämä on yleinen käytäntö moduulien kulutusta määritettäessä. Kennojen kulutus määritettiin moduulien unionin tuotannon perusteella.
(513)
Toinen osapuoli väitti, että konsultin kuvaamassa menetelmässä myönnetään luotettavien kulutuslukujen vahvistamisen vaikeus. Lisäksi väitettiin, että unionin tuotannonalalta saadut tuontia ja vientimyyntiä koskevat tiedot perustuivat joko arvioihin, joita ei voitu tarkastaa, tai epätäydellisiin tietoihin ja että komission tekemä ristiintarkistus ei ollut riittävä, jotta voitaisiin päätellä, että tiedot olivat luotettavia ja tarkkoja.
(514)
Kuten jo 481 ja 482 kappaleessa mainittiin, komissio tarkasti tietojen laadun ja niiden keräämiseen käytetyt menetelmät tarkastuskäynnillä, ja tämän perusteella katsottiin, että käytetyt menetelmät olivat asianmukaisia ja tulokset tarkkoja ja riittävän luotettavia. Tämän vuoksi väite hylättiin.
4.4. Tuonti asianomaisesta maasta
4.4.1. Asianomaisesta maasta tulevan tuonnin määrä ja markkinaosuus
(515)
Tuonti asianomaisesta maasta unioniin kehittyi jäljempänä olevissa taulukoissa kuvatun mukaisesti. Luvut on esitetty indeksoituina ja vaihteluväleinä luottamuksellisuussyistä. Tämä johtuu siitä, että sen vientiä harjoittavan tuottajan, jonka ei havaittu saaneen tukea, tuonti vähennettiin Kiinasta tulevasta kokonaistuonnista (ks. 472 kappale).
Taulukko 2-a
Moduulien tuonti Kiinasta (MW)
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Kiinasta tulevan tuonnin määrät
Indeksi (2009 = 100)
100
251
462
408
Markkinaosuus kokonaismarkkinoista
60-65 %
68-73 %
75-80 %
78-83 %
Lähde: Europressedienst
Taulukko 2-b
Kennojen tuonti Kiinasta (MW)
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Kiinasta tulevan tuonnin määrät
Indeksi (2009 = 100)
100
273
491
506
Markkinaosuus kokonaismarkkinoista
5-10 %
12-17 %
17-22 %
22-27 %
Lähde: Europressedienst
(516)
Asianomaisesta maasta unioniin tuleva tuontimäärä kasvoi merkittävästi tarkastelujaksolla; kasvua oli moduulien osalta noin 300 prosenttia ja kennojen osalta yli 400 prosenttia. Tämän johdosta asianomaisesta maasta unioniin tulevan tuonnin markkinaosuus kasvoi huomattavasti. Asianomaisesta maasta tulevan tuonnin markkinaosuudet kasvoivat [60-65 prosentista] [78-83 prosenttiin] moduulien ja [5-10 prosentista] [22-27 prosenttiin] kennojen osalta. Yleisesti ottaen tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti Kiinasta lisääntyi merkittävästi sekä määrän että markkinaosuuden perusteella vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä.
(517)
On huomattava, että asianomaisesta maasta tuleva tuonti lisääntyi paljon enemmän kuin tarkasteltavana olevan tuotteen kulutus unionissa. Tämän vuoksi vientiä harjoittavat tuottajat pystyivät hyödyntämään unionin kasvavaa kulutusta, ja niiden asema markkinoilla vahvistui suuremman markkinaosuuden vuoksi.
(518)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuontimäärää koskevat tiedot vaihtelevat huomattavasti käytetyn lähteen mukaan. Osapuoli väitti, että luotettavia tietoja voidaan saada ainoastaan erikoistuneilta laitoksilta tai tutkimuskeskuksilta kerättyjen tietojen perusteella. Tutkimuksessa käytettyjen tietojen luotettavuudesta 481-483 kappaleessa esitetyt selitykset ja päätelmät huomioon ottaen tämä väite hylättiin.
(519)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs asianomainen osapuoli kiisti menetelmän, jolla määritettiin Kiinasta tulevan tuonnin kokonaisarvo, ja väitti, että se perustui CIF-tasolla tullaamattomana -hinnoilla tehtyihin liiketoimiin, minkä vuoksi on kyseenalaista, oliko ne tarkoitettu unionin kulutukseen. Tämän väitteen osalta selvennetään, että konsultin toimittamaa Kiinasta tulevan tuonnin kokonaisarvoa ei käytetty päätelmissä ja että tutkimuksessa määritettiin vain tuontimäärät ja tuontihinnat. Koska kyseinen osapuoli ei kiistänyt tuontihintojen määrittämiseen käytettyä menetelmää sinänsä, tältä osin viitataan 520-528 kappaleessa esitettyihin päätelmiin. Tämän vuoksi väite hylättiin.
4.4.2. Tuonnin hinnat ja hinnan alittavuus
(520)
Asianomaisesta maasta unioniin tulevan tuonnin keskimääräiset hinnat kehittyivät seuraavasti:
Taulukko 3-a
Kiinasta tuotujen moduulien hinnat (euroa/kW)
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Tuontihinnat
2 100
1 660
1 350
764
Indeksi (2009 = 100)
100
79
64
36
Lähde: Europressedienst ja tarkistetut kyselylomakevastaukset
Taulukko 3-b
Kiinasta tuotujen kennojen hinnat (euroa/kW)
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Tuontihinnat
890
650
620
516
Indeksi (2009 = 100)
100
73
70
58
Lähde: Europressedienst ja tarkistetut kyselylomakevastaukset
(521)
Kiinasta tulevan tuonnin keskimääräinen hinta putosi merkittävästi tarkastelujaksolla moduulien ja kennojen osalta. Moduulien keskimääräinen tuontihinta laski vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä 64 prosenttia eli 2 100 eurosta/kW 764 euroon/kW. Samoin kennojen keskimääräinen tuontihinta laski 42 prosenttia eli 890 eurosta/kW 516 euroon/kW.
(522)
Tarkasteltavana olevan tuotteen hinta laski kaiken kaikkiaan merkittävästi vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä.
(523)
Eräs yhteistyössä toiminut etuyhteydetön tuoja väitti, että tuontihinta olisi pitänyt määrittää sen tarkasteltavana olevan tuotteen unioniin suuntautuneen tuonnin perusteella, jonka tämä tuoja ilmoitti tutkimuksen aikana. Tuojan tutkimuksen aikana toimittamien tietojen perusteella sen tuonti oli vain murto-osa unioniin tulevasta kokonaistuonnista, eikä sen perusteella voitaisi tehdä merkityksellisiä päätelmiä kaiken Kiinasta tulevan tuonnin keskimääräisestä tuontihinnasta koko tarkastelujaksolta, joka kattaa useita vuosia. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(524)
Eräs osapuoli väitti, että hintojen määrittämistä koskevaa menetelmää ei selitetty eikä varsinkaan sitä, miten eri lähteistä saadut tiedot oli yhdistetty ja sovitettu yhteen. Lisäksi väitettiin, että tuontikustannusten olisi pitänyt perustua tutkimuksen aikana kerättyihin tarkastettuihin tietoihin eikä arvioihin.
(525)
Tältä osin katsotaan, että asianomaisille osapuolille toimitettu menetelmä on riittävän kattava, jotta sen perusteella voi ymmärtää, miten luvut saatiin. Tuontikustannusten osalta selvennetään, että käteishintoja oikaistiin CIF-hintojen tasolle. Tehty arvio vahvistettiin tutkimuksen aikana kerättyjen tietojen perusteella.
(526)
Tutkimusajanjakson aikaisen hinnan alittavuuden määrittämiseksi verrattiin otokseen valittujen unionin tuottajien unionin markkinoilla etuyhteydettömiltä asiakkailta veloittamia tuotelajikohtaisia painotettuja keskimääräisiä myyntihintoja, jotka oli oikaistu noudettuna lähettäjältä -tasolle, vastaaviin yhteistyössä toimineilta kiinalaisilta vientiä harjoittavilta tuottajilta tulevassa tuonnissa ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta unionin markkinoilla veloitettuihin tuotelajikohtaisiin painotettuihin keskimääräisiin hintoihin, jotka oli määritetty CIF-tasolla ja oikaistu asianmukaisesti tuonnin jälkeisten kustannusten eli tulliselvitys-, käsittely- ja lastauskustannusten huomioon ottamiseksi. Tässä käytettiin otokseen valittujen moduulien tuojien keskimääräisiä tuonnin jälkeisiä kustannuksia, jos tiedot olivat saatavilla.
(527)
Hintoja, jotka oikaistiin tarvittaessa ja joista oli vähennetty alennukset ja hyvitykset, vertailtiin tuotelajeittain samassa kaupan portaassa tapahtuneiden liiketoimien osalta. Vertailun tulos osoitti painotetun keskimääräisen hinnan alittavuuden marginaalin olevan [19,8-37,5] prosenttia moduulien, [12,6-53,8] prosenttia kennojen ja [19,8-37,5] prosenttia koko tarkasteltavana olevan tuotteen osalta ilmaistuna osuutena otokseen valittujen unionin tuottajien liikevaihdosta tutkimusajanjaksolla.
(528)
On huomattava, että yhdelle otokseen valitulle vientiä harjoittavalle tuottajalle laskettiin negatiivinen hinnan alittavuus kennojen osalta. Sen vientimäärät eivät kuitenkaan olleet merkittäviä, joten tätä ei näin ollen voida pitää edustavana. Lisäksi toinen otokseen valittu vientiä harjoittava tuottaja kiisti lähteen, jonka perusteella yksikiteisten ja monikiteisten kennojen välinen oikaisu tehtiin, muttei esittänyt mitään näyttöä tämän tueksi. Vientiä harjoittava tuottaja ei kiistänyt oikaisua sinänsä eikä toimittanut mitään uutta tietoa tai näyttöä, minkä vuoksi väite hylättiin.
4.5. Unionin tuotannonalan taloudellinen tilanne
4.5.1. Yleistä
(529)
Komissio tarkasteli perusasetuksen 8 artiklan 4 kohdan mukaisesti kaikkia sellaisia olennaisia taloudellisia tekijöitä ja indikaattoreita, jotka vaikuttavat unionin tuotannonalan tilanteeseen. Kuten 14-22 kappaleessa mainitaan, unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon tutkimiseen käytettiin otantamenetelmää.
(530)
Vahinkoanalyysia varten komissio erotti toisistaan makro- ja mikrotaloudelliset vahinkoindikaattorit. Komissio analysoi tarkastelujaksoa koskevat makrotaloudelliset indikaattorit käyttäen riippumattomalta konsultilta saatuja tietoja, joita verrattiin mahdollisuuksien mukaan muista lähteistä saatavilla oleviin tietoihin, ja otokseen valittujen unionin tuottajien tarkastetuista kyselylomakevastauksista saatuja tietoja. Komissio analysoi mikrotaloudellisia indikaattoreita otokseen valittujen unionin tuottajien tarkistettujen kyselylomakevastausten perusteella.
(531)
Tätä tutkimusta varten arvioitiin seuraavia makrotaloudellisia indikaattoreita samankaltaisen tuotteen kaikkiin tuottajiin unionissa liittyvien tietojen perusteella: tuotanto, tuotantokapasiteetti, kapasiteetin käyttöaste, myyntimäärä, markkinaosuus, kasvu, työllisyys, tuottavuus, tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien merkittävyys ja toipuminen aiemman tuetun tuonnin tai polkumyynnin vaikutuksista.
(532)
Seuraavia mikrotaloudellisia indikaattoreita arvioitiin otokseen valittuihin samankaltaisen tuotteen tuottajiin unionissa liittyvien tietojen perusteella: keskimääräiset yksikköhinnat, yksikkökustannukset, työvoimakustannukset, varastot, kannattavuus, kassavirta, investoinnit, investointien tuotto ja pääoman saanti.
(533)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että tarkasteltavana olevan tuotteen markkinaolosuhteet eroavat jäsenvaltioittain, minkä vuoksi vahinkoanalyysi olisi tehtävä kustakin jäsenvaltiosta erikseen. Väitteen perustaksi ei esitetty mitään näyttöä. Tutkimuksessa ei myöskään tullut esiin mitään erityisiä olosuhteita, joiden perusteella olisi tehtävä jäsenvaltiokohtainen vahinkoanalyysi. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(534)
Jotkin osapuolet kyseenalaistivat komission tässä tutkimuksessa käyttämien makrotaloudellisten vahinkoindikaattoreiden luotettavuuden. Ne väittivät, että useille indikaattoreille vahvistetut suuntaukset poikkesivat samojen indikaattoreiden suuntauksista, jotka oli vahvistettu otokseen valituille unionin tuottajille. Erityisesti mainittiin unionin tuotanto, tuottavuus, myynti, keskimääräiset työvoimakustannukset ja työllisyys.
(535)
Makrotaloudelliset indikaattorit vahvistettiin suhteessa kaikkiin tuottajiin unionissa. Jos samat tiedot kootaan suhteessa yksittäisiin unionin tuottajiin tai unionin tuottajien ryhmään (eli otokseen valitut unionin tuottajat), suuntaukset eivät ole välttämättä täysin samat, koska esimerkiksi kunkin mukaan otetun yrityksen painotusta ei oteta huomioon tällaisessa vertailussa. Sen vuoksi kaikkien unionin tuottajien ja otokseen valittujen unionin tuottajien makrotaloudellisten indikaattoreiden vertaamisesta saatavat tulokset eivät ole välttämättä merkityksellisiä, eikä niiden perusteella voida päätellä, että jommatkummat tiedot olisivat epäluotettavia. Verrattaessa unionin tuotannonalan makrotaloudellisten indikaattoreiden suuntauksia otokseen valittujen unionin tuottajien samoihin konsolidoituihin indikaattoreihin suuntauksissa voidaan joka tapauksessa havaita eroja useiden unionin tuotannonalan indikaattoreiden, kuten tuotannon, tuotantokapasiteetin, myyntimäärien, työllisyyden ja tuottavuuden, osalta vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson välillä. Kaikkien näiden indikaattoreiden osalta otokseen valitut unionin tuottajat suoriutuivat paremmin kuin unionin tuotannonala yleisesti. Syynä tähän on, että tutkimusajanjaksolla monet unionin tuottajat, jotka eivät sisältyneet otokseen, lopettivat tuotantonsa tai todettiin maksukyvyttömiksi, millä oli negatiivinen vaikutus unionin tasolla laskettuun makrotaloudelliseen indikaattoriin. Sen vuoksi nämä väitteet hylättiin.
(536)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 153 kappaleessa esitetty päätelmä, jonka mukaan unionin tuotannonalan tilanteen analyysi osoitti kaikkien tärkeimpien vahinkoindikaattoreiden alenevan suuntauksen, perustui konsultin toimittamiin tietoihin. Tältä osin on selkeytettävä, että makrotaloudelliset indikaattorit, jotka luetellaan väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen taulukoissa 4 a-6 c, perustuivat konsultilta saatuihin tietoihin, jotka ristiintarkistettiin mahdollisuuksien mukaan muista lähteistä saatujen tietojen kanssa. Toisaalta mikrotaloudelliset indikaattorit, jotka luetellaan väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen taulukoissa 7 a-11 c, perustuivat otokseen valituilta unionin tuottajilta kerättyihin tietoihin, jotka komissio tarkasti paikan päällä tehdyissä tarkastuksissa. On myös huomattava, että unionin tuotannonalan vahingollisen tilanteen kannalta määräävät tekijät, kuten unionin tuotannonalan kannattavuus, keskimääräinen myyntihinta unionissa sekä hintojen alittavuutta koskevat laskelmat, perustuivat otokseen valituilta unionin tuottajilta ja vientiä harjoittavilta tuottajilta kerättyihin tietoihin, jotka tarkastettiin paikan päällä tehdyissä tarkastuksissa. Tämän vuoksi väite hylättiin.
4.5.2. Makrotaloudelliset indikaattorit
4.5.2.1. Tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste
(537)
Unionin kokonaistuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste kehittyivät seuraavasti tarkastelujaksolla:
Taulukko 4-a
Moduulit - tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste (MW)
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Tuotantomäärä
2 155
3 327
4 315
4 021
Indeksi (2009 = 100)
100
154
200
187
Tuotantokapasiteetti
4 739
6 983
9 500
9 740
Indeksi (2009 = 100)
100
147
200
206
Kapasiteetin käyttöaste
45 %
48 %
45 %
41 %
Lähde: Europressedienst
Taulukko 4-b
Kennot - tuotanto, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste (MW)
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Tuotantomäärä
1 683
2 376
2 723
2 024
Indeksi (2009 = 100)
100
141
162
120
Tuotantokapasiteetti
2 324
3 264
3 498
3 231
Indeksi (2009 = 100)
100
140
151
139
Kapasiteetin käyttöaste
72 %
73 %
78 %
63 %
Lähde: Europressedienst
(538)
Unionin moduulien kokonaistuotanto kasvoi 87 prosenttia tarkastelujaksolla. Tuotannon huippu saavutettiin 2011, minkä jälkeen se laski tutkimusajanjaksolla. Unionin moduulien tuotanto kasvoi paljon hitaammin kuin kulutus, joka yli kolminkertaistui samalla jaksolla. Kulutuksen merkittävän kasvun yhteydessä unionin tuottajat kaksinkertaistivat moduulien tuotantokapasiteettinsa tarkastelujaksolla. Korkeista tuotantotasoista huolimatta unionin tuotannonalan kapasiteetin käyttöaste laski 4 prosenttiyksikköä ja oli vain 41 prosenttia tutkimusajanjaksolla.
(539)
Unionin kennojen kokonaistuotanto kasvoi 20 prosenttia tarkastelujaksolla. Tuotannon huippu saavutettiin 2011, minkä jälkeen se laski tutkimusajanjaksolla. Unionin kennojen tuotanto noudatteli unionin kulutuksen suuntausta, mutta kasvu oli hitaampaa vuoteen 2011 asti, jonka jälkeen tutkimusajanjaksolla tapahtui suurempi pudotus. Unionin kulutuksen kehitystä noudatellen unionin tuotannonala kasvatti ensin kapasiteettiaan 51 prosentilla vuoteen 2011, minkä jälkeen se laski tutkimusajanjaksolla. Kapasiteetti kasvoi kaiken kaikkiaan 39 prosenttia tarkastelujaksolla. Kapasiteetin käyttöaste kasvoi vuoteen 2011, jolloin se saavutti huippunsa eli 78 prosenttia, minkä jälkeen se laski 15 prosenttiyksikköä tutkimusajanjaksolla. Unionin kennojen tuotannonalan kapasiteetin käyttöaste laski kaiken kaikkiaan tarkastelujaksolla niin, että se oli 63 prosenttia tutkimusajanjaksolla.
(540)
Näin ollen unionin tuotannonala laajensi kapasiteettiaan vastauksena kasvaneeseen kulutukseen. Unionin tuotannonalan tuotantotasot kasvoivat kuitenkin paljon hitaammin kuin kulutus, mikä johti kapasiteetin käyttöasteen laskuun tarkasteltavana olevan tuotteen osalta tarkastelujaksolla.
(541)
AFASE väitti, että 537 kappaleessa esitetty moduulien ja kennojen tuotantomäärä ja samassa kappaleessa vahvistettu unionin tuotannonalan moduulien ja kennojen tuotantokapasiteetti olivat yliarvioituja, ja toimitti muista lähteistä (EPIA, IMS ja BNEF) tietoja, jotka osoittivat vähäisempiä määriä. Luvut ovat samoja, jotka esitetään 537 kappaleessa.
(542)
Edellä 537 kappaleessa vahvistettu tuotantomäärä perustuu tietoihin, jotka kattavat sekä julkiset pörssiyhtiöt että listaamattomat yhtiöt. Unionin tuotannon kehittyminen (ks. 537 kappale) noudattelee unionin kulutuksen kehittymistä (ks. 509 kappale). Sitä vastoin AFASEn tuotantomääristä toimittamat tiedot osoittavat eri suuntauksia kuin 509 kappaleessa vahvistettu unionin kulutus ja EPIAn julkaisemat unionin kulutusta koskevat tilastot.
(543)
Tuotantokapasiteetin osalta tutkimuksessa kävi ilmi, että 537 kappaleessa vahvistut päätelmät sisälsivät sellaisten yritysten tuotantokapasiteetin, jotka olivat hakeutuneet maksukyvyttömyysmenettelyyn tai lopettaneet tuotannon tutkimusajanjaksolla mutta jotka eivät olleet myyneet tuotantolaitoksiaan ja -laitteitaan, joten ne pystyivät aloittamaan tuotannon uudelleen erittäin nopeasti. Kuten 542 kappaleessa mainitaan, myös 537 kappaleessa olevat luvut sisältävät listaamattomien yhtiöiden tietoja.
(544)
Riippumattoman konsultin toimittamat tiedot siis ristiintarkistettiin ja tarkastettiin, ja niiden havaittiin olevan asianmukaisen luotettavia. Edellä esitetyn perusteella AFASEn toimittamien tietojen, jotka oli saatu muista lähteistä, ei välttämättä katsottu olevan ristiriidassa väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen päätelmien kanssa.
(545)
AFASEn toimittamien lukujen hyväksymisellä ei kuitenkaan olisi vaikutusta siihen yleiseen päätelmään, että unionin tuotannonalalle aiheutui merkittävää vahinkoa, koska näiden indikaattoreiden (eli unionin tuotannon ja tuotantokapasiteetin) suuntaus olisi vieläkin selvempi.
(546)
Eräs yhteistyössä toiminut etuyhteydetön tuoja väitti, että tuotantomäärä, tuotantokapasiteetti ja kapasiteetin käyttöaste olisi pitänyt vahvistaa vain otokseen valittujen unionin tuottajien tietojen perusteella. Koska nämä ovat makrotaloudellisia indikaattoreita, ne on vahvistettava kaikkien unionin tuottajien tasolla, jotta saadaan merkityksellinen ja täydellinen kuva unionin tuotannonalan tilanteesta. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(547)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli pyysi komissiota selventämään, miten konsultti oli laskenut unionin vuotuisen tuotannon. Eräs osapuoli pyysi komissiota antamaan lisäselvityksiä siitä, miten unionin kokonaistuotantokapasiteettiin liittyvät saatavilla olevat eri tiedot oli sovitettu yhteen. Eräs osapuoli ehdotti, että unionin kokonaistuotantoa ja kokonaistuotantokapasiteettia koskevat tiedot olisi pitänyt kerätä otokseen valituilta unionin tuottajilta, koska näin olisi saatu luotettavampi tulos. Tältä osin väitettiin, että julkisesti saatavilla olevat tiedot olivat epätarkkoja luottamuksellisuutensa vuoksi ja että tutkimuskeskusten tai konsulttien oli perustettava analyysinsä erilaisiin arvioihin ja olettamuksiin.
(548)
Selvyyden vuoksi todetaan, että unionin vuotuinen tuotanto laskettiin niiden lukujen perusteella, jotka unionin tuottajat ilmoittivat konsultille. Jos jonkin unionin tuottajan vuotuista tuotantoa koskevia tietoja ei saatu tietyltä vuodelta, ne arvioitiin soveltamalla edeltävän vuoden kapasiteetin käyttöastetta kyseisen vuoden uuteen tuotantokapasiteettiin. Toimielimet ovat myös verranneet konsultin saamia lukuja niihin lukuihin, jotka unionin tuotannonala ilmoitti edustavuutta koskevassa kyselylomakkeessa ennen vireillepanoa. Luvut ovat samanlaisia.
(549)
Unionin tuotantokapasiteetista saatavilla olevien eri tietojen yhteensovittamista koskevan lisäselvityspyynnön osalta huomautetaan, että tiedot on jo annettu osapuolten tarkasteltavaksi tarkoitetussa avoimessa asiakirja-aineistossa. Tämän vuoksi tämä pyyntö hylättiin.
(550)
Unionin tuotanto ja tuotantokapasiteetti ovat makrotaloudellisia indikaattoreita, minkä vuoksi ne on vahvistettava koko unionin tuotannonalan tasolla eikä otokseen valittujen unionin tuottajien tasolla.
(551)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti, että tuotantotietojen keräämiseen käytetty menetelmä (pääasiassa haastattelut ja käynnit tuotantolaitoksissa) ei mahdollistanut luotettavia tuloksia tietojen luottamuksellisuuden vuoksi, mistä syystä yritykset olivat vastahakoisia paljastamaan niitä. Tällaista menetelmää ei näin ollen voida pitää asianmukaisena. Tämän väitetysti vahvisti se, että vaikka konsultti käytti lähteenä paljon useampia unionin tuottajia kuin komissio edustavuutta koskevassa tutkimuksessa vireillepanovaiheessa, konsultin vahvistama kokonaistuotantomäärä on alhaisempi kuin komission edustavuuden tutkimista varten vahvistama kokonaistuotantomäärä. Osapuoli väitti vielä, että tähän vahinkoindikaattoriin liittyviä tietoja ei näin ollen voida pitää asiaa tukevana näyttönä perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
(552)
Ensinnäkin on selvennettävä, että yhtäältä konsultin ja toisaalta komission huomioon ottamien tuottajien lukumäärä oli suunnilleen sama, ja näin ollen väite, jonka mukaan tulokset olivat epäjohdonmukaiset, oli hylättävä. On muistettava, että konsultin keräämät tiedot tarkistettiin ristiin muiden lähteiden kanssa mahdollisuuksien mukaan, ja havaittiin, että arviot olivat riittävän luotettavia. Sen vuoksi vahvistetaan, että konsultin toimittamia tuotantotietoja pidetään asiaa tukevana näyttönä perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
4.5.2.2. Myyntimäärät ja markkinaosuus
(553)
Unionin tuotannonalan myyntimäärät ja markkinaosuus kehittyivät tarkastelujaksolla seuraavasti:
Taulukko 5-a
Moduulit - myyntimäärä ja markkinaosuus (MW)
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Myyntimäärä unionin markkinoilla
1 037
1 890
2 683
2 357
Indeksi (2009 = 100)
100
182
259
227
Markkinaosuus
19 %
15 %
13 %
13 %
Lähde: Europressedienst
Taulukko 5-b
Kennot - myyntimäärä ja markkinaosuus (MW)
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Myyntimäärä kokonaismarkkinoilla
1 470
1 913
2 245
1 545
Indeksi (2009 = 100)
100
130
153
105
Markkinaosuus
68 %
57 %
52 %
38 %
Lähde: Europressedienst
(554)
Moduulien myyntimäärä kasvoi 127 prosenttia tarkastelujakson aikana. Kun kuitenkin otetaan huomioon kulutuksen 221 prosentin kasvu, unionin tuotannonalan markkinaosuus laski 19 prosentista (vuonna 2009) 13 prosenttiin tutkimusajanjaksolla. Kennojen osalta unionin tuotannonalan myynti kasvoi vain vähän, 5 prosenttia, kun taas kulutus kasvoi 87 prosenttia, minkä tuloksena markkinaosuus pieneni 68 prosentista (vuonna 2009) 38 prosenttiin tutkimusajanjaksolla. Vastauksena kasvavaan kulutukseen unionin tuotannonalan moduulien ja kennojen myynti kasvoi paljon vähemmän kuin asianomaisesta maasta tuleva tuonti. Näin ollen unionin tuotannonala ei saanut hyötyä kasvavasta kulutuksesta. Tämän seurauksena moduulien ja kennojen markkinaosuudet pienenivät tarkastelujaksolla.
(555)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että unionin tuotannonalan moduulien markkinaosuus oli vain 19 prosenttia vuonna 2009 ja että 6 prosenttiyksikön laskua tarkastelujaksolla ei voida pitää vahinkona.
(556)
Markkinaosuuden 6 prosenttiyksikön laskua tarkastelujaksolla on tarkasteltava ottaen huomioon moduulien unionin kulutuksen yli 200 prosentin kasvu samalla kaudella. Kuten edellä todettiin, kulutuksen kasvaessakaan se ei pystynyt lisäämään myyntimääräänsä vastaavasti vaan menetti markkinaosuuttaan. Väite oli sen vuoksi hylättävä.
(557)
Eräs osapuoli väitti, että myyntitietojen keräämiseen käytetty menetelmä (pääasiassa haastattelut ja käynnit tuotantolaitoksissa) ei mahdollistanut luotettavia tuloksia tietojen luottamuksellisuuden vuoksi, mistä syystä yritykset olivat vastahakoisia paljastamaan niitä. Tällaista menetelmää ei näin ollen voida pitää asianmukaisena. Tämän vuoksi niitä ei voida pitää asiaa tukevana näyttönä perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Kuten 482 kappaleessa mainittiin, konsultin keräämät tiedot tarkistettiin ristiin muiden lähteiden kanssa mahdollisuuksien mukaan, ja havaittiin, että arviot olivat riittävän luotettavia. Sen vuoksi vahvistetaan, että konsultin toimittamia myyntitietoja pidetään asiaa tukevana näyttönä perusasetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
4.5.2.3. Työllisyys ja tuottavuus
(558)
Työllisyys ja tuottavuus kehittyivät seuraavasti tarkastelujaksolla:
Taulukko 6-a
Moduulit - työllisyys ja tuottavuus
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Työntekijämäärä
11 779
15 792
17 505
16 419
Indeksi (2009 = 100)
100
134
149
139
Tuottavuus
(kW/työntekijä)
183
211
247
245
Indeksi (2009 = 100)
100
115
135
134
Lähde: Europressedienst
Taulukko 6-b
Kennot - työllisyys ja tuottavuus
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Työntekijämäärä
5 281
5 937
5 641
4 782
Indeksi (2009 = 100)
100
112
107
91
Tuottavuus
(kW/työntekijä)
319
400
483
423
Indeksi (2009 = 100)
100
126
151
133
Lähde: Europressedienst
(559)
Työllisyys kasvoi vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä moduulien osalta 39 prosenttia mutta laski 9 prosenttia kennojen osalta. On kuitenkin huomattava, että työllisyys kasvoi vuoteen 2011 asti, jonka jälkeen se laski tutkimusajanjaksolla moduulien osalta. Kennojen osalta työllisyys kasvoi vuoteen 2010 asti, jonka jälkeen se laski vuonna 2011 ja tutkimusajanjaksolla. Kokonaistuottavuuden suuntaus oli positiivinen ja se kasvoi moduulien osalta 34 prosenttia ja kennojen osalta 33 prosenttia. Tämä johtuu osittain unionin tuotannonalan pyrkimyksistä vastata Kiinasta tuetusti tulevan tuonnin aiheuttamiin paineisiin.
(560)
Moduulien unionin tuotanto laski vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson välillä, minkä vuoksi myös työllisyys moduulien alalla laski. Kennojen osalta työllisyys kasvoi vuoteen 2010 asti, jonka jälkeen se laski vuonna 2011 ja tutkimusajanjaksolla, ja kennojen unionin tuotanto kasvoi vakaasti vuoteen 2011 asti, jonka jälkeen se alkoi laskea.
(561)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti, että menetelmä, jolla vahvistettiin kokonaistyöllisyys unionissa tarkastelujaksolla, oli virheellinen. Osapuoli väitti, että jos jonkin unionin tuottajan työllisyysaste ei ollut saatavilla, sen sijaan otettiin huomioon niiden unionin tuottajien keskimääräinen työllisyysaste, joiden osalta tämä tieto oli saatavilla. Väite oli hylättävä, koska kokonaistyöllisyyden vahvistamiseen käytetty menetelmä oli erilainen eli jos jonkin unionin tuottajan työllisyystietoja ei ollut saatavilla, luku arvioitiin saman yrityksen edeltävää vuotta tai edeltäviä vuosia koskevien tietojen perusteella. Menetelmä tarkastettiin ja havaittiin asianmukaiseksi (ks. 482 kappale). Tämän vuoksi väite hylättiin.
4.5.2.4. Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien määrän suuruus ja toipuminen aiemmasta tuetusta tuonnista tai polkumyyntituonnista
(562)
Kaikki tukimarginaalit ovat merkittävästi vähimmäistasoa korkeammat. Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien merkittävyyden vaikutuksesta unionin tuotannonalaan voidaan todeta, että vaikutusta voidaan pitää huomattavana, kun otetaan huomioon asianomaisesta maasta tulevan tuonnin määrä ja hinnat.
(563)
Koska kyseessä on ensimmäinen tarkasteltavana olevaa tuotetta koskeva tukien vastainen menettely, käytössä ei ole tietoja, joiden perusteella voitaisiin arvioida mahdollisen aiemman polkumyynnin tai tuetun tuonnin vaikutuksia.
4.5.3. Mikrotaloudelliset indikaattorit
4.5.3.1. Hinnat ja niihin vaikuttavat tekijät
(564)
Otokseen valittujen unionin tuottajien keskimääräiset myyntihinnat etuyhteydettömille asiakkaille unionissa kehittyivät seuraavasti tarkastelujaksolla:
Taulukko 7-a
Moduulit - keskimääräinen myyntihinta unionissa
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Keskimääräinen myyntihinta unionissa vapailla markkinoilla
(euroa/kW)
2 198,75
1 777,15
1 359,35
1 030,83
Indeksi (2009 = 100)
100
81
62
47
Tuotantokustannukset
(euroa/kW)
2 155,02
1 599,44
1 400,13
1 123,60
Indeksi (2009 = 100)
100
74
65
52
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
Taulukko 7-b
Kennot - keskimääräinen myyntihinta unionissa
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Keskimääräinen myyntihinta unionissa vapailla markkinoilla
(euroa/kW)
1 525,09
1 160,99
777,62
474,91
Indeksi (2009 = 100)
100
76
51
31
Tuotantokustannukset
(euroa/kW)
1 647,10
1 021,67
1 057,56
745,61
Indeksi (2009 = 100)
100
62
64
45
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(565)
Myyntihinnat putosivat jyrkästi eli 53 prosenttia moduulien ja 69 prosenttia kennojen osalta tarkastelujaksolla. Myyntihinnat laskivat jatkuvasti koko tarkastelujakson ajan, mutta hintojen lasku oli erityisen voimakasta tutkimusajanjaksolla, jolloin ne romahtivat kestämättömille tasoille. Tuotantokustannukset laskivat tarkastelujaksolla 48 prosenttia moduulien ja 55 prosenttia kennojen osalta. Unionin tuotannonala ei saanut hyötyä jatkuvista pyrkimyksistään parantaa kustannustehokkuuttaan eikä tärkeimmän raaka-aineen, monikiteisen piin, kustannusten laskun vaikutuksista. Tämä johtui pääasiassa tuetun tuonnin aiheuttamasta kasvavasta hintapaineesta, jolla oli negatiivista vaikutusta unionin tuotannonalan myyntihintoihin, joiden lasku oli jopa suurempaa kuin tehokkuuden paranemisesta saatu hyöty. Tämä näkyy unionin tuotannonalan kannattavuuden negatiivisessa suuntauksessa (ks. 579 kappale). Samankaltaisen tuotteen keskimääräiset myyntihinnat ja tuotantokustannukset laskivat kaiken kaikkiaan merkittävästi, ja tällä oli musertava vaikutus unionin tuotannonalan kannattavuuteen.
(566)
Eräs asianomainen osapuoli kiisti päätelmät, joiden mukaan keskimääräisten myyntihintojen laskulla oli musertava vaikutus unionin tuotannonalan kannattavuuteen. Se väitti, että myös unionin tuotannonalan keskimääräiset kustannukset laskivat vastaavasti, minkä vuoksi hinnan lasku on luonnollinen. Kuten 565 kappaleessa kuvattiin, tutkimuksessa kuitenkin vahvistettiin, että unionin tuotannonalan myyntihinnat laskivat vieläkin enemmän kuin sen keskimääräiset tuotantokustannukset, minkä vuoksi kustannusten lasku ei näkynyt unionin tuotannonalan kannattavuudessa. Sen vuoksi vahvistetaan, että unionin tuotannonalan myyntihintojen laskulla oli musertava vaikutus unionin tuotannonalan kannattavuuteen, ja tätä koskevat väitteet hylättiin.
(567)
Toinen osapuoli kiisti väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 138 kappaleessa esitetyn päätelmän, jonka mukaan hinnat olivat kestämättömällä tasolla tutkimusajanjaksolla, ja väitti, että markkinavoimat päättävät tämän. Sama osapuoli vastusti myös samassa kappaleessa esitettyä päätelmää, jonka mukaan unionin tuotannonala ei saanut hyötyä kustannusten laskusta tuetun tuonnin aiheuttaman hintapaineen vuoksi. Tältä osin toimielimet haluavat huomauttaa seuraavaa: ”kestämätön taso” viittaa siihen, että unionin tuotannonala joutui myymään tappiolla, minkä vuoksi se ei voi selviytyä pitkällä aikavälillä. Kysymys hintatason kestävyydestä on sen vuoksi kysymys ainoastaan tuotantokustannusten ja hinnan välisestä suhteesta. Ilmaisu ”ei saanut hyötyä kustannusten laskusta” viittaa siihen, että kustannukset putosivat hitaammin kuin hinnat. Molempien toteamusten tukena on väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 138 kappaleessa esitetty näyttö. Tästä syystä väite oli hylättävä.
4.5.3.2. Työvoimakustannukset
(568)
Otokseen valittujen unionin tuottajien keskimääräiset työvoimakustannukset kehittyivät seuraavasti tarkastelujaksolla:
Taulukko 8-a
Moduulit - keskimääräiset työvoimakustannukset työntekijää kohti
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Keskimääräiset työvoimakustannukset työntekijää kohti (euroa)
38 194
40 793
41 781
42 977
Indeksi (2009 = 100)
100
107
110
113
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
Taulukko 8-b
Kennot - keskimääräiset työvoimakustannukset työntekijää kohti
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Keskimääräiset työvoimakustannukset työntekijää kohti (euroa)
49 677
49 357
49 140
49 350
Indeksi (2009 = 100)
100
99
99
99
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(569)
Vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä moduulien keskimääräiset työvoimakustannukset työntekijää kohti kohosivat jatkuvasti (yhteensä 13 prosenttia). Kennojen osalta keskimääräiset työvoimakustannukset pysyivät vakaina koko tarkastelujakson ja pienenivät hieman, 1 prosentin, vuosien 2009 ja 2010 välillä mutta pysyivät sitten vakaina tutkimusajanjaksolle asti. Työvoimakustannusten kokonaiskasvua voidaan osittain selittää samanaikaisella tuottavuuden nousulla (moduulit ja kennot) ja inflaatiokehityksellä.
(570)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että tarkastelujaksolla ei ollut inflaatiota, minkä vuoksi se ei voinut aiheuttaa työvoimakustannusten yleistä kohoamista.
(571)
Osapuolen väitteen vastaisesti tutkimuksessa kävi ilmi, että tarkastelujaksolla esiintyi inflaatiota ja että moduuleihin rajoittunut työvoimakustannusten kohoaminen voidaan selittää inflaatiolla ja tuottavuuden kohoamisella.
(572)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että unionin tuotannonalan vahingollinen tilanne aiheutui työvoimakustannusten noususta ja tuottavuuden samanaikaisesta laskusta. Ensinnäkin on huomattava, että työvoimakustannukset pysyivät vakaina kennojen tapauksessa, kun taas tuottavuus kohosi sekä kennojen että moduulien tapauksessa. Sen vuoksi moduulien osalta nousua voidaan selittää kasvaneella tuottavuudella. Tutkimuksessa kävi lisäksi ilmi, että työvoimakustannusten osuus tuotantokustannuksista ei ole merkittävä, kuten jo väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 203 kappaleessa todettiin. Tästä syystä väite oli hylättävä.
4.5.3.3. Varastot
(573)
Otokseen valittujen unionin tuottajien varastot kehittyivät seuraavasti tarkastelujaksolla:
Taulukko 9-a
Moduulit - varastot
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Loppuvarastot (kW)
28 612
40 479
74 502
65 415
Indeksi (2009 = 100)
100
141
260
229
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
Taulukko 9-b
Kennot - varastot
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Loppuvarastot (kW)
16 995
23 829
76 889
68 236
Indeksi (2009 = 100)
100
140
452
402
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(574)
Varastot kasvoivat merkittävästi eli 129 prosenttia moduulien ja 302 prosenttia kennojen osalta tarkastelujaksolla. Moduulien varastot kasvoivat jatkuvasti ja olivat erittäin korkealla tasolla vuonna 2011 (kasvua 160 prosenttia), pienenivät tutkimusajanjaksolla mutta olivat edelleen erittäin korkealla tasolla verrattuna tarkastelujakson alkuun. Kennojen osalta kehitys oli vieläkin selvempää: varastot kasvoivat vuosien 2009 ja 2011 välillä yli 350 prosenttia. Niidenkin varastot supistuivat tutkimusajanjaksolla mutta olivat edelleen erittäin korkealla tasolla verrattuna tarkastelujakson alkuun.
(575)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että haitallisessa nykytilanteessa unionin tuottajat pyrkivät pitämään samankaltaisen tuotteen varastot pieninä ja perustamaan tuotantonsa tilauksiin. Sen vuoksi samankaltaisen tuotteen varastojen kasvu tarkastelujaksolla ei ole merkityksellinen tekijä määritettäessä, aiheutuiko unionin tuotannonalalle merkittävää vahinkoa.
(576)
Eräs osapuoli väitti, että varastoarvojen esitystapa väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 141 kappaleessa on harhaanjohtava, koska varastot ilmoitettiin kW:na eikä MW:na, toisin kuin unionin tuotannonalan tuotantomäärä.
(577)
Sitä, ilmoitetaanko varastot kW:na vai MW:na, ei pidetty merkityksellisenä määritettäessä, aiheutuiko unionin tuotannonalalle merkittävää vahinkoa. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(578)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen useat osapuolet väittivät, että varastot olisi pitänyt määrittää koko unionin tuotannonalan osalta ja että vain kymmentä unionin tuottajaa koskevat luvut eivät olleet edustavia. Selvyyden vuoksi todetaan, että varastoja pidettiin mikrotaloudellisena indikaattorina, minkä vuoksi ne pitäisi vahvistaa yrityskohtaisesti kerättyjen tietojen perusteella eli tässä tapauksessa unionin tuottajien otoksen perusteella, jota pidetään koko unionin tuotannonalaa edustavana. Tämän vuoksi väite hylättiin.
4.5.3.4. Kannattavuus, kassavirta, investoinnit, investointien tuotto ja pääoman saanti
(579)
Kannattavuus ja kassavirta kehittyivät seuraavasti tarkastelujaksolla:
Taulukko 10-a
Moduulit - kannattavuus ja kassavirta
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Riippumattomille asiakkaille unionissa tapahtuneen myynnin kannattavuus (% liikevaihdosta)
2 %
10 %
-3 %
-9 %
Kassavirta
13 %
10 %
12 %
3 %
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
Taulukko 10-b
Kennot - kannattavuus ja kassavirta
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Riippumattomille asiakkaille unionissa tapahtuneen myynnin kannattavuus (% liikevaihdosta)
-8 %
12 %
-36 %
-57 %
Kassavirta
75 %
52 %
-0,3 %
-46 %
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(580)
Otokseen valittujen unionin tuottajien kannattavuus määritettiin ilmaisemalla samankaltaisen tuotteen myynnistä etuyhteydettömille asiakkaille unionissa saatu nettovoitto ennen veroja prosentteina tämän myynnin liikevaihdosta.
(581)
Samankaltaisen tuotteen kannattavuus heikkeni jyrkästi ja kääntyi tappiolliseksi tarkastelujaksolla. Kannattavuus putosi 11 prosenttiyksikköä moduulien ja 49 prosenttiyksikköä kennojen osalta.
(582)
Samankaltaisen tuotteen kannattavuus kasvoi vuosien 2009 ja 2010 välillä mutta heikkeni sitten merkittävästi vuonna 2011, jolloin unionin tuotannonala oli tappiollinen, ja laski vielä merkittävästi tutkimusajanjaksolla. Tappiot olivat erityisen suuria kennojen osalta.
(583)
Nettokassavirta eli otokseen valittujen unionin tuottajien kyky rahoittaa itse toimintaansa noudatteli samoin negatiivista suuntausta vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä. Näin ollen moduulien osalta kassavirran suurin lasku tapahtui vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson välillä, kun laskua oli 10 prosenttiyksikköä, vaikka vuonna 2011 tapahtuikin hienoista nousua. Kennojen osalta kassavirta laski jyrkemmin kuin moduulien osalta ja päätyi merkittävästi negatiivisiin tasoihin tutkimusajanjaksolla. Sen vuoksi samankaltaisen tuotteen osalta kassavirta pieneni tarkastelujaksolla.
(584)
Seuraavassa taulukossa esitetään otokseen valittujen unionin tuottajien investointien ja investointien tuoton kehitys kokonaismarkkinoilla tarkastelujaksolla:
Taulukko 11-a
Moduulit - investoinnit ja investointien tuotto
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Investoinnit (euroa)
12 081 999
50 105 017
64 643 322
32 730 559
Indeksi (2009 = 100)
100
415
535
271
Investointien tuotto
-15 %
19 %
-15 %
-17 %
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
Taulukko 11-b
Kennot - investoinnit ja investointien tuotto
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Investoinnit (euroa)
31 448 407
34 451 675
10 234 050
6 986 347
Indeksi (2009 = 100)
100
110
33
22
Investointien tuotto
-4 %
10 %
-20 %
-19 %
Lähde: tarkastetut kyselyvastaukset
(585)
Edellä olevasta taulukosta näkyy, että unionin tuotannonala kasvatti investointejaan 171 prosenttia moduulien osalta vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä. Tämä liittyi pääasiassa merkittävään kapasiteetin lisäämiseen. Samalla kaudella unionin tuotannonala kuitenkin vähensi investointejaan 78 prosenttia kennojen osalta; tehdyt investoinnit liittyivät lähinnä T&K-toimintaan sekä tuotantoteknologian ja -prosessien parantamiseen ja ylläpitämiseen tehokkuuden parantamiseksi. Koska unionin tuotannonalalla ei ollut varaa tehdä lisäinvestointeja kennojen osalta tarkastelujaksolla, investointien taso tutkimusajanjaksolla oli melko alhainen. Koska investoinnit rahoitettiin kassavirralla ja yritysten välisillä lainoilla, kassavirran pienenemisellä oli välitön vaikutus tehtyjen investointien tasoon.
(586)
Investointien tuotto ilmaistiin voittoprosenttina investointien nettokirjanpitoarvosta. Samankaltaisen tuotteen investointien tuotto noudatteli samanlaista negatiivista suuntausta kuin muut taloudellista suorituskykyä koskevat indikaattorit vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä kaikkien kolmen tuotelajin osalta. Kennojen osalta tapahtui kasvua vuosina 2009 ja 2010, mutta investointien tuotto pieneni merkittävästi vuonna 2011 ja päätyi negatiiviselle tasolle. Moduulien osalta investointien tuotto oli negatiivista koko tarkastelujakson ajan, paitsi vuonna 2010, jolloin se oli 19 prosenttia. Kennojen osalta tuotto väheni tarkastelujaksolla niin, että se oli tutkimusajanjaksolla -17 prosenttia (eli 1 prosentin lasku), ja pysyi jatkuvasti merkittävästi negatiivisena (-19 prosenttia). Kaiken kaikkiaan samankaltaisen tuotteen investointien tuotto oli suuntaukseltaan negatiivista tarkastelujaksolla.
(587)
Pääoman saantia analysoitiin suhteessa kokonaismarkkinoihin, ja sen osalta todettiin, että unionin tuotannonalan kyky kerryttää samankaltaisen tuotteen osalta käteisvaroja heikkeni jatkuvasti, minkä vuoksi unionin tuotannonalan taloudellinen tilanne huononi.
(588)
Eräs osapuoli väitti, että edellä esitetyt investointiluvut olivat liian alhaiset verrattuna unionin tuotannonalan tuotantokapasiteettiin, joka esitetään 538 kappaleessa. Väitteensä tueksi osapuoli ilmoitti olevansa tietoinen yhden unionin tuottajan tekemästä investoinnista kapasiteetin lisäykseen, mikä tapahtui paljon suuremmilla kustannuksilla. Kyseinen osapuoli päätteli, että sen vuoksi unionin tuotannonalan vahvistettu tuotantokapasiteetti oli yliarvioitu. On huomattava, että väitteen tueksi ei esitetty mitään näyttöä, etenkään kyseisen unionin tuottajan tekemän investoinnin osalta. Väliaikaista polkumyyntitullia koskevassa asetuksessa esitetyt investointiluvut sen sijaan perustuivat otokseen valituilta unionin tuottajilta saatuihin todellisiin ja tarkastettuihin tietoihin. On huomattava, että väite perustui myös otokseen valittujen unionin tuottajien kokonaisinvestointien ja koko unionin tuotannonalan kokonaistuotantokapasiteetin vertailuun, mitä ei voida pitää asianmukaisena, koska huomioon otettiin koko unionin tuotannonalan kokonaisinvestoinnit. Tästä syystä väite oli hylättävä.
4.5.3.5. Vahinkoa koskevat päätelmät
(589)
Unionin tuotannonalan tilanteen analyysi osoittaa tärkeimpien vahinkoindikaattoreiden selvästi heikkenevän suuntauksen. Yleisesti kasvavan kulutuksen yhteydessä moduulien ja kennojen kokonaistuotanto kasvoi tarkastelujaksolla. Vaikka myyntimäärä kasvoi, unionin tuotannonalan markkinaosuus kutistui tutkimusajanjaksolla, mikä johtui kulutuksen suuremmasta noususta tarkastelujaksolla. Keskimääräiset myyntihinnat putosivat jyrkästi koko tarkastelujakson ajan, mikä vaikutti negatiivisesti kaikkiin taloudellista suorituskykyä koskeviin indikaattoreihin, kuten kannattavuuteen, kassavirtaan, investointien tuottoon ja pääoman saamiseen.
(590)
Tarkastelujaksolla unionin tuotannonalan kokonaismyyntimäärä kasvoi. Unionin tuotannonalan myyntimäärän kasvuun liittyi kuitenkin keskimääräisten myyntihintojen suuri lasku.
(591)
Asianomaisilta osapuolilta tuleva tuonti Kiinasta kasvoi tarkastelujaksolla jatkuvasti sekä määrän että markkinaosuuden osalta. Samaan aikaan tuontihinta laski jatkuvasti ja alitti merkittävästi unionin tuotannonalan keskimääräisen hinnan unionin markkinoilla.
(592)
Useat osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalan ja etenkin otokseen valittujen unionin tuottajien tulos oli hyvä. Väitettiin, että tiettyjen vahinkoindikaattoreiden, kuten tuotantomäärän, tuotantokapasiteetin, myynnin ja työllisyyden ja joidenkin otokseen valittujen tuottajien osalta myös kannattavuuden, kehitys oli kasvusuuntaista eikä siinä näkynyt merkkejä merkittävästä vahingosta. Väitteet eivät saanet vahvistusta tutkimuksen tuloksista, jotka osoittivat monien sellaisten vahinkoindikaattoreiden selvästi heikkenevän suuntauksen, joiden perusteella voidaan päätellä, että unionin tuotannonalalle aiheutui merkittävää vahinkoa.
(593)
Edellä esitetyn perusteella tutkimuksessa vahvistettiin erityisesti, että myyntihinnat ovat alle tuotantokustannusten, millä on negatiivista vaikutusta unionin tuotannonalan kannattavuuteen, joka päätyi negatiiviselle tasolle tutkimusajanjaksolla. Voidaan päätellä, että jos tuettua tuontia tulee edelleen unionin markkinoille, unionin tuotannonalan tappiot johtavat todennäköisesti siihen, että laajuudeltaan merkityksellinen samankaltaisen tuotteen tuotanto unionissa loppuu pysyvästi. Tätä vaikuttaa vahvistavan tutkimusajanjakson aikainen ja sen jälkeinen kehitys eli se, että jotkin yritykset ovat ilmoittaneet maksukyvyttömyydestään ja/tai ovat lopettaneet tuotannon tilapäisesti tai pysyvästi.
(594)
Edellä esitetyn perusteella päätellään, että unionin tuotannonalalle on aiheutunut perusasetuksen 8 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa.
5. SYY-YHTEYS
5.1. Johdanto
(595)
Perusasetuksen 8 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaisesti tutkittiin, oliko asianomaisesta maasta tuleva tuettu tuonti syynä unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen merkittävään vahinkoon. Tuetun tuonnin lisäksi tarkasteltiin myös muita tiedossa olleita tekijöitä, jotka olisivat saattaneet vahingoittaa unionin tuotannonalaa, sen varmistamiseksi, ettei niiden aiheuttamaa vahinkoa katsottaisi tuetun tuonnin aiheuttamaksi.
(596)
Jotkin asianomaiset osapuolet väittivät, että tarkasteltavana olevan tuotteen markkinaolosuhteet eroavat jäsenvaltioittain, minkä vuoksi syy-yhteyttä koskeva analyysi olisi tehtävä kustakin jäsenvaltiosta erikseen.
(597)
Kansalliset tukijärjestelmät määrittävät tietyssä määrin jäsenvaltioiden markkinoiden koon. Tutkimuksessa kävi kuitenkin myös ilmi, että kysyntä ei riipu yksinomaisesti tukijärjestelmistä. Maantieteellisestä sijainnista (auringon valo) ja tietyssä paikassa vallitsevista sähkön hinnoista riippuen vaikuttaa siltä, että aurinkopaneeleilla on saavutettu verkkopariteetti (eli kun aurinkoenergian tuotantokustannukset vastaavat perinteisten energiamuotojen tuotantokustannuksia) tai ainakin ollaan lähellä sitä, mikä tarkoittaa sitä, että tietyt investoinnit tehdään tukijärjestelmistä riippumatta. Sen vuoksi ei voitu vahvistaa, että markkinaolot olisivat yksinomaisesti riippuvaisia tukijärjestelmistä, ja näin ollen tämä väite hylättiin.
(598)
Useat osapuolet väittivät, että syy-yhteyttä koskevassa analyysissä ei erotettu, eritelty eikä määritelty tuetun tuonnin vahingollisia vaikutuksia muiden sellaisten tiedossa olevien tekijöiden vaikutuksista, jotka aiheuttivat samaan aikaan vahinkoa unionin tuotannonalalle. Lisäksi väitettiin, että komissio ei tehnyt kollektiivista analyysiä näistä muista tiedossa olleista tekijöistä.
(599)
Vastauksena tähän väitteeseen voidaan todeta, että komissio tarkasteli ensin vakiintuneen käytännön mukaisesti, oliko tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon välillä syy-yhteys, minkä jälkeen se tarkasteli, oliko mikään tiedossa olleista muista tekijöistä sellainen, että se olisi poistanut unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon ja tuetun tuonnin välille vahvistetun syy-yhteyden. Tässä analyysissä arvioitiin muiden tiedossa olleiden tekijöiden vaikutusta unionin tuotannonalaan ja ne erotettiin tuetun tuonnin vahingollisista vaikutuksista sen varmistamiseksi, että näiden tekijöiden aiheuttamaa vahinkoa ei katsottaisi tuetun tuonnin aiheuttamaksi. Analyysissä havaittiin, että millään niistä ei ollut tuotannonalan tilanteeseen sellaista merkittävää vaikutusta, joka olisi muuttanut sen tosiseikan, että merkittävän vahingon on katsottava johtuneen tuetusta tuonnista. Näillä perusteilla väite hylättiin.
(600)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen useat osapuolet toistivat edellä esitetyt väitteet. Väitettiin, että komission pitäisi eksplisiittisesti vahvistaa perusteltujen ja riittävien selitysten kautta, että muiden tekijöiden kuin tuetun tuonnin aiheuttamaa vahinkoa ei pidetä tämän tuonnin aiheuttamana.
(601)
Tutkimuksessa pääteltiin kaikkien tosiseikkojen tarkastelun jälkeen, että tuettu tuonti on yksinään aiheuttanut merkittävää vahinkoa unionin tuotannonalalle. Muiden tiedossa olleiden tekijöiden vaikutuksia ei ollut mahdollista esittää määrällisesti, minkä vuoksi tehtiin kvalitatiivinen arviointi, kuten väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 164-222 kappaleessa esitetään. Päätelmänä vahvistettiin, että unionin tuotannonalalle aiheutunut merkittävä vahinko johtui tuetusta tuonnista. Muiden tekijöiden vaikutuksia unionin tuotannonalan negatiiviseen kehitykseen pidettiin vähäisinä. On huomattava, että perusasetuksen 8 artiklan 5 ja 6 kohdassa ei aseteta mitään syy-yhteyden tai syy-yhteydettömyyden tarkastelun muotoon liittyviä velvoitteita, joita olisi noudatettava. Perusasetuksen 8 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaisesti analyysit on tehtävä niin, että tuetun tuonnin vahingolliset vaikutukset voidaan erottaa muiden tekijöiden aiheuttamista vahingollisista vaikutuksista. Tutkimuksessa ei tullut esiin mitään näyttöä, joka olisi osoittanut, että mitkään muut tiedossa olleet tekijät, jotka olisivat voineet vaikuttaa aiheutuneeseen vahinkoon, yhdessä tai erikseen, olisivat poistaneet syy-yhteyden tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon väliltä. Edellä esitetyn analyysin perusteella vahvistettiin, että muut tiedossa olleet tekijät eivät olleet sellaisia, että ne olisivat kumonneet päätelmän, jonka mukaan unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon on katsottava johtuneen tuetusta tuonnista. Näillä perusteilla nämä väitteet hylättiin.
(602)
Jotkin osapuolet väittivät, että kansalliset tukijärjestelmät, auringonvalon saanti ja sähkön hinnat (mukaan luettuna lakisääteiset maksut) vaihtelevat jäsenvaltioittain ja että kaikilla markkinoilla on eri markkinasegmenttejä (alle 40 kW:n voimalat kotitalouksissa, 40 kW-1 MW:n kaupalliset ja teolliset voimalat sekä 1-10 MW:n voimalat yleishyödyllisellä markkinasegmentillä). Tämän perusteella ne väittivät, että syy-yhteyttä koskeva analyysi olisi tehtävä erikseen toisaalta kustakin jäsenvaltiosta ja toisaalta suuren mittakaavan ja kotitalouksien segmenteistä.
(603)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen jotkin osapuolet toistivat vaatimuksensa, jonka mukaan syy-yhteyttä koskeva analyysi pitäisi tehdä jäsenvaltiokohtaisesti, mutteivät esittäneet asiasta uusia väitteitä tai uutta näyttöä.
(604)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että myynti- ja tuontihinnat ovat samanlaiset kaikkialla unionissa. Sen vuoksi voidaan katsoa, että tutkimuksen kohteena olevalla tuotteella on yhdet markkinat. Tutkimuksessa ei käynyt ilmi, että tuottajat kussakin jäsenvaltiossa tai alueella olisivat keskittäneet toimintaansa näille markkinoille tai että tuettu tuonti olisi keskittynyt yhteen jäsenvaltioon tai yhdelle alueelle. Yksikään osapuoli ei myöskään väittänyt, että tukea ja vahinkoa olisi analysoitava jäsenvaltiokohtaisesti, mikä kuitenkin olisi edellytyksenä sille, että tehtäisiin erillinen syy-yhteyttä koskeva analyysi kustakin jäsenvaltiosta. Tutkimuksessa ei tullut esiin mitään näyttöä siitä, että tämä olisi asianmukainen lähestymistapa, etenkin kun otetaan huomioon, että tarkasteltavana olevan tuotteen hinnat olivat samanlaiset kaikkialla unionissa. Lisäksi voidaan huomauttaa, että auringonvalon saanti voi olla erilaista myös saman jäsenvaltion eri alueilla (esim. Etelä-Ranskassa saadaan enemmän aurinkoa kuin Pohjois-Ranskassa) tai yhden jäsenvaltion eri alueilla voi olla erilaisia tukijärjestelmiä (esim. Belgiassa), minkä vuoksi näiden tekijöiden vaikutus kysyntään voi vaihdella saman jäsenvaltion eri alueiden välillä. Kunkin jäsenvaltion ja/tai alueen sääntelypuitteiden erot tai olosuhteiden kuten auringonvalon saannin erot eivät ole peruste erilliseen syy-yhteyttä koskevaan analyysiin eikä näin ollen erilliseen vahinkoa ja tukea koskevaan analyysiin. Näin ollen nämä väitteet oli hylättävä.
(605)
Toinen asianomainen osapuoli väitti, että vaikka muutkin tekijät ovat merkityksellisiä, kansalliset tukijärjestelmät ovat edelleen tärkein tekijä kysynnän määrittämisessä. Sama osapuoli kiisti myös verkkopariteetin saavuttamisen joissakin paikoissa ja totesi, että moduulien hinnat kohosivat tutkimusajanjakson jälkeen kun taas sähkön hinnat laskivat. Se väitti, että ainakin joissakin jäsenvaltioissa sääntelyyn liittyvät ja taloudelliset ja tekniset edellytykset eivät mahdollista verkkoon kytkemistä, minkä vuoksi näiden jäsenvaltioiden osalta on irrelevanttia, saavutettiinko verkkopariteetti. Osapuoli ei kuitenkaan toimittanut mitään näyttöä väitteidensä tueksi. Edellä esitetyt väitteet vahvistavat joka tapauksessa, että kansallisten tukijärjestelmien ja verkkopariteetin tilanne saattaa olla tietyssä määrin erilainen jäsenvaltioiden välillä. Toimitetut tiedot eivät lisäksi olleet luonteeltaan sellaisia, että niiden perusteella olisi oikeutettua suorittaa analyysi erikseen jäsenvaltioittain. Tämän vuoksi väitteet hylättiin.
(606)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama osapuoli toisti väitteensä ja toimitti joitakin tietoja, jotka väitetysti osoittavat erilaiset markkinaolosuhteet jäsenvaltio- ja segmenttikohtaisesti. Toimitettuja tietoja ei kuitenkaan voitu pitää luotettavina, koska kyseessä oli PowerPoint-esitys ilman tukevaa näyttöä, minkä vuoksi se ei osoittanut, että analyysin tekeminen erikseen jäsenvaltioittain olisi perusteltua. Tämän vuoksi osapuolen esittämä väite hylättiin.
(607)
Tällä perusteella pääteltiin, että jäsenvaltio- ja/tai alue- ja segmenttikohtainen syy-yhteysanalyysi ei vastaa markkinatodellisuutta.
(608)
Kiinan viranomaiset väittivät, että komissio oli tehnyt syy-yhteyttä koskevan analyysin epäjohdonmukaisesti, koska vahinkoanalyysi oli tehty erikseen moduulien ja kennojen osalta mutta syy-yhteyttä koskevassa analyysissä ei erotettu toisistaan tuotelajeja. On huomattava, että vaikka vahinkoindikaattorit osoitettiin erikseen kullekin tuotelajille, kustakin indikaattorista tehdyt päätelmät viittaavat tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen kokonaisuudessaan. On myös muistettava, että moduulit ja kennot ovat yksi tuote, minkä vuoksi syy-yhteyttä koskeva analyysi tehtiin tällä perusteella. Tämän vuoksi väite hylättiin.
5.2. Tuetun tuonnin vaikutukset
(609)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että tuettu tuonti Kiinasta lisääntyi jyrkästi tarkastelujaksolla: sen määrä kasvoi merkittävästi eli noin 300 prosenttia moduulien ja 400 prosenttia kennojen osalta ja markkinaosuus vuoden 2009 ja tutkimusajanjakson välillä [60-65 prosentista] [78-83 prosenttiin] moduulien osalta ja [5-10 prosentista] [22-27 prosenttiin] kennojen osalta. Sen vuoksi vahvistetaan, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin määrä ja markkinaosuus lisääntyivät dramaattisesti tarkastelujaksolla. Tuetun tuonnin lisääntymisen ja unionin tuotannonalan markkinaosuuden pienenemisen välillä oli olemassa selvä ajallinen yhteys. Tutkimuksessa vahvistettiin myös, että kuten 527 kappaleessa mainittiin, tuettu tuonti alitti unionin tuotannonalan hinnat tutkimusajanjaksolla.
(610)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että tuetun tuonnin hinnat laskivat 64 prosenttia moduulien ja 42 prosenttia kennojen osalta tarkastelujaksolla ja johtivat hintojen alittavuuden kasvuun. Vastatakseen tähän hintapaineeseen unionin tuotannonala toteutti mittavia toimia pienentääkseen tuotantokustannuksiaan. Pyrkimyksistä huolimatta Kiinasta tulevan tuonnin poikkeuksellisen alhaiset hinnat pakottivat unionin tuotannonalan alentamaan myyntihintojaan kannattamattomalle tasolle. Tämän vuoksi unionin tuotannonalan kannattavuus laski dramaattisesti tarkastelujaksolla, ja sen toiminta oli tappiollista tutkimusajanjaksolla.
(611)
Edellä esitetyn perusteella päätellään, että kiinalaisen tuonnin esiintymisellä markkinoilla ja Kiinasta jatkuvasti unionin tuotannonalan hinnat alittavilla hinnoilla tulevan tuetun tuonnin markkinaosuuden kasvulla on ollut ratkaiseva osa unionin tuotannonalan kärsimässä merkittävässä vahingossa, mistä on osoituksena erityisesti tuotannonalan heikko taloudellinen tilanne ja useimpien vahinkoindikaattoreiden kehitys huonompaan suuntaan.
(612)
Eräs asianomainen osapuoli kiisti riittävän korrelaation Kiinasta tulevan tarkasteltavana olevan tuotteen tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon välillä. Väitettiin, että tätä tukee se seikka, että vuodesta 2009 vuoteen 2010 unionin tuotannonalan voittomarginaali kennojen osalta kasvoi merkittävästi (tappiollisesta 12 prosentin voittoon), kun taas Kiinasta tulevan tuonnin hinnat olivat 36 prosenttia alemmat kuin unionin tuotannonalan hinnat ja kiinalainen tuonti kaksinkertaisti markkinaosuutensa samalla kaudella. Toisaalta vuosien 2010 ja 2011 välillä Kiinasta tuleva tuonti kasvatti markkinaosuuttaan vain 6 prosenttiyksikköä, vaikka kulutus kasvoi paljon enemmän samalla kaudella, mutta unionin tuotannonalalle aiheutui joka tapauksessa tappiota (36 prosenttia). Osapuoli väitti vielä, että tutkimusajanjaksolla kennoja tuotiin muista kolmansista maista samaan hintaan kuin Kiinasta, mutta tämä tuonti kasvatti markkinaosuuttaan unionin markkinaosuuden menetystä vastaavasti.
(613)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että Kiinan markkinaosuus moduulien ja kennojen osalta kasvoi jatkuvasti tarkastelujaksolla (17 prosenttiyksikköä moduulien ja 17 prosenttiyksikköä kennojen osalta). Tuettu tuonti Kiinasta tosiaan kasvoi merkittävästi ja tuontihinnat laskivat, kuten 609 kappaleessa mainittiin. Samaan aikaan unionin tuotannonala menetti markkinaosuuttaan tarkastelujaksolla ja kaikki tärkeimmät vahinkoindikaattorit osoittivat negatiivista suuntausta (ks. 589-593 kappale). Sen vuoksi vahvistetaan, että tuetun tuonnin lisääntymisen ja unionin tuotannonalan markkinaosuuden menetyksen välillä oli olemassa selvä ajallinen yhteys.
(614)
Edellä mainittu ajallinen korrelaatio vahvistettiin kaikkien tuotelajien osalta erikseen. Analyysi tuonnin vaikutuksista unionin tuotannonalan voittomarginaaliin erikseen tarkastelujakson kunakin vuotena ei johda merkityksellisiin tuloksiin, koska tuen ja merkittävän vahingon esiintymistä ja niiden välistä syy-yhteyttä ei tarvitse vahvistaa kullekin vuodelle erikseen. Tuetun tuonnin ja merkittävän vahingon välinen korrelaatio on osoitettu riittävästi, kun analysoidaan kehitystä koko tarkastelujaksolla.
(615)
On myös huomattava, että unionin tuotannonalan kannattavuus on yksi perusasetuksen 8 artiklan 4 kohdassa mainituista tekijöistä, joita on tutkittava, kun tarkastellaan tuetun tuonnin vaikutusta unionin tuotannonalan tilanteeseen. Pelkästään se, että unionin tuotannonalan toiminta oli kannattavaa tiettynä vuotena, ei välttämättä tarkoita sitä, että sille ei aiheutunut merkittävää vahinkoa. Unionin tuotannonalan markkinaosuuden menetyksen ei myöskään tarvitse vastata täsmälleen tuetun tuonnin markkinaosuuden kasvua, jotta voitaisiin vahvistaa syy-yhteys vahingon ja tuetun tuonnin välille. Myös muita tekijöitä (esim. tuontia muista kolmansista maista tai kulutuksen kehitystä), joilla olisi voinut olla vaikutusta unionin tuotannonalan vahingolliseen tilanteeseen, tarkasteltiin ja käsiteltiin erikseen 619-732 kappaleessa.
(616)
Unionin tuotannonalan hinnat alittavan tuetun tuonnin merkittävän kasvun ja unionin tuotannonalan yhä vaikeamman tilanteen välinen yhteys on selvä indikaattori syy-yhteydestä tässä tapauksessa (ks. 609-611 kappale). Sen vuoksi väitteet, joiden mukaan tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välillä ei ollut korrelaatiota, hylättiin.
(617)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama osapuoli kiisti edelleen syy-yhteyttä koskevan analyysin sillä perusteella, että unionin tuotannonalan kannattavuutta ei ollut analysoitu tiettyjen vuosien (etenkään vuoden 2010) osalta erikseen vaan koko tarkastelujaksolta.
(618)
On huomattava, että syy-yhteydestä ei voida tehdä päteviä päätelmiä eristämällä jokin tietty vuosi tarkastelujaksolta ja jättämättä huomiotta unionin tuotannonalan tilanteen kehittyminen koko tarkastelujakson ajalla ja sen korrelointi tuetun tuonnin kehitykseen. Tällaisesta analyysista saataisiin vain osittain kuva, eikä siitä voitaisi tehdä pitäviä päätelmiä. Näin ollen kannattavuus, joka tuki myös muita unionin tuotannonalan vuonna 2010 saavuttamia taloudellisia indikaattoreita, oli korkea unionin kulutuksen erityisen voimakkaan nousun vuoksi; tämän taustalla olivat erittäin anteliaat tukijärjestelmät, jotka mahdollistivat unionin tuotannonalan erittäin voimakkaan myynnin kohenemisen kyseisenä vuonna, mutta vain tilapäisesti eikä missään tapauksessa kestävällä tavalla tämäntyyppiselle tuotannonalalle. Tästä syystä väite oli hylättävä.
5.3. Muiden tekijöiden vaikutus
5.3.1. Tuonti muista kolmansista maista
(619)
Muista kolmansista maista tulevan tuonnin määrä tarkastelujaksolla kasvoi moduulien osalta 19 prosenttia, mutta sen markkinaosuus pieneni tarkastelujaksolla 18,4 prosentista 6,8 prosenttiin. Taiwan on toiseksi suurin viejä Kiinan jälkeen.
(620)
Muista kolmansista maista tuotavien kennojen määrä kasvoi 186 prosenttia tarkastelujaksolla, mikä tarkoitti markkinaosuuden kasvua noin 24 prosentista vuonna 2009 noin 36 prosenttiin tutkimusajanjaksolla. Taiwan on kennojen toiseksi suurin viejä Kiinan jälkeen, ja sen vientimäärä ja markkinaosuus ovat paljon suuremmat kuin muiden kolmansien maiden mutta edelleen pienemmät kuin Kiinan.
(621)
Kolmansista maista tulevien moduulien ja kennojen tuontihinnat olivat keskimäärin korkeammat kuin Kiinasta tulevan tuonnin keskimääräiset yksikköhinnat. Taiwanista tulevaa tuontia koskevat saatavilla olevat tiedot osoittavat, että moduulien keskimääräinen tuontihinta oli korkeampi kuin Kiinasta tulevien moduulien keskimääräinen tuontihinta, kun taas kennojen keskimääräinen tuontihinta oli samaa luokkaa kuin Kiinasta tulevien kennojen keskimääräinen tuontihinta. Koska tuotelajikohtaisia tarkkoja hintatietoja ei ollut saatavilla, keskimääräisiin hintoihin perustuvaa hintavertailua voidaan käyttää vain osviittana, mutta sen pohjalta ei voida tehdä lopullisia päätelmiä. Kennojen tuontimäärä Taiwanista lisääntyi jatkuvasti koko tarkastelujakson ajan, minkä tuloksena sen markkinaosuus kasvoi noin 14 prosenttiyksikköä. Sen vuoksi vaikka katsottaisiinkin, että kennojen tuonti Taiwanista on saattanut vaikuttaa unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon, ei voida päätellä, että se olisi poistanut syy-yhteyden Kiinasta tulevan tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon väliltä, koska Kiinasta tulevien kennojen määrä oli hieman suurempi kuin Taiwanista tulevien. Vaikka keskimääräiset viitteelliset hinnat ovat samalla vaihteluvälillä, sillä perusteella ei voida tehdä mitään päätelmiä, koska tuotujen kennojen lajeista ei ole saatavilla mitään tietoja. Tutkimuksen kohteena olevan tuotteen määrä oli markkinaosuuden kasvusta huolimatta kaiken kaikkiaan kuitenkin pienempi kuin Kiinasta tuleva määrä ja hintataso oli yleisesti korkeampi tutkimusajanjaksolla, kennoja lukuun ottamatta. Tällä perusteella ja etenkin kun otetaan huomioon muista kolmansista maista tuleva tuontimäärä ja tuonnin markkinaosuus sekä keskimäärin samanlainen tai korkeampi hintataso kuin unionin tuotannonalalla, voidaan päätellä, että kolmansista maista tuleva tuonti ei poistanut syy-yhteyttä tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon väliltä.
(622)
Useat osapuolet esittivät lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen huomautuksia muista kolmansista maista tulevasta tuonnista tehdyistä päätelmistä. Osapuolet eivät kuitenkaan tuoneet julki mitään uusia tietoja eivätkä asiaa tukevaa näyttöä, joka olisi voinut muuttaa asiaa koskevia päätelmiä.
(623)
Osapuolet korostivat erityisesti Taiwanista tulevien kennojen tuontimäärää. Tarkasteltavana olevan tuotteen Taiwanista tulevan tuonnin absoluuttinen määrä (1 132 MW) on vain erittäin pieni osuus (alle 5 %) unionin kokonaiskulutuksesta (21 559 MW) ja Kiinasta tulevasta tuonnista (15 005 MW). Sen vuoksi Taiwanista tulevalla tuonnilla on vain vähäinen vaikutus - jos sitäkään - unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon, eikä se poista syy-yhteyttä.
Taulukko 12
Tuonti muista kolmansista maista ja niiden markkinaosuudet
MODUULIT
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Tuonti kaikista muista kolmansista maista (MW)
1 003
1 702
1 385
1 195
Indeksi (2009 = 100)
100
169
138
119
Kaikista muista kolmansista maista tulevan tuonnin markkinaosuus
18,4 %
14,0 %
7,0 %
6,8 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
2 385,34
1 852,23
1 430,90
1 218,41
Indeksi (2009 = 100)
100
78
60
51
Taiwanista tulevan tuonnin määrä (MW)
49
144
140
135
Indeksi (2009 = 100)
100
294
286
276
Taiwanista tulevan tuonnin markkinaosuus
0,9 %
1,2 %
0,7 %
0,8 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
2 102,04
1 659,72
1 350,00
1 125,93
Indeksi (2009 = 100)
100
79
64
54
Yhdysvalloista tulevan tuonnin määrä (MW)
140
180
51
60
Indeksi (2009 = 100)
100
129
36
43
Yhdysvalloista tulevan tuonnin markkinaosuus
2,6 %
1,5 %
0,3 %
0,3 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
2 400,00
1 872,22
1 431,37
1 233,33
Indeksi (2009 = 100)
100
78
60
51
Muualta Aasiasta tulevan tuonnin määrä (MW)
720
1 140
1 029
879
Indeksi (2009 = 100)
100
158
143
122
Muualta Aasiasta tulevan tuonnin markkinaosuus
13,2 %
9,3 %
5,2 %
5,0 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
2 400,00
1 870,18
1 440,23
1 229,81
Indeksi (2009 = 100)
100
78
60
51
Muualta maailmasta tulevan tuonnin määrä (MW)
94
238
165
121
Indeksi (2009 = 100)
100
253
176
129
Muualta maailmasta tulevan tuonnin markkinaosuus
1,7 %
2,0 %
0,8 %
0,7 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
2 404,26
1 869,75
1 442,42
1 231,40
Indeksi (2009 = 100)
100
78
60
51
Lähde: Europressedienst
KENNOT
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Kaikista muista kolmansista maista tulevan tuonnin määrä (MW)
510
884
1 100
1 457
Indeksi (2009 = 100)
100
173
216
286
Kaikista muista kolmansista maista tulevan tuonnin markkinaosuus
23,7 %
26,6 %
25,5 %
36,2 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
1 166,67
1 072,40
751,82
553,88
Indeksi (2009 = 100)
100
92
64
47
Taiwanista tulevan tuonnin määrä (MW)
235
400
540
997
Indeksi (2009 = 100)
100
170
230
424
Taiwanista tulevan tuonnin markkinaosuus
10,9 %
12,0 %
12,5 %
24,8 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
948,94
1 100,00
670,37
514,54
Indeksi (2009 = 100)
100
116
71
54
Yhdysvalloista tulevan tuonnin määrä (MW)
40
40
40
33
Indeksi (2009 = 100)
100
100
100
83
Yhdysvalloista tulevan tuonnin markkinaosuus
1,9 %
1,2 %
0,9 %
0,8 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
1 350,00
1 050,00
825,00
636,36
Indeksi (2009 = 100)
100
78
61
47
Japanista tulevan tuonnin määrä (MW)
60
154
170
145
Indeksi (2009 = 100)
100
257
283
242
Japanista tulevan tuonnin markkinaosuus
2,8 %
4,6 %
3,9 %
3,6 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
1 350,00
1 051,95
829,41
641,38
Indeksi (2009 = 100)
100
78
61
48
Muualta maailmasta tulevan tuonnin määrä (MW)
175
290
350
282
Indeksi (2009 = 100)
100
166
200
161
Muualta maailmasta tulevan tuonnin markkinaosuus
8,1 %
8,7 %
8,1 %
7,0 %
Keskimääräinen tuontihinta (euroa/kW)
1 348,57
1 051,72
831,43
638,30
Indeksi (2009 = 100)
100
78
62
47
Lähde: Europressedienst
5.3.2. Ei-tuettu tuonti Kiinasta
(624)
Ei-tuettua tuontia Kiinasta analysoitiin tarkoin, eikä sillä havaittu olevan sellaista merkittävää vaikutusta unionin tuotannonalan tilanteeseen, joka olisi poistanut syy-yhteyden, joka vahvistettiin tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välille.
5.3.3. Unionin kulutuksen kehittyminen
(625)
Kuten 509 kappaleessa mainittiin, unionin kulutus kasvoi 221 prosenttia moduulien ja 87 prosenttia kennojen osalta tarkastelujaksolla. Kulutus oli huipussaan vuonna 2011 ja putosi tutkimusajanjaksolla mutta oli edelleen huomattavasti yli tason, joka vallitsi tarkastelujakson alussa vuonna 2009. Unionin tuotannonala ei hyötynyt tästä kulutuksen kasvusta, koska sen markkinaosuus putosi moduulien osalta 19:stä 13 prosenttiin ja kennojen osalta 68:sta 38 prosenttiin samalla kaudella. Samaan aikaan Kiinan markkinaosuus kasvoi jyrkästi vuoteen 2011 asti, jonka jälkeen se säilyi vakaasti huomattavan korkealla tasolla tutkimusajanjaksolla, kun kulutus putosi. Kun otetaan huomioon, että tutkimusajanjaksolla tapahtuneesta unionin kulutuksen laskusta huolimatta Kiinasta tuleva tuettu tuonti joko säilytti markkinaosuutensa (moduulit) tai kasvatti sitä (kennot) unionin tuotannonalan haitaksi tarkastelujaksolla, ei voida näin ollen päätellä, että kulutuksen lasku olisi ollut sellainen, että se poistaisi syy-yhteyden tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon väliltä. Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että koska unionin tuotannonalan kapasiteetti oli joka tapauksessa paljon pienempi kuin kulutuksen taso, kulutuksen kutistumisella tutkimusajanjaksolla ei voinut olla vaikutusta unionin tuotannonalan vahingolliseen tilanteeseen.
(626)
Käytettävissä olevien tietojen perusteella on vaikea määritellä, missä määrin kysyntä perustuu jäsenvaltioiden tukijärjestelmiin. Kuten 632 kappaleessa todetaan, olemassa on monenlaisia tukijärjestelmiä, ja niiden ja kysynnän välinen vuorovaikutus on erittäin monimutkaista, minkä vuoksi järjestelmien tarkkaa vaikutusta on vaikea arvioida. Saatavilla oleva näyttö kuitenkin osoittaa myös, että vaikka tukijärjestelmiä ei olisikaan, aurinkoenergialla on edelleen kysyntää, joka kasvaakin ajan mittaan, joskin vähemmän kuin tukijärjestelmien yhteydessä. Tähän liittyen useat osapuolet väittivät, että verkkopariteetti oli jo saavutettu tai lähes saavutettu unionin joillakin alueilla.
(627)
Eräs osapuoli väitti, että Kiinasta tuleva tuonti ei kattanut kulutuksen koko kasvua ja että vaikka unionin tuotannonala menetti markkinaosuutta moduulien osalta vuosina 2009-2010, sen kannattavuus kuitenkin kohosi samalla kaudella. Lisäksi väitettiin, että vuonna 2009, jolloin Kiinasta tulevien kennojen markkinaosuus oli vain 8 prosenttia, unionin tuotannonalalle aiheutui silti 8 prosentin tappiot.
(628)
Kuten jo 609-616 kappaleessa mainittiin, unionin kulutuksen laskusta huolimatta tutkimusajanjaksolla Kiinasta tuleva tuettu tuonti joko säilytti markkinaosuutensa (moduulit) tai kasvatti sitä (kennot) unionin tuotannonalan haitaksi tarkastelujaksolla. Sen vuoksi ei voida päätellä, että kulutuksen lasku olisi ollut sellainen, että se olisi poistanut syy-yhteyden tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon väliltä. Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että koska unionin tuotannonalan kapasiteetti oli joka tapauksessa paljon pienempi kuin kulutuksen taso, kulutuksen kutistumisella tutkimusajanjaksolla ei voinut olla vaikutusta unionin tuotannonalan vahingolliseen tilanteeseen. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(629)
Toinen asianomainen osapuoli kiisti sen, että kysyntää unionissa esiintyisi edelleen ilman kansallisia tukijärjestelmiä. Osapuoli väitti, että kysynnän ja tukijärjestelmien välillä on korrelaatio ja että ilman tällaisia järjestelmiä aurinkosähkösektorin hankkeet eivät enää olisi kannattavia, minkä vuoksi aurinkopaneelien kysyntä loppuu. Osapuoli ei kuitenkaan toimittanut mitään näyttöä, joka olisi kumonnut 626 kappaleessa esitetyt päätelmät. Koska asiasta ei esitetty mitään uusia tietoja, väite hylättiin.
(630)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Kiinan viranomaiset väittivät, että se seikka, että unionin tuotannonalan kapasiteetti ei riitä vastaamaan unionin kysyntään, ei ole merkityksellinen, koska unionin tuotannonalan moduulien myyntimäärä laski kulutuksen laskun mukaisesti, ja toistivat, että kulutuksen lasku vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson välillä aiheutti unionin tuotannonalan merkittävän vahingon. Unionin kulutus tosiaan laski vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson välillä ja moduulien myyntimäärä pieneni vastaavasti, mutta tätä on tarkasteltava ottaen huomioon kiinalaiset tuetut hinnat, jotka alittivat merkittävästi unionin tuotannonalan hinnat ja pakottivat unionin tuotannonalan myymään tappiolla. Tältä osin on muistettava, kuten väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 111 kappaleessa mainittiin, että Kiinasta tuleva tuonti joko säilytti markkinaosuutensa (moduulit) tai kasvatti sitä (kennot) kulutuksen laskiessa. Samaan aikaan Kiinan tuontihinnat laskivat merkittävästi ja alittivat huomattavasti unionin tuotannonalan myyntihinnat. Tämän vuoksi väite hylättiin.
5.3.4. Syöttötariffit tärkeimpänä esimerkkinä tukijärjestelmistä
(631)
Useat osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon syy liittyi jäsenvaltioiden syöttötariffien alennuksiin. Alennukset johtivat väitteen mukaan aurinkovoimaloiden vähenemiseen ja pienensivät tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kysyntää unionin markkinoilla, mikä aiheutti merkittävää vahinkoa unionin tuotannonalalle.
(632)
Jäsenvaltioissa on otettu käyttöön syöttötariffeja, kiintiövelvoitteita ja niihin liittyviä kaupattavia vihreitä sertifikaatteja, investointiavustuksia sekä verokannustimia uusiutuvan energian tuottamisen kannustamiseksi. Joissakin jäsenvaltioissa tukea myönnetään myös EU:n rakennerahastoista. Eniten käytetyt aurinkoenergian tukivälineet ovat syöttötariffit. Komission analyysissä keskityttiin tähän tukijärjestelmään.
(633)
Syöttötariffit ovat taloudellisen tuen väline, jolla pyritään saavuttamaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annetussa direktiivissä 2009/28/EY (102) säädetyt uusiutuvan energian käyttöä koskevat pakolliset kansalliset tavoitteet. Tukitaso ja tariffien toimintamenetelmät vaihtelevat jäsenvaltioittain. Syöttötariffeilla verkko-operaattorit sitoutuvat ostamaan aurinkoenergiaa hinnoilla, joilla varmistetaan, että aurinkoenergian tuottajat (yleensä aurinkovoimaloiden omistajat) kattavat kustannuksensa ja saavat kohtuullisen tuoton. Syöttötariffeihin, kuten muihinkin tukijärjestelmiin, sovelletaan useimmissa tapauksissa myös SEUT-sopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaista valtiontukivalvontaa, jolla varmistetaan, ettei sähköntuottajille makseta liikaa korvauksia.
(634)
Kansallisista eroista huolimatta syöttötariffien kehityksessä unionissa on havaittavissa kolme seikkaa: i) syöttötariffien alennus, ii) syöttötariffijärjestelmän lakkauttaminen kokonaan (Espanja) ja iii) kapasiteettirajojen käyttöönotto rahoituskelpoisten voimaloiden osalta sekä yleiset kapasiteettirajat vuosittain asennetun uuden tuetun kapasiteetin osalta jäsenvaltion tasolla. Vaikuttaa siltä, että kapasiteettirajoitukset otettiin käyttöön pääasiassa vuonna 2012, eikä niillä sen vuoksi todennäköisesti ole mitään vaikutusta kulutukseen tutkimusajanjaksolla. Näin ollen analyysissä keskityttiin syöttötariffijärjestelmän hiljattaiseen lakkauttamiseen Espanjassa ja syöttötariffien alennuksiin useimmissa jäsenvaltioissa. Analyysissä tarkasteltiin, oliko niillä vaikutusta kysyntään unionin markkinoilla ja olisiko tämä voinut aiheuttaa unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon. Tältä osin katsottiin, että syöttötariffien kehittymisen vaikutus moduulien kysyntään edusti myös tilannetta kennojen kysynnän kannalta. Koska kennot ovat välttämättömiä moduulien tuotannolle eikä niitä käytetä muissa tuotantoprosesseissa, moduulien kysynnän väheneminen vähentää automaattisesti myös kennojen kysyntää.
(635)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että syöttötariffien ja kulutuksen kehittymisen välillä on yhteys, mutta siinä vahvistettiin myös, että kulutuksen väheneminen vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson välillä ei osaltaan poistanut syy-yhteyttä Kiinasta tuetusti tulevan tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon väliltä, kuten 625 kappaleessa kuvataan. Tutkimuksessa kävi ilmi, että vaikka unionin tuotannonalan tilanne heikkeni, vientiä harjoittavat tuottajat pystyivät säilyttämään suuret markkinaosuutensa moduulien osalta (80 prosenttia) ja jopa kasvattamaan hieman markkinaosuutta kennojen osalta (20:stä 22 prosenttiin vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson välillä). Lisäksi on huomattava, että unionin tuotannonalan veloittama moduulien keskimääräinen hinta putosi 53 prosenttia tarkastelujaksolla, mikä johtui pääasiassa tuetun tuonnin merkittävästä kasvusta ja sen aiheuttamasta huomattavasta hintapaineesta unionin markkinoilla. Sen vuoksi unionin tuotannonalan kannattavuuden menetyksen ei voida katsoa johtuneen ensisijaisesti syöttötariffien leikkauksista.
(636)
Näin ollen tunnustetaan, että syöttötariffit loivat aurinkoenergian kysyntää ja että syöttötariffijärjestelmien hiljattaiset lakkautukset (kuten Espanjassa) ja tariffien alennukset muissa jäsenvaltioissa vähensivät tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kulutusta tutkimusajanjaksolla ja saattoivat näin vaikuttaa unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon. Kulutuksen väheneminen tutkimusajanjaksolla ei kuitenkaan ollut sellainen, että se olisi poistanut syy-yhteyden tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon väliltä.
(637)
Useat osapuolet väittivät, että syöttötariffien leikkaukset vähensivät aurinkoenergiainvestointien houkuttelevuutta investoijien kannalta ja laskivat näin tarkasteltavana olevan tuotteen kysyntää unionissa.
(638)
Vaikka tutkimuksessa vahvistettiinkin yhteys syöttötariffien ja aurinkoenergiaan tehtävien investointien välillä, siinä kävi myös ilmi, että investoinnit aurinkoenergiaan ovat vähemmän riippuvaisia syöttötariffeista alueilla, joilla saadaan paljon auringonvaloa ja joilla aurinkoenergian tuotanto on tehokkaampaa, sekä alueilla, joilla sähkön hinnat ovat korkeat. Tutkimuksessa kävikin ilmi, että investointeja tehdään edelleen (esim. Espanjassa) syöttötariffijärjestelmän lakkauttamisesta huolimatta. Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että investointimahdollisuudet aurinkoenergiaan olivat edelleen houkuttelevia myös alemmilla syöttötariffeilla. Edellä esitetyn perusteella väite hylättiin.
(639)
Useat osapuolet väittivät, että syöttötariffien kehittyminen painoi hintoja merkittävästi alaspäin, minkä vuoksi myös unionin tuotannonalan kannattavuus laski. Eräs asianomainen osapuoli väitti, että analyysissä tarkasteltiin vain syöttötariffien kehityksen vaikutusta kysyntään, kun sen sijaan olisi pitänyt tarkastella myös sen vaikutusta hintoihin. Samassa yhteydessä useat asianomaiset osapuolet väittivät, että useimmissa jäsenvaltioissa tehtiin suuria leikkauksia jo vuonna 2010, mikä painoi moduulien hintoja alaspäin.
(640)
Tästä väitteestä on todettava, että jäsenvaltiot toteuttivat syöttötariffijärjestelmien leikkauksia eri aikoina ja eri tahdissa ja että yleiskuvan saaminen koko unionista on varsin vaikeaa. Riippumatta siitä, milloin syöttötariffit olivat erittäin alhaisella tasolla, syöttötariffien alennus ei voi pelkästään tai pääasiassa selittää merkittävää laskua unionin hinnoissa ja kannattavuudessa tarkastelujaksolla. Saksasta ja Italiasta, joiden osuus unionin kulutuksesta oli noin 75 prosenttia vuonna 2011, kerättyjen tietojen perusteella keskimääräisten myyntihintojen lasku oli suurempaa kuin syöttötariffien lasku tutkimusajanjaksolla. Kerätty näyttö osoittaa, että joissakin maissa, kuten Italiassa, unionin tuotannonalan täytyi alentaa merkittävästi hintojaan erittäin anteliaiden syöttötariffienkin tilanteessa. Tutkimusajanjaksolla unionin tuotannonalan oli myytävä tuotantokustannuksiaan alemmilla hinnoilla, mikä johtui pääasiassa siitä, että unionin kulutuksesta 80 prosenttia oli kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien hallussa ja niillä oli valta vaikuttaa hinnoittelumekanismeihin.
(641)
Tutkimuksessa vahvistettiin myös, että vuoteen 2011 asti korkeammat syöttötariffit yhdessä moduulien hintojen laskun kanssa tekivät aurinkoenergiainvestoinneista erittäin houkuttelevia, koska investoijat saivat erittäin suuret tuotot. Sen vuoksi investointeja tehtiin paljon ja aurinkopaneelien kysyntä oli suurta. Kysynnän kasvun seurauksena maksettujen syöttötariffien kokonaismäärä kasvoi merkittävästi, ja useimmat jäsenvaltiot tarkistivat syöttötariffijärjestelmiään alaspäin välttääkseen mm. sähkön hintojen kohoamisen. Tämä osoittaa, että syöttötariffien leikkaukset saattoivat myös olla tulosta alenevista hinnoista eikä päinvastoin. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(642)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti, että 640 kappale, jonka mukaan unionin kysynnän arvioiminen kokonaisuudessaan on vaikeaa, ja 608 kappale, jonka mukaan syy-yhteyttä koskeva analyysi jäsenvaltioittain ei johtaisi merkityksellisiin tuloksiin, ovat keskenään ristiriidassa. Tältä osin on selvennettävä, että 640 kappaleessa kuvatulla tavalla tehdyssä arvioinnissa viitataan siihen, että on vaikea saada yleiskuvaa syöttötariffien kehittymisestä koko unionissa, eikä viitata unionin kysyntään, kuten asianomainen osapuoli väitti. Tästä seuraa, että näiden kahden johdanto-osan kappaleen välillä ei ole ristiriitaa, minkä vuoksi väite hylättiin.
(643)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti, että korkeiden syöttötariffienkin vallitessa moduulien hinta voi laskea merkittävästi tekniikan kehityksen, mittakaavaetujen, kustannusvähennysten ja globaalin tuotantokapasiteetin kasvun vuoksi. Tästä väitteestä on huomattava, että kerätty näyttö osoittaa, että italialaisten tuottajien oli alennettava hintojaan alle tuotantokustannusten, vaikka syöttötariffit olivat korkeat. Vaikka edellä mainituilla tekijöillä on saattanut olla vaikutusta keskimääräisiin kustannuksiin, ne eivät voi selittää, miksi unionin tuottajien oli alennettava hintojaan alle tuotantokustannusten. Sen vuoksi päätellään, että hinnat painuivat kestämättömälle tasolle pääasiassa Kiinasta tulevan tuetun tuonnin vuoksi, ja väite hylättiin.
(644)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti, että 641 kappaleessa esitettyä päätelmää, jonka mukaan syöttötariffien leikkaukset saattoivat myös olla tulosta alenevista hinnoista eikä päinvastoin, ei tue mikään näyttö.
(645)
On huomattava, että 641 kappaleessa tehdyt päätelmät perustuivat tutkimuksen aikana saatavilla oleviin tietoihin ja kuvattua skenaariota pidettiin itse asiassa järkevänä, kun otetaan huomioon kyseisillä markkinoilla vallitsevat olosuhteet. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(646)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli kiisti päätelmän, jonka mukaan unionin tuottajiin kohdistuva aleneva hintapaine aiheutui pääasiassa tuetusta tuonnista, ja väitti, että unionin tuottajien oli itse asiassa alennettava hintojaan syöttötariffien leikkausten vuoksi. Sama osapuoli toisti, että kun syöttötariffeja alennettiin, aurinkosähköjärjestelmien hinnat laskivat syöttötariffien alennuksen mukaisesti niin, että hankkeiden toteuttajien kustannukset eivät kohonneet, ja tämä viime kädessä aiheutti unionin tuottajiin kohdistuvan hintapaineen.
(647)
Koska näiden väitteiden tueksi ei esitetty mitään ratkaisevaa näyttöä, komissio pysyi analyysissaan ja päätelmissään, jotka esitetään edellä 640 ja 641 kappaleessa.
(648)
Sama osapuoli väitti, että markkinoiden taustavoimana on syöttötariffien kehittyminen, ja toimitti tietoja, joissa esitettiin aurinkosähkövoimaloiden lukumäärät vuosina 2012 ja 2013 Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Osapuolen esittämät tiedot sisältyivät Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten julkaisuun, joka perustui viikoittaisiin rekisteröinteihin maan keskusrekisteriin (Central FiT Register). Tiedot liittyivät pääasiassa tutkimusajanjakson ulkopuoliseen kauteen ja vain yhteen jäsenvaltioon, kun taas tässä tutkimuksessa keskityttiin unionin markkinoiden tilanteeseen kokonaisuudessaan. Missään tapauksessa ei kiistetäkään, että syöttötariffien taso vaikuttaa kysyntään, koska investointien kannattavuus paikoissa, joissa on vähemmän auringon säteilyä, riippuu syöttötariffien tasosta. Sen osoittamiseksi, että syöttötariffien taso tutkimusajanjaksolla aiheutti vahingon, osapuolten olisi pitänyt osoittaa, että unionin tuottajien hinnan kohoaminen vahinkoa aiheuttamattomalle tasolle olisi tarkoittanut sitä, että unionin tuottajat eivät olisi pystyneet myymään tarkasteltavana olevaa tuotetta, koska investoinnit aurinkosähköjärjestelmiin eivät olisi olleet kannattavia kyseisillä hintatasoilla. Tällaista näyttöä ei toimitettu. Näin ollen väite hylättiin.
(649)
Useat osapuolet väittivät, että alhaisten syöttötariffien vallitessa investoinnit aurinkoenergiahankkeisiin olivat taloudellisesti kannattavia vain, jos tarjolla oli Kiinasta halvoin hinnoin tuotuja aurinkopaneeleita. Sen vuoksi väitettiin, että syöttötariffien leikkaukset aiheuttivat merkittävän vahingon unionin tuotannonalalle. Eräs osapuoli väitti, että syöttötariffin taso vaikuttaa moduulien hinnoittelumekanismiin.
(650)
On huomattava, että moduulin kustannus, jolla hanke olisi vielä taloudellisesti kannattava, vaihtelee jäsenvaltioittain tai alueittain lukuisten eri tekijöiden, kuten syöttötariffien, muiden sääntelykannustimien, auringonvalon saannin ja perinteisten sähkönhintojen, perusteella. Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että nykyiset voimalat ovat yhä vähemmän riippuvaisia syöttötariffeista, koska aurinkosähkön verkkopariteetti on todennäköisesti saavutettu tietyntyyppisten voimaloiden osalta useilla alueilla Euroopassa, esim. suuressa osassa Italiaa, Espanjaa, Portugalia, Etelä-Ranskaa ja Kreikkaa. Edellä esitetyn perusteella asiaa koskevat väitteet hylättiin.
(651)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että komissio ei tutkinut, epäonnistuiko unionin tuotannonala valtion tukijärjestelmien äkillisen lakkauttamisen tai vähentämisen ennakoinnissa. Tämän tueksi ei esitetty mitään väitteitä. On kuitenkin huomattava, että kerätyn näytön perusteella ei ole mitään tietoja, jotka osoittaisivat, että unionin tuotannonala olisi reagoinut markkinasignaaleihin (kulutuksen kehitykseen) ja muihin saatavilla oleviin tietoihin (tukijärjestelmien vähenemiseen) epäasianmukaisesti. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(652)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että syöttötariffien leikkaukset aiheuttivat unionin tuotannonalan myynnin laskun, koska investoinnit olivat olleet kannattavia ainoastaan kohtuullisilla kiinalaisilla hinnoilla. Kerätty näyttö itse asiassa osoittaa, että unionin tuotannonalan myynti laski vain vähän tutkimusajanjaksolla, toisin kuin voitaisiin odottaa, jos aurinkoenergiahankkeita olisi mahdollista toteuttaa vain kiinalaisilla moduuleilla. Unionin tuotannonalan moduulien myynti sitä vastoin kasvoi vuoteen 2011 asti, minkä jälkeen se laski hieman tutkimusajanjaksolla noudatellen kulutuksen suuntausta. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(653)
Eräs osapuoli väitti, että syöttötariffien alennukset pakottivat unionin tuotannonalan alentamaan hintojaan, jotta se pystyi pitämään yllä investoijien kiinnostuksen aurinkoenergiaa kohtaan ja kehittämään kysyntää ja kasvua.
(654)
Tutkimuksen mukaan unionin tuotannonalan oli pakko alentaa hintojaan pääasiassa tuetun tuonnin aiheuttaman paineen eikä syöttötariffien leikkausten vuoksi. Tämä käy ilmi siitä, että unionin tuotannonalan merkittävin hintojen alennus tapahtui vuosina 2010 ja 2011 ennen suurinta syöttötariffien leikkausta. Kiinasta tuetusti tulevan ja unionin tuotannonalan hinnat merkittävästi alittavan tuonnin kasvu pakotti unionin tuotannonalan leikkaamaan hintojaan yhä alemmaksi. Tällä perusteella väite hylättiin.
(655)
Toinen asianomainen osapuoli väitti, että väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 174 ja 175 kappaleessa esitetyillä päätelmillä, joiden mukaan syöttötariffien muutokset eivät poistaneet syy-yhteyttä, ei ole tosiasiallista tai oikeudellista perustaa eivätkä ne ole johdonmukaisia perusasetuksen 8 artiklan 5 kohdan kanssa, koska komissio ei arvioinut syöttötariffien alennuksen aiheuttaman vahingon tasoa ja koska se katsoi, että unionin tuotannonalan hintojen merkittävä lasku johtui ainoastaan Kiinasta tulevasta tuetusta tuonnista. Sama osapuoli väitti, että moduulien ja kennojen hinnan lasku oli globaali ilmiö eikä johtunut Kiinasta tulevan tuonnin aiheuttamasta paineesta.
(656)
Sen väitteen osalta, jonka mukaan komissio ei arvioinut syöttötariffien leikkausten aiheuttaman vahingon tasoa, viitataan 628 ja 629 kappaleeseen sekä 640 ja 641 kappaleeseen, joissa komissio päätteli, että kysynnän lasku ja syöttötariffien vaikutus unionin hintoihin eivät olleet sellaisia, että ne olisivat poistaneet syy-yhteyden unionille aiheutuneen vahingon ja Kiinasta tulevan tuetun tuonnin väliltä, riippumatta siitä, vaikuttivatko syöttötariffien leikkaukset niihin mahdollisesti ja missä määrin. Sen vuoksi väite, jonka mukaan komission päätelmät eivät perustu tosiseikkoihin, hylättiin. Sen väitteen osalta, jonka mukaan moduulien ja kennojen hinnan lasku oli globaali ilmiö, viitataan 619-621 kappaleeseen, joissa arvioidaan muista maista kuin Kiinasta unioniin tulevan tuonnin määriä ja hintoja. Vaikka moduulien ja kennojen hinnoissa olikin maailmanlaajuinen suuntaus alaspäin, Kiinasta tulevan tuetun tuonnin hinnat pahensivat tätä suuntausta tappiolliselle tasolle. Edellä esitetyn perusteella väite hylättiin.
(657)
Tiivistelmänä voidaan todeta, että syöttötariffit ovat olleet tärkeä tekijä aurinkoenergiamarkkinoiden kehityksessä unionissa ja ne vaikuttivat tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kulutuksen kehitykseen. Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että kulutus ei vähentynyt merkittävästi, vaikka syöttötariffeihin tehtiin suuria leikkauksia. Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että unionin hintojen lasku ei johtunut pääasiassa syöttötariffien leikkauksista. Sen vuoksi päätellään, että syöttötariffien kehitys ei ollut sellainen, että se olisi poistanut syy-yhteyden tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon väliltä.
5.3.5. Muu unionin tuotannonalalle myönnetty taloudellinen tuki
(658)
Jotkin osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalan merkittävä vahinko aiheutui sille myönnetyn taloudellisen tuen alenemisesta. Väitteen tueksi toimitettiin tietoa, joka perustui yhdelle unionin tuottajalle myönnettyihin tukiin ennen tarkastelujaksoa (vuosien 2003 ja 2006 välillä).
(659)
Toimitettu näyttö ei osoittanut mitään yhteyttä unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon ja yhden unionin tuottajan tarkastelujaksoa edeltävällä kaudella saaman väitetyn tuen välillä. Koska nämä tiedot lisäksi edeltävät tarkastelujaksoa, ne vaikuttavat olevan irrelevantteja. Sen vuoksi ei voitu vahvistaa yhteyttä unionin tuotannonalan väitetysti saaman tuen ja sille aiheutuneen merkittävän vahingon välille. Tämän perusteella väite hylättiin.
5.3.6. Ylikapasiteetti
(660)
Väitettiin, että unionin tuotannonalalle aiheutunut merkittävä vahinko johtui ylikapasiteetista unionin markkinoilla ja yleisesti maailmanmarkkinoilla. Väitettiin myös, että ylikapasiteetti maailmanmarkkinoilla johti unionin tuotannonalan yhdistymiseen, joka on parhaillaan käynnissä, ja että mahdollisesti aiheutunut vahinko johtui liian monista tuotantolaitoksista. Useat osapuolet väittivät lisäksi, että unionin tuotannonalalle aiheutunut merkittävä vahinko liittyi unionin tuotannonalan kapasiteetin liialliseen laajentamiseen, joka oli itse aiheutettua. Toisaalta jotkin osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui siitä, että unionin tuotannonala ei onnistunut tekemään tarvittavia investointeja kapasiteetin lisäyksiin.
(661)
Unionin tuotannonala kyllä lisäsi tuotantokapasiteettiaan, mutta sen kokonaistuotantomäärä ei kattanut kasvavia kulutustasoja unionin markkinoilla tarkastelujaksolla. Näin ollen unionin tuotannonalan tuotantokapasiteetin lisäys oli kohtuullinen ja seuraili markkinoiden kehitystä eli kulutuksen kasvua. Sen vuoksi sitä ei voida pitää aiheutuneen vahingon syynä.
(662)
Tällä perusteella myöskään väitettä, jonka mukaan unionin tuotannonala ei investoinut kapasiteetin laajennukseen, ei vahvistettu tutkimuksen aikana. Kuten edellä mainittiin, unionin tuotannonala kasvatti kuitenkin vähitellen kapasiteettiaan koko tarkastelujakson ajan, ja sillä oli ylikapasiteettia koko tarkastelujakson ajan, mikä osoittaa, että se pystyi vastaamaan lisäkysyntään. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(663)
Jotkin osapuolet väittivät, että kaikki toimijat markkinoilla, myös alku- ja jatkojalostussektoreilla, olivat vaikeassa tilanteessa, mikä johtui ylikapasiteetista globaaleilla markkinoilla ja siitä aiheutuneesta markkinoiden muuttumisesta. Tältä osin väitettiin, että tutkimuksen kohteena olevasta tuotteesta on tullut hyödyke, jonka yksittäiset tuottajat eivät enää pystyy asettamaan hintoja vaan hinnat riippuvat maailmanlaajuisesta kysynnästä ja tarjonnasta. Unionin tuotannonalan merkittävän vahingon väitettiin aiheutuneen tästä tilanteesta eikä tuetusta tuonnista.
(664)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että globaaleilla markkinoilla oli ylikapasiteettia, joka oli peräisin pääasiassa Kiinasta. Mitä tulee markkinoiden muutoksiin, jotka väitetysti tekevät tutkimuksen kohteena olevasta tuotteesta hyödykkeen, ne eivät oikeuta epäreilua hinnoittelukäyttäytymistä ja epäreiluja kauppatapoja. Tältä osin on huomattava, että unionin tuotannonala on tuottanut ja myynyt tutkimuksen kohteena olevaa tuotetta yli 20 vuotta, kun taas tarkasteltavana olevan tuotteen Kiinan tuotannonala kehittyi vasta hiljattain (viime vuosikymmenen puolivälissä), ja sen houkuttimena olivat pääasiassa syöttötariffit ja muut kannustimet unionissa ja niistä seurannut kysynnän lisääntyminen. Tällä perusteella väitteet hylättiin.
(665)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että ylikapasiteetti johti hintojen järkeistämiseen. Tältä osin on huomattava, että ylikapasiteetti johti itse asiassa mahdollisimman alhaisilla hinnoilla kilpailemiseen ja unionin tuotannonalan hintojen laskuun, mikä keskimäärin ylitti tuotantokustannusten alenemisen. Toisaalta unionin tuotannonalan kapasiteetin lisäys noudatteli markkinoiden kehitystä, ja sitä pidettiin asianmukaisena. Lisäksi kennojen tuotantokapasiteetti kasvoi vähemmän kuin moduulien. Tätä koskeva väite oli siksi hylättävä.
(666)
Toinen asianomainen osapuoli väitti, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui siitä, että unionin tuotannonala keskittyi vain erikoistuneisiin investointeihin eikä onnistunut tekemään tarvittavia investointeja kapasiteetin lisäyksiin ja kustannusten vähennyksiin. Tämäkään väite ei saanut vahvistusta tutkimuksen tuloksista, jotka osoittivat, että unionin tuotannonala kasvatti tuotantokapasiteettiaan ja tehokkuuttaan tarkastelujaksolla. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(667)
Eräs asianomainen osapuoli väitti vielä, että unionin tuotannonala kasvatti tuotantokapasiteettiaan, vaikka sen kapasiteetin käyttöaste oli jo alhainen, minkä vuoksi vahinko oli itse aiheutettu. Väite perustui kuitenkin vertailuun otokseen valittujen unionin tuottajien investointien suuntauksen ja koko unionin tuotannonalan kapasiteetin käyttöasteen suuntauksen välillä, mikä ei ole asianmukainen perusta vertailulle. Tutkimuksessa kävi lisäksi ilmi, että unionin tuotannonala ei ollut kasvattanut tuotantokapasiteettiaan siinä määrin, että se olisi ylittänyt unionin kulutuksen kehityksen, minkä vuoksi väite hylättiin.
(668)
Kerätty näyttö viittaa lisäksi siihen, että investoimalla uusiin koneisiin unionin tuotannonala pystyi alentamaan tuotantokustannuksiaan ja parantamaan kilpailukykyään kustannusten alalla. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(669)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen jotkin osapuolet kiistivät, että unionin tuotannonalan kapasiteetin lisäykset olisivat olleet kohtuullisia ja noudatelleet markkinoiden kehitystä ja etenkin unionin kulutuksen kehitystä. Moduulien tuotantokapasiteetti kasvoi kuitenkin 106 prosenttia, kun taas unionin kulutus kasvoi 221 prosenttia eli yli kaksinkertaistui tarkastelujaksolla. Samoin kennojen tuotantokapasiteetti kasvoi 39 prosenttia, kun taas unionin kulutus kasvoi 87 prosenttia tarkastelujaksolla. Tämä osoittaa, että kapasiteetin lisäys oli merkittävästi alle kulutuksen lisäyksen, minkä vuoksi sitä ei voida pitää kohtuuttomana, kun otetaan huomioon, että unionissa ei missään vaiheessa ollut ylikapasiteettia. Lisäksi analysoitaessa sitä, olivatko kapasiteetin lisäykset kohtuullisia, perustana ei pitäisi pitää vuosittaista analyysia, vaan huomioon olisi otettava suuntaus koko tarkastelujaksolla. Kapasiteetin lisäyksistä tulee tyypillisesti täysin toimivia vasta tietyn ajan kuluttua investoinnin tekemisestä, ja yhden vuoden erillinen analyysi voi johtaa vääristyneeseen kuvaan. Näin ollen väite hylättiin.
5.3.7. Raaka-aineen hintojen vaikutus
(670)
Useat osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalalle aiheutunut merkittävä vahinko liittyi monikiteisen piin, kiekkojen tuotannon tärkeimmän raaka-aineen, hintojen kehitykseen. Väitettiin, että unionin tuotannonala oli tehnyt pitkän aikavälin kiinteähintaisia hankintasopimuksia, eikä sen vuoksi saanut etua monikiteisen piin hintojen laskusta tarkastelujaksolla.
(671)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että vaikka unionin tuotannonalalla oli pitkän aikavälin hankintasopimuksia monikiteisen piin osalta, näiden sopimusten ehdot neuvoteltiin enimmäkseen uusiksi monikiteisen piin hintakehityksen perusteella, ja sopimushinnat olivat samalla tai toisinaan jopa alemmalla tasolla kuin hinnat spot-markkinoilla.
(672)
Jotkin osapuolet väittivät, että unionin tuotannonala tai ainakaan osa siitä ei pystynyt hyötymään monikiteisen piin hintojen laskusta tutkimusajanjaksolla, koska niillä oli pitkäaikaisia raaka-ainesopimuksia. Nämä osapuolet väittivät, että monikiteisen piin ja/tai kiekkojen pitkäaikaisten sopimusten uudelleenneuvotteluista tai päättämisestä aiheutui sanktioita. Osapuolet toimittivat väitteensä tueksi lehdistä artikkeleita, joiden mukaan unionin tuottajat joutuivat käräjöimään tai ne olivat päättäneet sopimuksiaan. Jotkin osapuolet toimittivat tietoja, jotka väitetysti vahvistivat, että pitkäaikaisten sopimusten ehtoja ei voitu neuvotella uudelleen.
(673)
Monikiteinen pii on kiekkojen tuottajien pääraaka-aine. Tutkimuksessa kävi ilmi, että monikiteisen piin hinnat nousivat vuonna 2008, jolloin ne olivat huipussaan (noin 500 USD/kg), mutta laskivat jälleen vuonna 2009 ja olivat noin 50-55 USD/kg vuoden 2009 lopussa ja kohosivat vain hieman vuonna 2010 ja alkuvuodesta 2011. Hinnat putosivat tutkimusajanjaksolla merkittävästi ja olivat 30 USD/kg (JRC Scientific and Policy Reports, PV Status Report 2012). On huomattava, että monikiteisen piin hintojen vaikutus unionin tuotannonalaan oli melko mitätön, koska mahdolliset vaikutukset kennojen ja moduulien tuotantokustannuksiin heikkenivät arvoketjussa. Lisäksi edellä mainituissa artikkeleissa viitattiin tutkimusajanjakson jälkeiseen kehitykseen, joka ei vaikuttanut unionin tuotannonalan tilanteeseen tutkimusajanjaksolla ja jota ei näin ollen voida ottaa huomioon. Voidaan vahvistaa, että unionin tuotannonala pystyi neuvottelemaan uudelleen pitkäaikaisten sopimusten hinnoista ja mahdollisista näihin sopimuksiin liittyvistä sanktioista.
(674)
Eräs osapuoli väitti edelleen, että on riittävää, että pitkäaikaiset sopimukset vaikuttavat vain joihinkin unionin tuottajiin ja että koko unionin tuotannonalan tilanne ei ole merkityksellinen. Se väitti, että korkeampien kustannusten ei välttämättä tarvitse vaikuttaa samalla tavalla kaikkiin toimijoihin. Tässä väitteessä jätetään huomiotta se, että kokonaisuudessaan unionin tuotannonalan osalta monikiteisen piin keskimääräisten hintojen ei useinkaan havaittu olevan markkina- tai käteishintoja korkeammat, minkä vuoksi sitä seikkaa, vaikuttavatko korkeammat kustannukset kaikkiin vai vain joihinkin toimijoihin, ei pidetty asiaankuuluvana. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(675)
Toinen asianomainen osapuoli vaati, että komission olisi erotettava, eriteltävä ja määriteltävä kunkin unionin tuotannonalan tilanteeseen vaikuttavan tekijän vaikutus; etenkin monikiteisen piin hinnan merkittävän laskun vaikutuksia olisi tarkasteltava erikseen. Tältä osin väitteenä oli, että myyntihintojen laskun aiheutti monikiteisen piin hintojen lasku eikä niinkään Kiinasta tulevan tuonnin aiheuttama hintapaine. Unionin tuotannonalan keskimääräisten myyntihintojen lasku oli paljon suurempi kuin keskimääräisten tuotantokustannusten lasku, johon raaka-aineen hintojen alenemisella olisi voinut olla vaikutusta. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(676)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen jotkin osapuolet toistivat, että monikiteisen piin hintojen laskun vaikutus unionin tuotannonalan kustannuksiin ei ollut rajoittunut eikä heikentynyt arvoketjussa, kuten tutkimuksessa pääteltiin. Monikiteinen pii on kiekkojen tuottajien pääraaka-aine, kuten 255 kappaleessa mainittiin, joten mahdollisen vaikutuksen kennojen tai moduulien tuotantokustannuksiin havaittiin heikentyvän arvoketjussa. Osapuolet eivät toimittaneet mitään tietoja, jotka olisivat kumonneet tämän päätelmän. Tutkimuksessa kävi myös ilmi, että monikiteisen piin hintojen aleneminen tarkastelujaksolla tuli esiin otokseen valittujen unionin tuottajien kennojen ja moduulien keskimääräisissä tuotantokustannuksissa, jotka laskivat samalla tavalla kuin monikiteisen piin hinnat. Eräs osapuoli kyseenalaisti niiden sanktioiden vaikutuksen, joita unionin tuotannonalan täytyi väitetysti maksaa hankintasopimusten uudelleenneuvottelujen vuoksi. Tältä osin ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että jotkin tuottajat saattoivat joutua maksamaan sanktiomaksuja kiekkojen toimitussopimusten peruuttamisesta tarkastelujaksolla. Komissio ei kuitenkaan löytänyt mitään näyttöä siitä, että näillä sanktioilla olisi voinut olla vaikutusta unionin tuotannonalan tilanteeseen kokonaisuudessaan tai että ne olisivat koko unionin tuotannonalaa edustavia. Kyseinen osapuoli ei myöskään toimittanut tällaista näyttöä. Vaikka näin ollen ei voida täysin sulkeakaan pois mahdollisuutta, että sanktioilla olisi ollut tiettyä negatiivista vaikutusta joihinkin unionin tuottajiin, kokonaisvaikutus unionin tuotannonalaan on kuitenkin parhaimmillaankin vähäinen, minkä vuoksi se ei poista syy-yhteyttä tuetun tuonnin ja koko unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon väliltä. Näin ollen nämä väitteet oli hylättävä.
(677)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että tutkimuksen kohteena olevan tuotteen myyntihintojen lasku unionissa johtui osittain monikiteisen piin hintojen alenemisesta. Tältä osin on kuitenkin huomattava, että tutkimuksen mukaan Kiinasta tuleva tuonti tapahtui tuetusti ja alitti merkittävästi unionin tuotannonalan hinnat. Sen vuoksi hinnan lasku ulottuu laajemmalle kuin tuotantokustannusten aleneminen, jota voidaan selittää raaka-ainehintojen laskulla. Jos hinnan lasku olisi seurausta vain raaka-aineen hintojen laskusta, unionin tuotannonalan ei olisi ollut pakko alentaa myyntihintojaan alle tuotantokustannusten. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(678)
Eräs asianomainen osapuoli toi uudelleen esiin, että yhden unionin tuottajan käräjöinti tutkimusajanjakson jälkeen saattoi vaikuttaa ainakin tämän tuottajan tilanteeseen jo tutkimusajanjakson aikana. Osapuoli ei selittänyt, miten ja missä määrin tämä tutkimusajanjakson jälkeinen tapahtuma olisi voinut vaikuttaa tuottajan tilanteeseen tutkimusajanjakson aikana. Tutkimuksessa ei myöskään tullut esiin mitään näyttöä tällaisesta vaikutuksesta. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(679)
Sama osapuoli kyseenalaisti lisäksi edellä mainitut päätelmät, koska sen väitteen mukaan mitään näyttöä ei esitetty. Tutkimuksen päätelmät perustuivat kuitenkin tosiseikkoihin ja asiaa tukevaan näyttöön, ja näiden ei-luottamukselliset versiot olivat kaikkien asianomaisten osapuolten saatavilla.
(680)
Edellä esitetyn perusteella päätellään, että vaikka pitkäaikaisten sopimusten ehdot olisivatkin vaikuttaneet joihinkin yksittäisiin unionin tuottajiin, unionin tuotannonala kokonaisuudessaan ei kärsinyt näistä pitkäaikaisista sopimuksista ja pystyi hyödyntämään täysimääräisesti raaka-aineen hinnan laskun. Pitkäaikaisten sopimusten ei näin ollen havaittu poistavan syy-yhteyttä tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon väliltä.
5.3.8. Itse aiheutettu vahinko: automatisoinnin, koon, mittakaavaetujen, yhdistymisen, innovoinnin, kustannustehokkuuden ja unionin tuotannonalan harjoittaman tuonnin vaikutus
(681)
Useat osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui tuotantoprosessin korkeasta automaatioasteesta. Väitettiin, että pienen mittakaavan tuottajat olivat epäedullisessa tilanteessa verrattuna suurempiin vertikaalisesti integroituneihin tuottajiin, minkä vuoksi näille pienen mittakaavan tuottajille mahdollisesti aiheutuneen vahingon ei voida katsoa aiheutuneen tuetusta tuonnista. Tässä yhteydessä väitettiin myös, että unionin tuotannonala oli joka tapauksessa kooltaan pieni, minkä vuoksi se ei pystynyt hyödyntämään mittakaavaetuja.
(682)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että myös unionin markkinoiden pienten tuottajien tuotantoprosessi oli erittäin automatisoitua, millä oli positiivinen vaikutus niiden tuotantokustannuksiin. Useimmat unionin tuottajat ovat erikoistuneet yhteen tuotantoprosessin osaan (kennot tai moduulit), ja tämä kasvatti niiden kilpailukykyä sen tuotelajin osalta, jota ne tuottivat. Sen vuoksi väite, jonka mukaan korkea automaatioaste aiheutti unionin tuotannonalan vahingon, oli hylättävä.
(683)
Jotkin osapuolet väittivät, että hintapaine aiheutti unionin tuotannonalan yhdistymisen ja Kiinan tuotannonalan yhdistymisen, ja jälkimmäinen oli syynä unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen merkittävään vahinkoon. Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että yhdistyminen oli pikemminkin seurausta tuetusta tuonnista ja hyvän kauppatavan vastaisista käytännöistä. Nämä osapuolet eivät myöskään toimittaneet mitään näyttöä siitä, missä määrin yhdistymisprosessi olisi voinut olla aiheutuneen vahingon syy.
(684)
Lisäksi väitettiin, että unionin tuotannonalan vertikaalisen integroitumisen puute on aiheutuneen vahingon syy. Yleisesti ottaen vertikaalisesti integroituneilla tuottajilla pitäisi normaaleissa markkinaoloissa olla enemmän turvaa toimitusketjuunsa nähden. Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että vertikaalisesti integroitunut unionin tuotannonalan osa ei pystynyt hyödyntämään vertikaalisen integroitumisen etuja täysimittaisesti, koska tuetun tuonnin aiheuttama hintapaine oli erittäin suuri. Lisäksi unionin tuotannonala, myöskään vertikaalisesti integroituneet unionin tuottajat, ei tuetun tuonnin vuoksi pystynyt hyödyntämään täysimittaisesti korkeita kapasiteetin käyttöasteita saavuttaakseen mittakaavaetuja. Tutkimuksessa ei myöskään tullut esiin mitään korrelaatiota vertikaalisen integroitumisen ja parempien kannattavuusasteiden välillä, koska suuri hintapaine vaikutti tähän korrelaatioon.
(685)
Jotkin osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalalla ei ollut teknistä innovointia eikä se tehnyt investointeja uuteen teknologiaan. Tutkimuksessa ei kuitenkaan saatu mitään tosiseikkoihin perustuvaa näyttöä näiden väitteiden tueksi. Sitä vastoin tutkimuksessa osoitettiin, että unionin tuotannonalan tekemistä investoinneista suurin osa ohjattiin uusiin koneisiin ja tutkimus- ja kehittämistoimiin ja että tuotteiden välillä ei ole merkityksellisiä eroja teknologiassa maailmanlaajuisesti.
(686)
Eräs osapuoli väitti vielä, että aiheutunut merkittävä vahinko johtui hankkeiden heikosta toteutuksesta (epäonnistuneet hankkeet). Tältä osin on huomattava, että väitettä ei perusteltu. Lisäksi mahdollisia epäonnistuneita hankkeita voidaan pikemminkin pitää tuetun tuonnin seurauksena. Väite oli näin ollen hylättävä.
(687)
Useat osapuolet väittivät, että unionin tuotannonala ei pystynyt järkeistämään kustannuksiaan ajoissa vastatakseen maailmanmarkkinoiden kehitykseen. Jotkin osapuolet taas väittivät, että työvoima- ja yleiskustannukset ovat korkeammat unionissa kuin Kiinassa.
(688)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että unionin tuotannonalan tuotantokustannukset laskivat vakaasti tarkastelujaksolla. Tuottavuus kasvoi moduulien ja kennojen osalta. Kuten edellä mainittiin, unionin tuotannonala ei pystynyt hyödyntämään kustannusten laskua Kiinasta tulevan tuetun tuonnin voimakkaan kasvun ja siitä unionin markkinoille aiheutuneen merkittävän hintapaineen vuoksi.
(689)
On huomattava, että kiinalaisilla vientiä harjoittavilla tuottajilla ei ole mitään suhteellista etua käytettyjen raaka-aineiden (monikiteinen pii) ja koneiden osalta, koska molempia tuotiin enimmäkseen unionista. Työvoima- ja yleiskustannukset, poistot mukaan luettuina, edustivat keskimäärin alle 10:tä prosenttia moduulien kokonaiskustannuksista tutkimusajanjaksolla, eikä voida katsoa, että niillä olisi ollut merkittävä rooli. Sähkökustannukset edustivat keskimäärin alle yhtä prosenttia moduulien kokonaiskustannuksista tutkimusajanjaksolla, eikä voida katsoa, että niillä olisi ollut merkittävä rooli. Näyttöä ei myöskään esitetty tueksi väitteelle, jonka mukaan kiinalaiset käyttivät uusimpia laitteita.
(690)
Lisäksi väitettiin, että jotkin unionin tuottajat hankkivat kennoja ja/tai moduuleja asianomaisesta maasta ja jälleenmyivät sitten ne unionin markkinoilla omina tuotteinaan. Näistä liiketoimista aiheutunutta vahinkoa ei pitäisi pitää tuetun tuonnin aiheuttamana. Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että unionin tuotannonalan harjoittama tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti oli luonteeltaan täydentävää ja määrältään vähäistä verrattuna unionin kokonaistuotantoon, minkä vuoksi sen vaikutus on vain vähäinen, jos sitäkään, eikä sen siksi voida katsoa poistavan syy-yhteyttä tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon väliltä.
(691)
Voidakseen vastata kiinalaisen tuonnin hintojen laskevaan suuntaukseen unionin tuotannonalan oli tämän vuoksi toteutettava merkittäviä toimia järkeistääkseen tuotantokustannuksiaan. Unionin tuotannonalan pyrkimyksistä huolimatta kustannusten järkeistäminen ei näkynyt myyntihinnoissa tuetun tuonnin merkittävän hintojen alittavuuden vuoksi.
(692)
Eräs osapuoli väitti, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui siitä, että tuotannonalan mittakaavaedut eivät olleet riittävät. Väitettiin, että pienen mittakaavan tuottajat olivat epäedullisessa tilanteessa verrattuna suurempiin vertikaalisesti integroituneihin tuottajiin, minkä vuoksi näille pienen mittakaavan tuottajille mahdollisesti aiheutuneen vahingon ei voida katsoa aiheutuneen tuetusta tuonnista. Eräs osapuoli väitti, että tuotantoprosessin automatisointi on kallista, minkä vuoksi mittakaavaedut ovat sitäkin tärkeämmät tuotantokustannusten alentamiseksi.
(693)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että unionin tuotannonala, myöskään vertikaalisesti integroituneet unionin tuottajat, ei tuetun tuonnin vuoksi pystynyt hyödyntämään täysimittaisesti korkeita kapasiteetin käyttöasteita saavuttaakseen mittakaavaetuja. Tutkimuksessa ei myöskään tullut esiin mitään korrelaatiota koon, vertikaalisen integroitumisen ja parempien kannattavuusasteiden välillä, koska tuetusta tuonnista aiheutuva suuri hintapaine vaikutti tähän korrelaatioon. Tutkimuksessa kävi ilmi, että mittakaavaetuja ei enää ollut markkinoilla, joilla käyttöasteet olivat alhaiset, ja tämä koski myös kiinalaisia tuottajia. Sen vuoksi nämä väitteet hylättiin.
(694)
Lisäksi eräs asianomainen osapuoli väitti, että investoijat ja pankit eivät rahoita hankkeita, jos moduulien valmistaja on liian pieni, koska suuremmat tuottajat antavat paremmat takuut ja ovat ”pankkikelpoisempia”. Toisin sanoen investoijat ja pankit ovat vastahakoisia rahoittamaan aurinkoenergiahankkeita, joissa käytetään unionissa tuotettuja moduuleja. Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että jos investoijat ja pankit mieluummin rahoittavat kiinalaisia tuottajia, joilla on suurempi tuotantokapasiteetti, se johtuu vääristyneestä tilanteesta, jonka tuettu tuonti on luonut unionin markkinoille. Kuten edellä mainittiin, tuotantolinjojen koolla ei ole merkitystä, jos käyttöaste pysyy alhaisena. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(695)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että unionin tuotannonalan kustannusrakenne oli epäsuotuisa kiinalaisiin kilpailijoihin nähden, koska näiden työvoima-, sähkö- ja poistokustannukset olivat alemmat ja niillä oli lisäksi käytössään uusimmat laitteet. Kyseinen osapuoli ei kuitenkaan pystynyt toimittamaan uutta tietoa tai väitettä tukevaa näyttöä, joka olisi kumonnut tutkimuksen päätelmät tältä osin. Etenkin väitettä, jonka mukaan kiinalaiset tuottajat käyttivät uusimpia laitteita, käsiteltiin väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 203 kappaleessa, jossa todettiin, että kiinalaisilla vientiä harjoittavilla tuottajilla ei ole mitään suhteellista etua, koska koneet ja laitteet tuotiin Euroopan unionista. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(696)
Eräs muu osapuoli väitti, että kiinalaiset saivat suhteellista etua monikiteisen piin hinnoista ja mittakaavaeduista, joiden tuloksena koneiden kustannukset olivat alemmat. Osapuoli ei toimittanut asiasta mitään uutta tietoa tai näyttöä. Osapuolen väite oli sen vuoksi hylättävä.
(697)
Lisäksi väitettiin, että jotkin unionin tuottajat hankkivat kennoja ja/tai moduuleja asianomaisesta maasta ja jälleenmyivät sitten ne unionin markkinoilla omina tuotteinaan. Osapuoli vaati, että tästä liiketoiminnasta aiheutunutta vahinkoa ei pitäisi katsota tuetun tuonnin aiheuttamaksi. Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että unionin tuotannonalan harjoittama tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti oli luonteeltaan täydentävää ja määrältään vähäistä verrattuna unionin kokonaistuotantoon, minkä vuoksi sen vaikutus on vain vähäinen, jos sitäkään, eikä sen siksi voida katsoa poistavan syy-yhteyttä tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon väliltä.
(698)
Eräs etuyhteydetön tuoja vaati, että analyysissä olisi käsiteltävä sitä, että työntekijöiden lukumäärä lisääntyi tarkastelujaksolla. Tästä väitteestä on huomattava, että työllisyys kasvoi moduulien osalta vuosien 2009 ja 2011 välillä ja laski sitten tutkimusajanjaksolla. Kennojen osalta työllisyys kasvoi vuoteen 2010 asti, jonka jälkeen se laski vuonna 2011 ja vielä lisää tutkimusajanjaksolla. Moduulien osalta työllisyys noudatteli unionin tuotannon suuntausta. Kennojen osalta unionin tuotannonala ei pystynyt hyödyntämään kulutuksen kasvua odotetulla tavalla, koska Kiinasta tuleva tuonti kasvatti markkinaosuuttaan koko jakson ajan unionin tuotannonalan vahingoksi. Sen vuoksi työllisyyden lasku vuonna 2011 ja tutkimusajanjaksolla johtui työpaikkojen menetyksistä niissä yrityksissä, jotka olivat joutuneet maksukyvyttömyystilaan tai lopettaneet kennojen tuotannon.
(699)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli toisti väitteensä, jonka mukaan unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui pienestä koosta ja mittakaavaetujen riittämättömyydestä. Kuten jo 682 kappaleessa ja väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 195 ja 196 kappaleessa selitettiin, globaaleillakaan markkinoilla koosta ei ole enää etua eikä mittakaavaetuja voi esiintyä, kun käyttöasteet ovat yleisesti alhaiset ja maailmanlaajuisesti on valtavaa ylikapasiteettia. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(700)
Sama osapuoli toi uudelleen esiin, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui siitä, että se ei kyennyt realisoimaan kustannusetuja. Osapuoli väitti, että tämä johtui erityisesti siitä, että useimmat unionin tuottajista olivat vertikaalisesti integroituneita. Osapuoli ei kuitenkaan toimittanut mitään lisätietoja siitä, missä määrin tuottajien vertikaalinen integroituminen olisi voinut vaikuttaa negatiivisesti niiden kustannusrakenteeseen. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(701)
Näillä perusteilla edellä mainitut väitteet oli hylättävä.
5.3.9. Ohutkalvotekniikkaan perustuvien aurinkosähkö- tuotteiden ja muun aurinkosähköteknologian aiheuttama kilpailu
(702)
Useat osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui ohutkalvotekniikkaan perustuvien aurinkosähkötuotteiden ja muun aurinkosähköteknologian aiheuttamasta kilpailusta, koska nämä teknologiat ovat keskenään vaihdettavissa ja niillä on samat käyttötarkoitukset. Väitettiin myös, että ohutkalvotuotteet kilpailivat tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kanssa etenkin maahan asennettujen ja kaupallisten/teollisten katolle asennettavien järjestelmien osalta, jotka muodostavat merkittävän osan unionin aurinkoenergia-alan kokonaismarkkinoista.
(703)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että ohutkalvotekniikkaan perustuvat aurinkosähkötuotteet valmistetaan eri raaka-aineista eikä niissä käytetä kiteisestä piistä valmistettuja kiekkoja. Yleisesti ottaen niillä on heikompi muuntohyötysuhde ja alempi tehontuotto kuin kiteisestä piistä valmistetuilla moduuleilla. Tämän vuoksi niitä ei voida käyttää rajoitetuilla alueilla kuten katoilla eli ne eivät ole täysin vaihdettavissa tarkasteltavana olevan tuotteen kanssa. Tutkimuksessa kävi myös ilmi, että vaikka ohutkalvotekniikkaan perustuvat aurinkosähkötuotteet ovat edullisempia kuin tutkimuksen kohteena oleva tuote, niillä oli hallussaan vain vähäinen osuus unionin koko aurinkoenergiamarkkinoista tarkastelujaksolla. Vaikka ohutkalvotuotteiden ja tarkasteltavana olevan tuotteen välillä saattaakin olla jonkin verran kilpailua, tätä kilpailua pidetään näin ollen vähäisenä.
(704)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli toi uudelleen esiin, että ohutkalvotuotteiden aiheuttama kilpailu oli todennäköisesti unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon syy. Tähän liittyen osapuoli esitti, että Saksassa ohutkalvotuotteiden markkinaosuus koko aurinkoenergiamarkkinoista oli merkittävä suurimman osan tutkimusajanjaksoa ja laski vasta vuoden 2012 alussa.
(705)
Tutkimuksessa kävikin ilmi, että ohutkalvotuotteiden keskimääräiset hinnat olivat alemmat kuin tutkimuksen kohteena olevan tuotteen keskimääräiset hinnat.
(706)
Kuten edellä 703 kappaleessa kuitenkin todettiin, ohutkalvotuotteilla on paljon heikompi muuntohyötysuhde ja alempi tehontuotto kuin kiteisestä piistä valmistetuilla moduuleilla, minkä vuoksi näiden tuotteiden mahdollinen kilpailu ei olisi voinut vaikuttaa unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen vahinkoon, koska kiteisestä piistä valmistetut moduulit ovat vallitsevana teknologiana unionin aurinkosähkömarkkinoilla. JRC:n raportissa (PV Status Report 2012) todetaan, että monikiteisen piin hinnan laskun seurauksena ohutkalvotuotteet ovat viime vuosina menettäneet markkinaosuuttaan monikiteisestä piistä valmistetuille moduuleille.
(707)
Tällä perusteella väitteet hylättiin.
5.3.10. Talouskriisi ja sen vaikutukset
(708)
Väitettiin, että talouskriisillä ja lamalla oli negatiivinen vaikutus unionin tuotannonalan rahoituksen saantiin, ja se aiheutti näin unionin tuotannonalalle vahingon.
(709)
Unionin tuotannonalan kyky hankkia pääomaa heikkeni merkittävästi tarkastelujaksolla. Koska aurinkoenergian tuotanto on pääomavaltaista, kyky hankkia pääomaa on ratkaisevan tärkeä. Talouden lamalla oli tiettyä vaikutusta unionin tuotannonalan tilanteeseen. Tutkimuksessa kävi kuitenkin ilmi, että vuosina 2009-2011 tapahtuneesta unionin markkinoiden kasvusta huolimatta unionin tuotannonalan tilanne heikkeni, kun Kiinasta tuli tuettua tuontia, joka alitti voimakkaasti unionin tuotannonalan myyntihinnat. Sen vuoksi pääteltiin, että Kiinasta tulevan tuetun tuonnin lisääntyminen pahensi rahoituskriisin mahdollisia vaikutuksia ja että rahoituksen rajoitettu saanti johtui suureksi osaksi negatiivisesta markkinailmastosta ja unionin tuotannonalan tilanne ja näkymät tuetusta tuonnista.
(710)
Lisäksi tarkasteltiin, johtuisiko unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko unionin tuotannonalan kyvyttömyydestä löytää asianmukaista rahoitusta ollessaan kannattava. Tutkimuksessa kävi ilmi, että esimerkiksi vuonna 2010, kun unionin tuotannonala oli vielä kannattava, investoinnit moduuleihin kasvoivat 315 prosenttia ja kennoihin 10 prosenttia verrattuna vuoteen 2009. Koska aurinkosähköteollisuus on pääomavaltaista, unionin tuotannonalan odotetaan jatkuvasti hakevan asianmukaista rahoitusta, jotta se pystyisi parantamaan kustannustehokkuuttaan ja kilpailemaan hyvän kauppatavan vastaista tuettua tuontia vastaan. Sen vuoksi päätellään, että rahoituksensaantivaikeudet johtuivat vääristyneestä tilanteesta, eivätkä olleet sen syy.
(711)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli väitti uudelleen, että talouskriisin vahingolliset vaikutukset olisi erotettava eikä niitä pitäisi pitää tuetun tuonnin aiheuttamina. Osapuoli viittasi julkisesti saatavilla oleviin tietoihin, joiden mukaan ainakin yksi unionin tuottaja piti talouskriisiä pääsyynä vahingolliseen tilanteeseensa. Tämän tutkimuksen päätelmät perustuvat yrityksiä koskeviin erityisiin tietoihin, jotka ulottuvat paljon syvemmälle kuin joidenkin yritysten julkisesti saatavilla olevat lausunnot. Sen vuoksi julkisesti saatavilla oleva lausunto, johon viitattiin, ei voi kumota päätelmiä, joiden mukaan vaikka talouskriisillä oli tiettyä vaikutusta unionin tuotannonalan tilanteeseen, se ei poistanut syy-yhteyttä tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon väliltä. Tästä syystä väite oli hylättävä.
(712)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että olisi otettava huomioon, että unionin tuotannonalalla ja kiinalaisilla vientiä harjoittavilla tuottajilla oli erilaiset mahdollisuudet rahoituksen saantiin. Osapuoli väitti, että tämä oli yksi keskeisistä tekijöistä, joka aiheutti merkittävän vahingon unionin tuotannonalalle, eikä tuettu tuonti. Useiden kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien etuuskohteluun perustuvan rahoituksen saannin on kuitenkin havaittu vääristävän markkinoita, ja se saattaa hyvinkin olla yksi tärkeimmistä syistä, joka mahdollistaa sen, että kiinalaiset vientiä harjoittavat tuottajat pystyvät viemään tarkasteltavana olevaa tuotetta tuetuin hinnoin. Tämä tekijä ei näin ollen poista syy-yhteyttä tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon väliltä. Näin ollen väite hylättiin.
(713)
Tällä perusteella pääteltiin, että vaikka talouskriisillä oli tiettyä vaikutusta unionin tuotannonalan tilanteeseen, se ei poistanut syy-yhteyttä tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon väliltä. Tämän vuoksi väite hylättiin.
5.3.11. Unionin tuotannonalan vientitoiminta
(714)
Jotkin osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalan vientimyynti putosi merkittävästi tarkastelujaksolla ja etenkin vuosien 2009 ja 2011 välillä moduulien osalta ja vuoden 2009 ja vuoden 2012 ensimmäisen neljänneksen välillä kennojen osalta ja että tämä aiheutti merkittävän vahingon unionin tuotannonalalle.
(715)
Kuten jäljempänä olevasta taulukosta käy ilmi, moduulien vientimäärä pysyi kuitenkin merkittävänä huolimatta vähäisestä laskusta tutkimusajanjaksolla, ja keskimääräiset hinnat tutkimusajanjaksolla ylittivät moduulien keskimääräiset kustannukset tarkastelujaksolla. Sen vuoksi tämä ei voinut olla unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon syynä. Kennojen osalta vientimäärät olivat vain noin 12 prosenttia kennojen kokonaistuotantomäärästä. Vaikka hinnat olivat alhaiset tutkimusajanjaksolla, tällä oli näin ollen vain vähäistä vaikutusta unionin tuotannonalan tilanteeseen. Tätä koskeva väite oli siksi hylättävä.
Taulukko 13-a
Moduulit
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Moduulien vientimäärä (MW)
989
1 279
1 157
1 148
Indeksi (2009 = 100)
100
129
117
116
Keskimääräinen vientihinta (euroa/kW)
2 500
1 900
1 470
1 230
Indeksi (2009 = 100)
100
76
59
49
Lähde: Europressedienst
Taulukko 13-b
Kennot
2009
2010
2011
Tutkimusajanjakso
Kennojen vientimäärä (MW)
62
320
315
238
Indeksi (2009 = 100)
100
516
508
384
Keskimääräinen vientihinta (euroa/kW)
1 350
1 050
830
640
Indeksi (2009 = 100)
100
78
61
47
Lähde: Europressedienst
(716)
Tällä perusteella todettiin, että unionin tuotannonalan vientituloksen vaikutus ei ollut sellainen, että se olisi vaikuttanut unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen merkittävään vahinkoon. Näin ollen osapuolten väitteet tältä osin oli hylättävä.
5.3.12. Liuskekaasuesiintymien löytyminen Euroopan unionissa
(717)
Eräs osapuoli väitti, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui liuskekaasuesiintymien löytymisestä unionissa, ja mahdollisuus lisätä edullisen liuskekaasun tuotantoa unionissa on vähentänyt julkisia ja yksityisiä investointeja uusiutuvaan energiaan liittyviin hankkeisiin.
(718)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kulutus lisääntyi merkittävästi koko tarkastelujakson ajan, kuten jo 509 kappaleessa mainittiin. Tutkimuksessa ei myöskään tullut esiin mitään tosiseikkoihin perustuvaa näyttöä, jonka mukaan unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko olisi johtunut liuskekaasuesiintymien löytymisestä Euroopan unionissa. Tämän vuoksi väite hylättiin.
5.3.13. Euroopan unionin päästökauppajärjestelmä
(719)
Sama osapuoli väitti, että unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon syynä olivat vähäiset investoinnit aurinkoenergian tuotantoon, mikä johtui Euroopan unionin päästökauppajärjestelmän hiilidioksidipäästöoikeuksien alhaisista markkinahinnoista.
(720)
Mitään näyttöä asiasta ei kuitenkaan toimitettu, eikä tutkimuksessa tullut esiin mitään tosiseikkoja, jotka olisivat vahvistaneet nämä väitteet. Tutkimuksessa tuli päinvastoin esiin, että tutkimuksen kohteena olevan tuotteen kulutus kasvoi huomattavasti tarkastelujaksolla. Tällä perusteella väite hylättiin.
5.3.14. Liikkeenjohdolliset päätökset
(721)
Jotkin osapuolet väittivät, että ainakin yhdelle unionin tuottajalle aiheutunut vahinko johtui virheellisistä liikkeenjohdollisista päätöksistä. Väitteet perustuivat vuotuisiin tilinpäätöksiin, joihinkin tietoihin, jotka sisältyivät yrityksen erään osakkeenomistajan muille osakkeenomistajille lähettämään kirjeeseen, sekä lehtiartikkeliin.
(722)
Mitkään asiakirjoissa olevista tiedoista eivät osoittaneet, että kyseisen yrityksen liikkeenjohdolliset päätökset olisivat olleet epätavallisia tai harkitsemattomia tai että niillä olisi ollut vaikutusta koko unionin tuotannonalaan. Sen vuoksi tätä koskevat väitteet hylättiin.
5.3.15. Muu valtion politiikka
(723)
Eräs osapuoli väitti, että unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon syynä oli muu valtion politiikka, kuten uusiutuvaa energiaa koskeva politiikka, innovointia edistämään tarkoitettu politiikka, byrokratian vähentämiseen tähtäävä politiikka, kauppaa edistävä politiikka ja verkkoon pääsyä koskeva sääntely, koska nämä toimintalinjat hyödyttävät vientiä harjoittavia tuottajia. Vaikka olisikin totta, että jotkin väitetyistä toimintalinjoista helpottaisivat tuontia muista kolmansista maista ja aurinkoenergian yleistä kasvua, niistä olisi kuitenkin hyötyä myös unionin tuotannonalalle. Lisäksi näiden politiikanalojen tarkoituksena ei ole, että tuonti unioniin tapahtuisi vahinkoa tuottavin tuetuin hinnoin. Sen vuoksi tätä koskevat väitteet hylättiin.
5.3.16. Muut väitteet
(724)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui edelläkävijän epäedullisesta asemasta ja Euroopan komission puutteellisesta poliittisesta tuesta aiempina vuosina. Osapuoli väitti lisäksi, että kansallisten tukijärjestelmien lisäksi kaikilla markkinoilla tärkeitä tekijöitä ovat väestö, BKT, sähkön kulutus, rahoitusmahdollisuudet ja verkkoon kytkettävyys. Edellä mainittu osapuoli ei kuitenkaan kyennyt perustelemaan väitteitään, minkä vuoksi ne hylättiin.
(725)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama osapuoli toisti väitteensä, jonka mukaan unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui edelläkävijän epäedullisesta asemasta. Väitettä ei kuitenkaan analysoitu eikä sen tueksi esitetty näyttöä, minkä vuoksi se oli hylättävä.
5.4. Niiden muiden tekijöiden kumulatiivinen arviointi, joiden on havaittu vaikuttaneen vahinkoon
(726)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että vahinkoon ovat saattaneet vaikuttaa seuraavat muut tekijät: tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti Taiwanista, syöttötariffien alennukset, joidenkin unionin tuottajien pitkäaikaiset monikiteisen piin hankintasopimukset sekä rahoitus- ja talouskriisi.
(727)
Kuten 5.3.1 ja 5.3.7 jaksossa on osoitettu, Taiwanista tulevan tuonnin ja pitkäaikaisten monikiteisen piin hankintasopimusten mahdollinen vaikutus joihinkin unionin tuottajiin on parhaimmillaankin vähäinen, koska niiden mahdollinen vaikutus heikkeni vielä arvoketjussa.
(728)
Talous- ja finanssikriisin osalta tutkimuksessa kävi ilmi, että pääsyynä unionin tuotannonalan vaikeuksiin saada investointeihin tarvittavaa pääomaa oli tuettu tuonti, joka esti unionin tuotannonalaa myymästä tuotteitaan kannattavin hinnoin, kun unionin markkinoilla oli voimakasta kasvua (2009-2011).
(729)
Syöttötariffien osalta kolmannet osapuolet eivät ole pystyneet osoittamaan, että syöttötariffit olisivat olleet tutkimusajanjaksolla niin alhaiset, että ne olisivat estäneet unionin tuottajia myymästä tarkasteltavana olevaa tuotetta vahinkoa aiheuttamattomilla hinnoilla. Toimielimet katsovat, että syöttötariffien alennukset saattavat selittää vähentynyttä kysyntää, koska investoinnit tietyissä paikoissa eivät olleet enää kannattavia. Ne eivät kuitenkaan voi poistaa syy-yhteyttä siinäkään tapauksessa, että niitä tarkastellaan yhdessä muiden tekijöiden kanssa, joiden on havaittu vaikuttaneen vahinkoon, koska ne olivat edelleen tasolla, jolla unionin tuottajat olisivat voineet myydä tuotteitaan vahinkoa aiheuttamattomilla hinnoilla, jos tuettua tuontia ei olisi ollut.
(730)
Sen vuoksi vaikka arvioitaisiin neljän vahinkoon mahdollisesti vaikuttaneen muun tekijän vaikutusta kumulatiivisesti, tuen ja vahingon välinen syy-yhteys ei poistu.
5.5. Syy-yhteyttä koskevat päätelmät
(731)
Tutkimuksessa tuli esiin syy-yhteys unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon ja Kiinasta tulevan tuetun tuonnin välillä. Muita mahdollisia vahingon syitä, kuten tuonti muista kolmansista maista, ei-tuettu tuonti Kiinasta, kulutus, syöttötariffit, muu unionin tuotannonalalle myönnetty taloudellinen tuki, ylikapasiteetti, raaka-ainehintojen vaikutus, itse aiheutettu vahinko, ohutkalvotuotteiden aiheuttama kilpailu, talouskriisi ja sen vaikutukset, unionin tuotannonalan vientitulos, liuskekaasuesiintymien löytyminen Euroopan unionissa, liikkeenjohdolliset päätökset, Euroopan unionin päästökauppajärjestelmä ja muu valtion politiikka, analysoitiin eikä niistä minkään havaittu olevan sellainen, että se olisi poistanut vahvistetun syy-yhteyden Kiinasta tulevan tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon väliltä.
(732)
Kaikkia vahinkoon vaikuttaneita tekijöitä, tuettua tuontia lukuun ottamatta, on analysoitu erikseen ja yhdessä. Sen vuoksi päätellään, että kaikkien niiden tekijöiden, joilla olisi voinut olla vaikutusta unionin tuotannonalan vahingolliseen tilanteeseen (eli tuonti kolmansista maista, syöttötariffit, raaka-aineen hinnat, talouskriisi), kumulatiivinen arvio ei selitä unionin tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa, etenkään matalien hintojen ja taloudellisten tappioiden osalta, jotka aiheutuivat siitä, että merkittäviä määriä tarkasteltavana olevaa tuotetta tuotiin unionin markkinoille alhaisin hinnoin Kiinasta. Edellä esitetyn analyysin perusteella, jossa on asianmukaisesti erotettu toisistaan yhtäältä kaikkien tiedossa olevien tekijöiden vaikutukset unionin tuotannonalan tilanteeseen ja toisaalta tuetun tuonnin vahingolliset vaikutukset, pääteltiin, että on olemassa syy-yhteys Kiinasta tulevan tuetun tuonnin ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen merkittävän vahingon välillä tutkimusajanjakson aikana.
6. UNIONIN ETU
6.1. Alustavat huomautukset
(733)
Perusasetuksen 31 artiklan mukaisesti tutkittiin, olisiko edellä esitetyistä vahingollista tuettua tuontia koskevista päätelmistä huolimatta olemassa pakottavia syitä, joiden perusteella olisi pääteltävä, että tasoitustoimenpiteiden käyttöönotto ei tässä tapauksessa olisi unionin edun mukaista. Tätä varten ja perusasetuksen 31 artiklan 1 kohdan mukaisesti unionin etua määritettäessä arvioitiin kaikki asiaan liittyvät etunäkökohdat, kuten unionin tuotannonalan, aurinkoenergiasektorin alku- ja jatkojalostusmarkkinoiden yritysten sekä tarkasteltavana olevan tuotteen tuojien, käyttäjien ja kuluttajien edut.
(734)
Rinnakkaisen polkumyyntitutkimuksen vireillepanon jälkeen ilmoittautui noin 150 toimijaa, jotka otettiin asianmukaisesti huomioon tämän tutkimuksen puitteissa. Kyselylomakkeita lähetettiin etuyhteydettömille tuojille, alkujalostussektorin toimijoille (mukaan luettuna eräs raaka-aineen tuottaja ja tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantolaitteiden toimittajia), jatkojalostussektorin toimijoille (mukaan luettuna hankkeen toteuttajat ja asentajat) sekä kuluttajien järjestölle BEUC:lle. Tietoja saatiin kolmelta aurinkoenergiasektorin järjestöltä, jotka edustivat eri toimijoita (unionin tuotannonala sekä alku- ja jatkojalostussektorin toimijat).
(735)
Väitettiin, että unionin edun arviointi ei perustunut toimijoiden edustavaan lukumäärään.
(736)
Komissio on ottanut yhteyttä eri toimijoihin jäljempänä selitetyllä tavalla.
(737)
Alku- ja jatkojalostussektorin toimijat: Kuten 734 kappaleessa mainittiin, komissio lähetti erityiset kyselylomakkeet noin 150 toimijalle, mukaan luettuna ne etuyhteydettömät tuojat, jotka olivat ilmoittautuneet tutkimuksen vireillepanon jälkeen, ja joilla näin ollen oli mahdollisuus toimittaa asiaa koskevat tiedot komissiolle. Vastauksia saatiin 21. Tutkimuksessa otettiin kyselylomakevastausten lisäksi huomioon tarkastettavissa olevat ja asianmukaisesti perustellut huomautukset ja kannanotot, jotka asianomaiset osapuolet olivat toimittaneet annetun määräajan kuluessa, riippumatta siitä, olivatko nämä osapuolet vastanneet kyselylomakkeeseen. AFASE erityisesti toimitti komissiolle jäsentensä (aurinkosähkösektorin toimijoiden) puolesta huomautuksia, jotka myös analysoitiin.
(738)
Etuyhteydettömien tuojien osalta, kuten 25 kappaleessa todettiin, komissio otti yhteyttä kaikkiin 250 etuyhteydettömään tuojaan, jotka valituksen tekijä oli ilmoittanut, ja valitsi perusasetuksen 27 artiklan mukaisesti alustavan otoksen niin, että katettiin suurin mahdollinen edustava tuontimäärä, joka voitiin kohtuudella tutkia käytettävissä olevassa ajassa. Alustavasti valituista yrityksistä kuitenkin vain yhden vahvistettiin tarkastuksen jälkeen olevan etuyhteydetön tuoja. Tutkimuksen myöhemmässä vaiheessa muita etuyhteydettömiä tuojia, jotka olivat alun perin toimittaneet otantaa koskevan lomakkeen vireillepanovaiheessa mutta joita ei ollut valittu otokseen, pyydettiin toimimaan yhteistyössä tutkimuksessa. Näistä kuusi suostui, ja niille lähetettiin kyselylomake; tähän saatiin viisi vastausta, joista kolmea pidettiin riittävän kattavana. Sen vuoksi etuyhteydettömien tuojien lopulliseen otokseen kuuluu neljä etuyhteydetöntä tuojaa, joiden osuus tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnista oli 2-5 prosenttia. Tämän alhaisen prosenttiosuuden osalta on muistettava, että suurin osa tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnista unioniin ei tapahdu etuyhteydettömien tuojien kautta.
(739)
Unionin etua koskevasta analyysistä voidaan todeta tiivistettynä, että siinä on käytetty seuraavia tietoja:
-
kahdeksalta otokseen valitulta unionin tuottajalta ja neljältä otokseen valitulta etuyhteydettömältä tuojalta saadut kyselylomakevastaukset sekä kahdeksalta alkujalostussektorin ja 13:lta jatkojalostussektorin toimijalta saadut kyselylomakevastaukset (seitsemän hankkeiden toteuttajaa/asentajaa ja kuusi aurinkosähkösektorilla toimivaa palveluntarjoajaa) niistä 150 toimijasta, jotka ilmoittautuivat vireillepanon jälkeen ja saivat erityiset kyselylomakkeet,
-
kahdeksan unionin tuottajan, yhden etuyhteydettömän tuojan, kahden alkujalostussektorin toimijan, neljän jatkojalostussektorin toimijan (hankkeen toteuttajat/asentajat) ja yhden järjestön toimitilojen tarkastuskäynnillä tarkastetut tiedot (ks. väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 17 kappale ja edellä oleva 29 kappale),
-
muiden asianomaisten osapuolten, mukaan luettuna järjestöjen, toimittamat unionin etua koskevat tiedot sekä julkisesti saatavilla olevat tiedot aurinkosähkömarkkinoiden kehityksestä Euroopassa (erityisesti ”EPIA's Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017”).
6.2. Unionin tuotannonalan etu
(740)
Unionin tuotannonala työllisti suoraan noin 21 000 henkeä tutkimusajanjaksolla samankaltaisen tuotteen tuotannossa ja myynnissä.
(741)
Tutkimuksessa vahvistettiin, että unionin tuotannonala on kärsinyt merkittävää vahinkoa asianomaisesta maasta tapahtuneen tuetun tuonnin takia tutkimusajanjakson aikana. On muistettava, että useiden vahinkoindikaattorien kehitys oli negatiivista tarkastelujaksolla. Varsinkin yhteistyössä toimineiden unionin tuottajien taloudelliseen tulokseen liittyvät vahinkoindikaattorit, kuten kannattavuus, kassavirta ja investointien tuotto, olivat erityisen negatiivisia. Itse asiassa moduulien ja kennojen unionin tuottajat toimivat tappiollisesti vuonna 2011 ja tutkimusajanjaksolla. Joidenkin unionin tuottajien on jo täytynyt tämän vuoksi sulkea tuotantolaitoksensa, ja jotkin muut ovat joutuneet maksukyvyttömyystilanteeseen. Jos toimenpiteitä ei oteta käyttöön, on erittäin todennäköistä, että unionin tuotannonalan taloudellinen tilanne heikkenee edelleen.
(742)
Tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton odotetaan palauttavan unionin markkinoille tasapuoliset kilpailuedellytykset, jolloin unionin tuotannonala voi mukauttaa samankaltaisen tuotteen hinnat vastaamaan tuotantokustannuksia ja parantaa näin kannattavuuttaan. Voidaan myös olettaa, että tasoitustoimenpiteiden käyttöönotto tarjoaisi unionin tuotannonalalle tilaisuuden saada takaisin ainakin osa tarkastelujaksolla menetetystä markkinaosuudesta, mikä parantaisi sen taloudellista tilannetta. Unionin tuotannonalalla pitäisi lisäksi olla paremmat mahdollisuudet saada pääomaa ja tehdä lisäinvestointeja tutkimus- ja kehittämistoimintaan ja innovointiin aurinkoenergiamarkkinoilla. Tutkimuksessa tuli esiin myös, että ne unionin tuottajat, joiden täytyi lopettaa tuotanto Kiinasta tulevan tuonnin aiheuttaman paineen vuoksi, voisivat mahdollisesti käynnistää liiketoimintansa uudelleen. Tässä skenaariossa turvattaisiin unionin tuotannonalan nykyiset 21 000 työpaikkaa (tutkimusajanjaksolla), minkä lisäksi se tarjoaisi kohtuulliset mahdollisuudet tuotannon lisälaajennuksiin ja työllisyyden kasvuun.
(743)
Jos toimenpiteitä ei oteta käyttöön, odotettavissa on markkinaosuuden lisämenetyksiä ja unionin tuotannonalan kannattavuuden heikkeneminen edelleen. Tämä olisi kestämätöntä lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Seurauksena olisi, että niiden useiden unionin tuottajien lisäksi, joiden on jo täytynyt poistua markkinoilta, muutkin tuottajat voisivat joutua maksukyvyttömyystilaan, joka lyhyellä/keskipitkällä aikavälillä johtaisi todennäköisesti unionin tuotannonalan häviämiseen, millä olisi merkittävä vaikutus nykyisiin työpaikkoihin.
(744)
Jotkin asianomaiset osapuolet kiistivät sen, että unionin tuotannonala pystyisi saamaan etua mahdollisista tasoitustoimenpiteistä väittäen, että i) toimenpiteet vähentävät aurinkosähkötuotteiden kysyntää unionissa, minkä vuoksi unionin tuotannonala ei pysty lisäämään myyntiään, ii) unionin tuotannonalalla on pienet tuotantolaitokset, minkä vuoksi se ei pysty tyydyttämään tietyntyyppisten voimaloiden, kuten kaupallisten katolle asennettavien ja suurten maahan asennettavien voimaloiden, kysyntää, iii) unionin tuottajat eivät ole ”pankkikelpoisia”, iv) kennoja koskevien tullien käyttöönotto kohottaa itse asiassa unionin moduulien tuottajien tuotantokustannuksia ja tekee niistä vähemmän houkuttelevia kuluttajien kannalta ja v) jos Kiinasta tuleva tuonti vähenee merkittävästi, tuottajat muista kolmansista maista mitä todennäköisimmin hyödyntävät tilannetta.
(745)
Väitteestä, jonka mukaan toimenpiteet vähentävät aurinkosähkötuotteiden kysyntää unionissa, minkä vuoksi unionin tuotannonala ei pysty lisäämään myyntiään, on huomattava, että osapuolet eivät pystyneet toimittamaan mitään tarkastettavissa olevaa näyttöä siitä, että toimenpiteiden käyttöönoton ja aurinkosähkötuotteiden kysynnän laskun - johon vaikuttivat vuosien mittaan useat eri tekijät - välillä olisi suora yhteys.
(746)
Vastauksena väitteeseen, jonka mukaan unionin tuotannonalalla on pienet tuotantolaitokset, minkä vuoksi se ei pysty tyydyttämään tietyntyyppisten voimaloiden, kuten kaupallisten katolle asennettavien ja suurten maahan asennettavien voimaloiden, kysyntää, voidaan todeta, että tutkimuksessa kävi ilmi, että unionin tuotannonalalla on kapasiteettia toimittaa sekä kaupallisia ja teollisia voimaloita (40 kW-1 MW) että yleishyödyllisen markkinasegmentin voimaloita (1-10 MW). Tutkimuksessa ei myöskään tullut esiin, että eri valmistajien toimittamia tuotteita ei voitaisi käyttää samassa hankkeessa. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(747)
Väitettä, jonka mukaan unionin tuotannonala ei pystyisi saamaan etua mahdollisista toimenpiteistä, koska unionin tuottajat eivät ole ”pankkikelpoisia”, ja jonka mukaan investointirahastot eivät rahoittaisi hankkeita, joissa käytetään EU:ssa tehtyjä moduuleja, ei perusteltu mitenkään. On joka tapauksessa odotettavissa, että toimenpiteiden käyttöönotolla palautetaan tasapuoliset markkinaolosuhteet, minkä pitäisi vakuuttaa investoijat, myös pankkisektorilla, unionin tuotannonalan kyvystä kehittää kannattavia hankkeita. Tällä perusteella väite hylättiin.
(748)
Väitteestä, jonka mukaan kennoja koskevien tullien käyttöönotto kohottaa itse asiassa unionin moduulien tuottajien tuotantokustannuksia ja tekee niistä vähemmän houkuttelevia kuluttajien kannalta, on huomattava, että vaikka ei olekaan poissuljettua, että tullien käyttöönoton myötä hinnat saattavat kohota jonkin verran, julkisesti saatavilla olevissa lähteissä todetaan, että moduulien ja kennojen hintasuuntaus on laskeva. Näin ollen vaikka kennojen kustannukset nousisivatkin toimenpiteiden seurauksena, hintojen yleisen laskevan suuntauksen pitäisi alentaa moduulien kustannuksia. Kyseiset tuottajat voivat myös päättää hankkia kennot unionista eikä enää Kiinasta. On myös odotettavissa, että toimenpiteiden käyttöönotto kasvattaa unionin kennojen tuottajien kapasiteetin käyttöastetta ja lisää näin niiden mittakaavaetuja ja alentaa kustannuksia. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(749)
Väite, jonka mukaan tilanteessa, jossa kiinalainen tuonti laskisi merkittävästi toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen, muut kolmannet maat - eikä unionin tuotannonala - hyödyntäisivät tätä, ei saanut vahvistusta tutkimuksessa. Tutkimuksessa ei tullut esiin mitään selkeitä viitteitä siitä, että muut kolmannet maat suuntaisivat vientiään massiivisesti unionin markkinoille, etenkin kun otetaan huomioon julkisesti saatavilla olevissa lähteissä ennustettu muiden kolmansien maiden markkinoiden todennäköinen laajentuminen, etenkin Aasiassa. Ei ole myöskään viitteitä siitä, että vaikka tuonti muista kolmansista maista kasvaisikin Kiinasta tulevan tuonnin pudotessa, unionin tuotannonala ei pystyisi kilpailemaan näistä maista tulevaa tuontia vastaan.
(750)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen jotkin osapuolet väittivät, että on epärealistista odottaa moduuleja ja kennoja valmistavan kestävän unionin tuotannonalan syntymistä, koska mikään järkevä investoija ei investoisi unionin tuottajiin, joiden kustannusrakenne on väitteen mukaan epäedullinen, minkä vuoksi ne eivät voi tuottaa kilpailukykyisillä hinnoilla. Tutkimuksessa ei vahvistettu, että unionin tuotannonalan kustannusrakenne olisi epäedullinen, kuten väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 202 ja 203 kappaleessa selitetään. Sen vuoksi tuetun tuonnin poistumisen ja tuotantokapasiteetin laajemman hyödyntämisen pitäisi tuoda mittakaavaetuja ja mahdollistaa kestävän unionin tuotannonalan syntyminen. Edellä esitetyn perusteella väite hylättiin.
(751)
Eräs osapuoli väitti, että unionin kysynnän takana on syöttötariffien kehittäminen ja investoijien odottamat investointien tuotot liittyvät tähän kehitykseen. Se väitti erityisesti, että jos hinnat kohoavat unionissa tullien seurauksena ja syöttötariffit eivät seuraa tätä nousua, kysyntä vähenee eikä unionin tuotannonala saa etua käyttöön otetuista tulleista.
(752)
Vastauksena edellä esitettyyn väitteeseen on todettava, että syöttötariffien tason ja aurinkosähkövoimaloiden kysynnän välisestä korrelaatiosta huolimatta tutkimuksen aikana kerätty näyttö osoittaa, että tuleva kysyntä on yhä vähemmän riippuvainen syöttötariffeista ja muista tukijärjestelmistä, kun aurinkosähkön verkkopariteetti todennäköisesti saavutetaan tietyntyyppisissä voimaloissa useissa paikoissa unionissa. Lisäksi investointien odotetun tuoton olisi perustuttava tasapuolisiin markkinahintoihin. Vaikkakaan ei ole poissuljettua, että tiettyä hintojen nousua saattaa esiintyä toimenpiteiden käyttöönoton myötä, on huomattava, että julkisesti saatavilla olevien lähteiden mukaan yleinen hintasuuntaus on laskeva. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(753)
Osapuolet ovat tuoneet esiin, että koska aurinkopaneelien kysynnän taustalla ovat tukijärjestelmät, etenkin syöttötariffit, ja loppukuluttajien sähkön hinta (joka määrittää verkkopariteetin), kysynnän hintajousto voi olla erittäin suuri. On totta, että merkittävät hinnankorotukset voivat johtaa kysynnän merkittävään vähenemiseen markkinoiden luonteen vuoksi, kuten kyseiset osapuolet totesivat, mutta väite on hylättävä, koska on erittäin epätodennäköistä, että toimenpiteiden aiheuttamat hinnan korotukset olisivat merkittäviä jäljempänä selostetuista syistä. Ensinnäkin kaikista saatavilla olevista lähteistä saadut tiedot vahvistavat, että tarkasteltavana olevan tuotteen huomattavat hinnanalennukset tutkimusajanjaksolla ja tutkimusajanjaksosta tähän asti jatkuvat edelleen. Toiseksi, komission hyväksymien sitoumusten taloudellinen vaikutus on se, että kiinalaiset vientiä harjoittavat tuottajat toimittavat tarkasteltavana olevaa tuotetta vähimmäistuontihinnalla, joka on alle 60 senttiä/W, mikä on huomattavasti alle hinnan, joka vallitsi tutkimusajanjaksolla, ja määrinä, jotka vastaavat suunnilleen niiden nykyistä markkinaosuutta. Tällä hintatasolla kysyntä erittäin epätodennäköisesti putoaa merkittävästi, koska hintataso takaa riittävän kysynnän sekä alle tukijärjestelmien tarjoaman nykyisen tukitason että alle nykyisen verkkopariteettitason. Lisäksi loppukuluttajien sähkön hinnan odotetaan nousevan, kun taas tarkasteltavana olevan tuotteen hinnan odotetaan laskevan. Indeksoinnin kautta sitoumuksella varmistetaan, että tarkasteltavana olevan tuotteen tulevat hinnan alennukset otetaan huomioon vähimmäistuontihinnassa. Näin ollen nämä väitteet oli hylättävä.
(754)
Useat asianomaiset osapuolet väittivät, että unionin tuotannonalan etu ei ole merkittävä, koska alku- ja jatkojalostussektoreiden luoma lisäarvo on paljon merkittävämpi kuin unionin tuotannonalan luoma lisäarvo aurinkosähkön arvoketjussa. Sitä ei kiistetäkään, että aurinkosähkösektorin eri segmenttien tuottama lisäarvo on erilaista. Tutkimuksessa vahvistettiin, että unionin tuotannonalalle on aiheutunut merkittävää vahinkoa hyvän kauppatavan vastaisista käytännöistä. Joidenkin unionin tuottajien onkin täytynyt lopettaa toimintansa, ja jos toimenpiteitä ei oteta käyttöön, tilanteen heikkeneminen entisestään vaikuttaa varmalta. Koska kaikki aurinkoenergiasektorin segmentit liittyvät tiiviisti toisiinsa, unionin tuotannon häviäminen olisi vahingollista koko aurinkoenergiasektorille, koska siitä tulisi täysin riippuvainen ulkoistetusta hankinnasta. Sen vuoksi väite hylättiin myös hankintavarmuuteen liittyvistä syistä.
(755)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs asianomainen osapuoli väitti uudelleen, että alku- ja jatkojalostussektorin luoma suuri lisäarvo verrattuna tarkasteltavana olevan tuotteen unionin tuotannonalaan on merkityksellinen tasoitustullien käyttöönoton kannalta. Tältä osin vahvistetaan, että arvioidessaan unionin etua toimielimet ottivat huomioon positiiviset ja negatiiviset vaikutukset, joita tulleilla saattaa olla talouden eri toimijoihin. Vaikutus alku- ja jatkojalostussektoriin on vähäinen, mutta toimenpiteet antavat unionin tuotannonalalle mahdollisuuden toipua vahingollisesta tuetusta tuonnista.
(756)
Eräs osapuoli kiisti toimenpiteiden käyttöönotolla turvattavien työpaikkojen lukumäärän. Se väitti, että unionin tuotannonalan työllistää noin 6 000 henkeä eikä 25 000:tä tuhatta, kuten väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 229 kappaleessa todettiin.
(757)
Väitteen tueksi ei kuitenkaan toimitettu mitään näyttöä, minkä vuoksi se hylättiin. Selvyyden vuoksi voidaan todeta, että kun kiekot jätetään pois tuotteen määritelmästä, unionin tuotannonala työllisti noin 21 000 henkeä tutkimusajanjaksolla. Asianomaiset osapuolet eivät toimittaneet mitään näyttöä siitä, että unionin tuotannonalan työntekijämäärä olisi muuttunut merkittävästi tutkimusajanjakson jälkeen.
(758)
Päätelmänä voidaan todeta, että tutkimuksessa osoitettiin, että unionin tuotannonalalle aiheutui merkittävä vahinko Kiinasta tulevasta tuetusta tuonnista, eikä se pystynyt saamaan takaisin investointejaan kannattavan myynnin kautta. On odotettavissa, että toimenpiteiden käyttöönotolla palautetaan tasapuoliset toimintaedellytykset unionin markkinoille ja annetaan unionin tuotannonalalle mahdollisuus tasavertaiseen kilpailuun. Kiinasta tulevan tuonnin todennäköisen laskun pitäisi antaa unionin tuotannonalalle mahdollisuus lisätä myyntiään unionissa ja hyödyntää näin paremmin käytettävissä olevaa tuotantokapasiteettia lyhyellä aikavälillä. Näin puolestaan voidaan saavuttaa mittakaavaetuja. Vaikka onkin mahdollista, että samankaltaisen tuotteen hinnat kohoavat toimenpiteiden vuoksi lyhyellä aikavälillä, yleisesti laskeva hintasuuntaus todennäköisesti säilyy myös sen ansiosta, että tutkimuksen kohteena olevan tuotteen tuotantokustannukset laskevat ja että myös unionin markkinoilla kilpailevat kolmansien maiden tuottajat saavat aikaan kilpailupainetta.
(759)
Sen vuoksi päätellään, että lopullisten tasoitustoimenpiteiden käyttöönotto olisi unionin tuotannonalan edun mukaista.
6.3. Etuyhteydettömien tuojien etu
(760)
Otokseen valittujen tuojien tilannetta analysoitiin, kuten 26 kappaleessa todettiin.
(761)
Kaiken kaikkiaan tutkimusajanjaksolla neljän yhteistyössä toimineen etuyhteydettömän tuojan tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvän toiminnan osuus niiden kokonaisliiketoiminnasta oli 60-100 prosenttia. Lisäksi nämä neljä yhteistyössä toiminutta etuyhteydetöntä tuojaa hankkivat Kiinasta 16-100 prosenttia moduulien kokonaistuonnistaan; vain yksi hankki pelkästään asianomaisesta maasta. Neljän tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvän, yhteistyössä toimineen etuyhteydettömän tuojan kannattavuus tutkimusajanjaksolla oli keskimäärin 2,3 prosenttia.
(762)
Väitettiin, että tarkasteltavana olevaa tuotetta koskevien toimenpiteiden käyttöönotto vaikuttaisi negatiivisesti tuojien liiketoimintaan. On otettava huomioon, että tullin käyttöönoton tarkoituksena ei ole lopettaa kaikkea Kiinasta tulevaa tuontia. Vaikka voidaankin odottaa, että toimenpiteiden käyttöönotolla saattaa olla negatiivisia vaikutuksia pelkästään Kiinasta tuovien tuojien taloudelliseen tilanteeseen, kun otetaan huomioon mahdollinen tuonnin lisääntyminen muista kolmansista maista, Kiinasta hankkivien tuojien pitäisi olla sellaisessa tilanteessa, että ne voivat vaihtaa hankintalähteitään.
(763)
Eräs asianomainen osapuoli väitti, että tullien vaikutus etuyhteydettömiin tuojiin oli aliarvioitu, koska ei ole välittömiä vaihtoehtoisia hankintalähteitä, joilla voitaisiin korvata Kiinasta tuleva tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti, jos tullit otetaan käyttöön, ja että hankintalähteen vaihtaminen on vaikeaa, koska tuotannosta suurin osa on Kiinassa, mikä aiheuttaisi merkittäviä lisäkustannuksia.
(764)
Tältä osin on muistettava, että toimenpiteiden käyttöönoton tarkoituksena ei ole tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin loppuminen Kiinasta. Tutkimuksessa katsottiin, että Kiinasta tulevan tuonnin mahdollinen väheneminen vaikuttaa etenkin niihin tuojiin, jotka hankkivat tarkasteltavana olevaa tuotetta yksinomaan Kiinasta; näin tekee ainoastaan yksi neljästä yhteistyössä toimineesta etuyhteydettömästä tuojasta. Jos tarkastellaan toimenpiteiden vaikutusta etuyhteydettömien tuojien taloudelliseen tilanteeseen, ei ole poissuljettua, että se voi olla kielteinen, mutta on päätelty, että tämä riippuu paljolti niiden valmiudesta vaihtaa hankintalähteitä tai siirtää ainakin osa mahdollisista hinnannousuista asiakkaiden maksettavaksi. Negatiivinen vaikutus on vähäisempi niihin toimijoihin, jotka tuovat tuotetta myös muista lähteistä kuin Kiinasta tai tuovat muitakin tuotteita kuin tarkasteltavana olevaa tuotetta. Sen vuoksi komissio katsoo, että vaikka tarkasteltavana olevan tuotteen tuojiin kohdistuu todennäköisesti negatiivinen vaikutus, tämä vaikutus pysyy keskimäärin vähäisenä.
(765)
Eräs etuyhteydetön tuoja väitti, että tarvitaan merkittävästi työaikaa ja taloudellisia investointeja, ennen kuin uuden toimittajan tuotteet voidaan hyväksyä. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen väitettiin tähän liittyen, että tarkastuskäynnillä tarkastusryhmälle toimitettiin merkityksellistä näyttöä pitkällisestä testauksesta, jota vaaditaan, ennen kuin tuoja tekee päätöksen hankinnasta tietyltä viejältä.
(766)
On totta, että tuojan ja hankkijan välisen suhteen luomiseen saattaa liittyä lisäkustannuksia ja ajallisia investointeja (esim. tuotteen testaus). Tämän vaikutukset eivät kuitenkaan ole suuremmat kuin tarve palauttaa tasapuolinen kilpailu markkinoille. Samalla toimittajan vaihtaminen vaikuttaa kuitenkin olevan tuojan ammatilliseen toimintaan liittyvä normaali riski, joka liittyy siihen, että aurinkosähkömarkkinat ovat kehittymässä ja niillä tapahtuu näin ollen koko ajan muutoksia (esim. konkurssit, yhdistymiset), jotka edellyttävät vaihtamista uuteen toimittajaan. Lisäksi voidaan olettaa, että myös uudentyyppiset moduulit, joita tulee markkinoille koko ajan (ja joissa on esimerkiksi uusia teho-ominaisuuksia), vaativat testausta. Uuden tuotteen (myös samalta toimittajalta tulevan) testaus vaikuttaa olevan normaalia eikä epätavallista toimintaa. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(767)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen kaksi osapuolta toistivat väitteensä, jonka mukaan etuyhteydettömien tuojien etua ei arvioitu asianmukaisesti. Eräs osapuoli väitti, että uusien yhteistyössä toimineiden tuojien kyselylomakevastausten ei-luottamuksellisen version puuttuminen ei antanut osapuolille mahdollisuutta asianmukaiseen arviointiin. Se kyseenalaisti komission arvioinnin, joka koski mahdollisuutta, että tuonti muista kolmansista maista unioniin kasvaisi ja tarjoaisi näin tuojille mahdollisuuden vaihtaa hankintalähdettään, sillä perusteella, että muiden kolmansien maiden markkinat ovat kasvamassa. Osapuoli väitti, että tämän vuoksi tällainen olettamus on ristiriidassa 749 kappaleessa esitetyn päätelmän kanssa, jossa todettiin, että tuonti muista kolmansista maista ei olisi mittavaa. Toinen osapuoli kyseenalaisti sen, noudattiko komissio syrjimättömyyden periaatetta, koska unionin tuottajille annettiin komission arvioinnissa enemmän painoarvoa kuin muille toimijoille.
(768)
Ensinnäkin vahvistetaan, että ei-luottamuksellinen versio kyselylomakevastauksista, jotka saatiin väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen julkaisemisen jälkeen uusilta yhteistyössä toimineilta tuojilta, sisällytettiin asiakirja-aineistoon asianomaisten osapuolten tarkasteltavaksi. Toiseksi, olettamukset, että tuonti muista kolmansista maista voi kasvaa, jos tuonti Kiinasta vähenee, ja että tämä kasvu ei ole valtavaa, kun otetaan huomioon aurinkosähkövoimaloiden lisääntyvä kysyntä maailmanlaajuisesti, eivät ole ristiriidassa keskenään. Kun unionin tuotannonalan odotetaan ottavan takaisin osan markkinaosuudesta, jota aiemmin pitivät hallussaan Kiinasta tulevat tuotteet, ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että etuyhteydettömien tuojien liiketoiminnalle aiheutuu joitakin tappioita. On kuitenkin huomattava, että aurinkosähkömarkkinoiden koon odotetaan kasvavan edelleen pitkällä aikavälillä, kun verkkopariteetti saavutetaan yhä useammissa paikoissa. Lopuksi vielä selvennetään, että kuten kaikissa kaupan suojatoimenpiteitä koskevissa tutkimuksissa, unionin tuotannonalan tilannetta arvioitiin sen määrittämiseksi, aiheutuiko sille merkittävä vahinko tuetusta tuonnista, mutta unionin etua koskevassa analyysissä unionin tuotannonalan etua arvioitiin samalta perustalta kuin muita talouden toimijoita, myös etuyhteydettömiä tuojia. On myös selkeytettävä, että tutkimukseen, jolla määritetään aiheutuiko unionin tuotannonalalle merkittävä vahinko, sovelletaan erityisesti perusasetuksen 8 artiklan 4 kohtaa, jossa asetetaan tällaista tutkimusta koskevat vähimmäisvaatimukset. Unionin etua analysoidaan vasta, kun on määritetty, että vahinkoa aiheuttavaa tuettua tuontia esiintyy perusasetuksen 31 artiklassa asetettujen vaatimusten mukaisesti. Tämän tuloksena katsottiin, että toimenpiteiden todennäköisesti negatiivinen vaikutus joihinkin tuojiin, etenkin niihin, jotka hankkivat yksinomaisesti Kiinasta, ei ollut suurempi kuin toimenpiteiden edut unionin tuotannonalalle ja keskipitkän ja pitkän aikavälin edut unionin aurinkosähkömarkkinoille tasapuolisen kilpailun ansiosta.
(769)
Tästä syystä pääteltiin, että ehdotetun tasoisten toimenpiteiden käyttöönotolla saattaa olla joitakin negatiivisia vaikutuksia tarkasteltavana olevan tuotteen etuyhteydettömien tuojien tilanteeseen.
6.4. Alkujalostussektorin toimijoiden etu
(770)
Alkujalostussektorin toimijat toimivat pääasiassa raaka-aineiden tuotannon ja tutkimuksen kohteena olevan tuotteen valmistuslaitteiden tuotannon ja suunnittelun alalla. Alkujalostussektorin toimijoilta saatiin kahdeksan vastausta kyselylomakkeeseen. Tarkastuskäyntejä tehtiin kaksi: yhden raaka-ainetuottajan ja yhden tuotantolaitteiden valmistajan toimitiloihin.
(771)
Kahdeksan yhteistyössä toimineen alkujalostussektorin toimijan tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen liittyvä toiminta tutkimusajanjaksolla vaihteli suhteessa niiden kokonaistoimintaan, ja vain yhdessä yhteistyössä toimineessa yrityksessä sen osuus oli 100 prosenttia liiketoiminnasta, kun muissa osuudet vaihtelivat 6:sta 80 prosenttiin. Tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyvä toiminta tutkimusajanjaksolla oli keskimäärin noin 41 prosenttia yhteistyössä toimineiden alkujalostussektorin toimijoiden kaikesta toiminnasta. Työpaikkojen lukumääränä tarkasteltuna kahdeksan alkujalostussektorin toimijaa työllistivät tutkimusajanjaksolla noin 4 200 henkeä. Kannattavuus vaihteli segmentin ja yksittäisen yrityksen mukaan suuresta kannattavuudesta hieman negatiiviseen kannattavuuteen. Tutkimuksessa kävi ilmi, että toimijat, joiden kannattavuus oli negatiivinen, kärsivät kulutuksen laskusta ja unionin tuotannonalan heikentyneestä tilanteesta, koska jotkin niiden menettämistä asiakkaista olivat tutkimuksen kohteena olevan tuotteen unionin tuottajia. Kun kiekot oli jätetty pois tuotteen määritelmästä, tämän tuotteen unionin tuottajien pitäisi saada etua tullien käyttöönotosta, koska unionin tuotannonalan odotetaan lisäävän kennojen ja moduulien tuotantoaan.
(772)
Unionin alkujalostussektorin toimijoiden myynti kattoi unionin, Kiinan ja muut kolmannet maat. Tutkimusajanjaksolla myynti jakautui keskimäärin niin, että noin 20 prosenttia suuntautui unioniin, lähes 50 prosenttia Kiinaan ja noin 30 prosenttia muihin kolmansiin maihin.
(773)
Jotkin alkujalostussektorilla toimivat osapuolet väittivät, että tasoitustoimenpiteiden käyttöönotto vaikuttaisi niiden liiketoimintaan negatiivisesti, koska Kiina on niiden tärkein vientimarkkina. Väitettiin, että tullit rajoittaisivat merkittävästi tarkasteltavana olevan tuotteen tuontia Kiinasta unioniin, minkä tuloksena Kiina vähentäisi monikiteisen piin ja tuotantolaitteiden tuontia unionista. Sen seurauksena unionin alkujalostussektorin toimijoiden olisi väitteen mukaan supistettava toimintaansa ja vähennettävä työntekijöitään unionissa.
(774)
On huomattava, että tullin tarkoituksena ei ole lopettaa tarkasteltavana olevan tuotteen tuontia Kiinasta vaan palauttaa tasapuoliset toimintaedellytykset. Niinpä Kiinasta tuleva tuonti vastannee edelleen unionin markkinoiden kysyntään tietyssä määrin, mutta oikeudenmukaisilla hinnoilla. Tutkimuksessa kävi lisäksi ilmi, että unionin alkujalostussektorin toimijoilla on toimintaa globaalisti eri maiden markkinoilla, minkä vuoksi ne eivät ole yksinomaisesti riippuvaisia viennistä Kiinaan. Sen vuoksi on kohtuullista olettaa, että globaaleilla aurinkoenergiamarkkinoilla unionin alkujalostussektorin toimijat pystyvät todennäköisesti kompensoimaan mahdollisen Kiinaan suuntautuvan viennin vähenemisen suuntaamalla vientiä muille markkinoille, joiden odotetaan - käytettävissä olevien markkinatutkimusten mukaan - kasvavan. Kiinan aurinkoenergiamarkkinoilla on joka tapauksessa jo nyt merkittävää tuotannon ylikapasiteettia, minkä vuoksi on kyseenalaista, pystyisivätkö unionin laitevalmistajat myymään paljon enempää tuotantolaitteita lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä Kiinaan.
(775)
Osapuolet väittivät, että aurinkosähkösektorin arvoketjun suurimmat panokset tulevat unionista ja että tällainen suotuisa tilanne saattaa hävitä, jos tullit otetaan käyttöön. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli huomautti, että tässä tapauksessa käyttöön otettavat toimenpiteet saattavat käynnistää muita toimenpiteitä, joita Kiina saattaa ottaa käyttöön unionin tuotteita kohtaan.
(776)
Kiinasta tulevan tuonnin odotetaan edelleen vastaavan unionin markkinoiden kysyntään, vaikka tullit ovat käytössä. Aurinkoenergiasektorilla julkisesti saatavilla olevissa eri lähteissä (kuten EPIAn Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017) ennustetaan, että kysynnän mahdollinen supistuminen unionissa olisi vain lyhytaikaista (vuosina 2013 ja 2014) ja että kulutus unionissa kasvaa taas seuraavina vuosina. Hyvän kauppatavan vastaisiin käytäntöihin puuttuminen todennäköisesti mahdollistaa kestävän kasvun unionin aurinkosähkömarkkinoilla keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, mistä pitäisi olla etua kaikille toimijoille unionissa. Väitteestä, joka koskee Kiinan mahdollisia vastatoimenpiteitä vastauksena tässä tapauksessa käyttöön otettaviin toimenpiteisiin, on muistettava, että Kiina muiden WTO:n jäsenten tavoin voi käynnistää kaupan suojatoimenpiteitä koskevia tutkimuksia vain perustelluissa olosuhteissa ja että tällaisissa tutkimuksissa on noudatettava tiukkoja WTO-sääntöjä. Komissio seuraa tällaisia tutkimuksia varmistaakseen, että WTO:n sääntöjä noudatetaan. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(777)
Jotkin osapuolet kiistivät päätelmän, jonka mukaan unionin alkujalostussektorin toimijat pystyvät todennäköisesti kompensoimaan mahdollisen Kiinaan suuntautuvan viennin vähenemisen suuntaamalla vientiä muille markkinoille, ja väittivät, että tullit vähentävät tuotteen kysyntää maailmanlaajuisesti.
(778)
Tältä osin on ensinnäkin huomattava, että Kiinasta tulevan tuonnin ei odoteta loppuvan täysin tullien seurauksena. Lisäksi tutkimuksen aikana kerättyjen tietojen perusteella ei voitu vahvistaa korrelaatiota Kiinasta unionin markkinoille suuntautuvan tuonnin ja Kiinasta muille markkinoille suuntautuvan viennin kehityksen välillä. Julkisesti saatavilla olevissa lähteissä (kuten EPIAn Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017) ennustetaan, että aurinkosähkömarkkinat kasvavat maailmanlaajuisesti tulevina vuosina. Kiinan aurinkosähkömarkkinoiden osalta on viitteitä siitä, että kotimainen kulutus kasvaa merkittävästi (esim. EPIAn tietojen mukaan). Edellä esitetyn perusteella unionin alkujalostussektorin toimijoiden viennin Kiinaan ei odoteta putoavan merkittävästi toimenpiteiden käyttöönoton seurauksena.
(779)
Lisäksi olisi huomattava, että unionin kysynnän supistumisella vuosina 2013 ja 2014 saattaa olla negatiivisia vaikutuksia alkujalostussektorin toimijoihin. Tätä ei kuitenkaan voida yhdistää tulleihin, ainakaan suurimmaksi osaksi. Mitä tulee aurinkoenergiasektorin unionin laitetuottajiin, on epätodennäköistä, että niiden vienti Kiinaan voisi merkittävästi lisääntyä Kiinan tuotannon huomattavan ylikapasiteetin vuoksi, edes siinä tapauksessa, että kiinalaiset tuottajat lisäävät tuotantomääräänsä. Tutkimuksen aikana kerättyjen tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että laitetuottajiin saattaa vaikuttaa myös Kiinan aurinkoenergiateollisuutta koskeva 12. viisivuotissuunnitelma, jonka mukaan vuoteen 2015 mennessä 80 prosenttia kennojen tuotantolaitteista olisi oltava kiinalaisia. Kunhan muutos tapahtuu WTO:n sääntöjen mukaisesti, se saattaa myös rajoittaa edelleen unionin laitevalmistajien mahdollisuutta kilpailla Kiinan markkinoilla. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(780)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Kiinan viranomaiset väittivät, että aurinkoenergiateollisuutta koskeva 12. viisivuotissuunnitelma tarjoaa vain joitakin yleisiä suuntaviivoja, jotka eivät ole sitovia, koska täytäntöönpanovallasta ei ole säädetty, ja että sen vuoksi sitä ei pitäisi pitää osoituksena siitä, että unionin laitevalmistajien mahdollisuuksia kilpailla Kiinan markkinoilla rajoitettaisiin. Tältä osin on huomattava, että Kiinan viranomaiset sisällyttivät aurinkosähkömarkkinat strategisiin tuotannonaloihin 12. viisivuotissuunnitelmassa ja julkaisivat myös aurinkosähköteollisuutta koskevan erityissuunnitelman. Suunnitelmassa Kiinan viranomaiset ilmoittivat tukevansa ”huippuyrityksiä” ja ”avainyrityksiä” sekä sitoutuivat edistämään erilaisten aurinkosähköä tukevien toimintalinjojen täytäntöönpanoa ja muotoilemaan tuotannonalaa, rahoitusta ja verotusta koskevaa yleistä tukipolitiikkaa. Koska suunnitelmaan sisältyy keskeisiä tavoitteita, jotka Kiinan tuotannonalan on saavutettava viiden vuoden kuluessa, sillä on lisäksi merkittävä vaikutus liiketoimintaympäristöön sekä Kiinassa että maissa, jotka ovat liikeyhteyksissä Kiinaan. Edellä esitetty huomioon ottaen on selviä merkkejä siitä, että suunnitelma rajoittaa kiinalaisten kennojen valmistajien valinnanvapautta ja Kiinan markkinoille vievien unionin laitevalmistajien kilpailupainetta. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(781)
Eräs yhteistyössä toiminut raaka-aineiden tuottaja kiisti sen, että Kiinan markkinoiden vähentynyttä tuotantoa voitaisiin kompensoida suuntautumalla muille markkinoille, kun otetaan huomioon Kiinassa käytössä oleva merkittävä tuotantokapasiteetti, jota ei voida helposti rakentaa muualle. Väite hylätään, koska ei ole mitään viitteitä väitetystä tuotannon vähenemisestä Kiinan markkinoilla.
(782)
Eräs asianomainen osapuoli kiisti väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 236 kappaleessa esitetyn alkujalostussektorin työntekijöiden lukumäärän. Selvyyden vuoksi voidaan todeta, että ilmoitettu työntekijöiden lukumäärä (4 200) viittasi vain yhteistyössä toimineisiin alkujalostussektorin toimijoihin, kuten laitevalmistajiin ja monikiteisen piin toimittajiin, niiden kyselylomakevastausten perusteella, eikä koko sektoriin.
(783)
Edellä esitetyn perusteella päätellään, että tasoitustoimenpiteiden vaikutus koneiden tuottajiin ei olisi merkittävä, mutta vaikutus raaka-aineen toimittajiin saattaa olla kielteinen lyhyellä aikavälillä, koska myynti Kiinaan saattaa vähentyä.
6.5. Jatkojalostussektorin toimijoiden etu
(784)
Jatkojalostussektorin toimijat toimivat pääasiassa hankkeiden kehittämisen, markkinoinnin ja viestinnän sekä aurinkosähkövoimaloiden alalla. Jatkojalostussektorin toimijoilta saatiin 13 vastausta niille osoitettuun kyselylomakkeeseen eli seitsemän toimijoilta, joiden toiminta liittyy suoraan samankaltaiseen tuotteeseen (hankkeen toteuttajat ja asentajat), ja kuusi aurinkosähkösektorin palveluntarjoajilta (esim. logistiikka, kuljetukset, pr-toiminta), joiden toiminta ei liity suoraan tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen. Näihin kyselylomakevastauksiin sisältyi vastaus, joka saatiin yhdeltä etuyhteydettömältä tuojalta, joka osoittautui jatkojalostussektorin toimijaksi, koska sen pääasiallista toimintaa olivat asennukset (ks. 25 kappale).
(785)
Väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 242 kappaleessa arvioitiin, että jatkojalostussektorin toimijoiden (asentajat ja hankkeen toteuttajat) toiminta tutkimuksen kohteena olevan tuotteen osalta suhteessa niiden kokonaistoimintaan vaihtelee. Keskimäärin sen osuus tutkimusajanjaksolla oli 41 prosenttia. Tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen liittyvien yhteistyössä toimineiden toimijoiden kannattavuus oli tutkimusajanjaksolla keskimäärin 11 prosenttia. Työpaikkojen lukumääränä tarkasteltuna seitsemän yhteistyössä toiminutta jatkojalostussektorin toimijaa työllistivät tutkimusajanjaksolla noin 550 henkeä.
(786)
Useat osapuolet kiistivät niiden tietojen edustavuuden, jotka koskivat jatkojalostussektorin toimijoiden liikevaihtoa, kannattavuutta ja työllisyyttä ja jotka komissio oli saanut seitsemän jatkojalostussektorin toimijan kyselylomakevastauksista. AFASE toimitti kyselyn, jonka se oli suorittanut jäsentensä parissa (asentajat), osoittaakseen, että suurimmalle osalle asentajista aurinkoenergiasektorin liiketoiminta muodostaa ensisijaisen tulonlähteen. AFASE väitti vielä, että jatkojalostussektorin toimijoiden, etenkin asentajien, voittomarginaalit olivat yksinumeroisia, eivätkä ne näin ollen pystyisi ottamaan kantaakseen tulleja, toisin kuin väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 242 kappaleen päätelmissä todetaan.
(787)
Mitä tulee väliaikaista polkumyyntitullia koskevassa asetuksessa käytettyjen tietojen edustavuuteen, komissio on käyttänyt erityisen kyselylomakkeen palauttaneiden jatkojalostussektorin toimijoiden toimittamia kaikkia tietoja sekä AFASEn toimittamia tietoja, kuten 737 kappaleessa selitettiin.
(788)
Mitä tulee väitteeseen, jonka mukaan aurinkoenergiasektorin liiketoiminta muodostaa asentajien ensisijaisen tulonlähteen, seitsemän jatkojalostussektorin toimijan (asentajat ja hankkeen toteuttajat) kyselylomakevastausten tarkemman analyysin perusteella vahvistettiin, että suoraan tutkimuksen kohteena olevaan samankaltaiseen tuotteeseen liittyvän toiminnan osuus oli keskimäärin noin 42 prosenttia näiden toimijoiden kaikesta toiminnasta ja kannattavuus oli keskimäärin 11 prosenttia. Kun kuitenkin otetaan huomioon myös niiden toiminta, joka ei liity suoraan tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen, sen merkitys kokonaisuudessaan kasvaa merkittävästi näistä seitsemästä toimijasta kolmen osalta. Vastaavat osuudet olivat siis 45-100 prosenttia tutkimusajanjaksolla. Lisäksi seitsemän toimijan osalta (asentajat ja hankkeen toteuttajat) aurinkosähköalan toiminnan, johon sisältyy toiminta, joka ei liity suoraan tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen, kannattavuus oli keskimäärin 9 prosenttia. Työllisyyden kannalta tarkasteltuna näiden seitsemän toimijan aurinkosähköalan toiminta, johon sisältyy toiminta, joka ei liity suoraan tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen, tarjosi noin 660 täysiaikaista työpaikkaa tutkimusajanjaksolla. Aurinkosähköhankkeiden ja -asennusten lisäksi nämä toimijat toimivat myös tuulienergiavoimaloiden ja sähkölaitteiden tuotannon alalla.
(789)
Toimenpiteiden mahdollista vaikutusta jatkojalostussektorin toimijoihin on arvioitava ensisijaisesti sen toiminnan perusteella, joka liittyy suoraan tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen ja jonka kannattavuus tutkimusajanjaksolla oli keskimäärin 11 prosenttia. Vaikka toimintaa arvioitaisiinkin yleisen aurinkoenergiasektorin toiminnan perusteella, joka ei liity suoraan tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen, päätelmät eivät kuitenkaan muuttuisi merkittävästi, koska huomioon otettavat eri tekijät, kuten kannattavuus ja kyky ottaa osa tullista kannettavaksi, eivät vaihtele merkittävästi (kannattavuus laskee keskimäärin 11:stä 9 prosenttiin). Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli, jonka toimitiloihin komissio teki tarkastuskäynnin, kiisti asentajien ja hankkeiden toteuttajien kannattavuutta koskevan päätelmän edustavuuden, koska sen mukaan se perustuu sen tapauksessa pelkästään yhteen liiketoimeen. Väite hylätään, koska komissio laski kyseisten jatkojalostussektorin toimijoiden kannattavuuden niiden kaikkien tietojen perusteella, jotka jatkojalostussektorin toimijat toimittivat kyselylomakevastauksissaan.
(790)
AFASEn jäsentensä parissa tekemästä kyselystä on ensinnäkin huomattava, että kaikilla toimijoilla oli mahdollisuus ilmoittautua tutkimuksen vireillepanon yhteydessä ja vastata jatkojalostussektorin toimijoille suunnattuun kyselylomakkeeseen, jossa pyydettiin tarvittavia tietoja, jotta voidaan arvioida tullien vaikutusta näihin toimijoihin. Toiseksi, kyselyssä ei annettu asentajien tunnistetietoja, minkä vuoksi annettuja tietoja ei voitu tarkastaa esimerkiksi niiden merkityksellisyyden ja luotettavuuden osalta. Kolmanneksi, kyselyssä esitettiin monia kysymyksiä asentajien valmiudesta ottaa kantaakseen mahdolliset tullit, mutta siinä ei viitattu millään tavoin näiden asentajien tutkimusajanjaksolla saamaan voittoon ja jätettiin näin huomiotta toimenpiteiden vaikutuksen arvioinnin kannalta tärkeä tekijä. Tämän vuoksi toimitetusta kyselystä ei voitu tehdä mitään merkityksellisiä päätelmiä.
(791)
Väitettiin, että toimenpiteet eivät ole unionin edun mukaisia, koska ne kohottavat moduulien hintaa eivätkä näin ollen kannusta loppukäyttäjiä/kuluttajia asentamaan niitä. Tämän vuoksi jatkojalostussektorin toimijat saisivat paljon vähemmän tilauksia, ja niiden olisi supistettava liiketoimintaansa. Arviointi perustui työpaikkojen mahdollisia menetyksiä koskevaan Prognosin tekemään tutkimukseen, joka toimitettiin tutkimuksen aikana. Tutkimuksessa esitetään, että suurin osa aurinkosähkömarkkinoiden työpaikoista unionissa on vaarassa, jos tulleja otetaan käyttöön. Tutkimuksessa käytetään EPIAn tekemää arviota, jonka mukaan vuonna 2011 kaikkiin unionin aurinkosähkömarkkinoiden eri vaiheisiin (unionin tuottajat, tuojat sekä alku- ja jatkojalostussektorin toimijat) suoraan liittyviä työpaikkoja on 265 000. Prognosin tutkimuksessa otettiin lähtökohdaksi vuoden 2011 ennuste aurinkosähköön suoraan liittyvistä kaikista työpaikoista ja pääteltiin, että 265 000 työpaikasta jopa 242 000 työpaikkaa menetetään kolmessa vuodessa tullien tasosta riippuen. Suurin osa työpaikoista menetetään väitetysti jatkojalostusmarkkinoilla, joilla Prognosin mukaan vuonna 2011 työskenteli noin 220 000 henkeä.
(792)
Tutkimuksessa ei vahvistettu edellä esitettyä skenaariota vaan saatiin tulokseksi paljon alhaisempi suoraan unionin aurinkosähkömarkkinoihin liittyvien työpaikkojen määrä vuonna 2011, tutkimusajanjaksolla ja vuonna 2012.
(793)
Tutkimuksessa kyseenalaistettiin ensinnäkin EPIAn arvioiman aurinkosähkömarkkinoihin suoraan liittyvien työpaikkojen kokonaismäärän tarkkuus. EPIAn toimitiloihin tehdyn tarkastuskäynnin aikana kävi ilmi, että arvion pohjana olleet tiedot, joiden perusteella tehtiin päätelmä 265 000 työpaikasta, olivat epätarkkoja eivätkä mahdollistaneet tällaisen päätelmän tekemistä. Tarkastuskäynnillä saatujen tietojen mukaan vaikuttaa siltä, että vuodelle 2011 lasketun aurinkoenergiamarkkinoihin suoraan liittyvien työpaikkojen määrän virhemarginaali olisi jopa 20 prosenttia. Arvioon sisältyy lisäksi työllisyys Euroopan unionin ulkopuolisissa Euroopan maissa samoin kuin ohutkalvosektoriin liittyvä työllisyys, joka ei kuulu tämän tutkimuksen piiriin.
(794)
On selvennettävä, että aurinkosähkömarkkinoihin suoraan liittyvien työpaikkojen kokonaismäärässä oleva 20 prosentin virhemarginaali, jota voidaan soveltaa joko ylös- tai alaspäin, kävi ilmeiseksi EPIAan tehdyn tarkastuskäynnin aikana. Se osoittaa, miten vaikeaa on arvioida jatkojalostussektorin työllisyyteen liittyviä tarkkoja lukuja, koska tietolähteitä on vain harvoja ja ne ovat usein keskenään ristiriitaisia.
(795)
Vaikka näistä epäilyksistä huolimatta työpaikkojen alkuperäistä arviota käytettäisiinkin toimenpiteiden vaikutuksen arviointiin, on otettava huomioon seuraavat seikat. Arvio kattaa aurinkoenergiasektorin työpaikat Euroopassa vuonna 2011, jolloin unionissa asennettiin erittäin paljon aurinkosähkövoimaloita (noin 20 GW). On kohtuullista olettaa, että kun otetaan huomioon asennusten väheneminen - noin 17,5 GW tutkimusajanjaksolla ja 15 GW vuonna 2012 - etenkin jatkojalostussektorin työpaikat, jotka korreloivat suoraan voimaloiden määrään, laskivat vastaavasti. Julkisesti saatavilla olevissa alan erikoislehdissä esitettiin, että Saksassa, jossa on suurimmat kansalliset markkinat, vuosien 2011 ja 2012 välillä aurinkosähkösektorin työpaikat vähenivät 128 000:sta 100 000:een, mukaan luettuna tuottajasektorin työpaikat. Lisäksi tutkimuksessa tuli esiin vakavia epäilyksiä sen suhteen, sisältyivätkö lukuihin ainoastaan täysiaikaiset ja yksinomaan aurinkosähkösektoriin liittyvät työpaikat. Tähän liittyen tutkimuksessa kävi ilmi, että etenkin jatkojalostusmarkkinoilla (asennukset) aurinkosähköön liittyvä toiminta on yleensä vain osa paljon laajempaa liiketoimintaa, ja pääasiallista liiketoimintaa ovat esimerkiksi lämpö- tai sähköasennukset tai putkityöt.
(796)
Edellä esitetyn perusteella on todennäköistä, että toimenpiteiden käyttöönotto saattaa johtaa tutkimuksen kohteena olevan tuotteen hintojen nousuun unionissa, minkä seurauksena aurinkosähkövoimalat mahdollisesti vähenevät lyhyellä aikavälillä. Markkinoiden tämän osan työpaikkoihin kohdistunee vain vähäisiä negatiivisia vaikutuksia jäljempänä esitetyistä syistä. Ainakin joiden asentajien aurinkoenergiaan liittyvä toiminta muodostaa vain osan niiden liiketoiminnasta ja on lisäksi kausiluontoista. Sen vuoksi asentajien pitäisi pystyä hoitamaan muuta toimintaa tilanteessa, jossa aurinkosähkövoimaloiden kysyntä supistuu. Koska uudistuvaa energiaa ja energiatehokkuutta koskevista tavoitteista on sovittu unionin tasolla ja ne sitovat oikeudellisesti jäsenvaltioita, on odotettavissa, että aurinkosähkövoimaloiden vähentynyt kysyntä näkyy muun muotoisen uudistuvan sähköenergian ja energiatehokkuuden lisääntyvänä kysyntänä. Monilla jatkojalostussektorin työntekijöillä on todennäköisesti tarvittavat taidot, jotta he voivat hyödyntää näiden lähisektoreiden lisääntynyttä kysyntää. Kun vielä otetaan huomioon jatkojalostusmarkkinoilla saatava voitto (ks. 785 kappale), asentajien pitäisi pystyä ottamaan kantaakseen osa hinnankorotuksista ja rajoittamaan näin vaikutusta loppuhintaan ja aurinkosähkövoimaloiden kysyntään.
(797)
Tullien käyttöönotosta riippumatta julkisesti saatavilla olevat ennusteet aurinkosähkövoimaloiden kysynnästä osoittavat, että kysyntä todennäköisesti supistuu vuonna 2013, jolloin asennuksia ennustetaan olevan 9,8-16,5 GW, millä on todennäköisesti joka tapauksessa negatiivinen vaikutus työpaikkojen määrään jatkojalostusmarkkinoilla.
(798)
Lopuksi on vielä huomattava, että aurinkosähkön hintojen mahdollinen nousu tapahtuu todennäköisesti joka tapauksessa, koska unionin markkinoille tuleva kiinalainen tuotanto vaikuttaa olevan suureksi osaksi tappiollista, mikä on kestämätön tilanne.
(799)
Työpaikkojen menetyksistä tutkimuksen aikana kerätyt tiedot vahvistavat, että jatkojalostussektorin työpaikat ovat vähentyneet aurinkosähkövoimaloiden kysynnän supistuttua unionissa noin 5 GW vuosien 2011 ja 2012 välillä. Näitä työpaikkojen menetyksiä ei voida liittää toimenpiteisiin, koska ne liittyvät markkinakehitykseen. Kysynnän ennustetaan vielä supistuvan vuosina 2013 ja 2014, minkä seurauksena työpaikat aurinkoenergiasektorilla vähenevät todennäköisesti edelleen. Suuret tutkimuskeskukset ennustivat tällaista kysynnän kehitystä jo ennen tutkimuksen vireillepanoa, minkä vuoksi työpaikkojen menetysten ei voida katsoa johtuvan toimenpiteiden käyttöönotosta.
(800)
Unionin tuotannonala toimitti PriceWaterHouseCoopers-konsulttiyrityksen, jäljempänä ”PWC”, tekemän tutkimuksen toimenpiteiden mahdollisista vaikutuksista aurinkoenergiasektoriin liittyviin työpaikkoihin. PWC:n tutkimuksessa viitataan Prognosin tutkimukseen, jossa ennustettiin suuria työpaikkojen menetyksiä aurinkosähkömarkkinoilla toimenpiteiden käyttöönoton seurauksena ja jonka AFASE toimitti ennen väliaikaisten polkumyyntitullien käyttöönottoa (tutkimusta käsiteltiin 791 kappaleessa). PWC:n tutkimuksessa kritisoitiin Prognosin tutkimusta tuomalla esiin se, että Prognosin arvion mukaan menetettävien työpaikkojen lukumäärä olisi suurempi kuin aurinkoenergiasektorin työpaikkojen kokonaismäärä unionissa. Tullien vaikutuksista unionin markkinoilla PWC teki täysin vastakkaiset päätelmät kuin Prognos ja ennusti positiivista nettovaikutusta työpaikkoihin unionissa ja arvioi tullien etujen olevan esimerkiksi kysyntään kohdistuvia mahdollisia negatiivisia vaikutuksia suuremmat.
(801)
AFASE väitti, että komissio ei ilmoittanut, mistä se oli saanut EPIAn mukaan aurinkoenergiamarkkinoihin vuonna 2011 suoraan liittyvien työpaikkojen määrän virhemarginaaliksi 20 prosenttia.
(802)
Tämä 20 prosentin virhemarginaali, jota voidaan soveltaa joko ylös- tai alaspäin, kävi ilmeiseksi EPIAan tehdyn tarkastuskäynnin aikana. Se osoittaa, miten vaikeaa on arvioida jatkojalostussektorin työllisyyteen liittyviä tarkkoja lukuja, koska tietolähteitä on vain harvoja ja ne ovat usein keskenään ristiriitaisia.
(803)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen jotkin osapuolet väittivät, että komission analyysissä ei puututtu lainkaan siihen, että tullit vielä lisäävät työpaikkojen menetyksiä, jotka ovat seurausta aurinkosähkövoimaloiden vähenemisestä vuoden 2011 jälkeen. Väitteen mukaan työpaikkojen menetykset, etenkin jatkojalostussektorilla, liittyvät tiiviisti siihen, että aurinkosähkösektorin asentajat ovat riippuvaisia aurinkosähkövoimaloista. Lisäksi AFASE kritisoi komissiota siitä, ettei se ole ottanut asianmukaisesti huomioon AFASEn jäsenten keskuudessa tehtyä kyselyä ja Yhdistyneen kuningaskunnan Solar Trade Association -järjestön tekemää samanlaista kyselyä, jotka väitteen mukaan tuovat esiin tämän riippuvuuden.
(804)
Väitteestä, jonka mukaan komissio ei ole puuttunut siihen, miten tullit vaikuttavat työpaikkoihin, viitataan edellä 799 ja 800 kappaleeseen, joissa käsitellään toimenpiteiden vaikutusta aurinkosähkösektorin työpaikkoihin ja joissa tunnustetaan, että toimenpiteet saattavat vaikuttaa jatkojalostussektorin työpaikkoihin lyhyellä aikavälillä.
(805)
Mitä tulee AFASEn ja Yhdistyneen kuningaskunnan Solar Trade Association -järjestön tekemiin kyselyihin, lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen näihin kyselyihin osallistuneiden yritysten identiteetti ilmoitettiin. Kyselyt olivat kuitenkin puutteellisia, koska esimerkiksi tietyt vastaukset eivät olleet täydellisiä. Kyselyjen analyysistä kävi ilmi seuraavaa. AFASEn kyselystä on ensinnäkin huomattava, että suurin osa niistä 50 asentajasta, jotka vastasivat kyselyyn, ilmoitti toimivansa yksinomaisesti aurinkosähkömarkkinoilla. Näistä 50 asentajasta 15 ilmoitti, että niillä on myös muuta kuin aurinkosähköalan toimintaa, kuten lämmitys, sähköasennukset ja tuulivoima tietyssä määrin. Yhdistyneen kuningaskunnan tapauksessa kyselyyn vastanneista 31 yrityksestä 21:llä oli myös muuta kuin aurinkosähköalan toimintaa. Tämä osoittaa, että väliaikaista polkumyyntitullia koskevan asetuksen johdanto-osan 247 kappaleessa esitetty päätelmä, jonka mukaan nämä yritykset voivat suorittaa myös muuta toimintaa, kuten lämpö- tai sähköasennuksia tai putkitöitä tai muita vihreän energian alan asennuksia, pätee lähes puoleen hankkeiden toteuttajista ja asentajista. Tunnustetaan kuitenkin, että tämä saattaa olla vähäisempää kuin mitä väliaikaista polkumyyntitullia koskevassa asetuksessa oletettiin. Sen lieventävä vaikutus työpaikkojen menetyksiin saattaa siksi olla vähäisempi kuin alun perin oletettiin. Jotkin AFASEn ja Yhdistyneen kuningaskunnan Solar Trade Association -järjestön kyselyyn vastanneista toimijoista ovat käyttäneet unionissa tuotettuja tuotteita ja jotkin suunnittelevat ostavansa muita kuin kiinalaisia tuotteita toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen välttääkseen hinnan korotukset.
Näin ollen niiden riippuvuuden Kiinasta tulevasta tuonnista ja toimenpiteiden vaikutuksen odotetaan vähenevän, koska ne voivat hankkia unionissa tuotettuja tuotteita. Arviointi toimenpiteiden vaikutuksesta kaikkien kyselyyn osallistuneiden toimijoiden liiketoimintaan ei mahdollistanut pitävien päätelmien tekemistä, koska arviointi oli erittäin hajanainen. Jotkin yritykset eivät edes kyenneet arvioimaan vaikutusta. Myös vastaukset kysymykseen, joka koski sellaisten aurinkosähköhankkeiden lukumäärää, jotka saattavat peruuntua toimenpiteiden käyttöönoton vuoksi, vaihtelivat vaihtoehdosta ”ei monta” vaihtoehtoon ”kaikki hankkeet” Yhdistyneen kuningaskunnan kyselyssä. Jotkin toimijat eivät pystyneet arvioimaan tätä. Kummassakaan kyselyssä ei lisäksi ollut kysymystä niihin osallistuneiden toimijoiden kannattavuudesta, mikä on tärkeää arvioitaessa, miten ne pystyvät ottamaan kantaakseen tullin käyttöönotosta seuraavan mahdollisen hinnannousun.
(806)
Useat osapuolet väittivät, että asentajat eivät pysty helposti muuttamaan toimintaansa tai vaihtamaan muun vihreän energian alalle hyvin erilaisen teknologian ja osaamisen vuoksi. Sen vuoksi ne joutuvat lopettamaan toimintansa, jos tullit otetaan käyttöön. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli toisti tämän ja väitti, että asentajat ovat investoineet huomattavia resursseja aurinkosähköön erikoistumiseen, kuten erityiskoulutukseen, mikä osoittaa, että ne keskittyvät aurinkosähkösektoriin eivätkä pysty helposti vaihtamaan muuhun toimintaan.
(807)
Väitteen tueksi ei esitetty riittävästi näyttöä, koska ei osoitettu, mitä erityistietoja asentajan olisi hankittava ja miten vaikeaa ja kallista sen hankkiminen on. Toimielimet tunnustavat toki, että asentajille on kertynyt erityisesti aurinkosähkömoduulien asennukseen liittyvää osaamista. Tämän osaamisen kehittyminen on kuitenkin suhteellisen tuoretta ja täydentää asentajien primaariosaamista sähkö- ja lämpö- ja putkiasennusten alalla. Se on lisäksi tapahtunut reaktiona hyvän kauppatavan vastaisiin käytäntöihin eli Kiinasta tuetusti tulevaan valtavaan tuontiin. Asentajien työntekijöiden erikoistaidoista riippumatta väitettä on tarkasteltava rinnakkain 792-800 kappaleessa esitetyn analyysin kanssa jatkojalostussektorin työllisyystilanteesta, johon lyhyellä aikavälillä saattaa kohdistua negatiivinen vaikutus mutta jossa kestävän kaupan ansiosta tapahtuu parannusta keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä ja asentajien työllisyys kohenee. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(808)
Useat osapuolet kiistivät jatkojalostussektorin toimijoiden kyvyn ottaa edes osittain kannettavakseen mahdolliset hinnannousut. Väitteen tueksi ei esitetty riittävästi näyttöä, jonka perusteella olisi voitu arvioida, missä määrin väite piti paikkansa. Suoraan tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyneiden yhteistyössä toimineiden jatkojalostussektorin toimijoiden kannattavuudeksi arvioitiin keskimäärin 11 prosenttia, mikä antaa kyseisille toimijoille mahdollisuuden ottaa ainakin osittain kannettavakseen mahdollinen hinnannousu. Tässä yhteydessä on muistettava, että yleinen hintasuuntaus on laskeva.
(809)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen jotkin osapuolet toistivat väitteen, jonka mukaan toimenpiteiden seurauksena aurinkosähkötuotteiden kysynnän supistuminen on vakava riski unionissa, mikä näiden osapuolten mielestä puhuu toimenpiteitä vastaan. Eräs osapuoli väitti, että tällä hetkellä aurinkoenergian kysynnän hintajousto on suuri ja pienikin aurinkoenergiatuotteiden hinnan nousu johtaisi kysynnän voimakkaaseen supistumiseen. Osapuoli arvioi, että noin 30 prosentin suuruinen tasoitustulli supistaisi kysyntää 8 GW:lla ja 50 prosentin tulli 10 GW:lla. AFASE viittasi samansuuntaisesti markkina-analyytikon tekemään tutkimukseen, jossa myös ennustetaan kysynnän supistumista noin 2 GW:lla vuonna 2013, jos 50 prosentin tulli otetaan käyttöön, eli kyseessä on paljon vähäisempi supistuminen.
(810)
Vaikka osapuolet toimittivat tutkimuksen aikana edellä mainittujen lisäksi muitakin kysynnän supistumista koskevia skenaarioita, niiden tulokset eivät olleet vertailukelpoisia. Vaikkei voidakaan sulkea pois mahdollisuutta, että tullien seurauksena aurinkosähkövoimaloiden kysyntä supistuu, tätä vaikutusta on vaikea esittää määrällisesti, kun otetaan huomioon eri tekijät, jotka vaikuttavat aurinkosähkövoimaloiden houkuttelevuuteen unionissa. Lisäksi vaikka tällainen supistuminen tapahtuisikin lyhyellä aikavälillä, tasapuolisista kilpailuedellytyksistä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä saatavien etujen odotetaan olevan lyhyen aikavälin negatiivisia vaikutuksia suuremmat. AFASE itse tunnusti myös, että kysynnän ja tullien välistä suoraa yhteyttä voidaan arvioida vasta, kun tullit ovat käytössä. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(811)
Kuten 784 kappaleessa mainittiin, kyselylomakevastauksia saatiin kuudelta aurinkosähkösektorin palveluntarjoajalta (esim. logistiikka, kuljetukset, pr-toiminta), joiden toiminta ei liity suoraan tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen. Vastauksista saatiin viitteitä aurinkosähkösektoriin liittyvän toiminnan suhteellisesta merkityksestä verrattuna yhteistyössä toimineiden toimijoiden kokonaistoimintaan. Vastausten tietyistä puutteista huolimatta kyselylomakkeiden tietojen perusteella voitiin arvioida, että näiden toimijoiden aurinkoenergiasektoriin liittyvä toiminta oli marginaalista verrattuna niiden koko toimintaan. Niiden aurinkoenergiasektoriin liittyvän toiminnan osuus niiden koko liikevaihdosta oli vain noin 5 prosenttia ja kokonaistyöllisyydestä noin 8 prosenttia. Kannattavuus oli keskimäärin noin 7 prosenttia. On kuitenkin huomattava, että kannattavuutta koskevat tiedot eivät olleet täysin kattavat, koska kaikki toimijat eivät vastanneet tähän kohtaan. Sen vuoksi pääteltiin, että toimenpiteiden mahdolliset vaikutukset aurinkoenergiasektorin palveluntarjoajien taloudelliseen tilanteeseen eivät todennäköisesti ole merkittävät.
(812)
Edellä esitetty huomioon ottaen pääteltiin, että toimenpiteiden vaikutus jatkojalostussektorin toimijoihin olisi jossakin määrin negatiivisempi lyhyellä aikavälillä, kun otetaan huomioon voimaloiden mittavampi väheneminen, kuin vastakkaisessa tilanteessa, jossa tulleja ei oteta käyttöön, (suurten tutkimuskeskusten ennusteen mukaan) ja siltä osin kuin jatkojalostussektorin toimijat eivät pysty ottamaan tulleja kannettavakseen. Aurinkosähkövoimaloiden kysynnän mahdollisesta vähenemisestä huolimatta asentajien pitäisi pystyä harjoittamaan muuta toimintaansa, joko muihin vihreän energian lähteisiin liittyvää tai ensisijaista liiketoimintaansa, kuten edellä on todettu. Pääteltiin, että toimitettujen tietojen perusteella toimenpiteiden mahdolliset vaikutukset aurinkoenergiasektorin palveluntarjoajien taloudelliseen tilanteeseen eivät todennäköisesti ole merkittävät.
6.6. Loppukäyttäjien (kuluttajien) etu
(813)
Mitkään suoraan loppukäyttäjien etua edustaneet osapuolet, kuten kuluttajajärjestöt, eivät antaneet lausuntoja. Tässä tapauksessa tarkoitetaan kahdenlaisia loppukäyttäjiä: kuluttajia (kotitalouksia) ja muita loppukäyttäjiä (esim. laitoksia ja muita investoijia). Tutkimuksessa kävi ilmi, että kuluttajat tilasivat vain noin neljänneksen nykyisistä aurinkosähkövoimaloista (nk. pienet kattovoimalat) unionissa. Muut loppukäyttäjät tilasivat muita voimaloita (paljon suuremman mittakaavan maahan asennetut teolliset ja kaupalliset voimalat).
(814)
Useat osapuolet väittivät, että jos toimenpiteet otetaan käyttöön, kuluttajat kärsisivät aurinkosähkömoduulien hinnannoususta. Vaikka tullien seurauksena aurinkosähkömoduulien hinnan unionin markkinoilla voitaisiinkin odottaa nousevan jonkin verran, on todennäköistä, että kuluttajiin ja muihin loppukäyttäjiin kohdistuva vaikutus olisi vain vähäinen, koska tutkimuksessa kävi ilmi, että moduulien hinnan osuus aurinkosähkövoimalan kokonaiskustannuksista on enintään 50 prosenttia. Kun otetaan huomioon hankkeen toteuttajien ja asentajien voittomarginaalit, on kohtuullista olettaa, että mahdollinen moduulien hinnankorotus kohdistuisi kuluttajiin vain osittain ja lievenisi näin. Saatavilla olevan näytön perusteella päätellään, että toimenpiteet ehdotetun tullin tasoisina jäisivät ainakin osittain toimitusketjun kannettavaksi, minkä vuoksi ne eivät välttämättä korottaisi kuluttajahintoja vähittäismyyntitasolla.
(815)
Lisäksi on huomattava, että jos tulleja ei oteta käyttöön, unionin tuotannonalan todennäköinen häviäminen voisi johtaa siihen, että kuluttajilla on jatkossa vain yksi moduulien hankintalähde. Tällöin kiinalaiset vientiä harjoittavat tuottajat voisivat vahvistaa jo ennestään erittäin vahvaa asemaansa markkinoilla, minkä seurauksena myös hinnat voisivat nousta lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä kuluttajien/loppukäyttäjien haitaksi. Kuten edellä todettiin, hinnat nousevat todennäköisesti joka tapauksessa, koska Kiinan tuotanto on tappiollista.
(816)
Jotkin osapuolet väittivät, että tullit nostavat tutkimuksen kohteena olevan tuotteen hintaa. Tämän seurauksena aurinkosähkövoimaloiden kysyntä laskisi, koska niistä tulisi liian kalliita kuluttajille eikä riittävän houkuttelevia muille investoijille.
(817)
Kuten jo 752 kappaleessa mainittiin, vaikka hinnat saattavat kohota tilapäisesti toimenpiteiden käyttöönoton seurauksena, hintojen yleinen suuntaus on laskeva, kuten useissa julkisesti saatavilla olevissa lähteissä on todettu. Tämän vuoksi väite hylättiin. Vaikka toimenpiteistä seuraavaa mahdollista hinnannousua ja siitä johtuvaa mahdollista kysynnän supistumista on vaikea määrittää tarkasti, on otettava huomioon useita seikkoja. Ensinnäkin tutkimuksen kohteena olevan tuotteen osuus aurinkosähkövoimalan kokonaiskustannuksista on enintään 50 prosenttia, minkä vuoksi tulli on mahdollista ottaa kannettavaksi ainakin osittain. Toiseksi, unionin tuotannonalan kilpailu kolmansien maiden tuottajien kanssa, jotka jo toimivat unionin markkinoilla, pitää todennäköisesti hinnat alhaalla. Samalla unionin tuotannonalan pitäisi pystyä saavuttamaan paremmat taloudelliset tulokset mittakaavaetujen ansiosta, kun tuotantolaitoksia hyödynnetään paremmin ja tuotantokustannukset alenevat. Kolmanneksi, aurinkosähkövoimaloiden kysyntä korreloi tutkimuksen kohteena olevan tuotteen hintatason mutta myös syöttötariffitason kanssa. Nykyisillä alhaisilla kysyntätasoilla - verrattuna vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson aikaisiin tasoihin - on odotettavissa, että syöttötariffit eivät laske yhtä nopeasti kuin tarkastelujaksolla ja mahdollistavat jatkuvat investoinnit aurinkosähköhankkeisiin. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(818)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs osapuoli vastusti edellä esitettyjä perusteluja. Se väitti, että alenevaa hintasuuntausta ei voida pitää yllä toimenpiteiden käyttöönoton jälkeen. Osapuoli muistutti, että toimenpiteet edustavat erittäin merkittävää kustannusten nousua, jota kustannusten aleneminen ja/tai tuonti kolmansista maista eivät voi täysin kompensoida. Lisäksi todettiin, että unionin tuotannonala ei pysty tekemään uusia investointeja laitoksiin ja koneisiin ja että jatkojalostussektorin toimijat voivat ottaa kantaakseen vain vähäiset kustannukset, jos niiden kannattavuus on 11 prosenttia. Lopuksi vielä todettiin, ettei ole mitään näyttöä, joka osoittaisi, että syöttötariffeilla voidaan kompensoida hinnannousu.
(819)
On muistettava, että tämän väitteen vastaisesti ei odotetakaan, että toimenpiteistä johtuva hinnannousu voitaisiin täysin kompensoida, vaan että toimenpiteestä johtuva tilapäinen hinnannousu on mahdollinen (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 247 kappale). Tällainen hinnannousu voi olla tulosta kiinalaisten tuettujen hintojen ja ei-kiinalaisten tuotteiden hintojen eri tasoista. Tutkimuksen aikana kerättyjen tietojen perusteella voidaan kuitenkin väittää, että mahdollinen hinnannousu voi kompensoitua useiden tekijöiden tuloksena, kun otetaan huomioon jatkojalostussektorin 11 prosentin luokkaa olevat voitot. Väitteestä, jonka mukaan ei ole näyttöä siitä, että syöttötariffeilla voitaisiin kompensoida hinnannousua, on kohtuullista olettaa, että syöttötariffeja mukautetaan ajan mittaan hankkeiden hintojen kehitystä vastaavasti.
(820)
Eräs osapuoli väitti, että maaliskuusta 2013 lähtien moduulien hinnat itse asiassa kohosivat unionissa 20 prosenttia ja että varastoissa on ollut vakavaa vajausta vuodesta 2013 lähtien. Väitteen tueksi ei esitetty mitään näyttöä, ja julkisista lähteistä saadut tiedot itse asiassa vahvistavat, että hinnat olivat suhteellisen vakaat vuoden 2013 toisella neljänneksellä. Vaikka tiedot olisivatkin oikein, ne osoittaisivat vain, että tuonnin kirjaamisvelvoitteen jälkeen mahdollisen tasoitustullin riski on otettu huomioon hinnoittelussa. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(821)
Eräs toinen osapuoli väitti, että aurinkosähköhankkeet eivät tuota voittoa investoijalle, jos syöttötariffien aleneminen ei korreloi hankkeiden kustannusten alenemisen kanssa, mukaan luettuna moduulien hinnat, koska ne edustavat merkittävää osuutta kustannuksista kaikissa hankkeissa. Tähän liittyen väitettiin, että tullit vaarantaisivat monen aurinkosähköhankkeen toteutettavuuden, koska ne korottavat hintaa.
(822)
Kuten 752 kappaleessa mainittiin, tutkimuksen kohteena olevan tuotteen hintojen yleinen suuntaus vaikuttaa olevan laskeva. Lisäksi syöttötariffien merkitys markkinoille on pienenemässä, kun monilla alueilla saavutetaan todennäköisesti verkkopariteetti. Näillä perusteilla hylättiin väite, jonka mukaan aurinkosähkömoduulien hinnalla olisi negatiivista vaikutusta aurinkosähköhankkeisiin, mukaan luettuna niiden toteutettavuuteen.
(823)
Eräs asianomainen osapuoli toimitti sisäisen mallinnuksen todistaakseen, että monien aurinkosähköhankkeiden toteutettavuus vaarantuisi, jos tullit otettaisiin käyttöön.
(824)
Mallinnuksen perusteella ei pystytty tekemään asianmukaista määrällistä arviota siitä, missä määrin aurinkosähkövoimaloihin tehtävien investointien houkuttelevuus (esim. investointien tuotto) voisi laskea, jos tutkimuksen kohteena olevan tuotteen hinta nousee. Kyseisessä mallinnuksessa käytetty oletus, jonka mukaan mahdollinen tulli siirrettäisiin kokonaan loppukäyttäjien tai kuluttajien maksettavaksi, on kuitenkin epätodennäköinen, kun otetaan huomioon jatkojalostussektorin toimijoiden nykyiset voittomarginaalit. Investointipäätökset eivät myöskään perustu pelkästään moduulien hintaan vaan riippuvat monista muistakin tekijöistä, kuten aurinkosähkövoimaloiden kannalta yleisesti suotuisista puitteista tietyssä maassa, tuen tasosta ja sähkön hinnasta (verkkopariteetti). Sen vuoksi tämä perustelu oli hylättävä.
(825)
Edellä sanotun perusteella pääteltiin, että toimenpiteiden käyttöönotolla olisi yleisesti ottaen vähäisiä vaikutuksia kuluttajiin ja muihin loppukäyttäjiin. Tämä ei riipu kansallisten tukijärjestelmien roolista aurinkosähkön kysynnän kasvattamisessa. Jos kansallisia tukijärjestelmiä mukautetaan aurinkopaneelien korkeamman hinnan mukaiseksi (korkeammilla syöttötariffeilla), kuluttajiin kohdistuva vaikutus saattaa olla olematon.
6.7. Muut väitteet
(826)
Jotkin osapuolet väittivät, että unionin tuotannonala ei pysty tarjoamaan unionin markkinoille vaadittuja määriä, joten jos tasoitustullit otetaan käyttöön, riskinä on tarkasteltavana olevan tuotteen puute unionissa, mikä saattaa johtaa sen hinnan lisäkorotuksiin.
(827)
Tutkimuksessa havaittiin, että väite on perusteeton. Unionin tuotannonala on alihyödyntänyt tuotantokapasiteettiaan vuodesta 2009 lähtien. Unionin moduulien tuotantokapasiteetin käyttöaste oli tutkimusajanjaksolla 41 prosenttia ja ylimääräinen vapaa kapasiteetti noin 5,7 GW ja unionin kennojen tuotantokapasiteetin käyttöaste oli 63 prosenttia ja ylimääräinen vapaa kapasiteetti noin 1,2 GW. Vapaan kapasiteetin ansiosta unionin tuotannonala pystyy näin ollen kilpailemaan markkinoiden lisäosasta lyhyellä aikavälillä. Myös keskipitkällä aikavälillä on kohtuullista olettaa, että unionin tuotannonala laajentaa tuotantokapasiteettiaan pystyäkseen saavuttamaan paremmat mittakaavaedut ja hinnan lisäalennukset. Maailmassa on myös muita hankintalähteitä, joilla on toimintaa unionin markkinoilla ja jotka voivat kilpailla unionin markkinoilla siinä tapauksessa, että kiinalaisten tuotteiden tuonti vähenee. Tutkimuksessa kävi ilmi, että unionin ulkopuolisen muun kuin kiinalaisen tuotannon käyttämätön kapasiteetti oli tutkimusajanjaksolla 5,6 GW moduulien ja 6 GW kennojen osalta. Sen vuoksi päätellään, että unionin ja unionin ulkopuolisten tuottajien käyttämätön kapasiteetti yhteensä on riittävä, jotta sillä voidaan täydentää lyhyellä aikavälillä kiinalaisen tuonnin mahdollinen väheneminen, kun otetaan huomioon suurten tutkimuskeskusten, kuten EPIAn, ennustama aurinkosähkövoimaloiden kysyntä unionissa vuonna 2013 (9,8-16,5 GW) ja 2014 (9-17,1 GW).
(828)
Vaikka unionin tuotantokapasiteetista tehtäisiin varovaisempikin arvio (ks. 545 kappale), unionin ja kolmansien maiden yhteinen käyttämätön kapasiteetti olisi riittävä täydentämään lyhyellä aikavälillä Kiinasta tulevan tuonnin mahdollista vähenemistä. Myös keskipitkällä aikavälillä on kohtuullista olettaa, että unionin tuotannonala laajentaa tuotantokapasiteettiaan saavuttaakseen mittakaavaetuja, jotka puolestaan mahdollistavat hinnan lisäalennukset. Näin ollen tämä väite hylättiin.
(829)
Jotkin osapuolet väittivät myös, että tarkasteltavana olevaa tuotetta koskevien tullien käyttöönotto vahingoittaa aurinkosähkömarkkinoiden kehitystä Euroopassa, minkä vuoksi Eurooppa 2020 -strategian tavoitteita, jotka koskevat uusiutuvia energialähteitä ja EU:n kasvihuonekaasupäästöjen vähennyksiä, ei saavuteta.
(830)
Aluksi on todettava, että Eurooppa 2020 -strategian tavoitteet eivät riipu yksinomaisesti aurinkoenergiasta. Yhtä tärkeitä ovat muut vihreät energialähteet, kuten tuuli, biomassa ja vesi. Koska aurinkoenergialle ei ole osoitettu mitään tiettyä prosenttiosuutta Eurooppa 2020 -strategian tavoitteissa, aurinkosähkövoimaloiden määrän hienoisen vähenemisen ei odoteta kohottavan strategian kustannuksia. Aurinkopaneelien hinta on lisäksi vain yksi monista tekijöistä, jotka ovat keskeisiä aurinkosähköteollisuuden kehittämisessä unionissa. Yhtä tärkeitä ovat suotuisat oikeudelliset ja taloudelliset puitteet unionin ja jäsenvaltioiden tasolla, uusiutuvaa energiaa koskevien hankkeiden paremmat rahoituksensaantimahdollisuudet sekä investoinnit tutkimukseen ja kehittämiseen. Aurinkosähköön tehtävien investointien rahoittamisen osalta tullien käyttöönotolla parannetaan unionin tuotannonalan ja koko aurinkosähkösektorin tilannetta. Näin todennäköisesti myös parannetaan pääoman saantia sekä unionin tuotannonalan että aurinkosähkösektorin investoijien parissa. On vielä muistettava, että tullin tarkoituksena ei ole lakkauttaa Kiinasta tulevaa tuontia vaan palauttaa tasapuoliset toimintaedellytykset. Jos tarkasteltavana olevan tuotteen hinta nousee, jatkojalostussektorilla todistetusti saadut voitot ovat sellaisia, että voidaan olettaa, että jatkojalostusmarkkinoiden toimijat ottavat osan hinnannoususta kantaakseen. Sen vuoksi moduulien hintojen ei pitäisi nousta merkittävästi loppukäyttäjien/kuluttajien osalta ja aurinkosähkövoimaloiden kysyntä voidaan säilyttää ennustetun suuruisena.
(831)
Edellä sanotun perusteella pääteltiin, että toimenpiteiden käyttöönotolla ei yleisesti ottaen olisi merkittäviä haitallisia vaikutuksia EU:n muuhun politiikkaan.
6.8. Unionin etua koskevat päätelmät
(832)
Unionin tuotannonalaan kohdistuvat yleisesti positiiviset vaikutukset ovat suuremmat kuin todennäköiset negatiiviset vaikutukset muihin aurinkosähkömarkkinoiden toimijoihin, kuten loppukäyttäjiin (kuluttajiin).
(833)
Edellä esitetyn perusteella päätellään, että unionin edusta saatavilla olevien tietojen perusteella ei ole pakottavia syitä olla ottamatta käyttöön lopullisia toimenpiteitä Kiinasta peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnissa.
7. LOPULLISET TASOITUSTOIMENPITEET
(834)
Tukea, vahinkoa, syy-yhteyttä ja unionin etua koskevat päätelmät huomioon ottaen olisi otettava käyttöön lopulliset tasoitustoimenpiteet, jotta tuettu tuonti ei pääsisi aiheuttamaan enempää vahinkoa unionin tuotannonalalle.
7.1. Vahingon korjaava taso
(835)
Näiden toimenpiteiden tasoa määritettäessä otettiin huomioon todetut tukimarginaalit ja unionin tuottajille aiheutuneen vahingon korjaamiseksi tarvittavan tullin määrä ylittämättä todettua tukimarginaalia.
(836)
Vahingollisen tuetun tuonnin vaikutukset poistavan tullin määrää laskettaessa katsottiin, että toimenpiteiden olisi oltava sellaisia, että unionin tuotannonala voisi niiden ansiosta kattaa tuotantokustannuksensa ja saada sellaisen myyntivoiton (ennen veroja), jonka tällainen tuotannonala voisi kohtuudella saada samankaltaisen tuotteen myynnistä unionissa tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa eli ilman tuetun tuonnin vaikutusta. Unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti voitto on se, joka saadaan tarkastelujakson alussa eli ennen tuetun tuonnin kasvua. Sen vuoksi tavoitevoitto vahvistettiin 8 prosenttiin sen painotetun keskimääräisen voiton perusteella, jonka unionin tuotannonala sai vuosina 2009 ja 2010 moduulien ja kennojen osalta, kun toiminta oli kannattavaa.
(837)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen unionin tuotannonala väitti, että vuoden 2010 kannattavuutta olisi käytettävä kannattavuustasona, jonka unionin tuotannonala voi kohtuudella saavuttaa ilman tuettua tuontia, eikä vuosien 2009 ja 2010 keskimääräistä voittomarginaalia. Tältä osin väitettiin, että vuoden 2009 kannattavuus oli riittämätön ja että näiden kahden vuoden olosuhteet olivat selvästi erilaiset, kun otetaan huomioon etenkin vuonna 2010 tapahtunut kulutuksen kehitys, joka lievensi tuetun tuonnin vaikutuksia tuona vuotena. On huomattava, ettei ole merkityksellistä, oliko unionin tuotannonalan saama keskimääräinen voittomarginaali ”riittävä”, kun määritetään vahingon korjaavaa tasoa. Vahingon korjaavan tason olisi perustuttava voittoon, joka voidaan kohtuudella saavuttaa ilman tuettua tuontia. On tutkivan viranomaisen käytäntönä katsoa, että tämä taso on saavutettu tarkastelujakson alussa. Koska tässä tapauksessa unionin tuotannonalalle aiheutui tappioita kennojen myynnistä tarkastelujakson alussa vuonna 2009, menetelmä ei ollut sopiva, ja pidettiin luotettavampana määrittää vahingon korjaava taso tarkastelujakson ensimmäisen ja toisen vuoden keskimääräisen voittomarginaalin perusteella. Tässä yhteydessä katsottiin myös, ettei ole merkityksellistä, että olosuhteet olivat erilaiset näinä kahtena vuonna.
(838)
Eräs osapuoli toi uudelleen esiin, että moduuleille ja kennoille olisi vahvistettava eri tavoitevoitto, koska näiden tuotelajien kannattavuudessa oli eri suuntaukset tarkastelujaksolla. Vaikka indikaattorit osoitettiin erikseen kullekin tuotelajille, kustakin indikaattorista tehdyt päätelmät viittaavat tutkimuksen kohteena olevaan tuotteeseen kokonaisuudessaan. On myös muistettava, että moduulit ja kennot ovat yksi tuote, minkä vuoksi tukimarginaali ja vahingon korjaava taso vahvistettiin tällä perusteella.
(839)
Tämän perusteella unionin tuotannonalalle laskettiin samankaltaisen tuotteen vahinkoa aiheuttamaton hinta. Vahinkoa aiheuttamaton hinta saatiin lisäämällä edellä mainittu 8 prosentin voittomarginaali otokseen valittujen unionin tuottajien tuotantokustannuksiin tutkimusajanjaksolla.
(840)
Tarvittava hinnankorotus määritettiin sitten vertaamalla otokseen valittujen yhteistyössä toimineiden kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien painotettua keskimääräistä tuontihintaa, joka vahvistettiin hinnan alittavuutta koskevissa laskelmissa ja jota oikaistiin tuontikustannusten ja tullien huomioon ottamiseksi, ja otokseen valittujen unionin tuottajien unionin markkinoilla myymän samankaltaisen tuotteen painotettua keskimääräistä vahinkoa aiheuttamatonta hintaa tutkimusajanjaksolla. Vertailun tuloksena saatu hinnanero ilmaistiin sitten prosentteina painotetusta keskimääräisestä CIF-tuontiarvosta.
(841)
Eräs osapuoli väitti, että otokseen valittujen unionin tuottajien myynti kohdistui kalliimman hintaluokan markkinoille, kuten kotitalouksien ja pienten yritysten sektorille, jolla syöttötariffit ovat korkeammat, ja ehdotti, että unionin tuotannonalan myyntihintoja olisi oikaistava vastaavasti. On huomattava, että väite ei ole ratkaiseva vahinkomarginaalin laskemisen kannalta, koska tutkimuksen mukaan unionin tuottajien toiminta ei ollut kannattavaa.
7.2. Lopulliset toimenpiteet
(842)
Edellä esitetyn perusteella ja perusasetuksen 15 artiklan mukaisesti Kiinasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot) tuonnissa olisi otettava käyttöön lopullinen tasoitustulli tuki- ja vahinkomarginaaleista alemman suuruisina alhaisemman tullin säännön mukaisesti. Tässä tapauksessa tullin olisi oltava todettujen tukimarginaalien suuruinen.
(843)
Koska kiinalaisten vientiä harjoittavien tuottajien yhteistyöaste oli korkea, ”kaikkia muita yrityksiä” koskeva tulli asetettiin otokseen valittuihin tai tutkimuksessa yhteistyössä toimiviin yrityksiin sovellettavan korkeimman tullin tasolle. Kaikkien muiden yritysten tullia sovelletaan niihin yrityksiin, jotka eivät toimineet tutkimuksessa yhteistyössä.
(844)
Liitteessä lueteltujen yhteistyössä toimineiden mutta otoksen ulkopuolisten kiinalaisten yritysten lopullinen tulli on asetettu otokseen valittujen yritysten painotetun keskimääräisen tullin tasolle.
(845)
Edellä esitetyn perusteella kyseiset tullit otetaan käyttöön seuraavassa esitetyn suuruisina:
Yrityksen nimi
Tuki-marginaali
Vahinko-marginaali
Tasoitustulli
Wuxi Suntech Power Co. Ltd
Suntech Power Co. Ltd
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd
Luoyang Suntech Power Co. Ltd
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd
Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd
4,9 %
46,3 %
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
41,8 %
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd
Changzhou Youze Technology Co. Ltd
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
48,2 %
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd
5,0 %
56,5 %
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd
11,5 %
58,2 %
11,5 %
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
11,5 %
58,2 %
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Ltd
vähimmäistaso
64,9 %
0,0 %
Renesola Jiangsu Ltd
Renesola Zhejiang Ltd
4,6 %
80,1 %
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
6,5 %
60,1 %
6,5 %
Liitteessä luetellut yritykset
6,4 %
51,1 %
6,4 %
Kaikki muut yritykset
11,5 %
80,1 %
11,5 %
(846)
Edellä esitetyt lopulliset tasoitustoimenpiteet vahvistetaan arvotullien muodossa.
(847)
Tässä asetuksessa vahvistetut yrityskohtaiset tasoitustullit määritettiin tämän tutkimuksen päätelmien perusteella. Näin ollen ne kuvastavat kyseisten yritysten tilannetta tutkimuksen aikana. Tulleja voidaan siten soveltaa (toisin kuin koko maata koskevia, ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavia tulleja) yksinomaan asianomaisesta maasta peräisin olevien, erikseen mainittujen yritysten eli tarkoin määrättyjen oikeussubjektien tuottamien tuotteiden tuontiin. Jos yrityksen nimeä ja osoitetta ei ole erikseen mainittu 1 artiklassa (mukaan lukien erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset), sen tuottamiin tuontituotteisiin ei voida soveltaa näitä tulleja, vaan niihin on sovellettava ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia.
(848)
Kaikki näiden yksilöllisten tasoitustullien soveltamiseen liittyvät pyynnöt (esimerkiksi yrityksen nimenmuutoksen tai uusien tuotanto- tai myyntiyksiköiden perustamisen johdosta tehdyt pyynnöt) on toimitettava viipymättä komissiolle (103), ja mukaan on liitettävä kaikki asian kannalta oleelliset tiedot, erityisesti tiedot, jotka koskevat esimerkiksi kyseiseen nimenmuutokseen tai kyseisiin tuotanto- tai myyntiyksiköiden muutoksiin mahdollisesti liittyviä yrityksen tuotantotoiminnan sekä kotimarkkinamyynnin ja viennin muutoksia. Asetusta muutetaan tarvittaessa saattamalla yksilöllisten tullien soveltamisalaan kuuluvien yritysten luettelo ajan tasalle.
(849)
Tasoitustullin moitteettoman täytäntöönpanon varmistamiseksi jäännöstullia olisi sovellettava sekä yhteistyöstä kieltäytyneisiin vientiä harjoittaviin tuottajiin että niihin tuottajiin, jotka eivät harjoittaneet vientiä unioniin tutkimusajanjakson aikana.
(850)
Toimenpiteet otetaan käyttöön, jotta unionin tuottajat voivat toipua tuetun tuonnin vahingollisista vaikutuksista. Siinä tapauksessa, että toimenpiteen mahdolliset hyödyt unionin tuottajille ja kustannukset muille unionin talouden toimijoille olisivat aluksi epätasapainossa, tilannetta voisi tasoittaa tuotannon lisääminen ja/tai uudelleen aloittaminen unionissa. Tuotannon lisäämistä unionissa koskeva skenaario ei ehkä kuitenkaan ole johdonmukainen näiden epävakaiden markkinoiden kehityksen kanssa. Moduulien kulutus unionissa kasvoi 264 prosenttia vuosien 2009 ja 2011 välillä ja laski sitten 43 prosenttiyksikköä kuuden kuukauden aikana vuoden 2011 ja tutkimusajanjakson välillä. Epävakaisuus tulee vieläkin selvemmin esiin, jos tarkastellaan vuosia 2006-2011, jolloin moduulien kulutus unionissa kasvoi alle 1 GW:sta lähes 20 GW:iin eli kasvua oli noin 2 000 prosenttia viiden vuoden aikana. Epävakaisuuden odotetaan jatkuvan, ja liike-elämän järjestöjen julkaisemat ennusteet osoittavat 100 prosentin ja sen ylittäviä eroja eri skenaarioissa jopa keskipitkälle aikavälille (2014-2015).
(851)
Näistä syistä katsotaan, että näin poikkeuksellisissa olosuhteissa on asianmukaista rajoittaa toimenpiteiden kesto vain kahteen vuoteen.
(852)
Tämän kauden pitäisi olla riittävä, jotta unionin tuottajat voivat lisätä tuotantoaan ja/tai aloittaa sen uudelleen ja jotta samalla ei merkittävästi vaaranneta unionin muiden talouden toimijoiden tilannetta. Kahden vuoden määräaikaa pidetään asianmukaisena, jotta voidaan analysoida, onko toimenpiteen käyttöönotolla todellakin se vaikutus, että unionin tuotanto lisääntyy, mikä tasapainottaa unionin muihin talouden toimijoihin kohdistuvia negatiivisia vaikutuksia.
(853)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen eräs unionin tuottaja otti esiin, että kahden vuoden aika on liian lyhyt aiheutuneesta vahingosta toipumiseksi. Lisäksi väitettiin, että kahden vuoden kestoaika ei antaisi unionin tuottajille mahdollisuutta tehdä liiketoimintasuunnitelmia nykyiselle ja tulevalle varainhoitovuodelle. Tältä osin on huomattava, että toimenpiteet ovat voimassa joulukuuhun 2015, minkä pitäisi olla riittävä unionin tuottajille, jotta ne voivat tehdä liiketoimintasuunnitelmia vuoteen 2015 asti.
(854)
Unionin tuottaja ei myöskään kiistänyt syitä, joiden vuoksi kesto rajattiin kahteen vuoteen, eli markkinoiden epävakaisuutta. Tuottaja jopa nimenomaisesti hyväksyi uudelleentarkastelun siinä tapauksessa, että toimenpiteitä on muutettava markkinatilanteen muuttumisen vuoksi. Koska markkinaolosuhteiden muuttuminen kahden vuoden sisällä on erittäin todennäköistä näillä epävakailla markkinoilla, katsotaan, että on asianmukaista rajoittaa toimenpiteiden voimassaolo kahteen vuoteen.
(855)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen valituksen tekijä väitti, että kaksi vuotta ei riitä investointien tekemiseksi tuotantoon (ks. 852 kappale). Kun kuitenkin otetaan huomioon unionin tuotannonalan merkittävä käyttämätön kapasiteetti, tuotantoa voidaan lisätä hyödyntämällä paremmin nykyistä tuotantokapasiteettia, ja tämän pitäisi olla mahdollista ilman merkittäviä lisäinvestointeja.
(856)
Valituksen tekijä väitti vielä, että lopullisen tasoitustullin käyttöönotto kahdeksi vuodeksi ei riitä siihen, että unionin tuotannonala toipuisi aiemman tuetun tuonnin vahingollisista vaikutuksista. Tasoitustullien käyttöönotossa ei kuitenkaan voida katsoa vain unionin tuotannonalan etuja, vaan siinä on otettava tasapainoisesti huomioon unionin tuottajien mahdolliset edut ja unionin muiden talouden toimijoiden mahdolliset kustannukset. Tällä perusteella pidetään voimassa päätös toimenpiteiden rajoittamisesta kahteen vuoteen.
(857)
Kaikille osapuolille ilmoitettiin niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisen tasoitustullin käyttöönottoa Kiinasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien tai -paneelien ja sen tyyppisten kennojen, joita käytetään kiteisestä piistä valmistetuissa aurinkosähkömoduuleissa tai -paneeleissa, tuonnissa, jäljempänä ”lopullisten päätelmien ilmoittaminen”. Kaikille osapuolille annettiin määräaika, johon mennessä niillä oli mahdollisuus esittää huomautuksensa lopullisista päätelmistä.
(858)
Kaikkia asiaan liittyvien osapuolten esittämiä suullisia ja kirjallisia huomautuksia tarkasteltiin, ja ne otettiin huomioon soveltuvin osin.
7.3. Tuonnin kirjaaminen ja taannehtivuus
(859)
Kuten 7 kappaleessa mainittiin, komissio antoi 1 päivänä maaliskuuta 2013 asetuksen (EU) N:o 182/2013, jolla asetettiin Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot ja kiekot) tuonti kirjaamisvelvoitteen alaiseksi 6 päivästä maaliskuuta 2013.
(860)
Polkumyyntituonnilta suojautumista varten käyttöön otettu kirjaamisvelvoite lopetettiin 6 päivänä kesäkuuta 2013 väliaikaista polkumyyntitullia koskevalla asetuksella. Kun otetaan huomioon edellä mainitut päätelmät, tuonnin kirjaaminen tukien vastaista tutkimusta varten perusasetuksen 24 artiklan 5 kohdan mukaisesti tämän tukien vastaisen tutkimuksen puitteissa olisi lopetettava.
(861)
Tasoitustoimenpiteiden mahdollisen taannehtivan soveltamisen osalta on arvioitava perusasetuksen 16 artiklan 4 kohdassa esitetyt kriteerit. Tämän artiklan mukaisesti lopullinen tasoitustulli voidaan kantaa tuotteista, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen enintään 90 päivää ennen väliaikaisten toimenpiteiden soveltamispäivää, mutta ei ennen tutkimuksen vireillepanoa.
(862)
Tässä tapauksessa ei sovellettu väliaikaisia tasoitustoimenpiteitä. Tämän vuoksi päätettiin, että lopullista tasoitustullia ei kanneta taannehtivasti.
8. TOIMENPITEIDEN MUOTO
(863)
Sen jälkeen, kun rinnakkaisessa polkumyyntitutkimuksessa oli hyväksytty väliaikaiset polkumyyntitoimenpiteet (104), yhteistyössä toimineiden vientiä harjoittavien tuottajien ryhmä, mukaan luettuna niihin Kiinassa ja Euroopan unionissa etuyhteydessä olevat yritykset, ja Kiinan koneiden ja elektroniikan tuonti- ja vientikauppakamari (China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products), jäljempänä ”CCCME”, tarjosivat yhteisen hintasitoumuksen polkumyyntiä koskevan perusasetuksen (105) 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Myös Kiinan viranomaiset tukivat sitoumustarjousta. Komissio tutki sitoumustarjouksen ja hyväksyi sen päätöksellä 2013/423/EU (106).
(864)
Päätöksen 2013/423/EU hyväksymisen jälkeen vientiä harjoittavat tuottajat yhdessä CCCME:n kanssa toimittivat ilmoituksen alkuperäisen sitoumustarjouksensa muuttamiseksi. Ne pyysivät sitoumuksen tarkistamista, jotta voitiin ottaa huomioon kiekkojen jättäminen pois tuotteen määritelmästä 46 ja 99 kappaleessa kuvatulla tavalla. Lisäksi useat muut viejät pyysivät sitoumukseen sisällyttämistä polkumyyntiä koskevan perusasetuksen 8 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa.
(865)
Sama vientiä harjoittavien tuottajien ryhmä yhdessä CCCME:n kanssa pyysi perusasetuksen (107) 13 artiklan 2 alakohdassa säädetyssä määräajassa, että komissio hyväksyisi sitoumuksen ehdot poistamaan myös tuetun tuonnin vahingolliset vaikutukset. Komissio hyväksyi tarjouksen täytäntöönpanopäätöksellä 2013/707/EU lopullisten tullien osalta,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen tasoitustulli tuotaessa Kiinan kansantasavallasta peräisin olevia tai sieltä lähetettyjä kiteisestä piistä valmistettuja aurinkosähkömoduuleita tai -paneeleita ja sen tyyppisiä kennoja, joita käytetään kiteisestä piistä valmistetuissa aurinkosähkömoduuleissa tai -paneeleissa (kennojen paksuus on enintään 400 mikrometriä), jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodeihin ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 and ex 8541 40 90 (Taric-koodit 8501310081, 8501310089, 8501320041, 8501320049, 8501330061, 8501330069, 8501340041, 8501340049, 8501612041, 8501612049, 8501618041, 8501618049, 8501620061, 8501620069, 8501630041, 8501630049, 8501640041, 8501640049, 8541409021, 8541409029, 8541409031 ja 8541409039), elleivät kyseessä ole GATT-sopimuksen V artiklan mukaisesti passitusmenettelyssä olevat tuotteet.
Seuraavat tuotelajit eivät kuulu tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään:
-
kannettavat aurinkolaturit, joissa on alle kuusi kennoa ja jotka tuottavat sähköä laitteisiin tai lataavat akkuja,
-
ohutkalvotekniikkaa käyttävät aurinkosähkötuotteet,
-
kiteisestä piistä valmistetut aurinkosähkötuotteet, jotka on pysyvästi integroitu sähkölaitteisiin, joiden käyttötarkoitus on jokin muu kuin sähkön tuottaminen ja jotka käyttävät integroitujen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkokennojen tuottaman sähkön,
-
moduulit tai paneelit, joiden lähtöjännite on enintään 50 V (tasavirta) ja antoteho enintään 50 W ja joita käytetään yksinomaisesti suoraan akkulatureina järjestelmissä, joissa on samat jännite- ja teho-ominaisuudet.
2. Vapaasti unionin rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen tasoitustulli on seuraavien yritysten valmistamien 1 kohdassa kuvattujen tuotteiden osalta seuraava:
Yritys
Tulli
Taric-lisäkoodi
Wuxi Suntech Power Co. Ltd
Suntech Power Co. Ltd
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd
Luoyang Suntech Power Co. Ltd
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd, Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd
4,9 %
B796
Yingli Energy (China) Co. Ltd
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
B797
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd
Changzhou Youze Technology Co. Ltd
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
B791
JingAo Solar Co. Ltd
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd
5,0 %
B794
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd
11,5 %
B793
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
11,5 %
B927
Delsolar (Wujiang) Ltd
0 %
B792
Renesola Jiangsu Ltd
Renesola Zhejiang Ltd
4,6 %
B921
Jinko Solar Co. Ltd
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD
6,5 %
B845
Liitteessä luetellut yritykset
6,4 %
Kaikki muut yritykset
11,5 %
B999 (108)
3. Jollei toisin säädetä, sovelletaan tulleja koskevia voimassa olevia säännöksiä ja määräyksiä.
2 artikla
1. Vapaaseen liikkeeseen luovutetut tuontitavarat, jotka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodiin ex 8541 40 90 (Taric-koodit 8541409021, 8541409029, 8541409031 ja 8541409039) ja jotka on laskuttanut sellainen yritys, jonka sitoumuksen komissio on hyväksynyt ja jonka nimi mainitaan täytäntöönpanopäätöksen 2013/707/EU liitteessä, vapautetaan 1 artiklassa vahvistetusta tasoitustullista sillä edellytyksellä, että
a)
täytäntöönpanopäätöksen 2013/707/EU liitteessä mainittu yritys on valmistanut edellä tarkoitetut tuotteet ja lähettänyt ne joko siihen etuyhteydessä olevalle unionissa toimivalle yritykselle, joka toimii tuojana ja luovuttaa tuotteet vapaaseen liikkeeseen unionissa, tai ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle, joka toimii tuojana ja luovuttaa tuotteet vapaaseen liikkeeseen unionissa, sekä laskuttanut niistä suoraan tai siihen etuyhteydessä olevan yrityksen kautta, joka on niin ikään mainittu täytäntöönpanopäätöksen 2013/707/EU liitteessä;
b)
tuonnin mukana on sitoumuslasku, joka on kauppalasku, joka sisältää ainakin tämän asetuksen liitteessä 2 tarkoitetut tiedot ja siinä määrätyn ilmoituksen;
c)
tuonnin mukana on tämän asetuksen liitteen 3 mukainen vientisitoumustodistus; ja
d)
tulliviranomaisille tulliselvitystä varten esitettävät tavarat vastaavat täsmälleen sitoumuslaskussa esitettyä kuvausta.
2. Tullivelka syntyy vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vastaanottohetkellä,
a)
kun 1 kohdassa kuvattujen tuontituotteiden osalta todetaan, että yksi tai useampi kyseisessä kohdassa mainituista ehdoista ei täyty; tai
b)
kun komissio peruuttaa sitoumukselle myönnetyn hyväksynnän asetuksen (EY) N:o 597/2009 13 artiklan 9 kohdan nojalla asetuksella tai päätöksellä, jossa viitataan tiettyihin tuontitapahtumiin ja ilmoitetaan, että kyseinen sitoumuslasku ei ole pätevä.
3 artikla
Yritysten, joiden sitoumukset komissio on hyväksynyt, joiden nimet mainitaan täytäntöönpanopäätöksen 2013/707/EU liitteessä ja joihin sovelletaan tiettyjä kyseisessä päätöksessä vahvistettuja ehtoja, on laadittava lasku myös sellaisista tuontitapahtumista, joita ei ole vapautettu tasoitustullista. Tällainen lasku on kauppalasku, joka sisältää ainakin tämän asetuksen liitteessä 4 tarkoitetut tiedot.
4 artikla
Lopetetaan Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tai sieltä lähetettyjen kiteisestä piistä valmistettujen aurinkosähkömoduulien ja niiden keskeisten komponenttien (kennot ja kiekot) tuonnin kirjaamisvelvoite, joka otettiin käyttöön asetuksella (EU) N:o 182/2013.
5 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sen voimassaolo päättyy 7 päivänä joulukuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 2 päivänä joulukuuta 2013.