KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 870/2014
af 11. august 2014
om krav til ansøgere om jernbaneinfrastrukturkapacitet
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21.november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (1), særlig artikel 41, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU giver infrastrukturforvaltere mulighed for at stille krav til ansøgere for at sikre, at deres legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes.
(2)
Disse krav skal være rimelige, gennemsigtige og ikke-diskriminerende. De kan kun omfatte en finansiel garanti, som ikke må overstige et passende niveau, der står i rimeligt forhold til niveauet for ansøgerens forventede aktivitet, og en garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne.
(3)
Finansielle garantier kan stilles i form af enten forudbetalinger eller finansielle garantier fra finansieringsinstitutter.
(4)
Hvad angår kravenes rimelighed, jf. betragtning 2, bør der tages højde for den kendsgerning, at infrastrukturen for konkurrerende transportformer såsom vej- og lufttransport, søtransport og transport ad indre vandveje ofte ikke er pålagt brugerbetaling og følgelig heller ikke finansielle garantier. For at sikre fair konkurrence mellem de forskellige transportformer bør de finansielle garantier begrænses til et absolut minimum med hensyn til omfang og varighed.
(5)
De finansielle garantier er kun rimelige, hvis de er nødvendige for at sikre, at infrastrukturforvalterens legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes. Da infrastrukturforvalterne i forbindelse med proceduren for licensudstedelse kan forlade sig på kontrol og overvågning af jernbanevirksomhedernes finansielle kapacitet i henhold til kapitel III i direktiv 2012/34/EU, særlig dette direktivs artikel 20, mindskes behovet for finansielle garantier yderligere.
(6)
Princippet om ikke-diskrimination gælder for garantierne, og derfor bør der ikke skelnes mellem de krav om finansiel garanti, der stilles til henholdsvis private og offentlige ansøgere.
(7)
Garantierne skal stå i forhold til den risiko, som ansøgeren udsætter infrastrukturforvalteren for i de forskellige faser af kapacitetstildelingsprocessen. Risikoen betragtes generelt som lav, når blot kapaciteten kan omfordeles til andre jernbanevirksomheder.
(8)
En garanti, som kræves i forbindelse med udarbejdelse af bud i overensstemmelse med reglerne, er kun rimelig, gennemsigtig og ikke-diskriminerende, hvis infrastrukturforvalteren i netvejledningen opstiller klare og gennemsigtige regler for forberedelse af ansøgninger om kapacitet og stiller de nødvendige støtteværktøjer til rådighed for ansøgerne. Da det rent objektivt ikke er muligt at fastslå evnen til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne forud for ansøgningsproceduren, kan enhver mangel på denne evne kun fastslås efter proceduren, når en ansøger gentagne gange har undladt at afgive sådanne bud eller stille alle relevante oplysninger til rådighed for infrastrukturforvalteren. Ansøgeren er ansvarlig for denne forsømmelse, som sanktioneres ved, at ansøgeren udelukkes fra ansøgning om en specifik kanal.
(9)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 62, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Denne forordning fastsætter regler for de finansielle garantier, som infrastrukturforvalteren kan stille krav til ansøgerne om for at sikre, at dennes legitime forventninger om fremtidige indtægter opfyldes og ikke overstiger et passende niveau, der står i rimeligt forhold til niveauet for ansøgerens forventede aktivitet. Reglerne omfatter især betingelser hvad angår det tidspunkt, hvor der kan kræves en garanti eller forudbetaling, samt omfang og varighed af den finansielle garanti. Derudover fastsætter forordningen nærmere bestemmelser om kriterier for vurdering af en ansøgers evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
»finansiel garanti«: a) forudbetalinger, som skal mindske og foregribe fremtidige forpligtelser til at betale infrastrukturafgifter eller b) kontraktlige aftaler, hvor en finansiel institution som f.eks. en bank forpligter sig til at sikre, at sådanne betalinger foretages, når de forfalder.
Artikel 3
Betingelser for finansielle garantier
1. Ansøgeren kan vælge at efterkomme anmodningen om finansiel garanti ved enten forudbetaling eller en kontraktlig aftale i henhold til artikel 2. Hvis en infrastrukturforvalter kræver, at en ansøger forudbetaler infrastrukturafgifterne, kan der ikke samtidig kræves andre finansielle garantier for samme påtænkte aktivitet.
2. En infrastrukturforvalter kan ikke kræve, at ansøgerne stiller finansielle garantier, medmindre ansøgeres kreditvurdering tyder på, at vedkommende kan få svært ved at betale infrastrukturafgifterne regelmæssigt. Infrastrukturforvalteren skal efter omstændighederne nævne sådanne kreditvurderinger i afsnittet om afgiftsprincipper i netvejledningen. Infrastrukturforvalteren skal basere sit krav om en finansiel garanti på højst to år gamle vurderinger fra et kreditvurderingsbureau.
3. Infrastrukturforvalteren kan ikke stille krav om en finansiel garanti:
a)
fra den udpegede jernbanevirksomhed, hvis der allerede er stillet en finansiel garanti til dækning af fremtidige betalinger for samme forventede aktivitet af ansøgeren, og denne ikke er en jernbanevirksomhed
b)
hvis infrastrukturafgiften skal betales direkte af en kompetent myndighed til infrastrukturforvalteren i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 (2).
Artikel 4
Finansielle garantiers omfang og varighed
1. Omfanget af de finansielle garantier fra en ansøger må ikke overstige de anslåede afgifter for to måneders togdrift i overensstemmelse med ansøgningen.
2. Reservationsafgifter i henhold til artikel 36 i direktiv 2012/34/EU trækkes fra det maksimale anslåede afgiftsbeløb, jf. stk. 1.
3. En infrastrukturforvalter må ikke kræve, at en finansiel garanti træder i kraft mere end ti dage før den første dag i den måned, hvor jernbanevirksomhederne påbegynder den togdrift, hvis infrastrukturafgifter den finansielle garanti skal dække. Hvis kapaciteten tildeles efter dette tidspunkt, kan infrastrukturforvalteren kræve, at der med kort varsel stilles en finansiel garanti.
Artikel 5
Evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne
Infrastrukturforvalteren må ikke afvise en ansøgning om en specifik kanal på grund af manglende garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne, jf. artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU, medmindre:
a)
ansøgeren ikke har svaret på to på hinanden følgende anmodninger om at stille de manglende oplysninger til rådighed eller gentagne gange har svaret på en måde, der ikke opfylder betingelserne fastsat i den netvejledning, der er omtalt i artikel 27 i direktiv 2012/34/EU og i bilag IV til dette direktiv vedrørende ansøgningsproceduren for kanaler, og
b)
infrastrukturforvalteren på tilsynsorganets anmodning og til dets tilfredshed kan dokumentere, at vedkommende har taget alle rimelige skridt for at bistå med korrekt og rettidig indsendelse af ansøgninger.
Artikel 6
Overgangsbestemmelse
Hvis det er nødvendigt, skal infrastrukturforvalterne for den første køreplansperiode efter forordningens ikrafttræden bringe deres netvejledning i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning.
Artikel 7
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 16. juni 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 11. august 2014.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 870/2014,
annettu 11 päivänä elokuuta 2014,
rautateiden ratakapasiteetin hakijoita koskevista edellytyksistä
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon yhtenäisestä eurooppalaisesta rautatiealueesta 21 päivänä marraskuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/34/EU (1) ja erityisesti sen 41 artiklan 3 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivin 2012/34/EU 41 artiklan 2 kohdassa säädetään, että rataverkon haltija voi asettaa vaatimuksia hakijoille varmistaakseen, että sen oikeutetut odotukset saatavista tuloista ja infrastruktuurin käytöstä turvataan.
(2)
Kyseisten vaatimusten olisi oltava asianmukaisia, läpinäkyviä ja syrjimättömiä. Ne voivat koskea ainoastaan sellaisen taloudellisen takuun antamista, joka ei ylitä suunniteltuun toiminta-asteeseen suhteutettua tarkoituksenmukaista tasoa, sekä vakuutusta hakijan kyvystä tehdä tarjouksia, jotka ovat ratakapasiteetin myöntämiseen liittyvien edellytysten kanssa yhdenmukaisia.
(3)
Taloudelliset takuut voisivat olla ennakkomaksuja tai rahoituslaitosten myöntämiä takuita.
(4)
Johdanto-osan 2 kappaleessa tarkoitetun vaatimusten asianmukaisuuden osalta olisi otettava huomioon se, että maantie-, lento-, meri- ja sisävesiliikenteen kaltaisten kilpailevien liikennemuotojen infrastruktuurista ei monesti peritä käyttäjämaksuja eikä siten myöskään vaadita niille taloudellisia takuita. Jotta voidaan varmistaa tasapuolinen kilpailu eri liikennemuotojen välillä, taloudelliset takuut olisi niiden tason ja keston suhteen rajoitettava tiukasti pienimpään mahdolliseen.
(5)
Taloudelliset takuut ovat asianmukaisia vain, jos ne ovat välttämättömiä rataverkon haltijan saamien tulojen ja infrastruktuurin käytön takaamiseksi. Taloudellisten takuiden tarve vähenee entisestään, kun otetaan huomioon, että rataverkon haltijat voivat tukeutua direktiivin 2012/34/EU III luvun ja erityisesti mainitun direktiivin 20 artiklan mukaiseen lupamenettelyyn kuuluviin rautatieyritysten taloudellista vakavaraisuutta koskeviin tarkastuksiin ja valvontaan.
(6)
Takuisiin sovelletaan syrjimättömyysperiaatetta, mistä syystä yksityisomisteisille ja julkisomisteisille hakijoille asetettavien vaatimusten olisi oltava samat.
(7)
Takuiden olisi oltava suhteessa rataverkon haltijalle ratakapasiteetin myöntämisen eri vaiheissa hakijasta aiheutuvaan riskiin. Riskin katsotaan yleisesti olevan pieni, kun ratakapasiteetti voidaan myöntää uudelleen toiselle rautatieyritykselle.
(8)
Vaatimustenmukaisten tarjousten valmistelun yhteydessä vaadittavaa takuuta voidaan pitää asianmukaisena, läpinäkyvänä ja syrjimättömänä vain, jos rataverkon haltija esittää verkkoselostuksessa selkeät ja läpinäkyvät säännöt ratakapasiteettipyyntöjen valmisteluun ja tarjoaa hakijoille tarvittavat tukivälineet. Koska valmiuksia vaatimustenmukaisten tarjousten valmisteluun ei ole objektiivisesti mahdollista määrittää ennen hakumenettelyä, valmiuksien puuttuminen voidaan määrittää vasta tämän menettelyn jälkeen sen perusteella, ettei tällaisia tarjouksia tai tarvittavia tietoja ole toistuvasti pystytty toimittamaan rataverkon haltijalle. Valmiuksien puuttumisesta kantaa vastuun hakija, ja tästä voidaan seuraamuksena sulkea hakija pois tietyn reitin hausta.
(9)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat direktiivin 2012/34/EU 62 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan ne taloudellisia takuita koskevat vaatimukset, joita rataverkon haltija voi asettaa varmistaakseen, että sen oikeutetut odotukset saatavista tuloista turvataan niin, etteivät vaatimukset ylitä hakijan suunnitteleman toiminta-asteeseen suhteutettua tasoa. Vaatimuksiin kuuluvat etenkin edellytykset, joiden täyttyessä takuuta tai ennakkomaksua voidaan vaatia, sekä taloudellisen takuun taso ja kesto. Lisäksi tässä asetuksessa vahvistetaan tietyt yksityiskohdat perusteista, joilla arvioidaan hakijan valmiuksia valmistella ratakapasiteetin myöntämiseen liittyvien edellytysten kanssa yhdenmukaisia tarjouksia.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
’taloudellisella takuulla’ a) ennakkomaksuja, joiden tarkoitus on vähentää ja ennakoida myöhempiä infrastruktuurin käyttömaksujen maksuvelvoitteita tai b) sopimusjärjestelyjä, joiden mukaan rahoituslaitos, esimerkiksi pankki, sitoutuu takaamaan, että tällaiset maksut maksetaan, kun ne laitetaan maksuun.
3 artikla
Taloudellisten takuiden edellytykset
1. Hakija voi päättää antaa taloudellisen takuun 2 artiklassa tarkoitettuna ennakkomaksuna tai sopimusjärjestelynä. Jos rataverkon haltija vaatii hakijaa maksamaan ennakkomaksua infrastruktuurin käyttömaksuista, se ei saa samanaikaisesti vaatia muita taloudellisia takuita samasta suunnitellusta toiminnasta.
2. Rataverkon haltija ei saa vaatia hakijoilta taloudellisia takuita, jollei hakijan luottoluokitus anna olettaa, että hakijalla voisi olla vaikeuksia hoitaa infrastruktuurin käyttömaksut säännöllisesti. Rataverkon haltijan on tarvittaessa mainittava tällaiset luottoluokitukset verkkoselostuksensa maksuperiaatteita koskevassa osiossa. Jos rataverkon haltija vaatii taloudellista takuuta, vaatimuksen on perustuttava luottoluokituslaitoksen antamaan luokitukseen, joka saa olla enintään kaksi vuotta vanha.
3. Rataverkon haltija ei saa vaatia taloudellista takuuta
a)
nimetyltä rautatieyritykseltä, jos hakija, joka ei ole rautatieyritys, on jo antanut tai maksanut taloudellisen takuun, jolla katetaan tulevia maksuja samoista suunnitelluista toimista;
b)
silloin, kun toimivaltainen viranomainen maksaa käyttömaksun suoraan rataverkon haltijalle Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1370/2007 (2) nojalla.
4 artikla
Taloudellisten takuiden taso ja kesto
1. Taloudellisten takuiden taso ei yhden hakijan osalta saa ylittää haetusta junaliikenteestä kahden kuukauden aikana aiheutuvien maksujen ennakoitua määrää.
2. Direktiivin 2012/34/EU 36 artiklan mukaisesti maksettavat varausmaksut on vähennettävä 1 kohdassa tarkoitettujen maksujen arvioidusta enimmäismäärästä.
3. Rataverkon haltija ei saa vaatia, että taloudellinen takuu tulee voimaan enemmän kuin kymmenen päivää ennen sen kuukauden ensimmäistä päivää, jona rautatieyritys aloittaa junaliikenteen, josta aiheutuvien käyttömaksujen takaamiseen taloudellinen takuu on tarkoitettu. Jos ratakapasiteetti myönnetään tämän ajankohdan jälkeen, rataverkon haltija voi vaatia taloudellista takuuta lyhyellä varoitusajalla.
5 artikla
Valmius ratakapasiteetin myöntämiseen liittyvien edellytysten kanssa yhdenmukaisten tarjousten valmisteluun
Rataverkon haltija ei saa hylätä tiettyä reittiä koskevaa hakemusta sillä perusteella, ettei valmiudesta valmistella ratakapasiteetin myöntämiseen liittyvien edellytysten kanssa yhdenmukaista tarjousta ole toimitettu direktiivin 2012/34/EU 41 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja takeita, paitsi jos
a)
hakija ei ole vastannut kahteen peräkkäiseen puuttuvien tietojen toimittamispyyntöön tai on toistuvasti vastannut tavalla, joka ei täytä direktiivin 2012/34/EU 27 artiklassa ja mainitun direktiivin liitteessä IV tarkoitetussa verkkoselostuksessa asetettuja reitinhakumenettelyjen edellytyksiä ja
b)
rataverkon haltija kykenee sääntelyelimen pyynnöstä ja sitä tyydyttävällä tavalla osoittamaan, että se on toteuttanut kaikki kohtuudella vaadittavat toimenpiteet edistääkseen hakemusten moitteetonta ja oikea-aikaista jättämistä.
6 artikla
Siirtymäsäännös
Rataverkon haltijoiden on tarpeen mukaan saatettava verkkoselostuksensa tämän asetuksen säännösten mukaisiksi tämän asetuksen voimaantuloa seuraavaa ensimmäistä aikataulujaksoa varten.
7 artikla
Tämä asetus tulee voimaan tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 16 päivästä kesäkuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 11 päivänä elokuuta 2014.