RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/81
af 19. december 2014
om ensartede betingelser for anvendelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 for så vidt angår ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juli 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (1), særlig artikel 70, stk. 7,
under henvisning til forslaget fra Europa-Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den Fælles Afviklingsfond (»Afviklingsfonden«) blev oprettet i henhold til forordning (EU) nr. 806/2014 som en fælles finansieringsordning for alle de medlemsstater, der deltager i den fælles tilsynsmekanisme (»SSM«) i henhold til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 (2) og i den fælles afviklingsmekanisme (»SRM«) (de deltagende medlemsstater).
(2)
I henhold til artikel 67, stk. 2, i forordning (EU) nr. 806/2014 er Den Fælles Afviklingsinstans (»Afviklingsinstansen«), som er oprettet i henhold til nævnte forordning, betroet forvaltningen af Afviklingsfonden.
(3)
I henhold til artikel 76 i forordning (EU) nr. 806/2014 bør Afviklingsfonden anvendes i forbindelse med afviklingsprocedurer, hvis Afviklingsinstansen anser det for nødvendigt for at sikre en effektiv anvendelse af afviklingsværktøjerne. Fonden bør råde over tilstrækkelige finansielle ressourcer til, at afviklingsrammerne kan fungere effektivt, og til i den forbindelse om nødvendigt at kunne gribe ind for at sikre, at afviklingsværktøjerne anvendes på effektiv vis, og for at beskytte den finansielle stabilitet uden at gøre brug af skatteydernes penge.
(4)
Afviklingsinstansen har beføjelse til at beregne de individuelle ex ante-bidrag, der skal betales af alle de institutter, der er meddelt tilladelse på alle de deltagende medlemsstaters område, i henhold til artikel 70, stk. 2, i forordning (EU) nr. 806/2014.
(5)
Afviklingsinstansen bør beregne de årlige bidrag til Afviklingsfonden på grundlag af et fælles målniveau fastsat som en procentdel af de dækkede indskud for alle de kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse i alle de deltagende medlemsstater. I henhold til artikel 69, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014 bør Afviklingsinstansen sikre, at Afviklingsfondens disponible finansielle midler inden udgangen af en indledende periode på otte år fra den 1. januar 2016 eller fra den dato, hvor artikel 69, stk. 1, i nævnte forordning finder anvendelse, i henhold til nævnte forordnings artikel 99, stk. 6, når mindst det målniveau, der er omhandlet i artikel 69, stk. 1, i nævnte forordning.
(6)
Bidrag, der opkræves af de deltagende medlemsstater i overensstemmelse med artikel 103 og 104 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU (3) og overføres til Afviklingsfonden i henhold til artikel 3, stk. 3, i aftalen om overførsel og gensidiggørelse af bidrag til Den Fælles Afviklingsfond som omhandlet i artikel 3, stk. 1, nr. 36), i forordning (EU) nr. 806/2014 (»aftalen«), bør indgå i beregningen af individuelle bidrag og bør derfor fratrækkes det beløb, som hvert institut skal betale. Denne beregning bør tage hensyn til, at de beløb, som aftalens kontraherende parter skal overføre i overensstemmelse med artikel 3, stk. 3 og 4, i aftalen, bør svare til 10 % af det målniveau, der er fastsat i artikel 102, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU. Afviklingsinstansen sikrer, at de beløb, der skal overføres i henhold til aftalen, medfører samme andel af uigenkaldelige betalingsforpligtelser for hver deltagende medlemsstat.
(7)
I henhold til artikel 70, stk. 2, i forordning (EU) nr. 806/2014 bør det årlige bidrag til Afviklingsfonden baseres på et fast bidrag, der er bestemt på grundlag af et instituts passiver, eksklusive kapitalgrundlag og dækkede indskud, og et risikoafpasset bidrag, som afhænger af instituttets risikoprofil.
(8)
I henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014 anses Afviklingsinstansen ved anvendelsen af nævnte forordning samt direktiv 2014/59/EU for at være den relevante nationale afviklingsmyndighed eller, i tilfælde af afvikling af grænseoverskridende koncerner, den relevante koncernafviklingsmyndighed, hvis den udfører opgaver og udøver beføjelser, som i henhold til disse retsakter skal varetages af den nationale afviklingsmyndighed, jf. dog artikel 7 i forordning (EU) nr. 806/2014. Derfor bør Afviklingsinstansen også anses for at være afviklingsmyndigheden med henblik på anvendelsen af Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 (4). Bestemmelserne i nævnte delegerede forordning gælder for Afviklingsinstansen, når den udfører opgaverne og udøver beføjelserne i nærværende forordning.
(9)
Med henblik på beregning af det årlige bidrag anvender Afviklingsinstansen metoden i delegeret forordning (EU) 2015/63 som krævet i artikel 70, stk. 6, i forordning (EU) nr. 806/2014. Den særlige ordning gældende for institutter, som betragtes som små institutter i henhold til nævnte delegerede forordning, gælder derfor også for alle de institutter, som er meddelt tilladelse på alle de deltagende medlemsstaters område, og som opfylder de i nævnte delegerede forordning fastsatte kriterier for at blive betragtet som små institutter.
(10)
Eftersom reglerne i denne forordning fastsætter betingelser for anvendelse af metoden i delegeret forordning (EU) 2015/63 vedtaget i henhold til artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU, bør forskellene mellem Afviklingsinstansens beregning af de årlige bidrag for institutter, som er meddelt tilladelse i de deltagende medlemsstater, og beregningen af de årlige bidrag i de medlemsstater, som ikke deltager i SRM, alene afspejle de særlige karakteristika ved et fælles system i de deltagende medlemsstater. Sådanne særlige karakteristika skyldes navnlig, at der i SRM er et fælles målniveau for alle deltagende medlemsstater. En hovedregel om anvendelse af den samme metode til beregning af årlige bidrag i alle medlemsstater bør indebære, at de deltagende medlemsstater forbliver ligestillede og det indre marked solidt.
(11)
Under en fælles afviklingsfond med et europæisk målniveau afhænger det årlige individuelle bidrag for institutter, der er meddelt tilladelse på alle de deltagende medlemsstaters område, af bidragene for alle de institutter, der er omfattet af SRM. Nøglen til en velfungerende SRM og en gnidningsløs opbygning af Afviklingsfonden består i, at alle institutter betaler deres årlige bidrag til Afviklingsfonden fuldt ud og til tiden.
(12)
I henhold til artikel 67, stk. 4, i forordning (EU) nr. 806/2014 opkræves de af Afviklingsinstansen beregnede bidrag til Afviklingsfonden af de nationale afviklingsmyndigheder og overføres til Afviklingsfonden i overensstemmelse med aftalen. De dataformater og repræsentationsformer, som Afviklingsinstansen har fastlagt, kan også omfatte krav om, at alle de oplysninger, som institutterne skal indberette, navnlig dem, der er omhandlet i artikel 7, stk. 2, i forordning (EU) nr. 806/2014, bekræftes af en revisor eller, hvis det er relevant, af den kompetente myndighed.
(13)
I henhold til artikel 70, stk. 2, litra b), i forordning (EU) nr. 806/2014 skal Afviklingsinstansen, når den anvender det risikoafpassede bidrag til beregning af individuelle bidrag, tage hensyn til proportionalitetsprincippet uden at skabe forvridninger mellem medlemsstaternes banksektorstrukturer. Det risikoafpassede bidrag er baseret på kriterierne i artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU. Ifølge artikel 1, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 806/2014 er anvendelsen af Afviklingsfonden betinget af aftalens ikrafttrædelse. I henhold til aftalen fordeles bidrag, der opkræves af de deltagende medlemsstater, til de afdelinger, der hører til hver medlemsstat. Afdelingerne er genstand for en gradvis gensidiggørelse i en overgangsperiode på otte år, således at de vil ophøre med at eksistere, når overgangsperioden udløber.
(14)
Det forhold, at bidrag på den ene side beregnes på grundlag af et fælles målniveau i henhold til forordning (EU) nr. 806/2014, og at dækningen af visse risici, der er forbundet med en national banksektor i den overgangsperiode, den henfører til, på den anden side kun gradvis vil blive gensidiggjort i medfør af aftalen, kan påvirke markedets opfattelse af visse institutter og dermed deres finansielle situation, jf. artikel 103, stk. 7, litra c), i direktiv 2014/59/EU, hvilket berører deres risikoprofil. Desuden kan et system, der midlertidigt er baseret på afdelinger, overordnet set påvirke institutternes relative betydning for stabiliteten i det finansielle system eller i økonomien, jf. artikel 103, stk. 7, litra g), i direktiv 2014/59/EU. Institutternes betydning for stabiliteten i det finansielle system eller i økonomien bør fastslås i forhold til henholdsvis den medlemsstat, hvor instituttet er beliggende (f.eks. det forventede tab for den del af afdelingen, der endnu ikke er gensidiggjort), og hele bankunionen (f.eks. det forventede tab for den gensidiggjorte del af afdelingen). Det risikoafpassede bidrag vil dermed svare til den forventede anvendelse af den respektive afdelings ikkegensidiggjorte finansielle midler i overgangsperioden.
(15)
Der bør indføres en tilpasningsmetode, som i tilstrækkelig grad tager hensyn til forholdet i betragtning 14, og som derfor tager hensyn til proportionalitetsprincippet og undgår forvridninger mellem medlemsstaternes banksektorstrukturer, indtil alle ex ante-bidrag til Afviklingsfonden er fuldt ud gensidiggjort. Metoden til beregning af bidrag bør derfor tilpasses, således at den følger tempoet for Afviklingsfondens gensidiggørelse. Beregningen af bidrag, der skal fordeles til den gensidiggjorte del, bør således være baseret på kriterierne i forordning (EU) nr. 806/2014, mens beregningen af bidrag, der skal fordeles til den ikkegensidiggjorte del af afdelinger, som en undtagelse fra den periode, der er fastsat i artikel 102, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU, bør være baseret på kriterierne i direktiv 2014/59/EU og på grundlag af et målniveau defineret over en periode svarende til den indledende periode i forordning (EU) nr. 806/2014.
(16)
Anvendelse af uigenkaldelige betalingsforpligtelser som omhandlet i artikel 70, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014 berører på ingen måde Afviklingsfondens finansielle kapacitet eller likviditet. Uigenkaldelige betalingsforpligtelser bør kun opkræves i tilfælde af en afviklingsforanstaltning, der omfatter Afviklingsfonden. I den indledende periode bør Afviklingsinstansen under normale omstændigheder jævnt fordele brugen af uigenkaldelige betalingsforpligtelser mellem de institutter, der anmoder herom. Disse betalingsforpligtelser bør være fuldt dækket ind af sikkerhedsstillelse med aktiver med lav risiko, der ikke er behæftet med tredjepartsrettigheder, og som er til rådighed og øremærket til udelukkende at blive anvendt af Afviklingsinstansen til brug af Afviklingsfonden.
(17)
I henhold til artikel 70, stk. 2, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 806/2014 skal forholdet mellem det faste bidrag og det risikoafpassede bidrag tage hensyn til en afbalanceret fordeling af bidragene på tværs af forskellige instituttyper. Der bør derfor indføres særlige ordninger for fastsættelse af de bidrag, der skal betales af små institutter.
(18)
Institutter, der ikke falder ind under kategorien små institutter som omhandlet i artikel 10 i delegeret forordning (EU) 2015/63, og hvis samlede aktiver er lig med eller mindre end 3 000 000 000 EUR, udgør en mindre risiko end store institutter, og i de fleste tilfælde udgør de ikke en systemisk risiko og vil i mindre grad blive afviklet, hvilket således mindsker sandsynligheden for, at de modtager midler fra Afviklingsfonden. Det er derfor hensigtsmæssigt at indføre en forenklet beregning af de bidrag, som disse institutter skal betale. Dette vil også forhindre eventuelle kortsigtede ændringer i den status, som disse institutter kunne tænkes at vælge for at være omfattet af artikel 10 i delegeret forordning (EU) 2015/63. Der bør i denne beregning indgå en komponent, der er baseret på et engangsbeløb. Denne ordning bør undgå forvridninger mellem institutterne og opnå en afbalanceret bidragsfordeling mellem forskellige typer institutter. Den vil også lette den administrative og finansielle byrde i forbindelse med disse institutters inddrivelse af individuelle bidrag.
(19)
Kommissionen vil følge måden, hvorpå denne forordning gennemføres, og samtidig gennemgå delegeret forordning (EU) 2015/63 for om nødvendigt at tilpasse reglerne i nærværende forordning.
(20)
I henhold til artikel 99, stk. 2, i forordning (EU) nr. 806/2014 anvendes nævnte forordning fra den 1. januar 2016. Afviklingsinstansen skal imidlertid fra den 1. januar 2015 forelægge Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen månedlige rapporter, der er godkendt af dens plenarforsamling, om, hvorvidt betingelserne for overførsel af bidrag opkrævet nationalt er opfyldt. Hvis det fra den 1. december 2015 af disse rapporter fremgår, at betingelserne for overførsel af bidragene til Afviklingsfonden ikke er opfyldt, udsættes anvendelsen af forordning (EU) nr. 806/2014 for så vidt angår bidragene til Afviklingsfonden med en måned ad gangen. Denne forordning bør derfor også anvendes fra den dato, hvor artikel 69, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014 finder anvendelse -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning fastlægges regler vedrørende betingelserne for gennemførelsen af Den Fælles Afviklingsinstans' (»Afviklingsinstansen«) forpligtelse til at beregne bidragene til Den Fælles Afviklingsfond (»Afviklingsfonden«) for individuelle institutter i henhold til forordning (EU) nr. 806/2014 og beregningsmetoden for disse bidrag.
Artikel 2
Anvendelsesområde
Denne forordning finder anvendelse på de institutter, hvorfra der opkræves bidrag i overensstemmelse med artikel 70 i forordning (EU) nr. 806/2014.
Artikel 3
Definitioner
Med henblik på denne forordning finder definitionerne i artikel 3 i forordning (EU) nr. 806/2014 anvendelse, med undtagelse af definitionerne i nr. 2 og 11 i den pågældende artikel. Derudover forstås der ved:
1) »deltagende medlemsstater«: medlemsstater som defineret i artikel 2 i forordning (EU) nr. 1024/2013
2) »årligt målniveau«: den samlede sum af årlige bidrag fastsat for hver bidragsperiode af Afviklingsinstansen efter proceduren i artikel 69, stk. 2, i forordning (EU) nr. 806/2014 med henblik på at nå det målniveau, der er omhandlet i artikel 69, stk. 1, og artikel 70 i nævnte forordning
3) »årligt bidrag«: det i artikel 70, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014 omhandlede beløb, som beregnes af Afviklingsinstansen hvert år og opkræves af de nationale afviklingsmyndigheder i løbet af bidragsperioden hos alle de institutter, der er meddelt tilladelse på alle de deltagende medlemsstaters område
4) »bidragsperiode«: et kalenderår
5) »afviklingsmyndighed i medlemsstater, der ikke deltager i den fælles afviklingsmekanisme«: den myndighed, der er omhandlet i artikel 2, stk. 1, nr. 18), i direktiv 2014/59/EU, eller en anden relevant myndighed udpeget af medlemsstaterne med henblik på artikel 100, stk. 2 og 6, i direktiv 2014/59/EU
6) »dækkede indskud«: de indskud, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2014/49/EU, undtagen midlertidigt store indskud som defineret i nævnte direktivs artikel 6, stk. 2
7) »kompetent myndighed«: en kompetent myndighed som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 40), i forordning (EU) nr. 575/2013 eller, hvis det er relevant, Den Europæiske Centralbank.
Artikel 4
Beregning af de årlige bidrag
For hver bidragsperiode beregner Afviklingsinstansen efter høring af ECB eller de kompetente nationale myndigheder og i tæt samarbejde med de nationale afviklingsmyndigheder det årlige bidrag, som det enkelte institut skal betale, på grundlag af det årlige målniveau for Afviklingsfonden. Det årlige målniveau bestemmes under hensyntagen til det målniveau for Afviklingsfonden, der er omhandlet i artikel 69, stk. 1, og artikel 70 i forordning (EU) nr. 806/2014, samt i overensstemmelse med metoden i delegeret forordning (EU) 2015/63.
Artikel 5
Afviklingsinstansens meddelelse
1. Afviklingsinstansen meddeler de relevante nationale afviklingsmyndigheder sine beslutninger vedrørende beregningen af de årlige bidrag for institutter, der er meddelt tilladelse på deres respektive områder.
2. Efter at have modtaget den i stk. 1 omhandlede meddelelse underretter den nationale afviklingsmyndighed hvert institut, der er meddelt tilladelse i dens medlemsstat, om Afviklingsinstansens beslutning vedrørende beregningen af det årlige bidrag, som det pågældende institut skal betale.
Artikel 6
Rapportering
Afviklingsinstansen fastsætter de dataformater og repræsentationsformer, som institutterne skal benytte ved indberetningen af de oplysninger, som kræves med henblik på beregning af de årlige bidrag, med henblik på at øge sammenligneligheden af de indberettede oplysninger og sikre en effektiv behandling af disse oplysninger.
Artikel 7
Opkrævning af uigenkaldelige betalingsforpligtelser
1. Anvendelse af uigenkaldelige betalingsforpligtelser som omhandlet i artikel 70, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014 berører på ingen måde Afviklingsfondens finansielle kapacitet eller likviditet.
2. Hvis en afviklingsforanstaltning omfatter Afviklingsfonden i overensstemmelse med artikel 76 i forordning (EU) nr. 806/2014, opkræver Afviklingsinstansen en del af eller samtlige uigenkaldelige betalingsforpligtelser i henhold til forordning (EU) nr. 806/2014 med henblik på at genoprette den andel af uigenkaldelige betalingsforpligtelser i Afviklingsfondens disponible finansielle midler, som Afviklingsinstansen har fastlagt inden for den maksimale tærskel i artikel 70, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014.
Når Afviklingsfonden behørigt modtager det bidrag, der er knyttet til de uigenkaldelige betalingsforpligtelser, som er blevet opkrævet, tilbagebetales den sikkerhedsstillelse, der har dækket disse forpligtelser. Hvis Afviklingsfonden ikke behørigt modtager det korrekte kontante beløb efter første anmodning, beholder Afviklingsinstansen den sikkerhedsstillelse, som har dækket den uigenkaldelige betalingsforpligtelse i overensstemmelse med artikel 70, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014.
3. De uigenkaldelige betalingsforpligtelser for institutter, der ikke længere falder ind under anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. 806/2014, annulleres, og sikkerhedsstillelse, der dækker disse forpligtelser, tilbagebetales.
Artikel 8
Specifikke tilpasninger i den indledende periode
1. I den indledende periode, som er omhandlet i artikel 69, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014, beregnes de i artikel 2 omhandlede institutters årlige bidrag uanset nærværende forordnings artikel 4 efter følgende tilpassede metode:
a)
i det første år af den indledende periode opgøres disse institutters bidrag til 60 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 103 i direktiv 2014/59/EU og artikel 4 i delegeret forordning (EU) 2015/63 og 40 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr. 806/2014 og artikel 4 i nærværende forordning
b)
i den indledende periodes andet år opgøres disse institutters bidrag til 40 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 103 i direktiv 2014/59/EU og artikel 4 i delegeret forordning (EU) 2015/63 og 60 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr. 806/2014 og artikel 4 i nærværende forordning
c)
i den indledende periodes tredje år opgøres disse institutters bidrag til 33,33 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 103 i direktiv 2014/59/EU og artikel 4 i delegeret forordning (EU) 2015/63 og 66,67 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr. 806/2014 og artikel 4 i nærværende forordning
d)
i den indledende periodes fjerde år opgøres disse institutters bidrag til 26,67 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 103 i direktiv 2014/59/EU og artikel 4 i delegeret forordning (EU) 2015/63 og 73,33 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr. 806/2014 og artikel 4 i denne forordning
e)
i den indledende periodes femte år opgøres disse institutters bidrag til 20 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 103 i direktiv 2014/59/EU og artikel 4 i delegeret forordning (EU) 2015/63 og 80 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr. 806/2014 og artikel 4 i nærværende forordning
f)
i den indledende periodes sjette år opgøres disse institutters bidrag til 13,33 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 103 i direktiv 2014/59/EU og artikel 4 i delegeret forordning (EU) 2015/63 og 86,67 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr. 806/2014 og artikel 4 i nærværende forordning
g)
i den indledende periodes syvende år opgøres disse institutters bidrag til 6,67 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 103 i direktiv 2014/59/EU og artikel 4 i delegeret forordning (EU) 2015/63 og 93,33 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 69 og 70 i forordning (EU) nr. 806/2014 og artikel 4 i nærværende forordning
h)
i den indledende periodes ottende år opgøres disse institutters bidrag til 100 % af deres årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 69 og 70 i forordning EU nr. 806/2014 og artikel 4 i nærværende forordning.
2. I den indledende periode tager Afviklingsinstansen, når den beregner hvert instituts individuelle bidrag, hensyn til de bidrag, der er opkrævet af de deltagende medlemsstater i overensstemmelse med artikel 103 og 104 i direktiv 2014/59/EU, og som er overført til Afviklingsfonden i medfør af artikel 3, stk. 3, i aftalen, ved at fratrække dem i det beløb, som hvert institut skal betale.
3. I den indledende periode bør Afviklingsinstansen under normale omstændigheder tillade brugen af uigenkaldelige betalingsforpligtelser efter anmodning fra et institut. Afviklingsinstansen skal jævnt fordele brugen af uigenkaldelige betalingsforpligtelser mellem de institutter, der anmoder herom. De fordelte uigenkaldelige betalingsforpligtelser må ikke være mindre end 15 % af instituttets samlede betalingsforpligtelser. Ved beregningen af de årlige bidrag for hvert institut sikrer Afviklingsinstansen, at summen af disse uigenkaldelige betalingsforpligtelser i et givet år ikke overstiger 30 % af den samlede sum af de opkrævede årlige bidrag i overensstemmelse med artikel 70 i forordning (EU) nr. 806/2014.
4. Med henblik på stk. 1 fastsættes de årlige bidrag beregnet i henhold til artikel 103 i direktiv 2014/59/EU og artikel 4 i delegeret forordning (EU) 2015/63 på grundlag af et målniveau defineret over en periode svarende til den indledende periode.
5. I den indledende periode, som er omhandlet i artikel 69, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014, betaler institutter, hvis samlede aktiver er lig med eller mindre end 3 000 000 000 EUR, et fast beløb på 50 000 EUR for de første 300 000 000 EUR passiver i alt minus kapitalgrundlag og dækkede indskud, jf. dog artikel 10 i delegeret forordning (EU) 2015/63. Ved samlede passiver minus kapitalgrundlag og dækkede indskud over 300 000 000 EUR bidrager sådanne institutter i overensstemmelse med artikel 4-9 i delegeret forordning (EU) 2015/63.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Forordningen anvendes enten fra den 1. januar 2016 eller fra den dato, fra hvilken artikel 69, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014 anvendes i henhold til artikel 99, stk. 6 i nævnte forordning, afhængigt af hvilket tidspunkt der er senest.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i de deltagende medlemsstater.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. december 2014.
NEUVOSTON TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2015/81,
annettu 19 päivänä joulukuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 yhdenmukaisista soveltamisedellytyksistä yhteiseen kriisinratkaisurahastoon suoritettavien ennakollisten vakausmaksujen osalta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15 päivänä heinäkuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (1) ja erityisesti sen 70 artiklan 7 kohdan,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yhteinen kriisinratkaisurahasto, jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’, perustettiin asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaisesti kaikkien niiden jäsenvaltioiden yhteiseksi rahoitusjärjestelyksi, jotka osallistuvat neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (2) mukaisesti yhteiseen valvontamekanismiin ja yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin, jäljempänä ’osallistuvat jäsenvaltiot’.
(2)
Asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaisesti perustetulle yhteiselle kriisinratkaisuneuvostolle, jäljempänä ’kriisinratkaisuneuvosto’, annetaan mainitun asetuksen 67 artiklan 2 kohdassa tehtäväksi hallinnoida kriisinratkaisurahastoa.
(3)
Kriisinratkaisurahastoa olisi asetuksen (EU) N:o 806/2014 76 artiklan mukaisesti käytettävä kriisinratkaisumenettelyissä, jos kriisinratkaisuneuvosto katsoo sen olevan tarpeen kriisinratkaisuvälineiden tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi. Kriisinratkaisurahastolla olisi oltava riittävästi varoja, jotta kriisinratkaisukehys toimisi tehokkaasti. Tämä antaisi mahdollisuuden puuttua tarvittaessa ongelmiin, käyttää kriisinratkaisuvälineitä tehokkaasti ja suojata rahoitusvakautta turvautumatta veronmaksajien rahoihin.
(4)
Kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet laskea asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 2 kohdan mukaisesti yksilölliset ennakolliset vakausmaksut, jotka kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueilla toimiluvan saaneiden kaikkien laitosten on maksettava.
(5)
Kriisinratkaisuneuvoston olisi laskettava kriisinratkaisurahastoon suoritettavat vuotuiset vakausmaksut yhteisen tavoitetason perusteella, joka vahvistetaan tietyksi prosenttiosuudeksi kaikissa osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiluvan saaneiden kaikkien luottolaitosten suojattujen talletusten määrästä. Kriisinratkaisuneuvoston olisi asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdan mukaisesti varmistettava, että kriisinratkaisurahaston käytettävissä olevat varat saavuttavat 1 päivänä tammikuuta 2016 taikka sinä päivänä, jona asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdan soveltaminen alkaa mainitun asetuksen 99 artiklan 6 kohdan nojalla, alkavan kahdeksan vuoden alkuvaiheen päättyessä vähintään asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tavoitetason.
(6)
Rahoitusosuudet, jotka osallistuvat jäsenvaltiot ovat keränneet Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (3) 103 ja 104 artiklan mukaisesti ja siirtäneet kriisinratkaisurahastoon asetuksen (EU) N:o 806/2014 3 artiklan 1 kohdan 36 alakohdassa tarkoitetun, vakausmaksujen siirtämisestä yhteiseen kriisinratkaisurahastoon ja niiden yhdistämisestä tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’sopimus’, 3 artiklan 3 kohdan nojalla, olisi sisällytettävä yksilöllisten vakausmaksujen laskentaan ja näin ollen vähennettävä määrästä, joka kunkin laitoksen on maksettava. Kyseisessä laskennassa olisi otettava huomioon, että määrien, jotka sopimuspuolten on siirrettävä sopimuksen 3 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisesti, olisi vastattava 10:tä prosenttia direktiivin 2014/59/EU 102 artiklan 1 kohdassa säädetystä tavoitetasosta. Kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että sopimuksen mukaisesti siirrettäviin määriin sisältyvä peruuttamattomien maksusitoumusten osuus on kullekin osallistuvalle jäsenvaltiolle sama.
(7)
Kriisinratkaisurahastoon suoritettavan vuotuisen vakausmaksun olisi asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 2 kohdan mukaisesti perustuttava kiinteään vakausmaksuun, joka vahvistetaan laitoksen velkojen perusteella (omat varat ja suojatut talletukset pois luettuina) sekä riskiprofiiliin mukautettuun vakausmaksuun, joka riippuu laitoksen riskiprofiilista.
(8)
Kriisinratkaisuneuvostoa pidetään asetuksen (EU) N:o 806/2014 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti kyseistä asetusta ja direktiiviä 2014/59/EU sovellettaessa asiaankuuluvana kansallisena kriisinratkaisuviranomaisena, tai jos kyseessä on rajatylittävän konsernin kriisinratkaisu, asiaankuuluvana konsernitason kriisinratkaisuviranomaisena, jos se suorittaa tehtäviä ja käyttää valtuuksia, jotka kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on suoritettava tai joita niiden on käytettävä mainittujen säädösten mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (EU) N:o 806/2014 7 artiklan soveltamista. Sen vuoksi kriisinratkaisuneuvostoa olisi pidettävä kriisinratkaisuviranomaisena myös silloin, kun sovelletaan komission delegoitua asetusta (EU) 2015/63 (4). Kriisinratkaisuneuvostoon sovelletaan mainitussa delegoidussa asetuksessa vahvistettuja säännöksiä, kun se suorittaa tehtäviä ja käyttää valtuuksia, joista säädetään tässä asetuksessa.
(9)
Vuotuisen vakausmaksun laskemiseksi kriisinratkaisuneuvosto soveltaa delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/63 säädettyä menetelmää, kuten asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 6 kohdassa edellytetään. Sen vuoksi sellaisiin laitoksiin sovellettavaa erityisjärjestelmää, jotka katsotaan mainitun delegoidun asetuksen nojalla pieniksi laitoksiksi, sovelletaan myös kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneisiin kaikkiin laitoksiin, jotka täyttävät mainitussa delegoidussa asetuksessa säädetyt perusteet, joiden nojalla laitos katsotaan pieneksi laitokseksi.
(10)
Koska tässä asetuksessa annetuissa säännöissä vahvistetaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan nojalla annetussa delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/63 säädetyn menetelmän soveltamisedellytykset, laskenta, jossa kriisinratkaisuneuvosto määrittää vuotuiset vakausmaksut osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiluvan saaneille laitoksille, saa poiketa vuotuisten rahoitusosuuksien laskennasta yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin osallistumattomissa jäsenvaltioissa ainoastaan osallistuvien jäsenvaltioiden yhteisen järjestelmän erityispiirteiden perusteella. Erityispiirteet johtuvat erityisesti siitä, että yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa kaikilla osallistuvilla jäsenvaltioilla on yhteinen tavoitetaso. Sen, että vuotuisten rahoitusosuuksien laskentaan sovelletaan pääsääntöisesti samaa menetelmää kaikissa jäsenvaltioissa, pitäisi auttaa säilyttämään tasapuoliset toimintaedellytykset osallistuvien jäsenvaltioiden välillä sekä vahvat sisämarkkinat.
(11)
Yhteisessä kriisinratkaisurahastossa, jolle on asetettu eurooppalainen tavoitetaso, kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneiden laitosten vuotuisen yksilöllisen vakausmaksun suuruus riippuu kaikkien yhteisen kriisinratkaisumekanismin piiriin kuuluvien laitosten vuotuisten vakausmaksujen suuruudesta. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin tehokkaan toiminnan ja kriisiratkaisurahaston sujuvan kerryttämisen kannalta on ratkaisevan tärkeää, että kaikki laitokset suorittavat vuotuiset vakausmaksunsa ajoissa ja täysimääräisinä.
(12)
Asetuksen (EU) N:o 806/2014 67 artiklan 4 kohdan mukaan kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset keräävät kriisinratkaisuneuvoston laskemat kriisinratkaisurahastoon suoritettavat vakausmaksut, minkä jälkeen maksut siirretään kriisinratkaisurahastoon sopimuksen mukaisesti. Kriisinratkaisuneuvoston määrittelemiin tietojen tallennus- ja esittämismuotoihin voi kuulua myös vaatimus, että tilintarkastajan tai tarvittaessa toimivaltaisen viranomaisen on vahvistettava kaikki laitosten ja erityisesti asetuksen (EU) N:o 806/2014 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen laitosten toimittamat tiedot.
(13)
Asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 2 kohdan b alakohdassa edellytetään, että kriisinratkaisuneuvosto ottaa suhteellisuusperiaatteen huomioon ja on luomatta vääristymiä jäsenvaltioiden pankkialan rakenteiden välille soveltaessaan riskiprofiiliin mukautettua vakausmaksua yksilöllisten vakausmaksujen laskentaan. Riskiprofiiliin mukautettu vakausmaksu perustuu direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdassa vahvistettuihin perusteisiin. Asetuksen (EU) N:o 806/2014 1 artiklan kolmannen alakohdan mukaan kriisinratkaisurahaston käytön ehtona on sopimuksen voimaantulo. Sopimuksen mukaan osallistuvien jäsenvaltioiden keräämät vakausmaksut osoitetaan rahasto-osuuksiin, jotka vastaavat kutakin niistä. Rahasto-osuudet yhdistetään vaiheittain kahdeksan vuoden siirtymäkauden aikana siten, että ne lakkaavat olemasta siirtymäkauden lopussa.
(14)
Ne seikat, että toisaalta asetuksen (EU) N:o 806/2014 nojalla vakausmaksut lasketaan yhteisen tavoitetason perusteella ja toisaalta sopimuksen nojalla tiettyjä kansallisella pankkialalla keskenään korreloivia riskejä kattava osuus yhdistetään vain vaiheittain sopimuksessa tarkoitetun siirtymäkauden aikana, voivat vaikuttaa markkinoiden käsitykseen joistakin laitoksista ja siten niiden rahoitustilanteeseen direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan c alakohdassa tarkoitetun mukaisesti, mikä taas vaikuttaa niiden riskiprofiiliin. Lisäksi järjestelmä, joka perustuu väliaikaisesti rahasto-osuuksiin, saattaisi vaikuttaa maailmanlaajuisesti laitosten suhteelliseen merkitykseen rahoitusjärjestelmän vakaudelle tai taloudelle direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan g alakohdan mukaisesti. Laitosten merkitys rahoitusjärjestelmän vakaudelle tai taloudelle tulisi määrittää suhteessa jäsenvaltioon, jossa laitos sijaitsee (eli rahasto-osuuden vielä yhdistämätöntä osaa koskeva odotettu tappio) ja pankkiunioniin kokonaisuutena (eli rahasto-osuuden yhdistettyä osaa koskeva odotettu tappio). Tämä tekisi riskiprofiiliin mukautetun vakausmaksun saman suuruiseksi kuin vastaavan rahasto-osuuden yhdistämättömien varojen odotettu käyttö on siirtymäkauden aikana.
(15)
Mukautusmenetelmä, jossa käsitellään asianmukaisella tavalla johdanto-osan 14 kappaleessa tarkoitettuja seikkoja ja jossa sen vuoksi otetaan huomioon suhteellisuusperiaate ja vältetään jäsenvaltioiden pankkialan rakenteiden välisiä vääristymiä, olisi otettava käyttöön siihen saakka, kunnes kaikki kriisinratkaisurahastoon maksetut ennakolliset vakausmaksut on yhdistetty kokonaan. Vakausmaksujen laskentamenetelmää olisi siksi mukautettava niin, että se vastaa kriisinratkaisurahaston yhdistämistahtia. Näin ollen yhdistettyyn osaan osoitettavien vakausmaksujen laskennan olisi perustuttava asetuksessa (EU) N:o 806/2014 asetettuihin perusteisiin, kun taas direktiivin 2014/59/EU 102 artiklan 1 kohdassa säädetystä määräajasta poiketen rahasto-osuuksien yhdistämättömään osaan osoitettavien vakausmaksujen laskennan olisi perustuttava direktiivissä 2014/59/EU asetettuihin perusteisiin sekä tavoitetasoon, joka määritellään kaudelle, joka vastaa asetuksessa (EU) N:o 806/2014 säädettyä alkuvaihetta.
(16)
Asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu peruuttamattomien maksusitoumusten käyttö ei saisi millään tavalla vaikuttaa kriisinratkaisurahaston taloudellisiin valmiuksiin eikä maksuvalmiuteen. Peruuttamattomat maksusitoumukset olisi vaadittava maksettavaksi vain, jos kriisinratkaisutoimeen kuuluu kriisinratkaisurahaston käyttö. Alkuvaiheen aikana kriisinratkaisuneuvoston olisi tavanomaisissa olosuhteissa jaettava peruuttamattomien maksusitoumusten käyttö tasan sitä pyytävien laitosten kesken. Näiden maksusitoumusten täydeksi vakuudeksi olisi asetettava vähäriskiset varat, joihin ei kohdistu kolmansien osapuolien oikeuksia ja jotka ovat kriisinratkaisuneuvoston vapaasti käytettävissä ja sen yksinomaiseen käyttöön osoitettuja rahaston käyttöä varten.
(17)
Asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaan kiinteän vakausmaksun ja riskiprofiiliin mukautetun vakausmaksun välisessä suhteessa on otettava huomioon vakausmaksujen tasapainoinen jakautuminen erityyppisten laitosten kesken. Näin ollen olisi säädettävä erityisjärjestelyistä, joilla määritetään ”pienten laitosten” maksamat vakausmaksut.
(18)
Laitoksiin, jotka eivät kuulu delegoidun asetuksen (EU) 2014/63 10 artiklassa tarkoitettuun pienten laitosten ryhmään ja joiden kokonaisvarat ovat enintään 3 000 000 000 euroa, liittyy pienempi riski kuin suuriin laitoksiin. Useimmissa tapauksissa ne eivät aiheuta järjestelmäriskiä ja niillä on pienempi todennäköisyys tulla asetetuksi kriisinratkaisuun, jolloin on myös vähemmän todennäköistä, että ne saisivat tukea kriisinratkaisurahastosta. Sen vuoksi näiden laitosten maksamien vakausmaksujen laskemista varten on aiheellista ottaa käyttöön yksinkertaistettu menetelmä. Tämä myös ehkäisisi mahdolliset lyhytaikaiset muutokset, joita nämä laitokset voisivat tehdä asemaansa, jotta niihin voitaisiin soveltaa delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 10 artiklaa. Tähän laskentaan olisi sisällytettävä kiinteämääräiseen summaan perustuva tekijä. Tämän järjestelmän olisi vältettävä laitosten väliset vääristymät ja saavutettava vakausmaksujen tasapuolinen jakautuminen erityyppisten laitosten kesken. Se keventäisi myös näiden laitosten yksilöllisten vakausmaksujen keräämisestä aiheutuvaa hallinnollista ja taloudellista rasitusta.
(19)
Komissio tarkastelee tämän asetuksen täytäntöönpanotapaa uudelleen samanaikaisesti kun se tarkastelee uudelleen delegoitua asetusta (EU) 2015/63, jotta tässä asetuksessa annettuihin sääntöihin voitaisiin tarvittaessa tehdä mukautuksia.
(20)
Asetuksen (EU) N:o 806/2014 99 artiklan 2 kohdan nojalla kyseistä asetusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2016. Kriisinratkaisuneuvoston on kuitenkin annettava kuukausittain 1 päivästä tammikuuta 2015 alkaen Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle kriisinratkaisuneuvoston täysistunnossa hyväksytty kertomus siitä, ovatko edellytykset kansallisella tasolla kerättyjen rahoitusosuuksien siirtämiselle kriisinratkaisurahastoon täyttyneet. Jos kertomuksista käy ilmi, että kyseiset edellytykset eivät ole täyttyneet, asetuksen (EU) N:o 806/2014 soveltamista lykätään kriisinratkaisurahastoon siirtämisen osalta 1 päivästä joulukuuta 2015 alkaen yhdellä kuukaudella kullakin kerralla. Sen vuoksi myös tätä asetusta olisi sovellettava samasta päivästä, jona asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdan soveltaminen alkaa,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan seuraavia seikkoja koskevat säännöt: edellytykset, joilla pannaan täytäntöön yhteisen kriisinratkaisuneuvoston, jäljempänä ’kriisinratkaisuneuvosto’, velvoite laskea yhteiseen kriisinratkaisurahastoon, jäljempänä ’kriisinratkaisurahasto’, suoritettavat asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaiset yksittäisten laitosten vakausmaksut ja kyseisten vakausmaksujen laskentamenetelmä.
2 artikla
Soveltamisala
Tätä asetusta sovelletaan laitoksiin, joilta vakausmaksut kerätään asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan mukaisesti.
3 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 3 artiklassa säädettyjä määritelmiä, kyseisen artiklan 2 ja 11 kohdassa säädettyjä määritelmiä lukuun ottamatta. Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan:
1)
’osallistuvilla jäsenvaltioilla’ asetuksen (EU) N:o 1024/2013 2 artiklassa määriteltyjä jäsenvaltioita;
2)
’vuotuisella tavoitetasolla’ sellaisten vuotuisten vakausmaksujen kokonaismäärää, jotka kriisinratkaisuneuvosto vahvistaa kullekin vakausmaksukaudelle asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen mainitun asetuksen 69 artiklan 1 kohdassa ja 70 artiklassa tarkoitetun tavoitetason saavuttamiseksi;
3)
’vuotuisella vakausmaksulla’ asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua määrää, jonka kriisinratkaisuneuvosto laskee vuosittain ja jonka kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset keräävät vakausmaksukauden aikana kaikkien osallistuvien jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneilta kaikilta laitoksilta;
4)
’vakausmaksukaudella’ yhtä kalenterivuotta;
5)
’yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisilla’ direktiivin 2014/59/EU 2 artiklan 1 kohdan 18 alakohdassa tarkoitettuja viranomaisia tai muita asiaankuuluvia viranomaisia, jotka jäsenvaltiot nimeävät direktiivin 2014/59/EU 100 artiklan 2 ja 6 kohtaa sovellettaessa;
6)
’suojatuilla talletuksilla’ direktiivin 2014/49/EU 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja talletuksia, lukuun ottamatta mainitun direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa määriteltyjä tilapäisesti korkeita saldoja;
7)
’toimivaltaisella viranomaisella’ tapauksen mukaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 40 alakohdassa määriteltyä toimivaltaista viranomaista tai Euroopan keskuspankkia.
4 artikla
Vuotuisten vakausmaksujen laskeminen
Kriisinratkaisuneuvosto laskee jokaista vakausmaksukautta varten EKP:tä tai kansallisia toimivaltaisia viranomaisia kuultuaan ja tiiviissä yhteistyössä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa kullekin laitokselle vuotuisen vakausmaksun kriisinratkaisurahaston vuotuisen tavoitetason perusteella. Vuotuinen tavoitetaso vahvistetaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa ja 70 artiklassa tarkoitetun, kriisinratkaisurahaston tavoitetason perusteella ja delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/63 säädetyn menetelmän mukaisesti.
5 artikla
Kriisinratkaisuneuvoston esittämä tiedoksianto
1. Kriisinratkaisuneuvosto antaa asiaankuuluville kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille tiedoksi päätöksensä, joissa lasketaan niiden alueilla toimiluvan saaneiden laitosten vuotuiset vakausmaksut.
2. Saatuaan 1 kohdassa tarkoitetun tiedoksiannon kunkin kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen on ilmoitettava jokaiselle sen jäsenvaltiossa toimiluvan saaneelle laitokselle kriisinratkaisuneuvoston päätöksestä, jossa lasketaan kyseisen laitoksen maksettavaksi tuleva vuotuinen vakausmaksu.
6 artikla
Raportointi
Kriisinratkaisuneuvosto vahvistaa tietojen tallennus- ja esittämismuodot, joita laitosten on käytettävä ilmoittaakseen vuotuisten vakausmaksujen laskentaan tarvittavat tiedot ilmoitettujen tietojen vertailtavuuden ja saatujen tietojen käsittelyn tehokkuuden parantamiseksi.
7 artikla
Peruuttamattomien maksusitoumusten maksettavaksi vaatiminen
1. Asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu peruuttamattomien maksusitoumusten käyttö ei saa millään tavalla vaikuttaa kriisinratkaisurahaston taloudellisiin valmiuksiin eikä maksuvalmiuteen.
2. Kun kriisinratkaisutoimeen kuuluu kriisinratkaisurahaston käyttö asetuksen (EU) N:o 806/2014 76 artiklan mukaisesti, kriisinratkaisuneuvoston on vaadittava osa asetuksen (EU) N:o 806/2014 mukaisesti tehdyistä peruuttamattomista maksusitoumuksista tai kaikki niistä maksettavaksi, jotta kriisinratkaisuneuvoston vahvistama peruuttamattomien maksusitoumusten osuus voidaan palauttaa kriisinratkaisurahaston käytettävissä oleviin varoihin asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 3 kohdassa määritetyn ylärajan puitteissa.
Kun kriisinratkaisurahasto on asianmukaisesti vastaanottanut vakausmaksun, joka liittyy maksettavaksi vaadittuun peruuttamattomaan maksusitoumukseen, sitoumusta takaava vakuus on palautettava. Jos kriisinratkaisurahasto ei vastaanota vaadittavaa rahamäärää asianmukaisesti ensimmäisestä pyynnöstä, kriisinratkaisuneuvosto voi ottaa haltuun peruuttamatonta maksusitoumusta takaavan vakuuden asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
3. Sellaisen laitoksen peruuttamattomat maksusitoumukset, joka ei enää kuulu asetuksen (EU) N:o 806/2014 soveltamisalaan, peruutetaan ja näitä sitoumuksia takaava vakuus palautetaan.
8 artikla
Alkuvaiheen erityiset mukautukset
1. Poiketen siitä, mitä tämän asetuksen 4 artiklassa säädetään, 2 artiklassa tarkoitettujen laitosten vuotuiset vakausmaksut lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun alkuvaiheen aikana seuraavaa mukautettua menetelmää noudattaen:
a)
vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen ensimmäisenä vuonna, lasketaan siten, että 60 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 40 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;
b)
vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen toisena vuonna, lasketaan siten, että 40 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 60 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;
c)
vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen kolmantena vuonna, lasketaan siten, että 33,33 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 66,67 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;
d)
vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen neljäntenä vuonna, lasketaan siten, että 26,67 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 73,33 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;
e)
vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen viidentenä vuonna, lasketaan siten, että 20 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 80 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;
f)
vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen kuudentena vuonna, lasketaan siten, että 13,33 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 86,67 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;
g)
vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen seitsemäntenä vuonna, lasketaan siten, että 6,67 prosenttia maksusta lasketaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti ja 93,33 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti;
h)
vuotuiset vakausmaksut, jotka kyseisten laitosten on maksettava alkuvaiheen kahdeksantena vuonna, lasketaan siten, että 100 prosenttia maksusta lasketaan asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 ja 70 artiklan ja tämän asetuksen 4 artiklan mukaisesti.
2. Kun kriisinratkaisuneuvosto laskee alkuvaiheen aikana kunkin laitoksen yksilöllisiä vakausmaksuja, se ottaa huomioon rahoitusosuudet, jotka osallistuvat jäsenvaltiot ovat keränneet direktiivin 2014/59/EU 103 ja 104 artiklan mukaisesti ja siirtäneet kriisinratkaisurahastoon sopimuksen 3 artiklan 3 kohdan nojalla, vähentämällä ne määrästä, joka kunkin laitoksen on maksettava.
3. Alkuvaiheen aikana tavanomaisissa olosuhteissa kriisinratkaisuneuvosto sallii peruuttamattomien maksusitoumusten käytön laitoksen pyynnöstä. Kriisinratkaisuneuvosto jakaa peruuttamattomien maksusitoumusten käytön tasan sitä pyytävien laitosten kesken. Jaettujen peruuttamattomien maksusitoumusten osuuden on oltava vähintään 15 prosenttia laitoksen maksuvelvoitteiden kokonaismäärästä. Kunkin laitoksen vuotuista vakausmaksua laskiessaan kriisinratkaisuneuvoston on varmistettava, että kyseisten peruuttamattomien maksusitoumusten summa ei vuoden aikana ylitä 30:tä prosenttia asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan mukaisesti kerättyjen vuotuisten vakausmaksujen kokonaismäärästä.
4. Direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan ja delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 artiklan mukaisesti laskettavat vuotuiset rahoitusosuudet on 1 kohtaa sovellettaessa vahvistettava sellaiseksi ajanjaksoksi määritettävän tavoitetason perusteella, joka vastaa alkuvaihetta.
5. Jollei delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 10 artiklasta muuta johdu, asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun alkuvaiheen aikana laitosten, joiden varojen kokonaismäärä on enintään 3 000 000 000 euroa, on maksettava 50 000 euron suuruinen kiinteämääräinen summa velkojen kokonaismäärän ensimmäisten 300 000 000 euron osalta, kun kyseisestä kokonaismäärästä on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset. Kyseisten laitosten on suoritettava vakausmaksunsa 300 000 000 euroa ylittävästä velkojen kokonaismäärästä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4-9 artiklan mukaisesti.
9 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tätä asetusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2016 tai päivästä, jona asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdan soveltaminen alkaa mainitun asetuksen 99 artiklan 6 kohdan nojalla, sen mukaan, kumpi ajankohta on myöhäisempi.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan osallistuvissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 19 päivänä joulukuuta 2014.