EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 462/2013
af 21. maj 2013
om ændring af forordning (EF) nr. 1060/2009 om kreditvurderingsbureauer
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Kreditvurderingsbureauer skal ifølge Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 (4) overholde visse adfærdsregler for at begrænse eventuelle interessekonflikter og sikre, at kreditvurderingerne og vurderingsprocessen er af høj kvalitet og tilstrækkelig gennemsigtig. Efter de ændringer, der blev indført ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 513/2011 (5), har Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) (ESMA), der blev oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 (6) fået beføjelse til at registrere kreditvurderingsbureauer og føre tilsyn med dem. Nærværende forordning supplerer det nuværende lovgivningsgrundlag for kreditvurderingsbureauer. Visse af de vigtigste problemer såsom interessekonflikter i forbindelse med udsteder betaler-modellen og oplysning om strukturerede finansielle instrumenter er blevet behandlet, og rammen skal gennemses efter at have været gældende i en rimelig tidsperiode, for at vurdere, om den fuldt ud løser disse problemer. I mellemtiden har den aktuelle statsgældskrise understreget behovet for en gennemgang af timingen af offentliggørelse og de gennemsigtigheds- og procedurekrav, der gælder specifikt for vurderinger af offentlige låntagere.
(2)
I Europa-Parlamentets beslutning af 8. juni 2011 om kreditvurderingsbureauernes fremtidsperspektiver (7) efterlystes en bedre regulering af kreditvurderingsbureauerne. På sit uformelle møde den 30. september og 1. oktober 2010 erkendte Økofinrådet, at der bør gøres en yderligere indsats for at løse en række problemer i forbindelse med kreditvurderingsaktiviteter, herunder risikoen for overdreven afhængighed af kreditvurderinger og risikoen for interessekonflikter, der opstår som følge af den måde, hvorpå kreditvurderingsbureauerne modtager betaling. Det Europæiske Råd konkluderede på sit møde den 23. oktober 2011, at det er nødvendigt at gøre en indsats for at begrænse overdreven brug af kreditvurderinger.
(3)
På internationalt plan gav Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB), som Den Europæiske Centralbank (ECB) er medlem af, den 20. oktober 2010 sin tilslutning til en række principper, som skal nedbringe myndigheders og finansielle institutioners afhængighed af kreditvurderinger (i det følgende »FSB's principper«). FSB's principper blev godtaget på G20-topmødet i Seoul i november 2010. Det er derfor hensigtsmæssigt, at de kompetente sektormyndigheder vurderer markedsdeltagernes praksis og tilskynder disse markedsdeltagere til at begrænse virkningerne af denne praksis. Kompetente sektormyndigheder bør træffe afgørelse om tilskyndelsesforanstaltninger. ESMA bør, hvor det er relevant i samarbejde med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (8), og med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1094/2010 (9), træffe foranstaltninger til at fremme konvergens af tilsynspraksis i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1095/2010 og inden for rammerne af nærværende forordning.
(4)
Kreditvurderingsbureauer bør gøre investorer opmærksomme på oplysningerne om sandsynligheden for mangler i kreditvurderinger og vurderingsforventninger, der er baseret på oplysninger om hidtidige resultater, som er blevet offentliggjort i ESMA's centrale register.
(5)
Ifølge FSB's principper bør centralbanker selv foretage deres egne kreditvurderinger af de finansielle instrumenter, som de ønsker at acceptere i markedsoperationer, både som sikkerhedsstillelse og direkte køb. Der bør i centralbankernes politikker undgås mekaniske fremgangsmåder, som kunne føre til unødvendigt pludselige og større ændringer i de finansielle instrumenters berettigelse og i niveauet af »haircut«, som kan forværre »cliff effects«. ECB oplyste endvidere i sin udtalelse af 2. april 2012, at den er forpligtet til at støtte den fælles målsætning om at reducere overdreven afhængighed af kreditvurderinger. ECB rapporterer i denne forbindelse regelmæssigt om de forskellige foranstaltninger, som Eurosystemet har truffet for at reducere afhængigheden af kreditvurderinger. I henhold til artikel 284, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) fremsender ECB en årsberetning om Det Europæiske System af Centralbankers (ESCB's) aktiviteter og om den monetære politik i de foregående og de indeværende år til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen og også til Det Europæiske Råd. Formanden for ECB forelægger beretningen for Europa-Parlamentet, som kan foranstalte en generel drøftelse på grundlag heraf, og for Rådet. Endvidere kunne ECB i sådanne beretninger redegøre for, hvordan ECB har gennemført FSB's principper og de alternative vurderingsmekanismer, som den anvender.
(6)
Unionen arbejder i retning af at vurdere i første omgang, hvorvidt der i EU-retten er henvisninger til kreditvurderinger, der medfører eller har potentiale til at medføre udelukkende eller mekanisk afhængighed af sådanne kreditvurderinger, og i anden omgang alle henvisninger til kreditvurderinger i reguleringsøjemed, med henblik på at fjerne dem inden udgangen af 2020, forudsat at der findes frem til og gennemføres passende alternativer til vurdering af kreditrisikoen.
(7)
Relevansen af vurderingsforventninger for investorer og udstedere og deres markedsmæssige virkninger kan sammenlignes med kreditvurderingers relevans og virkninger. Alle de krav i forordning (EF) nr. 1060/2009, der har til formål at sikre, at vurderingshandlingerne er nøjagtige, gennemsigtige og fri for interessekonflikter, bør derfor også gælde for vurderingsforventningerne. Ifølge den nuværende tilsynspraksis finder en række krav i forordningen anvendelse på vurderingsforventningerne. Denne forordning bør præcisere reglerne og skabe retssikkerhed ved at indføre en definition af vurderingsforventninger og præcisere, hvilke særlige bestemmelser der gælder for sådanne vurderingsforventninger. Definitionen af vurderingsforventninger bør også omfatte tilkendegivelser om kreditvurderingers forventede udvikling på kort sigt, de såkaldte »credit watches«.
(8)
På mellemlang sigt bør der overvejes yderligere tiltag for at tage henvisninger til kreditvurderinger i reguleringsøjemed ud af den finansielle regulering og fjerne risikovægtningen af aktiver ved hjælp af kreditvurderinger. Indtil videre er kreditvurderingsbureauer dog vigtige deltagere på de finansielle markeder. Kreditvurderingsbureauernes og kreditvurderingernes uafhængighed og integritet er således af stor betydning for at sikre deres troværdighed over for markedsdeltagerne og navnlig over for investorer og andre brugere af kreditvurderinger. Det fastsættes i forordning (EF) nr. 1060/2009, at kreditvurderingsbureauer skal registreres og overvåges, fordi de tjenester, de leverer, i stort omfang har offentlighedens interesse. Kreditvurderinger er til forskel fra investeringsanalyser ikke bare tilkendegivelser om værdien af eller prisen for et finansielt instrument eller en finansiel forpligtelse. Kreditvurderingsbureauer er ikke bare finansanalytikere eller investeringsrådgivere. Kreditvurderinger har en reguleringsmæssig værdi for de regulerede investorer, dvs. kreditinstitutter, forsikringsselskaber og andre institutionelle investorer. Selv om incitamentet til overdreven afhængighed af kreditvurderinger reduceres, vil valget af investeringer stadig være baseret på kreditvurderinger, navnlig som følge af informationsasymmetri og af hensyn til effektiviteten. Det er nødvendigt, at kreditvurderingsbureauerne i denne forbindelse er uafhængige, og at de opfattes sådan af markedsdeltagerne, og at deres vurderingsmetoder er gennemsigtige og opfattes som sådan.
(9)
Overdreven afhængighed af kreditvurderinger bør reduceres, og alle de automatiske virkninger som følge af kreditvurderingerne bør gradvist fjernes. Kreditinstitutter og investeringsfirmaer bør tilskyndes til at indføre interne procedurer for at foretage deres egne vurderinger af kreditrisikoen og bør tilskynde investorer til at foretage en due diligence-undersøgelse. I forordningen fastsættes i denne forbindelse, at finansielle institutioner ikke udelukkende eller mekanisk bør basere sig på kreditvurderinger. Disse institutioner bør derfor undgå at indgå aftaler, hvor de udelukkende eller mekanisk er afhængige af kreditvurderinger, og de bør undgå at anvende dem i aftaler som den eneste parameter for at vurdere investeringers kreditværdighed eller træffe beslutning om at foretage eller afhænde investeringen.
(10)
Forordning (EF) nr. 1060/2009 indeholder allerede en række foranstaltninger, der skal sikre kreditvurderingsbureauernes og kreditvurderingernes uafhængighed og integritet. Mange af bestemmelserne i denne forordning har til formål at garantere kreditvurderingsbureauernes uafhængighed og indkredse, håndtere og så vidt muligt undgå enhver interessekonflikt, der måtte opstå. Udvælgelsen af kreditvurderingsbureauer og den måde, hvorpå de modtager betaling (udsteder betaler-modellen), giver i sig selv anledning til interessekonflikter. Med denne betalingsmåde får kreditvurderingsbureauer incitament til at udstede favorable vurderinger af udstederen for at indgå en langvarig forretningsforbindelse for at sikre indtægter eller for at sikre ekstra arbejde og indtægter. Forholdet mellem kreditvurderingsbureauernes aktionærer og de kreditvurderede enheder kan desuden give anledning til interessekonflikter, som der ikke tages tilstrækkelig højde for i de eksisterende regler. Man kan derfor få opfattelsen af, at de kreditvurderinger, der udstedes efter udsteder betaler-modellen, tilgodeser udstederen i stedet for at opfylde investorens behov. Det er vigtigt at skærpe betingelserne vedrørende kreditvurderingsbureauers uafhængighed for at gøre de kreditvurderinger, som udstedes efter udsteder betaler-modellen, mere troværdige.
(11)
For at øge konkurrencen i et marked, som er blevet domineret af tre kreditvurderingsbureauer, bør der træffes foranstaltninger for at tilskynde til at anvende mindre kreditvurderingsbureauer. Det har i den seneste tid været praksis, at udstedere eller tilknyttede tredjeparter anmoder om kreditvurderinger fra to eller flere kreditvurderingsbureauer, og derfor bør udstederen eller en tilknyttet tredjepart, når der anmodes om to eller flere kreditvurderinger, overveje at udnævne mindst et kreditvurderingsbureau, som ikke har mere end 10 % af den samlede markedsandel, og som udstederen eller en tilknyttet tredjepart vurderer som værende kompetent til at vurdere den pågældende udstedelse eller enhed.
(12)
Kreditvurderingsbureauerne og de kreditvurderede enheder etablerer traditionelt langvarige forbindelser på kreditvurderingsmarkedet. Dette øger risikoen for fortrolighed, idet kreditvurderingsbureauet kan blive for imødekommende over for den kreditvurderede enheds ønsker. Under disse omstændigheder vil der med tiden kunne sås tvivl om kreditvurderingsbureauers uafhængighed. Kreditvurderingsbureauer, som udnævnes og betales af en udstedende virksomhed, får således incitament til at udstede overdrevent positive vurderinger af den vurderede enhed eller dens gældsinstrumenter for at bevare forretningsforbindelsen med denne udsteder. Udstederne kan også have incitament til at opretholde langvarige forbindelser, som ved fastholdelseseffekten, hvorved en udsteder afholder sig fra at skifte kreditvurderingsbureau, fordi det kunne skabe usikkerhed hos investorerne om udstederens kreditværdighed. Dette problem påpeges allerede i forordning (EF) nr. 1060/2009, som indeholder krav om, at kreditvurderingsbureauerne anvender en rotationsordning, der sikrer en gradvis udskiftning af de analytiske hold og kreditvurderingsudvalgene og samtidig sikrer analytikernes og de valideringsansvarliges uafhængighed. Virkningen af disse regler afhænger dog i høj grad af den løsning, man finder internt i kreditvurderingsbureauet, nemlig kreditvurderingsbureauets ansattes faktiske uafhængighed og professionalisme i forhold til kreditvurderingsbureauets egne kommercielle interesser. Hensigten med reglerne er ikke at give tredjeparter en tilstrækkelig garanti for, at de interessekonflikter, der måtte opstå på grund af den langvarige forbindelse, begrænses eller undgås effektivt. En måde at opnå dette på kan være at begrænse den periode, hvor et kreditvurderingsbureau kan fortsætte med at foretage kreditvurderinger af den samme udsteder eller dennes gældsinstrumenter. Incitamentet til at udstede positive kreditvurderinger af den udsteder, der vurderes, eller dennes gældsinstrumenter, der vurderes, forsvinder, hvis der fastsættes en øvre grænse for, hvor længe kontraktforholdet mellem denne udsteder og kreditvurderingsbureauet må vare. Kravet om rotation af kreditvurderingsbureauer som en almindelig og udbredt markedspraksis bør effektivt afhjælpe fastholdelseseffekten. En rotationsordning for kreditvurderingsbureauer bør desuden få positive konsekvenser for kreditvurderingsmarkedet ved at fremme nye markedsaktører og give eksisterende kreditvurderingsbureauer mulighed for at udvide deres virksomhed til nye områder.
(13)
Det er imidlertid vigtigt, at indførelsen af en rotationsordning udformes på en sådan måde, at fordelene ved ordningen mere end opvejer dens negative følger. Hyppig rotation kan for eksempel medføre øgede omkostninger for udstedere og kreditvurderingsbureauer, idet omkostningerne i forbindelse med vurdering af en ny enhed eller et nyt finansielt instrument typisk er højere end omkostningerne ved at overvåge en kreditvurdering, der allerede er blevet udstedt. Det kræver endvidere forholdsvis lang tid og ressourcer at blive etableret som et kreditvurderingsbureau, uanset om det er som nicheaktør eller et, der dækker alle aktivklasser. Endvidere kunne en fortsat rotation af kreditvurderingsbureauer have en betydelig indvirkning på kvaliteten og kontinuiteten af kreditvurderinger. Lige så vigtigt er det, at en rotationsordning bør indføres med tilstrækkelige beskyttelsesforanstaltninger for at gøre det muligt for markedet at tilpasse sig gradvist, inden ordningen eventuelt udvides i fremtiden. Dette kan opnås ved at begrænse anvendelsesområdet for ordningen til gensecuritisationer, som er en begrænset finansiel kilde til bankfinansiering, samtidig med at det tillades, at allerede udstedte kreditvurderinger fortsat overvåges på opfordring, selv efter at rotation bliver obligatorisk. Rotation bør derfor generelt kun berøre nye gensecuritisationer med underliggende aktiver fra den samme initiativtager. Kommissionen bør vurdere, om det er hensigtsmæssigt at opretholde en begrænset rotationsordning eller tillige at anvende den på andre aktivklasser, og i bekræftende fald, hvorvidt disse andre klasser kræver anden behandling f.eks. med hensyn til grænsen for, hvor længe kontraktforholdet må vare. Såfremt rotationsordningen indføres for andre aktivklasser, bør Kommissionen vurdere behovet for at indføre en forpligtelse for kreditvurderingsbureauet til ved afslutningen af den maksimale varighed af kontraktforholdet at forelægge oplysninger om udstederen og de kreditvurderede finansielle instrumenter (overdragelsesmateriale) for det nye kreditvurderingsbureau.
(14)
Det er hensigtsmæssigt at indføre rotation på kreditvurderingsmarkedet for gensecuritisationer. For det første er det det segment af det europæiske marked for securitisationer, der siden den finansielle krise har klaret sig dårligst, og det er derfor det segment, som det er mest relevant at behandle interessekonflikterne for. For det andet er kreditrisikoen på gensecuritisationer generelt unik for hver transaktion, mens kreditrisikoen på gældsinstrumenter, der eksempelvis udstedes af virksomheder, i høj grad afhænger af selve udstederens evne til at opfylde gældsforpligtelser. Når der etableres en ny gensecuritisation er risikoen for, at der går viden tabt ved at engagere et nyt kreditvurderingsbureau ikke stor. Selv om der med andre ord for øjeblikket kun findes et begrænset antal kreditvurderingsbureauer, der er aktive på kreditvurderingsmarkedet for gensecuritisationer, er dette marked mere åbent for konkurrence, og en rotationsordning kunne være drivkraften til opnåelse af mere dynamik i dette marked. Endelig er kreditvurderingsmarkedet for gensecuritisationer domineret af få store kreditvurderingsbureauer, men der er andre aktører, som har opbygget ekspertise på dette område.
(15)
Regelmæssig rotation af de kreditvurderingsbureauer, der kreditvurderer gensecuritisationer bør gøre det muligt at foretage en mere nuanceret vurdering af kreditværdighed. Når kreditvurderingsbureauerne anvender mange forskellige synspunkter, perspektiver og metoder, bør det resultere i mere nuancerede kreditvurderinger og i sidste instans forbedre vurderingen af gensecuritisationernes kreditværdighed. For at udnytte denne nuancering og undgå laden stå til hos såvel initiativtagere som kreditvurderingsbureauer er det nødvendigt at begrænse den maksimale periode, hvori kreditvurderingsbureauet har mulighed for at kreditvurdere gensecuritisationer fra samme initiativtager, til et niveau, som sikrer, at der med jævne mellemrum foretages nye vurderinger af kreditværdigheden. Disse faktorer sammenholdt med behovet for at sikre en vis kontinuitet i tilgangen til kreditvurderinger medfører, at en periode på fire år er passende. Når der er udnævnt mindst fire kreditvurderingsbureauer, er formålene med rotationsordningen allerede opfyldt, og kravet om rotation bør derfor ikke finde anvendelse. Med henblik på at sikre reel konkurrence bør en sådan undtagelse kun finde anvendelse, hvis mindst fire af de kreditvurderingsbureauer, der er udnævnt, kreditvurderer en vis andel af initiativtagerens udestående finansielle instrumenter.
(16)
Det er hensigtsmæssigt at strukturere en rotationsordning for gensecuritisationer omkring initiativtageren. Gensecuritisationer udstedes af special purpose vehicle-selskaber uden nogen særlige muligheder for at opfylde gældsforpligtelser. En strukturering af rotationen omkring udstederen vil derfor bevirke, at ordningen forbliver ineffektiv. En strukturering af rotationen omkring sponsoren vil derimod indebære, at undtagelsen næsten altid vil finde anvendelse.
(17)
En rotationsordning kan være et vigtigt instrument til at reducere hindringerne for at komme ind på kreditvurderingsmarkedet for gensecuritisationer. Samtidigt kunne det dog gøre det vanskeligere for nye markedsaktører at få fodfæste på markedet, idet de ikke ville kunne fastholde deres kunder. Det er derfor hensigtsmæssigt at indføre en undtagelse for rotationsordningen for små kreditvurderingsbureauer.
(18)
For at kunne fungere effektivt skal rotationsordningen håndhæves på en fornuftig måde. Rotationskravet ville ikke opfylde sit formål, hvis det hidtidige kreditvurderingsbureau i løbet af for kort en periode igen fik lov til at kreditvurdere gensecuritisationer fra den samme initiativtager. Det er derfor vigtigt at fastsætte en passende periode, hvori det hidtidige kreditvurderingsbureau ikke kan udnævnes til at kreditvurdere gensecuritisationer fra den samme initiativtager. Denne periode bør være tilstrækkelig lang til at give det nye kreditvurderingsbureau reel mulighed for at levere sine kreditvurderingstjenester, til at sikre, at gensecuritisationerne rent faktisk analyseres på ny ud fra en anden vinkel, og til at garantere, at der er den fornødne kontinuitet i de kreditvurderinger, der udstedes af det nye kreditvurderingsbureau. For at en rotationsordning kan fungere ordentligt, begrænses periodens længde samtidig til antallet kreditvurderingsbureauer med tilstrækkelig erfaring inden for gensecuritisationer. Periodens længde bør derfor være rimelig og normalt svare til længden af den udløbne kontrakt for det hidtidige kreditvurderingsbureau, men bør ikke være længere end fire år.
(19)
Kravet om en regelmæssig rotation af kreditvurderingsbureauer står i rimeligt forhold til det mål, der forfølges. Kravet gælder kun for registrerede kreditvurderingsbureauer, som er regulerede, og som leverer en ydelse, der er i offentlighedens interesse (kreditvurderinger, der kan anvendes i reguleringsøjemed), efterudsteder betaler-modellen og for en bestemt aktivklasse (gensecuritisationer). Det privilegium, det er at opnå anerkendelse for den vigtige rolle, kreditvurderingsbureauets ydelser spiller for reguleringen af markedet for finansielle tjenesteydelser, og bureauets godkendelse til at varetage denne funktion, indebærer til gengæld, at bureauet skal opfylde visse forpligtelser for at sikre, at det under alle omstændigheder er uafhængigt og også anses for at være det. Et kreditvurderingsbureau, der forhindres i at kreditvurdere gensecuritisationer fra en bestemt initiativtager, vil stadig have ret til at kreditvurdere gensecuritisationer fra andre initiativtagere såvel som andre aktivklasser. I en markedssituation, hvor rotationsreglen gælder for alle deltagere, vil der opstå nye forretningsmuligheder, fordi alle kreditvurderingsbureauer skal rotere. Kreditvurderingsbureauerne vil desuden altid kunne udstede uopfordrede kreditvurderinger af gensecuritisationer fra den samme initiativtager og derved drage fordel af deres erfaringer. Uopfordrede kreditvurderinger er ikke bundet af udsteder betaler-modellen og påvirkes derfor teoretisk mindre af potentielle interessekonflikter. Reglerne om, hvor længe kontraktforholdet med et kreditvurderingsbureau må vare, og kravet om, at der skal engageres mere end et kreditvurderingsbureau, udgør også begrænsninger af retten til fri erhvervsudøvelse for alle kreditvurderingsbureauernes kunder. Disse restriktioner er imidlertid nødvendige i offentlighedens interesse, fordi udsteder betaler-modellen kan gøre det vanskeligt for kreditvurderingsbureauerne at bevare den uafhængighed, der er nødvendig for at sikre uafhængige kreditvurderinger, som investorerne kan anvende i reguleringsøjemed. Restriktionen går heller ikke ud over, hvad der er nødvendigt og bør snarere anses for at forbedre gensecuritisationens kreditværdighed i forhold til andre parter og i sidste instans markedet.
(20)
Kreditvurderingsbureauets uafhængighed i forhold til den kreditvurderede enhed påvirkes også af potentielle interessekonflikter mellem dets største aktionærer og den kreditvurderede enhed. En aktionær i et kreditvurderingsbureau kan være medlem af en kreditvurderet enheds eller tilknyttet tredjeparts administrations- eller tilsynsorgan. Forordning (EF) nr. 1060/2009 forholder sig til denne situation for så vidt angår interessekonflikter forårsaget af vurderingsanalytikere, personer, der godkender kreditvurderinger, og andre ansatte i kreditvurderingsbureauet. Nævnte forordning er imidlertid tavs om potentielle interessekonflikter forårsaget af aktionærer eller selskabsdeltagere i kreditvurderingsbureauer. For at styrke opfattelsen af kreditvurderingsbureauerne som uafhængige af de vurderede enheder vil det være hensigtsmæssigt at udvide de eksisterende regler, der er fastsat i den nævnte forordning, vedrørende interessekonflikter forårsaget af kreditvurderingsbureauernes ansatte, til at omfatte interessekonflikter forårsaget af aktionærer eller selskabsdeltagere med betydelige aktieposter i kreditvurderingsbureauet. Kreditvurderingsbureauet bør derfor afholde sig fra at udstede kreditvurderinger, eller det bør oplyse, at det kan få indflydelse på kreditvurderingen, når en aktionær eller en selskabsdeltager, der besidder 10 % af stemmerettighederne i kreditvurderingsbureauet, også er medlem af den kreditvurderede enheds administrations- eller tilsynsorgan eller har investeret i den kreditvurderede enhed, når investeringen når et vist niveau. Endvidere bør det forhold, at en aktionær eller selskabsdeltager, der besidder mindst 5 % af stemmerettighederne i dette kreditvurderingsbureau, har investeret i den kreditvurderede enhed eller er medlem af dens administrations- eller tilsynsorgan, offentliggøres, i det mindste hvis investeringen når op på et vist niveau. Såfremt en aktionær eller en selskabsdeltager kan øve betydelig indflydelse på kreditvurderingsbureauets virksomhed, bør denne person desuden ikke yde konsulent- eller rådgivningsbistand til den kreditvurderede enhed eller en tilknyttet tredjepart vedrørende dennes selskabsstruktur eller juridiske struktur, aktiver, passiver eller aktiviteter.
(21)
For at sikre, at reglerne om uafhængighed og forebyggelse af interessekonflikter som fastsat i forordning (EF) nr. 1060/2009 kan anvendes i praksis, er der behov for et tilstrækkeligt højt antal kreditvurderingsbureauer, som hverken er forbundet med det hidtidige kreditvurderingsbureau i tilfælde af rotation eller med det kreditvurderingsbureau, der leverer kreditvurderingstjenester sideløbende til den samme udsteder. Det er hensigtsmæssigt at kræve en skarp adskillelse mellem det hidtidige kreditvurderingsbureau og det nye bureau i tilfælde af rotation og mellem de to kreditvurderingsbureauer, der leverer kreditvurderingstjenester sideløbende til den samme udsteder. De berørte kreditvurderingsbureauer bør ikke være forbundet med hinanden ved et kontrolforhold, ved at indgå i den samme koncern af kreditvurderingsbureauer, ved at være aktionær eller selskabsdeltager eller ved at kunne udøve stemmerettigheder i et af de andre kreditvurderingsbureauer eller ved at kunne udpege medlemmer af administrations- eller tilsynsorganet i et af de andre kreditvurderingsbureauer.
(22)
Kreditvurderingsbureauer bør etablere, fastholde, håndhæve og dokumentere en effektiv intern kontrolstruktur for gennemførelse af politikker og procedurer til forebyggelse og kontrol af eventuelle interessekonflikter og for at sikre kreditvurderinger, vurderingsanalytikere og vurderingsteams, der er uafhængige i forhold til aktionærer, administrations- og ledelsesorganer og salgs- og marketingaktiviteter. Der bør udarbejdes standardforskrifter vedrørende god virksomhedsledelse, organisation og håndtering af interessekonflikter. Disse standardforskrifter bør revideres og overvåges med jævne mellemrum for at vurdere deres effektivitet, samt hvorvidt de bør ajourføres.
(23)
Opfattelsen af kreditvurderingsbureauer som uafhængige vil især lide skade, hvis de samme aktionærer eller selskabsdeltagere investerer i forskellige kreditvurderingsbureauer, der ikke tilhører den samme koncern af kreditvurderingsbureauer, i hvert tilfælde hvis investeringen er af et sådant niveau, at disse aktionærer eller selskabsdeltagere får mulighed for at udøve en vis indflydelse på kreditvurderingsbureauets virksomhed. For at sikre kreditvurderingsbureauernes uafhængighed (og opfattelsen af dem som uafhængige) bør der derfor fastsættes strengere regler for relationerne mellem kreditvurderingsbureauerne og deres aktionærer eller selskabsdeltagere. Derfor bør ingen kunne besidde en kapitalandel på 5 % eller derover i mere end et kreditvurderingsbureau på samme tid, medmindre de pågældende kreditvurderingsbureauer tilhører den samme koncern.
(24)
Målet om at sikre, at kreditvurderingsbureauerne er tilstrækkeligt uafhængige, kræver, at investorerne ikke har investeringer på 5 % eller derover i mere end et kreditvurderingsbureau på samme tid. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 15. december 2004 om harmonisering af gennemsigtighedskrav i forbindelse med oplysninger om udstedere, hvis værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked (10), fastsætter, at personer, som kontrollerer mindst 5 % af stemmerettighederne i et børsnoteret selskab, oplyser dette forhold til offentligheden, bl.a. fordi investorer har interesse i at kende til ændringer i stemmeretsstrukturen i det pågældende selskab. Grænsen på 5 % anses derfor for at være en større besiddelse af andele, som vil kunne få indflydelse på stemmeretsstrukturen i et selskab. Det er derfor hensigtsmæssigt at anvende grænsen på 5 % til begrænsning af samtidig investering i mere end et kreditvurderingsbureau. Foranstaltningen kan ikke anses for at være uforholdsmæssig, i betragtning af at alle registrerede kreditvurderingsbureauer i Unionen er ikke-børsnoterede virksomheder og derfor ikke er underlagt de gennemsigtigheds- og procedureregler, der finder anvendelse på børsnoterede selskaber i Unionen i henhold til direktiv 2004/109/EF. Ikke-børsnoterede virksomheder er ofte omfattet af aktionærprotokoller eller -aftaler, og der er som regel tale om få aktionærer eller selskabsdeltagere. En minoritetsandel i et ikke-børsnoteret kreditvurderingsbureau kan derfor også få betydning. For at sikre, at det stadig er muligt at foretage rent økonomiske investeringer i kreditvurderingsbureauer, bør denne begrænsning af samtidige investeringer i mere end et kreditvurderingsbureau dog ikke gælde for investeringer, der kanaliseres gennem kollektive investeringsordninger, som forvaltes af tredjeparter, der er uafhængige af investoren og ikke kontrolleres af denne.
(25)
Denne forordnings bestemmelser om interessekonflikter med hensyn til aktionærstrukturen bør ikke kun indvirke på direkte aktieposter, men også på indirekte aktieposter, idet disse bestemmelser ellers let ville kunne omgås. Kreditvurderingsbureauer bør gøre deres yderste for at kende deres indirekte aktionærer, så de kan undgå potentielle interessekonflikter i forbindelse hermed.
(26)
Reglerne om uafhængighed og forebyggelse af interessekonflikter, der indebærer, at kreditvurderingsbureauer ikke kreditvurderer samme udsteder over en lang periode, ville kunne miste deres virkning, hvis kreditvurderingsbureauer havde ret til at være betydelige aktionærer eller selskabsdeltagere i andre kreditvurderingsbureauer.
(27)
Det er vigtigt at sikre, at ændringer af vurderingsmetoderne ikke gør metoderne mindre stringente. Udstedere, investorer og andre interesserede parter bør derfor have mulighed for at fremsætte bemærkninger til alle påtænkte ændringer af vurderingsmetoder. Det vil gøre det lettere for dem at forstå baggrunden for de nye metoder og årsagerne til den pågældende ændring. Udstedernes og investorernes bemærkninger til de foreslåede metoder kan være til stor nytte for kreditvurderingsbureauerne ved fastlæggelsen af disse metoder. ESMA bør også underrettes om de påtænkte ændringer. Selvom forordning (EF) nr. 1060/2009 giver ESMA beføjelse til at kontrollere, at de metoder, som anvendes af kreditvurderingsbureauer, er stringente, systematiske og kontinuerlige, og at de valideres på baggrund af den historiske erfaring, herunder nærmere efterprøvning (»backtesting«), bør denne kontrolproces ikke give ESMA beføjelse til at bedømme den foreslåede metodes egnethed eller indholdet af de kreditvurderinger, der udstedes, efter at metoderne er taget i anvendelse. Kreditvurderingsmetoderne bør i givet fald tage hensyn til de finansielle risici, der skyldes miljørisici.
(28)
På grund af de strukturerede finansielle instrumenters kompleksitet er det ikke altid lykkedes for kreditvurderingsbureauerne at sikre, at kreditvurderingerne af disse instrumenter er af tilstrækkelig høj kvalitet. Det har svækket markedets tillid til denne type kreditvurderinger. For at genoprette tilliden vil det være hensigtsmæssigt at kræve, at udstederne eller tilknyttede tredjeparter engagerer mindst to forskellige kreditvurderingsbureauer til at kreditvurdere strukturerede finansielle instrumenter, hvilket kan betyde, at der opnås forskellige og konkurrerende vurderinger. Det vil også kunne reducere den overdrevne afhængighed af enkeltstående kreditvurderinger.
(29)
Forslaget til direktiv om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber og forslaget til forordning om tilsynskrav for kreditinstitutter og investeringsselskaber, der skal erstatte Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (11) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/49/EF af 14. juni 2006 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (12), indfører et krav om, at kreditinstitutter og investeringsselskaber selv skal vurdere kreditrisikoen i forbindelse med de enheder og finansielle instrumenter, de investerer i, og at de ikke udelukkende må forlade sig på kreditvurderinger. Dette krav bør også gælde for andre deltagere på det finansielle marked, der er reguleret i EU-lovgivningen, herunder investeringsforvaltere. For alle deltagere på det finansielle marked bør dette krav imidlertid håndhæves på en forholdsmæssig måde under hensyntagen til arten, omfanget og kompleksiteten af den pågældende deltager. Medlemsstaterne bør ikke kunne fastsætte eller opretholde regler, som gør det muligt for disse investorer i højere grad at forlade sig på kreditvurderinger.
(30)
Investorerne vil endvidere være i stand til bedre at foretage en kvalificeret vurdering af strukturerede finansielle instrumenters kreditværdighed, hvis investorerne modtager tilstrækkelige oplysninger om disse instrumenter. Da risikoen på strukturerede finansielle instrumenter f.eks. i vidt omfang afhænger af de underliggende aktivers kvalitet og resultater, bør investorerne gives flere oplysninger om de underliggende aktiver. Dette ville reducere investorernes afhængighed af kreditvurderinger. Det forventes desuden, at offentliggørelsen af relevante oplysninger om strukturerede finansielle instrumenter vil øge konkurrencen mellem kreditvurderingsbureauerne, fordi det kan føre til et øget antal uopfordrede kreditvurderinger. Kommissionen bør inden udgangen af januar 2016 vurdere og aflægge rapport om, hvorvidt det er relevant at udvide dette offentliggørelseskrav til andre finansielle produkter. F.eks. er der andre finansielle produkter som f.eks. dækkede obligationer og andre former for sikret gæld, hvor risikoen i vidt omfang afhænger af den underliggende sikkerhedsstillelses karakteristika, og hvor det kunne være relevant give investorerne flere oplysninger om sikkerhedsstillelsen.
(31)
Investorer, udstedere og andre interesserede parter bør have adgang til ajourførte kreditvurderingsoplysninger på et centralt websted. En europæisk kreditvurderingsplatform bør oprettes af ESMA og bør gøre det muligt for investorerne let at sammenligne alle de kreditvurderinger, der foreligger om en bestemt vurderet enhed. Det er vigtigt, at webstedet for den europæiske kreditvurderingsplatform indeholder alle tilgængelige kreditvurderinger af hvert instrument, for at investorerne kan træffe deres investeringsbeslutning på grundlag af alle de forskellige meningstilkendegivelser. For ikke at undergrave muligheden for, at kreditvurderingsbureauer kan anvende investor betaler-modellen, bør sådanne kreditvurderinger imidlertid ikke indgå i den europæiske kreditvurderingsplatform. Den europæiske kreditvurderingsplatform bør kunne medvirke til at gøre mindre og nye kreditvurderingsbureauer mere synlige. Den europæiske kreditvurderingsplatform bør integrere ESMA's centrale register med henblik på at skabe en fælles platform for alle tilgængelige kreditvurderinger af hvert instrument og for oplysninger om hidtidige resultater, der er offentliggjort i det centrale register. Europa-Parlamentet støttede indførelsen af en sådan offentliggørelse af kreditvurderinger i sin beslutning af 8. juni 2011 om kreditvurderingsbureauer.
(32)
Kreditvurderinger har stor betydning for investeringsbeslutninger og for udstederes omdømme og finansielle attraktivitet, uanset om de udstedes i reguleringsøjemed. Kreditvurderingsbureauerne har derfor et stort ansvar over for investorerne og udstedere med hensyn til at sikre, at de overholder forordning (EF) nr. 1060/2009, således at deres kreditvurderinger er uafhængige, objektive og af tilstrækkelig kvalitet. Investorerne og udstederne vil dog ikke altid kunne tvinge kreditvurderingsbureauerne til at leve op til deres ansvar over for dem. Det kan være særlig vanskeligt at holde et kreditvurderingsbureau civilretligt ansvarligt i mangel af et kontraktforhold mellem et kreditvurderingsbureau og f.eks. en investor eller en udsteder, der uopfordret er blevet kreditvurderet. Udstedere kan også have vanskeligt ved at håndhæve kreditvurderingsbureauers civilretlige ansvar over for dem, selv når de har et kontraktforhold med det pågældende kreditvurderingsbureau. En nedgradering af en kreditvurdering besluttet på grundlag af en forsætlig eller groft uagtsom overtrædelse af forordning (EF) nr. 1060/2009 kan f.eks. få negativ indvirkning på en udsteders omdømme og finansieringsomkostninger og derved skade denne udsteder, selv om dette ikke er omfattet af det kontraktlige ansvar. Det er derfor vigtigt at fastsætte regler om passende klageadgang for investorer, som med rette har forladt sig på en kreditvurdering, der er udstedt i strid med forordning (EF) nr. 1060/2009, og for udstedere, der lider tab på grund af en kreditvurdering, der er udstedt i strid med forordning (EF) nr. 1060/2009. Investoren og udstederen bør have mulighed for at drage kreditvurderingsbureauet til ansvar for de skader, der skyldes overtrædelse af nævnte forordning, der har påvirket kreditvurderingens udfald. Mens investorer og udstedere, der har et kontraktforhold med et kreditvurderingsbureau, kan vælge at forlade sig på et krav mod dette kreditvurderingsbureau i tilfælde af kontraktbrud, bør alle investorer og udstedere have mulighed for at kræve skadeerstatning som følge af en overtrædelse af i forordning (EF) nr. 1060/2009, uanset om der er et kontraktforhold mellem parterne.
(33)
Det bør være muligt at drage kreditvurderingsbureauer til ansvar, hvis de forsætligt eller groft uagtsomt tilsidesætter de forpligtelser, de er tillagt ved forordning (EF) nr. 1060/2009. Culpareglen er hensigtsmæssig, fordi kreditvurderingsaktiviteter i et vist omfang kræver, at der tages stilling til komplekse økonomiske faktorer, og anvendelsen af forskellige metoder kan føre til forskellige vurderingsresultater, uden at nogen af dem kan anses for ukorrekte. Det er endvidere hensigtsmæssigt kun at gøre kreditvurderingsbureauer genstand for potentielt ubegrænset ansvar, hvis de forsætligt eller groft uagtsomt overtræder forordning (EF) nr. 1060/2009.
(34)
Investoren eller udstederen, som kræver skadeerstatning for overtrædelse af forordning (EF) nr. 1060/2009, bør forelægge nøjagtige og detaljerede oplysninger, hvoraf det fremgår, at kreditvurderingsbureauet har begået en sådan overtrædelse af denne forordning. Dette bør vurderes af den kompetente ret under hensyntagen til, at investoren eller udstederen muligvis ikke har adgang til de oplysninger, som kun kreditvurderingsbureauet har adgang til.
(35)
Spørgsmål vedrørende et kreditvurderingsbureaus civilretlige ansvar, der ikke er omfattet af eller defineret i denne forordning, herunder årsagssammenhæng og begrebet grov uagtsomhed, bør reguleres i den gældende nationale lovgivning, som bygger på de relevante regler i den internationale privatret. Medlemsstaterne bør navnlig kunne opretholde nationale ordninger for civilretligt ansvar, som er mere fordelagtige for investorer eller udstedere, eller som ikke bygger på overtrædelse af forordning (EF) nr. 1060/2009. Det bør afgøres efter de relevante regler om international domstolskompetence, hvilken ret der skal påkende et civilt erstatningskrav, som er rejst af en investor eller udsteder.
(36)
At institutionelle investorer, herunder investeringsforvaltere, har pligt til selv at vurdere aktivers kreditværdighed, bør ikke forhindre domstolene i at fastslå, at et kreditvurderingsbureaus overtrædelse af forordning (EF) nr. 1060/2009 har påført en investor et tab, som dette kreditvurderingsbureau er ansvarligt for. Denne forordning vil ganske vist forbedre investorernes muligheder for selv at foretage en risikovurdering, men de vil stadig have mere begrænset adgang til oplysninger end kreditvurderingsbureauerne selv. Hertil kommer, at især mindre investorer kan mangle kapacitet til at foretage en kritisk gennemgang af en kreditvurdering, der er leveret af et kreditvurderingsbureau.
(37)
Medlemsstaterne og ESMA bør sikre, at eventuelle sanktioner, der pålægges i henhold til forordning (EF) nr. 1060/2009, kun offentliggøres, hvis en sådan offentliggørelse vil stå i rimeligt forhold til overtrædelsen.
(38)
For at begrænse interessekonflikter yderligere og fremme loyal konkurrence på kreditvurderingsmarkedet er det vigtigt at sikre, at de vederlag, som kreditvurderingsbureauerne opkræver hos kunderne, ikke er diskriminerende. Det bør kun være berettiget at opkræve forskellige vederlag for den samme type tjeneste, hvis der er forskel på de faktiske omkostninger ved at levere denne tjeneste til forskellige kunder. De vederlag, som en given udsteder skal betale for kreditvurderingstjenester, bør heller ikke afhænge af resultaterne eller udfaldet af det udførte arbejde eller afhænge af, om der udføres tilknyttede (accessoriske) tjenester. Kreditvurderingsbureauerne bør desuden underrette ESMA om de vederlag, de modtager fra de enkelte kunder, og om deres generelle prispolitik, for at gøre det muligt at foretage et effektivt tilsyn med disse regler.
(39)
Det er vigtigt, at kreditvurderinger regelmæssigt tages op til fornyet overvejelse, for at der kan udstedes ajourførte og pålidelige vurderinger af offentlige låntagere og for at gøre det lettere for brugerne at forstå dem. Det er også vigtigt at skabe mere åbenhed om det analysearbejde, der udføres, det personale, der forbereder vurderinger af offentlige låntagere, og de antagelser, som ligger til grund for de kreditvurderinger, kreditvurderingsbureauerne udsteder vedrørende statsgæld.
(40)
Det er afgørende, at investorer har tilstrækkelige oplysninger til at vurdere medlemsstaternes kreditværdighed. Kommissionen indsamler og behandler i forbindelse med overvågningen af medlemsstaternes økonomiske politikker og finanspolitikker oplysninger om alle medlemsstaters økonomiske, finansielle og finanspolitiske situation samt resultater, som for hovedpartens vedkommende offentliggøres af Kommissionen, og som derfor kan anvendes af investorer til at vurdere potentialet for medlemsstaters kreditværdighed. Hvor det er hensigtsmæssigt og relevant og genstand for de relevante bestemmelser om fortrolighed, bør Kommissionen som led i sin overvågning af medlemsstaternes økonomiske politikker og finanspolitikker supplere den eksisterende rapportering af medlemsstaternes økonomiske resultater med eventuelle supplerende faktorer eller indikatorer, som kan bistå investorerne med at vurdere medlemsstaternes kreditværdighed. Disse faktorer bør stilles til rådighed for offentligheden ved at supplere de eksisterende publikationer og andre offentliggjorte oplysninger med henblik på at give investorerne yderligere oplysninger for at bistå dem med at vurdere offentlige enheder og deres gældsoplysninger. Kommissionen bør på den baggrund undersøge muligheden for at udvikle en europæisk vurdering af kreditværdigheden for at gøre det muligt for investorer at foretage en upartisk og objektiv vurdering af medlemsstaternes kreditværdighed under hensyntagen til den specifikke økonomiske og sociale udvikling. Om nødvendigt bør Kommissionen fremsætte passende lovgivningsforslag.
(41)
Efter de nuværende regler skal den vurderede enhed underrettes om kreditvurderingen 12 timer, inden den offentliggøres. For at forhindre, at sådan underretning sker uden for arbejdstiden, og for at give den vurderede enhed tilstrækkelig tid til at kontrollere, om de oplysninger, som kreditvurderingen er baseret på, er korrekte, bør den vurderede enhed underrettes en hel arbejdsdag før kreditvurderingens eller vurderingsforventningens offentliggørelse. En liste over de personer, som er berettigede til at modtage denne underretning, bør begrænses og klart identificeres af den kreditvurderede enhed.
(42)
På grund af de særlige forhold, der kendetegner kreditvurderinger af offentlige låntagere, og for at reducere risikoen for volatilitet er det hensigtsmæssigt og rimeligt at kræve, at kreditvurderingsbureauer kun offentliggør disse kreditvurderinger, efter at markedspladserne i Unionen har lukket, og mindst en time, før de åbner. Det er på samme grundlag også hensigtsmæssigt og rimeligt, at kreditvurderingsbureauer bør offentliggøre en kalender ved udgangen af december måned for de kommende 12 måneder, som fastsætter datoerne for offentliggørelse af kreditvurderinger af offentlige låntagere og om nødvendigt af relaterede vurderingsforventninger. Disse datoer bør falde på fredage. Antallet af offentliggørelser i kalenderen bør kun ved uopfordrede vurderinger af offentlige låntagere begrænses til mellem to og tre offentliggørelser. Hvis det er nødvendigt for at opfylde deres retlige forpligtelser, bør kreditvurderingsbureauer have mulighed for at afvige fra deres offentliggjorte kalender ved nøje at redegøre for årsagerne til denne afvigelse. En sådan afvigelse bør dog ikke kunne finde sted rutinemæssigt.
(43)
Kommissionen bør på grundlag af udviklingen på markedet forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport, som behandler hensigtsmæssigheden af og måderne til at støtte et europæisk offentligt kreditvurderingsbureau, der skal have til formål at vurdere kreditværdigheden af medlemsstaternes statsgæld og/eller en europæisk kreditvurderingsfond for alle andre kreditvurderinger. Kommissionen bør om nødvendigt forelægge passende forslag til retsakter.
(44)
I betragtning af de særlige kendetegn ved kreditvurdering af offentlige låntagere og for at forebygge fare for smitte i Unionen bør tilkendegivelser, hvor der bekendtgøres ændringer for en vis gruppe lande, forbydes, medmindre de ledsages af landerapporter. Endvidere bør sådanne meddelelser med henblik på at øge gyldigheden og adgangen til informationskilder, der anvendes af kreditvurderingsbureauer i offentlige meddelelser af potentielle ændringer i kreditvurderinger af offentlige låntagere, andre end kreditvurderinger, vurderingsforventninger og ledsagende pressemeddelelser, altid baseres på oplysninger som den vurderede enhed har adgang til, der er blevet frigivet efter samtykke fra den vurderede enhed, medmindre oplysningerne kan fås fra generelt tilgængelige kilder. Følger det af lovgivningsrammen for den kreditvurderede enhed, at den kreditvurderede enhed ikke må frigive disse oplysninger, f.eks. i tilfælde af intern viden som defineret i artikel 1, nr. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28. januar 2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) (13), skal den kreditvurderede enhed ikke give sit samtykke.
(45)
Kreditvurderingsbureauer er af hensyn til gennemsigtigheden, når de offentliggør deres kreditvurderinger af offentlige låntagere, forpligtet til i deres pressemeddelelser eller rapporter at redegøre for de vigtigste faktorer, der ligger til grund for disse kreditvurderinger. Gennemsigtigheden for kreditvurderinger af offentlige låntagere bør dog ikke være afgørende for udviklingen i nationale politikker (den økonomiske politik, beskæftigelsespolitikken eller andre politikker). Det bør derfor ikke være tilladt for kreditvurderingsbureauer at give direkte eller udtrykkelige krav eller henstillinger til offentlige enheder med hensyn til disse politikker, selv om disse politikker kan fungere som en faktor for kreditvurderingsbureauet til at vurdere kreditværdigheden af en offentlig enhed eller dens finansielle instrumenter og kan bruges til at redegøre for hovedårsagerne for en kreditvurdering af offentlige låntagere. Kreditvurderingsbureauer bør afstå fra enhver direkte eller udtrykkelig politikhenstilling med hensyn til offentlige enheders politikker.
(46)
Tekniske standarder i sektoren for finansielle tjenesteydelser bør sikre en passende beskyttelse af indskydere, investorer og forbrugere i hele Unionen. Da ESMA sidder inde med højt specialiseret faglig kompetence, ville det være effektivt og hensigtsmæssigt at lade denne myndighed få til opgave at udarbejde udkast til reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, som ikke indebærer politikbeslutninger, med henblik på forelæggelse for Kommissionen.
(47)
Kommissionen bør vedtage de udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ESMA udarbejder vedrørende indholdet, hyppigheden og fremlæggelsen af de oplysninger, som udstederne skal afgive om strukturerede finansielle instrumenter, fremlæggelsen af de oplysninger, herunder struktur, format, metode og rapporteringstidspunkt, som kreditvurderingsbureauer skal afgive til ESMA vedrørende den europæiske kreditvurderingsplatform samt indholdet af og formatet for de periodiske indberetninger af de vederlag, kreditvurderingsbureauerne opkræver, med henblik på ESMA's løbende tilsyn. Kommissionen bør vedtage disse standarder ved hjælp af delegerede retsakter i henhold til artikel 290 i TEUF og i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
(48)
Efter bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1060/2009 kan kreditvurderinger udstedt i tredjelande anvendes i reguleringsøjemed, hvis de udstedes af kreditvurderingsbureauer, som er godkendt i henhold til nævnte forordning eller valideret af kreditvurderingsbureauer etableret i Unionen i henhold til nævnte forordning. Godkendelse kræver, at Kommissionen har vedtaget en afgørelse om ækvivalens vedrørende det pågældende tredjelands retlige rammer for kreditvurderingsbureauer, mens validering kræver, at tredjelandskreditvurderingsbureauets gennemførelse af kreditvurderingsaktiviteter opfylder krav, som er mindst lige så strenge som de relevante EU-regler. Nogle af de bestemmelser, der indføres ved denne forordning, bør ikke finde anvendelse på vurderinger vedrørende ækvivalens og validering. Dette gælder de bestemmelser, som kun pålægger udstederne forpligtelser, men ikke kreditvurderingsbureauerne. Hertil kommer, at bestemmelser, som omhandler strukturen i kreditvurderingsmarkedet i Unionen og ikke fastlægger adfærdsregler for kreditvurderingsbureauer, ikke bør tages i betragtning i denne forbindelse. For at tredjelande har tilstrækkelig tid til at revidere deres regler til de øvrige nye materielle bestemmelser, bør disse bestemmelser vedrørende vurderinger i forbindelse med ækvivalens og validering først finde anvendelse fra den 1. juni 2018. Det er i denne henseende vigtigt at minde om, at tredjelandes regler ikke nødvendigvis skal være identiske med reglerne i denne forordning. Som det allerede er fastsat i forordning (EF) nr. 1060/2009, er det tilstrækkeligt, at tredjelandes regler i praksis har samme målsætninger og virkninger for at kunne betragtes som ækvivalente eller lige så strenge som EU-reglerne.
(49)
Målene for denne forordning, nemlig at styrke kreditvurderingsbureauernes uafhængighed, at fremme velfungerende kreditvurderingsprocesser og -metodologier, at imødegå risici i forbindelse med kreditvurdering af offentlige låntagere, at mindske risikoen for markedsdeltagernes overdrevne afhængighed af kreditvurderinger og at sikre investorerne klageret, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af den tværeuropæiske struktur og virkning af de kreditvurderingsaktiviteter, der skal føres tilsyn med bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(50)
Kommissionen bør inden udgangen af 2013 forelægge en rapport om muligheden for at oprette et netværk af mindre kreditvurderingsbureauer for at styrke konkurrencen på markedet. Denne rapport bør vurdere Unionens finansielle og ikke-finansielle støtte og incitamenter til oprettelsen af et sådant netværk og tage højde for de interessekonflikter, en sådan offentlig finansiering kan give anledning til.
(51)
Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er blevet hørt i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (14) og har vedtaget en udtalelse (15).
(52)
Forordning (EF) nr. 1060/2009 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Ændringer af forordning (EF) nr. 1060/2009
I forordning (EF) nr. 1060/2009 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 1 affattes således:
»Artikel 1
Genstand
Denne forordning indfører en fælles reguleringsstrategi med henblik på at øge integriteten, gennemsigtigheden, ansvarligheden, den gode ledelse og uafhængigheden i de kreditvurderingsaktiviteter, hvilket bidrager til kvaliteten af kreditvurderinger, som udstedes i Unionen, og til at sikre, at det indre marked fungerer på tilfredsstillende vis, samtidig med at der sikres et højt niveau af forbruger- og investorbeskyttelse. Forordningen fastsætter betingelserne for udstedelse af kreditvurderinger og organisations- og adfærdsregler for kreditvurderingsbureauer, herunder for deres aktionærer og selskabsdeltagere, for at øge kreditvurderingsbureauers uafhængighed, undgå interessekonflikter og forbedre beskyttelsen af forbrugere og investorer.
Denne forordning indeholder også forpligtelser vedrørende strukturerede finansielle instrumenter for udstedere, initiativtagere og sponsorer, der er etableret i Unionen.«
2)
I artikel 2, stk. 1, artikel 3, stk. 1, litra m), artikel 4, stk. 2, artikel 4, stk. 3, indledningen, artikel 4, stk. 4, første og andet afsnit, artikel 5, stk. 1, indledningen, artikel 14, stk. 1 og bilag II, punkt 1, erstattes »Fællesskabet« af »Unionen«.
3)
I artikel 3 foretages følgende ændringer:
a)
I stk. 1 foretages følgende ændringer:
i)
Litra g) affattes således:
»g) »i reguleringsøjemed«: anvendelsen af kreditvurderinger specifikt med henblik på overholdelse af EU-retten, eller af EU-retten som gennemført i medlemsstaternes nationale lovgivning«
ii)
Følgende litraer indsættes:
»pa) »kreditinstitut«: et kreditinstitut som defineret i artikel 4, nr. 1, i direktiv 2006/48/EF
pb) »investeringsfirma«: et investeringsselskab som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1, i direktiv 2004/39/EF
pc) »forsikringsselskab«: et forsikringsselskab som defineret i artikel 13, nr. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) (16)
pd) »genforsikringsselskab«: et genforsikringsselskab som defineret i artikel 13, nr. 4, i direktiv 2009/138/EF
pe) »arbejdsmarkedsrelateret pensionskasse«: en arbejdsmarkedsrelateret pensionskasse som defineret i artikel 6, litra a), i direktiv 2003/41/EF
pf) »administrationsselskab«: et administrationsselskab som defineret i artikel 2, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (17)
pg) »investeringsselskab«: et investeringsselskab godkendt i overensstemmelse med direktiv 2009/65/EF
ph) »forvalter af alternative investeringsfonde«: FAIF som defineret i artikel 4, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde (18)
pi) »central modpart«: CCP som defineret i Artikel 2, nr. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (19), som er tilladt i overensstemmelse med nævnte forordnings artikel 14
pj) »prospekt«: et prospekt, der offentliggøres i henhold til direktiv 2003/71/EF og forordning (EF) nr. 809/2004
iii)
Litra q) og r) affattes således:
»q) »sektorlovgivning«: EU-retsakter som omhandlet i litra pa)-pj)
r) »kompetente sektormyndigheder«: nationale kompetente myndigheder, som er udpeget efter den relevante sektorlovgivning til at føre tilsyn med kreditinstitutter, investeringsfirmaer, forsikringsselskaber, genforsikringsselskaber, arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, administrationsselskaber, investeringsselskaber, forvaltere af alternative investeringsfonde, centrale modparter og prospekter.«
iv)
Følgende litraer tilføjes:
»s) »udsteder«: en udsteder som defineret i artikel 2, stk. 1), litra h), i direktiv 2003/71/EF
t) »initiativtager«: et engagementsleverende kreditinstitut som defineret i artikel 4, nr. 41, i direktiv 2006/48/EF
u) »sponsor«: et organiserende kreditinstitut som defineret i artikel 4, nr. 42, i direktiv 2006/48/EF
v) »kreditvurdering af en offentlig låntager«:
i)
en kreditvurdering, hvor den vurderede enhed er en stat eller en regional eller lokal myndighed i en stat
ii)
en kreditvurdering, hvor udstederen af en gældsforpligtelse eller finansiel forpligtelse, en obligation eller et andet finansielt instrument er en stat eller en regional eller lokal myndighed i en stat eller en special purpose vehicle for en stat eller for en regional eller lokal myndighed
iii)
en kreditvurdering, hvor udstederen er et internationalt finansieringsinstitut, som er oprettet af to eller flere stater, og som har til formål at tilvejebringe finansielle midler og yde finansiel bistand til de medlemmer af det internationale finansieringsinstitut, som har eller risikerer at få alvorlige finansieringsproblemer
w) »vurderingsforventning«: en meningstilkendegivelse om en kreditvurderings forventede udvikling på kort sigt, mellemlang sigt eller begge dele.
x) »uopfordret kreditvurdering« og »uopfordret vurdering af offentlige låntagere«: henholdsvis en kreditvurdering eller en vurdering af en offentlig låntager, som et kreditvurderingsbureau har tildelt på anden vis end på opfordring
y) »credit score«: en måling af kreditværdighed foretaget ved at sammenfatte og opstille data i et allerede eksisterende statistisk system eller en allerede eksisterende statistisk model uden noget yderligere væsentligt vurderingsspecifikt bidrag fra en kreditvurderingsanalytiker
z) »reguleret marked«: et reguleret marked som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 14), i direktiv 2004/39/EF, og som er etableret i Unionen
aa) »gensecuritisation«: gensecuritisation som defineret i artikel 4, nr. 40a), i direktiv 2006/48/EF.«
b)
Følgende stykke tilføjes:
»3. I denne forordning forstås ved »aktionær« reel ejer som defineret i artikel 3, nr. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (20).
4)
I artikel 4 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 1 affattes således:
»1. Kreditinstitutter, investeringsfirmaer, forsikringsselskaber, genforsikringsselskaber, arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, administrationsselskaber, investeringsselskaber, forvaltere af alternative investeringsfonde og centrale modparter kan kun anvende kreditvurderinger i reguleringsøjemed, hvis de udstedes af kreditvurderingsbureauer, som er etableret i Unionen og registreret i Unionen i overensstemmelse med nærværende forordning.
Indeholder et prospekt en henvisning til en eller flere kreditvurderinger, sikrer udstederen, udbyderen eller den person, der anmoder om optagelse til handel på et reguleret marked, at prospektet også indeholder præcise og tydelige oplysninger om, hvorvidt kreditvurderingerne er udstedt af et kreditvurderingsbureau, der er etableret i Unionen og registreret i henhold til denne forordning.«
b)
I stk. 3 affattes litra b) således:
»b)
kreditvurderingsbureauet har kontrolleret og er i stand til over for Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA), oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 (21), løbende at godtgøre, at tredjelandskreditvurderingsbureauets gennemførelse af kreditvurderingsaktiviteter, der fører til udstedelse af den kreditvurdering, der skal valideres, opfylder krav, der er mindst lige så strenge som kravene i artikel 6-12 og bilag I, med undtagelse af artikel 6a, 6b, 8a, 8b, 8c og 11a, punkt 3, litra ba), og punkt 3a og punkt 3b i bilag I, afsnit B.
5)
I artikel 5 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 6, andet afsnit, litra b), affattes således:
»b)
kreditvurderingsbureauerne i det på gældende tredjeland er underlagt retligt bindende bestemmelser, der er ækvivalente med bestemmelserne i artikel 6-12 og bilag I, med undtagelse af artikel 6a, 6b, 8a, 8b, 8c og 11a, punkt 3, litra ba), punkt 3a og punkt 3b i bilag I, afsnit B, og«.
b)
Stk. 8 affattes således:
»8. Artikel 20, 23b, og 24 finder anvendelse på kreditvurderingsbureauer, der er godkendte i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, og på kreditvurderinger, der udstedes af disse bureauer.«
6)
Følgende artikler indsættes i afsnit I:
»Artikel 5a
Finansielle institutioners overdrevne afhængighed af kreditvurderinger
1. De i artikel 4, stk. 1, første afsnit, omhandlede enheder skal selv foretage en vurdering af kreditrisikoen og ikke udelukkende eller mekanisk forlade sig på kreditvurderinger, når de skal bedømme en enheds eller et finansielt instruments kreditværdighed.
2. De kompetente sektormyndigheder, der er ansvarlige for tilsynet med de i artikel 4, stk. 1, første afsnit, omhandlede enheder foretager under hensyntagen til arten, omfanget og kompleksiteten af disses aktiviteter overvågning af, om disses kreditrisikovurderingsprocesser er tilstrækkelige, vurderer anvendelsen af kontraktmæssige henvisninger til kreditvurderinger og tilskynder dem til, om nødvendigt, at afbøde virkningerne af sådanne henvisninger, med henblik på at reducere udelukkende og mekanisk afhængighed af kreditvurderinger på linje med specifik sektorlovgivning.
Artikel 5b
Kreditvurderinger anvendt af de europæiske tilsynsmyndigheder og Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici
1. Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) (EBA), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (22), Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger) (EIOPA), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1094/2010 (23), og ESMA må ikke henvise til kreditvurderinger i deres retningslinjer, henstillinger og udkast til tekniske standarder, hvis disse henvisninger kan bevirke, at de kompetente myndigheder, de kompetente sektormyndigheder, enhederne som omhandlet i artikel 4, stk. 1, første afsnit, eller andre deltagere på det finansielle marked udelukkende eller mekanisk forlader sig på kreditvurderinger. EBA, EIOPA og ESMA gennemgår derfor deres eksisterende retningslinjer og henstillinger og fjerner, når det er hensigtsmæssigt, alle henvisninger til kreditvurderinger senest den 31. december 2013.
2. Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makrotilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici (24) må ikke henvise til kreditvurderinger i sine advarsler og henstillinger, hvis disse henvisninger kan medvirke til, at man udelukkende eller mekanisk forlader sig på kreditvurderinger.
Artikel 5c
Overdreven afhængighed af kreditvurderinger i EU-lovgivningen
Med forbehold af Kommissionens initiativret fortsætter Kommissionen med at vurdere, hvorvidt der er henvisninger til kreditvurderinger i EU-retten, der medfører eller har potentiale til at medføre, at de kompetente myndigheder, de kompetente sektormyndigheder eller enhederne som omhandlet i artikel 4, stk. 1, første afsnit, eller andre deltagere på det finansielle marked udelukkende eller mekanisk forlader sig på kreditvurderinger, med henblik på at fjerne alle henvisninger til kreditvurderinger i EU-retten i reguleringsøjemed, senest den 1. januar 2020, forudsat at der findes frem til og gennemføres passende alternativer til vurdering af kreditrisikoen.
7)
I artikel 6 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 1 affattes således:
»1. Et kreditvurderingsbureau træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at udstedelsen af en kreditvurdering eller en vurderingsforventning ikke påvirkes af eventuelle eksisterende eller potentielle interessekonflikter eller forretningsrelationer, der berører det kreditvurderingsbureau, som udsteder kreditvurderingen eller vurderingsforventningen, dets aktionærer, ledere, kreditvurderingsanalytikere, ansatte eller enhver anden fysisk person, hvis tjenester stilles til rådighed for eller kontrolleres af kreditvurderingsbureauet, eller enhver person, der er direkte eller indirekte forbundet med bureauet ved et kontrolforhold.«
b)
Indledningen i stk. 3 affattes således:
»3. På anmodning af et kreditvurderingsbureau kan ESMA undtage et kreditvurderingsbureau fra at opfylde kravene i bilag I, afsnit A, punkt 2, 5, 6 og 9, og artikel 7, stk. 4, hvis kreditvurderingsbureauet kan godtgøre, at disse krav ikke står i rimeligt forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af dets virksomhed og arten og omfanget af udstedelsen af kreditvurderinger, og at:«
c)
Følgende stykke tilføjes:
»4. Kreditvurderingsbureauer etablerer, fastholder, håndhæver og dokumenterer en effektiv intern kontrolstruktur for gennemførelse af politikker og procedurer til at forebygge og afhjælpe eventuelle interessekonflikter og til at sikre kreditvurderinger, vurderingsanalytikere og vurderingsteams, der er uafhængige i forhold til aktionærer, administrations- og ledelsesorganer og salgs- og marketingaktiviteter. Kreditvurderingsbureauer etablerer standardforskrifter vedrørende god virksomhedsledelse, organisation og håndtering af interessekonflikter. De overvåger og reviderer disse standardforskrifter med jævne mellemrum for at vurdere deres effektivitet og vurdere, om de bør ajourføres.«
8)
Følgende artikler indsættes:
»Artikel 6a
Interessekonflikter i forbindelse med investeringer i kreditvurderingsbureauer
1. En aktionær eller en selskabsdeltager i et kreditvurderingsbureau, som besidder mindst 5 % af enten kapitalen eller stemmerettighederne i dette kreditvurderingsbureau eller i et selskab, som kan udøve kontrol eller bestemmende indflydelse over det pågældende kreditvurderingsbureau, har forbud mod at:
a)
besidde 5 % eller derover af kapitalen i et andet kreditvurderingsbureau
b)
have ret eller beføjelse til at udøve 5 % eller derover af stemmerettighederne i et andet kreditvurderingsbureau
c)
have ret eller beføjelse til at udpege eller afsætte medlemmer af administrations- eller tilsynsorganet i et andet kreditvurderingsbureau
d)
være medlem af administrations- eller tilsynsorganet i et andet kreditvurderingsbureau
e)
udøve eller have beføjelse til at udøve kontrol eller bestemmende indflydelse over et andet kreditvurderingsbureau.
Forbuddet i første afsnit, litra a), gælder ikke for kapitalrettigheder i diversificerede kollektive investeringsordninger, herunder forvaltede midler, såsom pensionskasser eller livsforsikring, forudsat at kapitalrettighederne i sådanne ordninger ikke giver aktionæren eller selskabsdeltageren i et kreditvurderingsbureau mulighed for at udøve betydelig indflydelse på forretningsaktiviteterne i disse ordninger.
2. Denne artikel finder ikke anvendelse på investeringer i andre kreditvurderingsbureauer, der tilhører samme koncern af kreditvurderingsbureauer.
Artikel 6b
Den maksimale varighed af kontraktforholdet med et kreditvurderingsbureau
1. Når et kreditvurderingsbureau indgår en kontrakt om udstedelse af kreditvurderinger af gensecuritisationer, må det ikke foretage kreditvurderinger af gensecuritisationer med underliggende aktiver fra den samme initiativtager i en periode på fire år.
2. Når et kreditbureau indgår en kontrakt om kreditvurdering af gensecuritisationer, anmoder den udstederen om at:
a)
fastsætte antallet af kreditvurderingsbureauer, som har et kontraktforhold om udstedelse af kreditvurderinger af gensecuritisationer med underliggende aktiver fra den samme initiativtager
b)
beregne procentandelen af det samlede antal udestående kreditvurderede gensecuritisationer med underliggende aktiver fra den samme initiativtager, som hvert kreditvurderingsbureau udsteder kreditvurderinger af.
Når mindst fire kreditvurderingsbureauer vurderer mere end 10 % af det samlede antal udestående vurderede gensecuritisationer, finder begrænsningerne i stk. 1 ikke anvendelse.
Undtagelsen i andet afsnit finder som minimum fortsat anvendelse, indtil kreditvurderingsbureauet indgår en ny kontrakt om vurdering af gensecuritisationer med underliggende aktiver fra den samme initiativtager. Er kriterierne i andet afsnit ikke opfyldt, når der indgås en sådan kontrakt, beregnes den i stk. 1 omhandlede periode fra den dato, hvor den nye kontrakt blev indgået.
3. Efter udløbet af en kontrakt i medfør af stk. 1, må et kreditvurderingsbureau ikke indgå en ny kontrakt om udstedelse af kreditvurderinger af gensecuritisationer med underliggende aktiver fra den samme initiativtager i en periode, som er af samme varighed som varigheden af den udløbne kontrakt, men ikke længere end i fire år.
Første afsnit finder også anvendelse på:
a)
et kreditvurderingsbureau, der tilhører den samme koncern af kreditvurderingsbureauer som det kreditvurderingsbureau, der er nævnt i stk. 1
b)
et kreditvurderingsbureau, der er aktionær eller selskabsdeltager i det kreditvurderingsbureau, der er nævnt i stk. 1
c)
et kreditvurderingsbureau, hvori det kreditvurderingsbureau, der er nævnt i stk. 1, er aktionær eller selskabsdeltager.
4. Uanset stk. 1 kan et kreditvurderingsbureau fortsat på opfordring overvåge og ajourføre udstedte kreditvurderinger af gensecuritisationer i løbet af varigheden af de pågældende strukturerede finansielle instrumenter, hvis kreditvurderingen af en gensecuritisation blev udstedt inden udløbet af den maksimale varighed af kontraktforholdet som omhandlet i stk. 1.
5. Denne artikel finder ikke anvendelse på kreditvurderingsbureauer, som har færre end 50 ansatte på koncernniveau, og som er involveret i kreditvurderingsaktiviteter, eller som har en årlig omsætning, der hidrører fra kreditvurderingsvirksomhed, på mindre end 10 mio. EUR på koncernniveau.
6. Hvis et kreditbureau indgår en kontrakt om udstedelse af kreditvurderinger af gensecuritisationer inden den 20. juni 2013, beregnes den i stk. 1 omhandlede periode fra denne dato.«
9)
Artikel 7, stk. 5, affattes således:
»5. Løn- og præstationsevaluering af ansatte, som er involveret i kreditvurderingsaktiviteter eller vurderingsforventninger såvel som personer, der godkender kreditvurderinger eller vurderingsforventninger, må ikke være afhængig af den indtægt, som kreditvurderingsbureauet får fra de kreditvurderede enheder eller tilknyttede tredjeparter.«
10)
I artikel 8 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 2 affattes således:
»2. Et kreditvurderingsbureau vedtager, gennemfører og håndhæver passende foranstaltninger med henblik på at sikre, at de kreditvurderinger og vurderingsforventninger, som det udsteder, er baseret på en grundig analyse af alle de oplysninger, som det er i besiddelse af, og som er relevante for analysen i henhold til de gældende vurderingsmetoder. Det træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de oplysninger, som det anvender ved udstedelsen af kreditvurderinger og vurderingsforventninger, er af tilstrækkelig kvalitet og stammer fra pålidelige kilder. Kreditvurderingsbureauet udsteder kreditvurderinger og vurderingsforventninger med angivelse af, at vurderingen udtrykker bureauets opfattelse, og at man kun bør forlade sig på denne indtil en vis grænse.
2a. Ændringer i kreditvurderinger udstedes i overensstemmelse med kreditvurderingsbureauets offentliggjorte vurderingsmetoder.«
b)
I stk. 5 tilføjes følgende afsnit:
»Kreditvurderinger af offentlige låntagere revurderes mindst hver sjette måned.«
c)
Følgende stykke indsættes:
»5a. Et kreditvurderingsbureau, der har til hensigt væsentligt at ændre eller at anvende nye vurderingsmetoder, -modeller eller vigtige udgangshypoteser for vurderinger, der kan få indflydelse på en kreditvurdering, offentliggør de foreslåede væsentlige ændringer, foreslåede nye vurderingsmetoder på sit websted med en opfordring til interessenter om at fremsætte bemærkninger i en periode på mindst en måned samt en detaljeret redegørelse for årsagerne til og konsekvenserne af de foreslåede væsentlige ændringer eller foreslåede nye vurderingsmetoder.«
d)
I stk. 6 foretages følgende ændringer:
i)
Indledningen affattes således:
»6. Når de vurderingsmetoder, modeller og vigtigste udgangshypoteser, der anvendes i forbindelse med kreditvurderingsaktiviteter, ændres i overensstemmelse med artikel 14, stk. 3, sørger et kreditvurderingsbureau for:«.
ii)
Følgende litraer indsættes:
»aa)
straks at informere ESMA og offentliggøre resultatet af høringen og de nye vurderingsmetoder med en detaljeret forklaring heraf samt datoen for anvendelse heraf på sit websted
ab)
straks at offentliggøre svarene på høringen omhandlet i stk. 5a på sit websted, undtagen når høringens respondent har anmodet om fortrolighed.«
e)
Følgende stykke indsættes:
»7. Hvis et kreditvurderingsbureau fastslår, at der er fejl i dets vurderingsmetoder eller den måde, de anvendes på, skal det straks:
a)
underrette ESMA og alle berørte kreditvurderede enheder om disse fejl med en forklaring af indvirkningen på dets kreditvurderinger, herunder behovet for at revidere udstedte kreditvurderinger
b)
offentliggøre disse fejl på sit websted, hvis fejlene har en indvirkning på dets kreditvurderinger
c)
korrigere disse fejl i vurderingsmetoderne, og
d)
træffe de foranstaltninger, der er nævnt i stk. 6, litra a), b) og c).«
11)
Følgende artikler indsættes:
»Artikel 8a
Kreditvurderinger af offentlige låntagere
1. Kreditvurderinger af offentlige låntagere udstedes på en måde, der sikrer, at den enkelte medlemsstats særlige forhold er blevet analyseret. En tilkendegivelse, hvor der bekendtgøres ændringer for en vis gruppe lande, forbydes, medmindre den ledsages af særskilte landerapporter. Disse rapporter skal gøres offentligt tilgængelige.
2. Andre offentlige meddelelser end kreditvurderinger, vurderingsforventninger eller ledsagende pressemeddelelser eller rapporter, jf. bilag I, afsnit D, del I, punkt 5, som vedrører potentielle ændringer i kreditvurderinger af offentlige låntagere, baseres ikke på oplysninger, som den vurderede enhed har adgang til, hvis disse er blevet frigivet uden samtykke fra den vurderede enhed, medmindre oplysningerne kan fås fra generelt tilgængelige kilder, eller hvis der ikke er nogen legitime årsager til, at den vurderede enhed ikke bør give sit samtykke til frigivelse af oplysningerne.
3. Et kreditvurderingsbureau skal under hensyntagen til artikel 8, stk. 5, andet afsnit, på sit websted ved udgangen af december måneder for de følgende 12 måneder offentliggøre en kalender, som fastsætter maksimalt tre datoer for offentliggørelse af uopfordrede kreditvurderinger af offentlige låntagere og relaterede vurderingsforventninger, og som fastsætter datoerne for offentliggørelse af bestilte kreditvurderinger af offentlige låntagere og relaterede vurderingsforventninger, og sende denne årligt til ESMA i overensstemmelse med bilag I, afsnit D, del III, punkt 3. Disse datoer skal falde på fredage.
4. Afvigelse af kalenderen for offentliggørelsen af vurderinger af offentlige låntagere eller relaterede vurderingsforventninger er kun mulig, når det er nødvendigt for kreditvurderingsbureauet at opfylde dets forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 2, artikel 10, stk. 1, og artikel 11, stk. 1, og skal ledsages af en detaljeret redegørelse for årsagerne til afvigelsen fra den offentliggjorte kalender.
Artikel 8b
Oplysninger om strukturerede finansielle instrumenter
1. Udstederen af et struktureret finansielt instrument samt dets initiativtager og sponsor, der er etableret i Unionen, offentliggør på ESMA's websted, i overensstemmelse med stk. 4, i fællesskab oplysninger om kreditkvaliteten og resultaterne for de aktiver, der er underliggende for det strukturerede finansielle instrument, securitiseringstransaktionens struktur, pengestrømme og eventuel sikkerhedsstillelse til støtte for en securitiseringseksponering samt oplysninger, der er nødvendige for at gennemføre omfattende og informerede stresstest på pengestrømmene og sikkerhedsstillelsesværdierne til støtte for de underliggende eksponeringer.
2. Forpligtelsen til at offentliggøre oplysninger efter stk. 1 finder ikke anvendelse, såfremt offentliggørelse af sådanne oplysninger vil være i strid med national lovgivning eller EU-lovgivningen om beskyttelse af fortrolige informationskilder eller behandling af personoplysninger.
3. ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere:
a)
hvilke oplysninger, som de personer, der er omhandlet i stk. 1, skal offentliggøre for at opfylde forpligtelsen i stk. 1 i overensstemmelse med stk. 2
b)
hyppigheden med hvilken oplysningerne omhandlet i litra a) skal ajourføres
c)
hvordan oplysningerne omhandlet i litra a) skal præsenteres i den standardiserede oplysningsmodel.
ESMA forelægger disse udkast til tekniske reguleringsstandarder for Kommissionen senest den 21. juni 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder efter proceduren i artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
4. ESMA opretter et websted, hvor oplysningerne om strukturerede finansielle instrumenter som omhandlet i stk. 1 offentliggøres.
Artikel 8c
Dobbelt kreditvurdering af strukturerede finansielle instrumenter
1. Når en udsteder eller en tilknyttet tredjepart har til hensigt at anmode om kreditvurdering af et struktureret finansielt instrument, skal denne udsteder eller tredjepart udnævne mindst to kreditvurderingsbureauer for at foretage kreditvurderinger uafhængigt af hinanden.
2. Den i stk. 1 nævnte udsteder eller en tilknyttet tredjepart sikrer, at de kreditvurderingsbureauer, der er udnævnt, opfylder følgende betingelser:
a)
de tilhører ikke den samme koncern af kreditvurderingsbureauer
b)
de er ikke aktionær eller selskabsdeltager i et af de andre kreditvurderingsbureauer
c)
de har ikke ret eller beføjelse til at udøve stemmerettigheder i et af de andre kreditvurderingsbureauer
d)
de har ikke ret eller beføjelse til at udpege eller afsætte medlemmer af administrations- eller tilsynsorganet i et af de andre kreditvurderingsbureauer
e)
ingen af medlemmerne af deres administrations- eller tilsynsorganer er medlem af administrations- eller tilsynsorganet i et af de andre kreditvurderingsbureauer
f)
de udøver ikke eller har beføjelse til at udøve kontrol eller en bestemmende indflydelse over et af de andre kreditvurderingsbureauer.
Artikel 8d
Anvendelse af flere kreditvurderingsbureauer
1. Når en udsteder eller tilknyttet tredjepart har til hensigt at udnævne mindst to kreditvurderingsbureauer til kreditvurdering af den samme udstedelse eller enhed, overvejer udstederen eller en tilknyttet tredjepart muligheden for at udnævne mindst et kreditvurderingsbureau, som ikke har mere end 10 % af den samlede markedsandel, og som udstederen eller en tilknyttet tredjepart vurderer som værende kompetent til at vurdere den pågældende udstedelse eller enhed, forudsat at der i henhold til ESMA's liste som omhandlet i stk. 2 findes et kreditvurderingsbureau til vurdering af den specifikke udstedelse eller enhed. Når udstederen eller en tilknyttet tredjepart ikke udnævner mindst et kreditvurderingsbureau, som ikke har mere end 10 % af den samlede markedsandel, registreres dette.
2. For at lette udstederens eller en tilknyttet tredjeparts vurdering efter stk. 1 offentliggør ESMA årligt på sit websted en liste over registrerede kreditvurderingsbureauer, herunder over deres samlede markedsandel og typerne af udstedte kreditvurderinger, som kan bruges af udstederen som et udgangspunkt for dennes vurdering.
3. Ved anvendelsen af nærværende artikel måles den samlede markedsandel med henvisning til den årlige omsætning, som stammer fra kreditvurderingsaktiviteter og accessoriske tjenester, på koncernplan.«
12)
Artikel 10, stk. 1 og 2, affattes således:
»1. Et kreditvurderingsbureau offentliggør enhver kreditvurdering eller vurderingsforventning og enhver beslutning om at indstille en kreditvurdering på et ikke-selektivt grundlag og rettidigt. I tilfælde af beslutning om at indstille en kreditvurdering skal den offentliggjorte information indeholde en fyldestgørende begrundelse for beslutningen.
Første afsnit finder også anvendelse på kreditvurderinger, der distribueres pr. abonnement.
2. Kreditvurderingsbureauer sikrer, at kreditvurderinger og vurderingsforventninger fremlægges og behandles i overensstemmelse med kravene i afsnit D i bilag I, og de anfører ikke andre faktorer end dem, som vedrører kreditvurderingerne.
2a. Vurderingsforventninger og oplysninger relateret til disse anses, indtil kreditvurderingerne offentliggøres, for intern viden som defineret i og i overensstemmelse med direktiv 2003/6/EF.
Artikel 6, stk. 3, i nævnte direktiv finder anvendelse på kreditvurderingsbureauer med hensyn til deres forpligtelse til fortrolighed og deres forpligtelse til at føre en liste over personer med adgang til kreditvurderinger, vurderingsforventninger eller relaterede oplysninger inden offentliggørelsen.
Listen over personer, som får forelagt kreditvurderinger, vurderingsforventninger og oplysninger relateret til disse inden de frigives, begrænses til personer, som hver kreditvurderet enhed udpeger med henblik herpå.«
13)
Artikel 10, stk. 5, første afsnit, affattes således:
»5. Når et kreditvurderingsbureau udsteder en uopfordret kreditvurdering, skal det erklære på et fremtrædende sted i kreditvurderingen med anvendelse af en klart adskillelig farvekode for vurderingskategorien, om den vurderede enhed eller en tilknyttet tredjepart har deltaget i kreditvurderingsprocessen, og om kreditvurderingsbureauet har haft adgang til konti, ledelse og andre relevante interne dokumenter fra den kreditvurderede enhed eller en tilknyttet tredjepart.«
14)
Artikel 11, stk. 2, affattes således:
»2. Et registreret eller godkendt kreditvurderingsbureau stiller oplysninger om dets hidtidige resultater, herunder frekvensen af migration mellem kreditvurderingskategorier og oplysninger om tidligere udstedte kreditvurderinger og ændringer af disse, til rådighed i et centralt register, der oprettes af ESMA. Et sådant kreditvurderingsbureau afgiver oplysninger til dette register i et standardiseret format fastlagt af ESMA. ESMA offentliggør disse oplysninger og udgiver hvert år et sammendrag af oplysninger om den væsentligste konstaterede udvikling.«
15)
Følgende artikel indsættes:
»Artikel 11a
Europæisk kreditvurderingsplatform
1. Et registreret eller godkendt kreditvurderingsbureau skal, når det udsteder en kreditvurdering eller en vurderingsforventning, fremsende kreditvurderingsoplysninger til ESMA, herunder kreditvurderingen af og vurderingsforventningerne til det vurderede instrument, oplysninger om kreditvurderingens art, vurderingsaktivitetens art og datoen og tidspunktet for offentliggørelsen.
2. ESMA offentliggør de individuelle kreditvurderinger, der er fremsendt hertil i henhold til stk. 1, på et websted (»Europæisk kreditvurderingsplatform«).
Det centrale register, som er omhandlet i artikel 11, stk. 2, integreres i den europæiske kreditvurderingsplatform.
3. Denne artikel finder ikke anvendelse på kreditvurderinger eller vurderingsforventninger, som udelukkende udarbejdes og offentliggøres for investorer mod et vederlag.«
16)
I artikel 14, stk. 3, tilføjes følgende afsnit:
»Med forbehold af andet afsnit underretter kreditvurderingsbureauet ESMA om de påtænkte væsentlige ændringer til vurderingsmetoderne, modellerne eller de vigtigste udgangshypoteser eller de foreslåede nye vurderingsmetoder, modeller eller de vigtigste udgangshypoteser, når kreditvurderingsbureauet offentliggør de foreslåede ændringer eller foreslåede nye vurderingsmetoder på sit websted i overensstemmelse med artikel 8, stk. 5a. Efter udløbet af høringsperioden underretter kreditvurderingsbureauet ESMA om eventuelle ændringer som følge af høringen.«
17)
Artikel 18, stk. 2, affattes således:
»2. ESMA underretter Kommissionen, EBA, EIOPA, de kompetente myndigheder og de kompetente sektormyndigheder om enhver afgørelse, der træffes i henhold til artikel 16, 17 eller 20.«
18)
Artikel 19, stk. 1, affattes således:
»1. ESMA opkræver kreditvurderingsbureauerne afgifter i overensstemmelse med denne forordning og den kommissionsforordning, som er omhandlet i stk. 2. Disse afgifter skal fuldt ud dække ESMA's nødvendige udgifter til registrering, godkendelse og tilsyn med kreditvurderingsbureauer samt tilbagebetaling af de omkostninger, som de kompetente myndigheder eventuelt afholder under udførelse af arbejde i medfør af nærværende forordning, navnlig som følge af en delegation af opgaver, jf. artikel 30.«
19)
I artikel 21 foretages følgende ændringer:
a)
I stk. 4 foretages følgende ændringer:
i)
Indledningen affattes således:
»4. ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere:«.
ii)
Litra e) affattes således:
»e)
indholdet af og formatet for de periodiske beretninger om vurderingsdata, som registrerede og godkendte kreditvurderingsbureauer anmodes om med henblik på ESMA's løbende tilsyn.«
iii)
Efter litra e) tilføjes følgende afsnit:
»ESMA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 21. juni 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder efter proceduren i artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.«
b)
Følgende stykker indsættes:
»4a. ESMA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere:
a)
indholdet og fremlæggelsen af de oplysninger, herunder struktur, format, metode og indberetningstidspunkt, som kreditvurderingsbureauer skal videregive til ESMA i henhold til artikel 11a, stk. 1, og
b)
indholdet af og formatet for de periodiske indberetninger om kreditvurderingsbureauernes vederlag med henblik på ESMA's løbende tilsyn.
ESMA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 21. juni 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder efter proceduren i artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
4b. ESMA aflægger rapport om muligheden for at etablere en eller flere konverteringer af kreditvurderinger, der er fremsendt i henhold til artikel 11a, stk. 1, og fremsender denne rapport til Kommissionen senest den 21. juni 2015. Rapporten skal særlig vurdere:
a)
muligheden for, omkostningerne ved og nytten af at etablere en eller flere konverteringer
b)
hvordan en eller flere konverteringer kan etableres uden at give misvisende kreditvurderinger i lyset af forskellige vurderingsmetoder
c)
eventuelle virkninger, som konverteringer kunne have på de reguleringsmæssige tekniske standarder, der til dato er udviklet i forbindelse med artikel 21, stk. 4a, litra b) og c).
ESMA hører EBA og EIOPA om litra a), b) og c) i første afsnit.«
c)
Stk. 5 affattes således:
»5. ESMA offentliggør en årlig rapport om anvendelsen af denne forordning. Denne rapport indeholder navnlig en vurdering af gennemførelsen af bilag I af de kreditvurderingsbureauer, der er registreret i henhold til denne forordning, og en vurdering af anvendelsen af den valideringsmekanisme, der er omhandlet i artikel 4, stk. 3.«
20)
I Artikel 22a affattes overskriften således:
»Undersøgelse af overholdelse af metodekravene«.
21)
Artikel 25a affattes således:
»Artikel 25a
Kompetente sektormyndigheder med ansvar for at føre tilsyn med og håndhæve artikel 4, stk. 1, og artikel 5a, 8b, 8c og 8d
De kompetente sektormyndigheder er ansvarlige for at føre tilsyn med og håndhæve artikel 4, stk. 1, og artikel 5a, 8b, 8c og 8d i overensstemmelse med den relevante sektorlovgivning.«
22)
Følgende afsnit indsættes:
»AFSNIT IIIA
KREDITVURDERINGSBUREAUERS CIVILRETLIGE ANSVAR
Artikel 35a
Civilretligt ansvar
1. Når et kreditvurderingsbureau forsætligt eller groft uagtsomt har gjort sig skyldigt i en af de overtrædelser, der er omhandlet i bilag III, og det har haft indflydelse på en kreditvurdering, kan en investor eller udsteder kræve skadeerstatning fra et kreditvurderingsbureau for tab, som den pågældende er påført som følge af denne overtrædelse.
En investor kan kræve skadeerstatning i henhold til denne artikel, når den beviser, at den med rimelighed i overensstemmelse med artikel 5a, stk. 1, eller på anden måde med fornøden omhu har lagt en kreditvurdering til grund for en beslutning om at investere i, holde fast i eller afhænde et finansielt instrument omfattet af denne kreditvurdering.
En udsteder kan kræve skadeerstatning i henhold til denne artikel, når den beviser, at den eller dens finansielle instrumenter er omfattet af denne kreditvurdering, og at overtrædelsen ikke skyldtes vildledende og unøjagtige oplysninger, som udstederen har forelagt kreditvurderingsbureauet direkte eller via offentligt tilgængelige oplysninger.
2. Det er investors eller udstederens ansvar at forelægge nøjagtige og detaljerede oplysninger om, at kreditvurderingsbureauet har gjort sig skyldigt i en overtrædelse i henhold til denne forordning, og at overtrædelsen havde indflydelse på den udstedte kreditvurdering.
Den kompetente nationale ret vurderer, hvad der forstås ved nøjagtige og detaljerede oplysninger under hensyntagen til, at investoren eller udstederen muligvis ikke har adgang til oplysninger, som kun kreditvurderingsbureauet har adgang til.
3. Kreditvurderingsbureauers civilretlige erstatningsansvar som omhandlet i stk. 1 kan kun begrænses på forhånd, når begrænsningen er:
a)
rimelig og forholdsmæssig, og
b)
tilladt i den relevante nationale lovgivning i overensstemmelse med stk. 4.
Enhver begrænsning, der ikke overholder første afsnit, eller enhver udelukkelse af civilretligt ansvar har ingen retsvirkning.
4. Begreberne »skade«, »hensigt«, »groft uagtsomt«, »med rimelighed«, »fornøden omhu«, »indflydelse« og »forholdsmæssig«, som der henvises til i denne artikel, men som ikke er definerede, fortolkes og anvendes i overensstemmelse med den gældende nationale lovgivning, som bygger på de relevante regler i den internationale privatret. Spørgsmål vedrørende kreditvurderingsbureauets civilretlige ansvar, der ikke er omfattet af denne forordning, reguleres i den gældende nationale lovgivning, som bygger på de relevante regler i den internationale privatret. Hvilken ret, der er kompetent til at påkende et civilt erstatningskrav, som er rejst af en investor eller udsteder, afgøres efter de relevante regler i den internationale privatret.
5. Denne artikel udelukker ikke yderligere civile erstatningskrav i overensstemmelse med national lovgivning.
6. Klageretten i henhold til denne artikel forhindrer ikke ESMA i fuldt ud at udøve sine beføjelser i henhold til artikel 36a.«
23)
I artikel 36a, stk. 2, første afsnit, foretages følgende ændringer:
a)
Litra a) og b) affattes således:
»a)
for så vidt angår de overtrædelser, der er omhandlet i bilag III, del I, punkt 1-5, 11-15, 19, 20, 23, 26a-26d, 28, 30, 32, 33, 35, 41, 43, 50, 51 og 55-62, er bøden på mindst 500 000 EUR, dog højst 750 000 EUR
b)
for så vidt angår de overtrædelser, der er omhandlet i bilag III, del I, punkt 6, 7, 8, 16, 17, 18, 21, 22, 22a, 24, 25, 27, 29, 31, 34, 37-40, 42, 42a, 42b, 45-49a, 52, 53 og 54, er bøden på mindst 300 000 EUR, dog højst 450 000 EUR«.
b)
Litra d) og e) affattes således:
»d)
for så vidt angår de overtrædelser, der er omhandlet i bilag III, del II, punkt 1, 6, 7, 8 og 9, er bøden på mindst 50 000 EUR, dog højst 150 000 EUR
e)
for så vidt angår de overtrædelser, der er omhandlet i bilag III, del II, punkt 2, 3a-5, er bøden på mindst 25 000 EUR, dog højst 75 000 EUR«.
c)
Litra h) affattes således:
»h)
for så vidt angår de overtrædelser, der er omhandlet i bilag III, del III, punkt 20a, bilag III, del III, punkt 4-4c, 6, 8 og 10, er bøden på mindst 90 000 EUR, dog højst 200 000 EUR«.
24)
I artikel 39 foretages følgende ændringer:
a)
stk. 1 og 3 udgår.
b)
Følgende stykker tilføjes:
»4. Kommissionen gennemgår efter indhentelse af teknisk rådgivning fra ESMA situationen på kreditvurderingsmarkedet for strukturerede finansielle instrumenter, navnlig markedet for kreditvurderinger af gensecuritisationer. Efter denne gennemgang forelægger Kommissionen senest den 1. juli 2016 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag, hvori det navnlig vurderes:
a)
om der er tilstrækkelige valgmuligheder til at opfylde kravene i artikel 6b og 8c
b)
om det er hensigtsmæssigt at forkorte eller forlænge kontraktforholdets maksimale varighed, jf. artikel 6b, stk. 1, og den minimale periode, før kreditvurderingsbureauet igen kan indgå en aftale med en udsteder eller en tilknyttet tredjepart om udstedelse af kreditvurderinger af gensecuritisationer, jf. artikel 6b, stk. 3
c)
om det er hensigtsmæssigt at ændre den i artikel 6b, stk. 2, andet afsnit, omhandlede undtagelse.
5. Kommissionen gennemgår efter indhentelse af teknisk rådgivning fra ESMA situationen på kreditvurderingsmarkedet senest den 1. januar 2016. Efter denne gennemgang forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag, hvori navnlig vurderes:
a)
om det er nødvendigt at udvide anvendelsesområdet for de i artikel 8b omhandlede forpligtelser til også at omfatte andre finansielle kreditprodukter
b)
om de i artikel 6, 6a og 7 omhandlede krav har begrænset interessekonflikter tilstrækkeligt
c)
om omfanget af den i artikel 6b omhandlede rotationsordning bør udvides til andre aktivklasser, og om det er hensigtsmæssigt at anvende perioder af forskellig længde på tværs af aktivklasser
d)
om eksisterende og alternative betalingsmetoder er hensigtsmæssige
e)
om der er behov for at gennemføre andre foranstaltninger til fremme af konkurrencen på kreditvurderingsmarkedet
f)
om det er hensigtsmæssigt, at der tages yderligere initiativer for at fremme konkurrencen på kreditvurderingsmarkedet i lyset af udviklingen i sektorens struktur
g)
om der er behov for at foreslå foranstaltninger til at behandle overdreven afhængighed af kreditvurderinger
h)
graden af markedskoncentration, de risici, der er forbundet med høj koncentration, og konsekvenserne for den overordnede stabilitet i finanssektoren.
6. Kommissionen underretter mindst en gang om året Europa-Parlamentet og Rådet om eventuelle nye afgørelser om ækvivalens, jf. artikel 5, stk. 6, som er blevet vedtaget i løbet af rapporteringsperioden.«
25)
Artikel 39a affattes således:
»Artikel 39a
ESMA's personale og ressourcer
Senest den 21. juni 2014 vurderer ESMA de personale- og ressourcebehov, som opstår som følge af overtagelsen af dens beføjelser og opgaver i henhold til denne forordning, og forelægger en rapport for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen.«
26)
Følgende artikel indsættes:
»Artikel 39b
Oplysningsforpligtelser
1. Senest den 31. december 2015 forlægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om:
a)
de skridt, der er taget for at fjerne henvisninger til kreditvurderinger, der giver anledning til eller har potentiale at give anledning til udelukkende eller mekanisk afhængighed heraf, og
b)
alternative redskaber, som kunne give investorer mulighed for selv at foretage en vurdering af udstederes og finansielle instrumenters kreditrisiko
med henblik på at fjerne alle henvisninger til kreditvurderinger i EU-retten i reguleringsøjemed senest den 1. januar 2020, forudsat at der findes frem til og gennemføres passende alternativer. ESMA yder Kommissionen teknisk rådgivning inden for rammerne af dette stykke.
2. Kommissionen forelægger senest den 31. december 2014 under hensyntagen til situationen på markedet Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om hensigtsmæssigheden af udviklingen af en europæisk vurdering af kreditværdigheden af statsgæld.
Kommissionen forelægger senest den 31. december 2016 under hensyntagen til resultaterne af den i første afsnit omhandlede rapport og situationen på markedet Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om hensigtsmæssigheden og gennemførligheden af oprettelsen af et europæisk kreditvurderingsbureau, der har til formål at vurdere kreditværdigheden af medlemsstaternes statsgæld og/eller en europæisk kreditvurderingsfond for alle andre kreditvurderinger.
3. Kommissionen forelægger senest den 31. december 2013 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om muligheden for at oprette et netværk af mindre kreditvurderingsbureauer for at styrke konkurrencen på markedet. Denne rapport skal vurdere den finansielle og ikke-finansielle støtte til oprettelsen af et sådant netværk og tage højde for de interessekonflikter, som en sådan offentlig finansiering kan give anledning til. På baggrund af denne rapports resultater og efter ESMA's tekniske rådgivning kan Kommissionen revurdere og foreslå ændring af artikel 8d.«
27)
Bilag I ændres som anført i bilag I til denne forordning.
28)
Bilag III ændres som anført i bilag II til denne forordning.
Artikel 2
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Uanset stk. 1:
1)
finder nærværende forordnings artikel 1, nr. 7, litra a), nr. 9 og 10, nr. 11, for så vidt angår artikel 8d i forordning (EF) nr. 1060/2009, samt nr. 12) og 27), anvendelse fra den 1. juni 2018 med hensyn til den vurdering, der er omhandlet i:
a)
artikel 4, stk. 3, litra b), i forordning (EF) nr. 1060/2009, af, om tredjelandes krav er mindst lige så strenge som kravene i nævnte litra, og
b)
artikel 5, stk. 6, andet afsnit, litra b), i forordning (EF) nr. 1060/2009, af, om kreditvurderingsbureauer i tredjelande er underlagt retligt bindende bestemmelser, der er ækvivalente med dem, som er omhandlet i nævnte litra
2)
anvendes artikel 1, nr. 8), i nærværende forordning vedrørende artikel 6a, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1060/2009 fra den 21. juni 2014 for så vidt angår aktionærer eller selskabsdeltagere i et kreditvurderingsbureau, som den 15. november 2011 besad 5 % eller derover af kapitalen i mere end et kreditvurderingsbureau
3)
anvendes artikel 1, nr. 15, fra den 21. juni 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 21. maj 2013.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 462/2013,
annettu 21 päivänä toukokuuta 2013,
luottoluokituslaitoksista annetun asetuksen (EY) N:o 1060/2009 muuttamisesta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Luottoluokituslaitoksista annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1060/2009 (4) edellytetään, että luottoluokituslaitokset noudattavat menettelytapasääntöjä, jotta vähennetään mahdollisia eturistiriitoja sekä varmistetaan luottoluokitusten ja luokitusprosessin korkea laatu ja riittävä avoimuus. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 513/2011 (5) tehtyjen muutosten myötä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1095/2010 (6) perustettu Euroopan valvontaviranomainen (Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen, EAMV) valtuutettiin rekisteröimään ja valvomaan luottoluokituslaitoksia. Tällä asetuksella täydennetään luottoluokituslaitosten nykyistä sääntelykehystä. Joihinkin tärkeimpiin ongelmiin, kuten liikkeeseenlaskija maksaa -mallista johtuvat eturistiriidat ja strukturoituihin rahoitusvälineisiin liittyvien tietojen antaminen, on puututtu, ja kehystä onkin tarkasteltava uudelleen sen jälkeen, kun se on ollut voimassa kohtuullisen pitkän ajan, jotta voidaan arvioida, ratkeavatko nämä ongelmat kokonaan sen avulla. Nykyinen valtionvelkakriisi on kuitenkin korostanut tarvetta tarkastella uudelleen erityisesti julkisyhteisöjen luottoluokitusten avoimuutta, menettelyvaatimuksia ja julkaisemisajankohtaa.
(2)
Euroopan parlamentti vaati luottoluokituslaitosten sääntelyn parantamista 8 päivänä kesäkuuta 2011 antamassaan päätöslauselmassa luottoluokituslaitoksista: tulevaisuudennäkymät (7). Ecofin-neuvosto totesi 30 päivänä syyskuuta ja 1 päivänä lokakuuta 2010 pidetyssä epävirallisessa kokouksessaan, että olisi ryhdyttävä uusiin toimiin, jotta voitaisiin ratkaista useat luottoluokitustoimintaan liittyvät kysymykset, kuten liiallisesta luottoluokituksiin tukeutumisesta aiheutuva riski ja luottoluokituslaitosten maksumallista johtuva eturistiriitojen riski. Eurooppa-neuvosto totesi 23 päivänä lokakuuta 2011, että liiallisen luottoluokituksiin tukeutumisen vähentämisessä olisi edistyttävä.
(3)
Finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä (FSB), jonka jäsen Euroopan keskuspankki on, vahvisti 20 päivänä lokakuuta 2010 kansainvälisellä tasolla periaatteet, joiden mukaisesti voitaisiin vähentää viranomaisten ja rahoituslaitosten tukeutumista luottoluokituksiin, jäljempänä ’FSB:n periaatteet’. FSB:n periaatteet vahvistettiin myös Soulissa marraskuussa 2010 pidetyssä G20-huippukokouksessa. Onkin tarpeen, että alakohtaiset toimivaltaiset viranomaiset arvioivat markkinatoimijoiden käytäntöjä ja kannustavat niitä lieventämään tällaisten käytäntöjen vaikutusta. Alakohtaisten toimivaltaisten viranomaisten olisi päätettävä kannustustoimista. EAMV:n, tarvittaessa yhteistyössä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1093/2010 (8) perustetun Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan pankkiviranomainen) sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1094/2010 (9) perustetun Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen) olisi ryhdyttävä toimiin edistääkseen valvontakäytäntöjen lähentymistä asetuksessa (EU) N:o 1095/2010 tarkoitetulla tavalla ja tässä asetuksessa säädetyn mukaisesti.
(4)
Luottoluokituslaitosten olisi kiinnitettävä sijoittajien huomio tietoihin luottoluokitusten ja luokitusnäkymien maksukyvyttömyystodennäköisyydestä, jotka perustuvat EAMV:n keskustietokannassa julkaistuihin aikaisempaa toimintaa koskeviin tietoihin.
(5)
FSB:n periaatteiden mukaan ”keskuspankkien olisi arvioitava itse markkinaoperaatioihin - sekä vakuuksina että suoriin ostoihin - hyväksymiensä rahoitusvälineiden luottokelpoisuus” ja ”keskuspankkipolitiikassa olisi vältettävä mekaanisia toimintatapoja, jotka voivat johtaa sellaisiin tarpeettoman jyrkkiin ja suuriin muutoksiin rahoitusvälineiden vakuuskelpoisuudessa ja arvon alenemisiin, että muutokset saattavat pahentaa tavanomaista jyrkempiä vaikutuksia”. Lisäksi Euroopan keskuspankki on todennut 2 päivänä huhtikuuta 2012 antamassaan lausunnossa, että se antaa tukensa finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän ja komission yhteiselle tavoitteelle vähentää liiallista tukeutumista luottoluokituksiin. Keskuspankki raportoikin säännöllisesti erilaisista eurojärjestelmän toteuttamista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on luottoluokituksiin tukeutumisen vähentäminen. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 284 artiklan 3 kohdassa määrätään, että Euroopan keskuspankki laatii vuosittain Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) toiminnasta sekä edellisen ja kuluvan vuoden rahapolitiikasta kertomuksen Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle sekä Eurooppa-neuvostolle. Euroopan keskuspankin puheenjohtaja esittelee tämän kertomuksen Euroopan parlamentille, joka voi käydä yleiskeskustelun sen pohjalta, ja neuvostolle. Lisäksi Euroopan keskuspankki voisi kyseisissä kertomuksissa kuvata sitä, kuinka se on pannut täytäntöön FSB:n periaatteita, ja selvittää käyttämiään vaihtoehtoisia arviointimenettelyjä.
(6)
Unioni pyrkii tarkastelemaan uudelleen ulkoisiin luottoluokituksiin viittaamista unionin oikeudessa, mikä ensimmäisessä vaiheessa koskee viittauksia, joka johtavat tai saattavat johtaa yksinomaiseen tai mekaaniseen luottoluokituksiin tukeutumiseen, ja toisessa vaiheessa unionin oikeuden säännöksiä, jotka edellyttävät luottoluokitusten käyttöä tai antamista sääntelytarkoituksiin tai sallivat luottoluokitusten käytön tai antamisen sääntelytarkoituksiin; tarkoituksena on kumota tällaiset säännökset vuoteen 2020 mennessä edellyttäen, että vaihtoehtoisia luottoriskin arviointitapoja on tunnistettu ja otettu käyttöön.
(7)
Luokitusnäkymien merkitys sijoittajille ja liikkeeseenlaskijoille ja niiden vaikutukset markkinoihin ovat verrattavissa luottoluokitusten merkitykseen ja vaikutuksiin. Sen vuoksi kaikkia asetuksessa (EY) N:o 1060/2009 säädettyjä vaatimuksia, joilla pyritään varmistamaan luokitustoimien täsmällisyys, avoimuus ja eturistiriidattomuus, olisi sovellettava myös luokitusnäkymiin. Nykyisen valvontakäytännön mukaisesti useita kyseisen asetuksen vaatimuksia sovelletaan luokitusnäkymiin. Tässä asetuksessa olisi selvennettävä sääntöjä ja luotava oikeusvarmuutta vahvistamalla luokitusnäkymien määritelmä ja selventämällä, mitä erityissäännöksiä kyseisiin luokitusnäkymiin sovelletaan. Luokitusnäkymien määritelmän olisi katettava myös näkemykset luottoluokituksen todennäköisestä kehityksestä lyhyellä aikavälillä (ns. tarkkailulistat, credit watches).
(8)
Keskipitkällä aikavälillä olisi arvioitava muita toimia, joiden avulla voitaisiin poistaa viittaukset luottoluokituksiin rahoitusalan sääntelyssä ja päästä eroon luottoluokituksiin perustuvasta omaisuuserien riskipainotuksesta. Toistaiseksi luottoluokituslaitokset ovat kuitenkin tärkeitä toimijoita rahoitusmarkkinoilla. Sen vuoksi luottoluokituslaitosten ja niiden luokitustoimintojen riippumattomuus ja integriteetti on erityisen tärkeää, jotta markkinatoimijat, erityisesti sijoittajat ja muut luottoluokitusten käyttäjät, pitäisivät niitä uskottavina. Asetuksessa (EY) N:o 1060/2009 säädetään, että luottoluokituslaitokset on rekisteröitävä ja niitä on valvottava, koska niiden palveluilla on huomattava vaikutus yleiseen etuun. Luottoluokitukset, toisin kuin sijoitusselvitykset, eivät ole pelkkiä näkemyksiä rahoitusvälineen tai rahoitusvelvoitteen arvosta tai hinnasta. Luottoluokituslaitokset eivät ole pelkkiä rahoitusanalyytikkoja tai sijoitusneuvojia. Luottoluokituksilla on sääntelyyn liittyvää arvoa sääntelykehyksessä toimiville sijoittajille, kuten luottolaitoksille, vakuutusyhtiöille tai muille institutionaalisille sijoittajille. Vaikka liiallisen luottoluokituksiin tukeutumisen kannustimia ollaan vähentämässä, luottoluokitukset ohjaavat edelleen sijoitusvalintoja, erityisesti tiedon epäsymmetrisen jakautumisen vuoksi ja tehokkuussyistä. Tässä toimintaympäristössä luottoluokituslaitosten on oltava riippumattomia, ja myös markkinatoimijoiden on miellettävä ne riippumattomiksi, ja niiden luokitusmenetelmien on oltava avoimia, ja myös oltava miellettävissä sellaisiksi.
(9)
Liiallista tukeutumista luottoluokituksiin olisi vähennettävä, ja kaikki luokituksista johtuvat automaattiset vaikutukset olisi poistettava asteittain. Luottolaitoksia ja sijoituspalveluyrityksiä olisi kannustettava ottamaan käyttöön sisäisiä menettelyjä, jotta ne voisivat tehdä omat luottoriskiarviointinsa, ja niiden olisi kannustettava sijoittajia suorittamaan due diligence -tarkastuksia. Tämän mukaisesti tässä asetuksessa säädetään, että rahoituslaitosten ei pitäisi käyttää tukeutua luottoluokituksiin yksinomaisesti tai mekaanisesti. Sen vuoksi rahoituslaitosten olisi vältettävä tekemästä sopimuksia, joissa ne tukeutuvat luottoluokituksiin mekaanisesti tai yksinomaisesti, ja rahoituslaitosten olisi vältettävä niiden käyttöä sopimuksissa yksinomaisena perusteena arvioidessaan sijoitusten luottokelpoisuutta tai päättäessään sijoituksista tai niistä luopumisesta.
(10)
Asetuksella (EY) N:o 1060/2009 säädettiin ensimmäisistä toimenpiteistä, jotka liittyvät luottoluokituslaitosten ja niiden luottoluokitustoimintojen riippumattomuuteen ja integriteettiin. Jo useiden kyseisen asetuksen säännösten taustalla oli tavoite taata luottoluokituslaitosten riippumattomuus sekä tunnistaa, hallita ja mahdollisuuksien mukaan välttää mahdolliset eturistiriidat. Eturistiriitojen syntyminen on väistämätöntä, kun luottoluokiteltava yhteisö valitsee luottoluokituslaitoksen ja maksaa sille (liikkeeseenlaskija maksaa -malli). Tämä malli kannustaa luottoluokituslaitosta antamaan liikkeeseenlaskijasta sitä tyydyttäviä luokituksia pitkäaikaisen tuottoisan liiketoimintasuhteen tai uusien toimeksiantojen ja tulojen varmistamiseksi. Lisäksi luottoluokituslaitosten osakkeenomistajien ja luottoluokiteltavien yhteisöjen välinen suhde voi aiheuttaa eturistiriitoja, joihin nykyisissä säännöissä ei riittävästi puututa. Liikkeeseenlaskija maksaa -mallin mukaisesti annetut luottoluokitukset voidaankin nähdä pikemmin liikkeeseenlaskijan tarkoituksiin soveltuvina kuin sijoittajien tarvitsemina luottoluokituksina. Luottoluokituslaitoksiin sovellettavia riippumattomuuden ehtoja on ehdottomasti vahvistettava, jotta liikkeeseenlaskija maksaa -mallia noudattaen annettujen luottoluokitusten uskottavuutta voidaan parantaa.
(11)
Jotta voitaisiin lisätä kilpailua kolmen luottoluokituslaitoksen hallitsemilla markkinoilla, olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla kannustetaan käyttämään pienempiä luottoluokituslaitoksia. Liikkeeseenlaskijoiden tai asianomaisten kolmansien osapuolten käytäntönä on viime aikoina ollut pyytää luottoluokituksia kahdelta tai useammalta luottoluokituslaitokselta; kun luottoluokituksia on pyydetty kaksi tai useampia, liikkeeseenlaskijan tai asianomaisten kolmansien osapuolten olisi sen vuoksi harkittava toimeksiannon antamista ainakin yhdelle sellaiselle luottoluokituslaitokselle, jonka kokonaismarkkinaosuus on enintään kymmenen prosenttia ja jonka liikkeeseenlaskija tai asianomainen kolmas osapuoli voisi katsoa kykeneväksi antamaan luottoluokituksen kyseisestä liikkeeseenlaskusta tai yhteisöstä.
(12)
Luottoluokitusmarkkinat osoittavat, että luottoluokituslaitosten ja luottoluokiteltujen yhteisöjen suhteet ovat perinteisesti pitkäaikaisia. Tästä aiheutuu tuttuuden riski, kun luottoluokituslaitos voi käydä liian myötämieliseksi luottoluokiteltavan yhteisön toiveiden suhteen. Tällaisissa tilanteissa luottoluokituslaitosten puolueettomuus voi ajan mittaan vaarantua. Toimeksiannon ja maksun saaminen yritykseltä voi todellakin kannustaa luottoluokituslaitosta antamaan liian myönteisiä luottoluokituksia kyseiselle yhteisölle tai sen velkainstrumenteille, jotta liiketoimintasuhde tällaiseen liikkeeseenlaskijaan säilyisi. Myös liikkeeseenlaskijoilla on pitkäaikaisia liiketoimintasuhteita suosivia kannustimia, kuten ns. lukkiutumisvaikutus (lock-in effect), jossa liikkeeseenlaskija jättää vaihtamatta luottoluokituslaitosta sen vuoksi, että vaihtaminen voisi herättää sijoittajissa epäilyksiä liikkeeseenlaskijan luottokelpoisuudesta. Tämä ongelma tunnistettiin jo asetuksessa (EY) N:o 1060/2009, jossa vaadittiin luottoluokituslaitoksia soveltamaan kiertojärjestelmää, jossa analyytikkoryhmät ja luottoluokituskomiteat vaihtuvat vaiheittain, jotta luottoluokitusanalyytikoiden ja luottoluokitukset hyväksyvien henkilöiden riippumattomuus ei vaarantuisi. Näiden sääntöjen vaikuttavuus on kuitenkin ollut täysin riippuvainen luottoluokituslaitoksen sisäiseen toimintaan liittyvistä ratkaisuista, nimittäin luottoluokituslaitoksen henkilöstön todellisesta riippumattomuudesta ja heidän toimintansa ammattimaisuudesta suhteessa itse luottoluokituslaitoksen kaupallisiin intresseihin. Sääntöjä ei suunniteltu antamaan riittäviä takuita kolmansille osapuolille siitä, että pitkistä liiketoimintasuhteista aiheutuvat eturistiriidat tosiasiallisesti vähentyisivät tai että ne vältettäisiin. Tähän voitaisiin päästä esimerkiksi rajoittamalla aikaa, jona luottoluokituslaitos voi yhtäjaksoisesti antaa luottoluokituksia samasta liikkeeseenlaskijasta tai sen velkainstrumenteista. Enimmäiskeston asettaminen luottoluokituslaitoksen sopimussuhteelle liikkeeseenlaskijaan, jolle tai jonka velkainstrumenteille se antaa luottoluokituksen, voisi poistaa kannustimen antaa liikkeeseenlaskijan suhteen suotuisia luottoluokituksia. Jos lisäksi vaaditaan luottoluokituslaitosten vaihtamista tavanomaisena ja säännöllisenä markkinakäytäntönä, voitaisiin myös tehokkaasti ehkäistä lukkiutumisvaikutuksen ongelmaa. Luottoluokituslaitosten kiertojärjestelmällä olisi lisäksi myönteisiä vaikutuksia luottoluokitusmarkkinoihin, koska se helpottaisi uusien toimijoiden pääsyä markkinoille ja tarjoaisi olemassa oleville luottoluokituslaitoksille mahdollisuuden laajentaa liiketoimintaansa uusille aloille.
(13)
On kuitenkin tärkeää, että kiertojärjestelmä suunnitellaan siten, että sen tuomat hyödyt ovat selvästi sen mahdollisia haittavaikutuksia suuremmat. Usein toistuva vaihtaminen voisi esimerkiksi lisätä liikkeeseenlaskijoiden ja luottoluokituslaitosten kustannuksia, sillä uuden yhteisön tai välineen luokituskustannukset ovat yleensä suuremmat kuin jo annetun luottoluokituksen seurantakustannukset. Myös toiminnan vakiinnuttaminen sekä suppeiden erikoistuneiden markkinoiden toimijana että kaikki omaisuusluokat kattavana luottoluokituslaitoksena vaatii huomattavasti aikaa ja resursseja. Jatkuva luottoluokituslaitosten vaihtaminen voisi myös vaikuttaa merkittävästi luottoluokitusten laatuun ja jatkuvuuteen. Yhtä tärkeää on, että kiertojärjestelmä toteutettaisiin riittävin varotoimenpitein, jotta markkinat voivat sopeutua tilanteeseen vaiheittain ennen järjestelmän mahdollista myöhempää tehostamista. Tähän voitaisiin päästä rajoittamalla järjestelmä koskemaan ainoastaan uudelleenarvopaperistamista, joka on rajallinen pankkirahoituksen lähde, ja sallimalla jo annettujen luottoluokitusten seurannan jatkaminen vaatimuksen pohjalta, vaikka vaihtaminen tulisikin pakolliseksi. Pääsääntöisesti vaihtamisen olisi siis vaikutettava vain uusiin uudelleenarvopaperistamisiin, joihin liittyy saman alullepanijan kohde-etuuksia. Komission olisi myöhemmin tarkasteltava uudelleen, onko rajoitetun kiertojärjestelmän säilyttäminen tarpeen vai olisiko järjestelmää mahdollisesti sovellettava myös muihin omaisuusluokkiin, jolloin olisi myös selvitettävä, olisiko näitä muita omaisuusluokkia kohdeltava eri tavoin esimerkiksi sopimussuhteen enimmäiskeston suhteen. Jos kiertojärjestelmää aletaan soveltaa muihin omaisuusluokkiin, komission olisi arvioitava, onko tarpeen velvoittaa luottoluokituslaitos antamaan sopimussuhteen enimmäiskeston päätyttyä uudelle luottoluokituslaitokselle tietoja liikkeeseenlaskijasta ja luottoluokitelluista rahoitusvälineistä (luovutettava aineisto).
(14)
Uudelleenarvopaperistamisen luottoluokitusmarkkinoilla on asianmukaista ottaa käyttöön kiertojärjestelmä. Ensinnäkin juuri tämän Euroopan arvopaperistamismarkkinoiden markkinasegmentin toiminta on ollut heikkoa finanssikriisin alusta lähtien, joten juuri sen puitteissa eturistiriitoihin puuttumisen tarve on suurin. Toiseksi esimerkiksi yritysten liikkeeseen laskemien velkainstrumenttien luottoriski riippuu paljolti itse liikkeeseenlaskijan velanhoitokyvystä, kun taas uudelleenarvopaperistamisen luottoriski on yleensä liiketoimikohtainen. Sen vuoksi uuden uudelleenarvopaperistamisen toteutukseen ei liity suurta riskiä tietojen menettämisestä ryhdyttäessä sopimussuhteeseen uuden luottoluokituslaitoksen kanssa. Toisin sanoen vaikka uudelleenarvopaperistamisen luottoluokitusmarkkinoilla toimii nykyään vain vähän luottoluokituslaitoksia, nämä markkinat ovat luonnostaan avoimempia kilpailulle ja kiertojärjestelmä voisi auttaa niitä kehittymään dynaamisemmiksi. Vaikka uudelleenarvopaperistamisen luottoluokitusmarkkinoita hallitsee muutama suuri luottoluokituslaitos, myös muut toimijat ovat kehittäneet asiantuntemustaan tällä alalla.
(15)
Uudelleenarvopaperistamisen luottoluokituksia antavien luottoluokituslaitosten säännöllinen vaihtaminen monipuolistaa luottokelpoisuuden arviointia. Luottoluokituslaitosten monet erilaiset näkemykset, näkökulmat ja menetelmät tuottavat monimuotoisia luottoluokituksia ja viime kädessä parantavat uudelleenarvopaperistamisen luottokelpoisuuden arviointia. Jotta tällainen monimuotoisuus pääsisi vaikuttamaan ja vältyttäisiin sekä alullepanijoiden että luottoluokituslaitosten miellyttämisen ongelmalta, enimmäisaikaa, jonka luottoluokituslaitos saa luokitella saman alullepanijan uudelleenarvopaperistamista, on rajoitettava siten, että luottokelpoisuudesta voidaan saada säännöllisesti uusia arvioita. Nämä tekijät sekä tarve taata luottoluokituksille tietty lähestymistavallinen jatkuvuus merkitsevät, että neljän vuoden ajanjakso on tarkoituksenmukainen. Jos toimeksianto on annettu vähintään neljälle luottoluokituslaitokselle, kiertojärjestelmän tavoitteet on jo saavutettu eikä vaihtovaatimusta olisi sovellettava. Todellisen kilpailun varmistamiseksi tällaisen poikkeuksen olisi oltava sovellettavissa ainoastaan silloin, kun vähintään neljä toimeksiannon saaneista luottoluokituslaitoksista luokittelee tietyn osuuden alullepanijan liikkeessä olevista rahoitusvälineistä.
(16)
Uudelleenarvopaperistamiseen sovellettava kiertojärjestelmä olisi asianmukaista muodostaa alullepanijan yhteyteen. Uudelleenarvopaperistamisen laskee liikkeeseen erillisyhtiö, jolla ei ole merkittävää velanhoitokykyä. Sen vuoksi kiertojärjestelmän muodostaminen liikkeeseenlaskijan yhteyteen tekisi järjestelmästä tehottoman. Sitä vastoin kiertojärjestelmän muodostaminen järjestäjän yhteyteen merkitsisi, että poikkeusta sovellettaisiin lähes aina.
(17)
Kiertojärjestelmä voisi olla tärkeä keino vähentää uudelleenarvopaperistamisen luottoluokitusmarkkinoille tulemisen esteitä. Samalla kuitenkin uusien markkinatoimijoiden voisi olla vaikeampaa saada jalansijaa markkinoilla, koska ne eivät saisi pitää kiinni asiakkaistaan. Onkin tarpeen säätää pienten luottoluokituslaitosten vapauttamisesta kiertojärjestelmästä.
(18)
Jotta kiertojärjestelmä olisi tehokas, sen täytäntöönpano olisi järjestettävä uskottavalla tavalla. Vaihtamisvaatimuksen tavoitteita ei saavuteta, jos väistyvän luottoluokituslaitoksen sallitaan tarjota luottoluokituksia saman alullepanijan uudelleenarvopaperistamisille liian pian uudelleen. Sen vuoksi on tärkeää säätää tarkoituksenmukaisesta ajanjaksosta, jonka kuluessa väistyvää luottoluokituslaitosta ei saa uudelleen valtuuttaa luokittelemaan saman alullepanijan uudelleenarvopaperistamista. Ajanjakson olisi oltava riittävän pitkä, jotta uusi luottoluokituslaitos tosiasiallisesti voisi antaa luottoluokituspalvelujaan, jotta uudelleenarvopaperistamisia todella voitaisiin tarkastella uudelleen eri näkökulmasta ja jotta uuden luottoluokituslaitoksen antamat luottoluokitukset voisivat turvata riittävän jatkuvuuden. Samalla kiertojärjestelmän toimivuuden kannalta on huomionarvoista, että uudelleenarvopaperistamisen alalla riittävästi asiantuntemusta saavuttaneiden luottoluokituslaitosten tarjonta rajoittaa ajanjakson pituutta. Ajanjakson pituuden olisikin oltava oikeasuhteinen, ja sen olisi yleensä vastattava väistyvän luottoluokituslaitoksen sopimuksen kestoa mutta oltava enintään neljä vuotta.
(19)
Vaatimus vaihtaa säännöllisesti luottoluokituslaitosta on oikeassa suhteessa haluttuun tavoitteeseen nähden. Vaatimus koskee ainoastaan tiettyjä säänneltyjä rekisteröityjä luottoluokituslaitoksia, jotka tarjoavat yleiseen etuun vaikuttavia palveluja (luottoluokituksia, joita voidaan käyttää sääntelytarkoituksiin) liikkeeseenlaskija maksaa -mallin mukaisesti ja tiettyjen omaisuusluokkien (uudelleenarvopaperistaminen) osalta. Koska luottoluokituslaitokset ovat siinä etuoikeutetussa asemassa, että niiden palveluilla tunnustetaan olevan tärkeä asema rahoituspalvelumarkkinoiden sääntelyssä ja ne on hyväksytty suorittamaan tätä tehtävää, niiltä edellytetään tiettyjen velvoitteiden täyttämistä, jotta voidaan taata riippumattomuus ja riippumattomaksi mieltäminen kaikissa tilanteissa. Luottoluokituslaitos, joka ei saa antaa luottoluokituksia tietyn alullepanijan uudelleenarvopaperistamisille, voi silti luokitella muiden alullepanijoiden uudelleenarvopaperistamisia ja muuntyyppisiä omaisuusluokkia. Markkinoilla, joilla vaihtamissääntö koskee kaikkia toimijoita, syntyy uusia liiketoimintamahdollisuuksia, koska kaikilta luottoluokituslaitoksilta edellytetään kiertojärjestelmään osallistumista. Lisäksi luottoluokituslaitokset voivat edelleen kokemustaan hyödyntäen antaa luottoluokituksia saman alullepanijan uudelleenarvopaperistamisille ilman toimeksiantoa. Liikkeeseenlaskija maksaa -mallin ongelmat eivät rasita ilman toimeksiantoa annettuja luottoluokituksia, joten mahdolliset eturistiriidat vaikuttavat niihin vähemmän. Luottoluokituslaitoksen kanssa solmitun sopimussuhteen enimmäiskesto ja vaatimus useamman kuin yhden luottoluokituslaitoksen käytöstä rajoittavat luottoluokituslaitosten asiakkaiden vapautta harjoittaa liiketoimintaansa. Nämä rajoitukset ovat kuitenkin tarpeen yleiseen etuun liittyvien syiden vuoksi, koska liikkeeseenlaskija maksaa -malli murentaa sitä liikkeeseenlaskijoiden riippumattomuutta, joka on välttämätöntä, jotta ne voisivat antaa sijoittajien sääntelytarkoituksiin käyttämiä riippumattomia luottoluokituksia. Rajoituksilla ei kuitenkaan mennä pidemmälle kuin on tarpeen, ja ne olisi nähtävä uudelleenarvopaperistamisen luottokelpoisuuden parantamisena muihin osapuoliin ja viime kädessä markkinoihin nähden.
(20)
Luottoluokituslaitoksen riippumattomuuteen luottoluokitellusta yhteisöstä vaikuttaa myös, jos jollakin sen merkittävällä osakkeenomistajalla on mahdollinen eturistiriita luottoluokitellun yhteisön kanssa. Luottoluokituslaitoksen osakkeenomistaja saattaa olla luottoluokitellun yhteisön tai jonkin asianomaisen kolmannen osapuolen hallinto- tai valvontaelimen jäsen. Asetuksessa (EY) N:o 1060/2009 säännellään tällaista tilannetta ainoastaan silloin, kun eturistiriita koskee luottoluokitusanalyytikoita, luottoluokitukset hyväksyviä henkilöitä ja muita luottoluokituslaitoksen työntekijöitä. Asetuksessa ei kuitenkaan mainita luottoluokituslaitoksen osakkeenomistajiin tai jäseniin liittyviä mahdollisia eturistiriitoja. Jotta voitaisiin parantaa luottamusta luottoluokituslaitosten riippumattomuuteen luottoluokitelluista yhteisöistä, on tarkoituksenmukaista laajentaa luottoluokituslaitoksen työntekijöihin liittyviä eturistiriitoja koskevia nykyisiä mainitussa asetuksessa vahvistettuja sääntöjä eturistiriitoihin, jotka liittyvät luottoluokituslaitoksen osakkeenomistajiin tai luottoluokituslaitoksessa merkittävässä asemassa oleviin jäseniin. Näin ollen luottoluokituslaitoksen olisi pidättäydyttävä antamasta luottoluokituksia tai ilmoitettava mahdollisesta vaikutuksesta luottoluokitukseen, jos luokituslaitoksen osakkeenomistaja tai jäsen, jolla on hallussaan vähintään kymmenen prosenttia kyseisen luottoluokituslaitoksen äänioikeuksista, on myös luottoluokitellun yhteisön hallinto- tai valvontaelimen jäsen tai on sijoittanut luottoluokiteltuun yhteisöön, jos sijoitus on vähintään tietyn suuruinen. Lisäksi se tieto, että osakkeenomistaja tai jäsen, jolla on hallussaan vähintään viisi prosenttia kyseisen luottoluokituslaitoksen äänioikeuksista, on sijoittanut luottoluokiteltuun yhteisöön tai on luottoluokitellun yhteisön hallinto- tai valvontaelimen jäsen, olisi julkistettava ainakin silloin, jos sijoitus on vähintään tietyn suuruinen. Jos osakkeenomistaja tai jäsen on lisäksi asemassa, jossa hän voi käyttää huomattavaa vaikutusvaltaa luottoluokituslaitoksen liiketoimintaan, kyseinen henkilö ei saisi tarjota luottoluokitellulle yhteisölle tai asianomaiselle kolmannelle osapuolelle konsultointi- tai neuvontapalveluja, jotka koskevat kyseisen luottoluokitellun yhteisön tai kolmannen osapuolen yhtiörakennetta, oikeudellista rakennetta, varoja, velkoja tai toimintoja.
(21)
Jotta asetuksessa (EY) N:o 1060/2009 vahvistetut riippumattomuutta ja eturistiriitojen ehkäisyä koskevat säännöt toimisivat käytännössä ja jotta niistä ei tule tehottomia, tarvitaan riittävän paljon luottoluokituslaitoksia, jotka eivät ole yhteydessä väistyvään luottoluokituslaitokseen, jos kyseessä on kiertojärjestelmän soveltaminen, eivätkä luottoluokituslaitokseen, joka tuottaa samanaikaisesti luottoluokituspalveluja samalle liikkeeseenlaskijalle. On tarkoituksenmukaista edellyttää, että väistyvä luottoluokituslaitos on tiukasti erillään uudesta luottoluokituslaitoksesta, jos kyseessä on kiertojärjestelmän soveltaminen, ja että kaksi luottoluokituslaitosta, jotka samanaikaisesti tuottavat luottoluokituspalveluja samalle liikkeeseenlaskijalle, ovat tiukasti erillään toisistaan. Asianomaiset luottoluokituslaitokset eivät saisi olla kytköksissä toisiinsa määräysvallan kautta eivätkä myöskään sen johdosta, että ne kuuluvat samaan luottoluokituslaitosten ryhmään tai ovat osakkeenomistajia tai jäseniä taikka käyttävät äänivaltaa jossakin näistä toisista luottoluokituslaitoksista tai että niillä on oikeus nimetä jäseniä toisten luottoluokituslaitosten hallinto- tai valvontaelimeen.
(22)
Luottoluokituslaitosten olisi luotava tehokas sisäinen valvontarakenne, joka kattaa sellaisten toimintatapojen ja menettelyjen täytäntöönpanon, joilla ehkäistään ja seurataan mahdollisia eturistiriitoja ja varmistetaan luottoluokitusten sekä luottoluokitusanalyytikkojen ja -ryhmien riippumattomuus osakkeenomistajista, hallinto- ja johtoelimistä sekä myynti- ja markkinointitoiminnasta, ja pidettävä tätä rakennetta yllä, valvottava sen täytäntöönpanoa ja huolehdittava sen dokumentoinnista. Olisi laadittava vakioidut toimintaohjeet yritysten hyvästä hallintotavasta, organisaatiosta sekä eturistiriitojen hallinnasta. Vakioituja toimintaohjeita olisi seurattava ja tarkistettava määräajoin, jotta voitaisiin arvioida niiden tehokkuutta ja niiden ajantasaistamisen tarvetta.
(23)
Luottoluokituslaitosten riippumattomuuteen kohdistuvaan luottamukseen vaikuttaisi vahingollisesti erityisesti, jos samat osakkeenomistajat tai jäsenet sijoittaisivat luottoluokituslaitoksiin, jotka eivät kuulu samaan luottoluokituslaitosten ryhmään, ainakin silloin, jos tällainen sijoitus olisi niin suuri, että asianomaisilla osakkeenomistajilla tai jäsenillä olisi tiettyä vaikutusvaltaa luottoluokituslaitoksen liiketoimintaan. Sen vuoksi luottoluokituslaitosten riippumattomuudesta (ja luottamuksesta niiden riippumattomuuteen) voidaan huolehtia antamalla tiukempia sääntöjä luottoluokituslaitosten ja niiden osakkeenomistajien tai jäsenten välisistä suhteista. Tästä syystä yhdelläkään henkilöllä ei saisi samanaikaisesti olla viiden prosentin tai sen ylittävää osuutta useammassa kuin yhdessä luottoluokituslaitoksessa, jolleivät luottoluokituslaitokset kuulu samaan ryhmään.
(24)
Tavoite taata luottoluokituslaitosten riittävä riippumattomuus edellyttää, ettei sijoittajilla ole samanaikaisesti viiden prosentin tai sen ylittävää osuutta useammassa kuin yhdessä luottoluokituslaitoksessa. Säännellyillä markkinoilla kaupankäynnin kohteeksi otettavien arvopaperien liikkeeseenlaskijoita koskeviin tietoihin liittyvien avoimuusvaatimusten yhdenmukaistamisesta 15 päivänä joulukuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/109/EY (10) säädetään, että henkilöiden, joiden määräysvallassa on vähintään viisi prosenttia jonkin listatun yhtiön äänioikeuksista, julkistavat tämän tiedon muun muassa sen vuoksi, että on sijoittajien edun mukaista olla selvillä tällaisten yhtiöiden äänioikeusrakenteen muutoksista. Sen vuoksi viiden prosentin tasoa pidetään huomattavana omistusosuutena, joka voi vaikuttaa yhtiön äänioikeusrakenteeseen. Onkin tarkoituksenmukaista käyttää viiden prosentin kynnystä rajoittamaan samanaikaisia sijoituksia useampaan kuin yhteen luottoluokituslaitokseen. Tätä ei voida pitää suhteettomana, kun otetaan huomioon, että kaikki unionissa rekisteröidyt luottoluokituslaitokset ovat listaamattomia yhtiöitä, joten niihin ei sovelleta listattuihin yhtiöihin unionissa direktiivin 2004/109/EY mukaisesti sovellettavia avoimuus- ja menettelysääntöjä. Listaamattomien yhtiöiden hallintoon sovelletaan usein osakkeenomistajien toimintakäytäntöjä tai sopimuksia, ja osakkeenomistajia tai jäseniä on tavallisesti vähän. Sen vuoksi jopa vähemmistöasemalla voi olla vaikutusta listaamattomassa luottoluokituslaitoksessa. Jotta kuitenkin varmistetaan, että sijoitukset luottoluokituslaitoksiin puhtaasti taloudellisista syistä ovat yhä mahdollisia, kyseistä rajoitusta sijoittaa samanaikaisesti useampaan kuin yhteen luottoluokituslaitokseen ei tulisi laajentaa sijoituksiin, joita kanavoidaan sijoittajasta riippumattomien ja sijoittajan vaikutusvallan ulkopuolella olevien kolmansien tahojen hoitamien yhteissijoitusjärjestelmien kautta.
(25)
Osakkeenomistajarakenteeseen liittyviä eturistiriitoja koskevissa tämän asetuksen säännöksissä ei pitäisi viitata ainoastaan suoraan vaan myös välilliseen osakeomistukseen, koska muutoin näitä sääntöjä voisi olla helppo kiertää. Luottoluokituslaitosten olisi kaikin tavoin pyrittävä tuntemaan välilliset osakkeenomistajansa, jotta ne voivat tässä suhteessa välttää mahdollisia eturistiriitoja.
(26)
Niiden riippumattomuutta ja eturistiriitojen ehkäisyä koskevien sääntöjen, joissa edellytetään, etteivät luottoluokituslaitokset tuota luottoluokituspalveluja samalle liikkeeseenlaskijalle kovin pitkään, vaikuttavuus saattaisi heikentyä, jos luottoluokituslaitosten sallittaisiin ryhtyä muiden luottoluokituslaitosten merkittäviksi osakkeenomistajiksi tai jäseniksi.
(27)
On tärkeää varmistaa, etteivät luokitusmenetelmien muutokset johda niiden höltymiseen. Tämän vuoksi liikkeeseenlaskijoilla, sijoittajilla ja muilla osapuolilla olisi oltava tilaisuus esittää huomautuksia luokitusmenetelmien suunnitelluista muutoksista. Tämä auttaa niitä pääsemään selvyyteen uusien menetelmien käyttöönoton ja suunnitellun muutoksen perusteista. Liikkeeseenlaskijoiden ja sijoittajien menetelmäluonnoksista esittämät huomautukset saattavat olla arvokas apu luottoluokituslaitoksille menetelmien määrittelyssä. Myös EAMV:lle olisi ilmoitettava suunnitelluista muutoksista. Vaikka asetuksessa (EY) N:o 1060/2009 annetaan EAMV:lle valtuudet varmistaa, että luottoluokituslaitosten käyttämät menetelmät ovat tiukkoja, järjestelmällisiä ja jatkuvia ja että ne validoidaan aiemman kokemuksen perusteella, myös toteutumatesteillä, EAMV:lle ei tämän tarkastusprosessin myötä pitäisi antaa valtuuksia arvioida ehdotettujen menetelmien tai niiden luottoluokitusten asianmukaisuutta, jotka annetaan sen jälkeen, kun menetelmiä on alettu soveltaa. Luottoluokitusmenetelmissä olisi tarvittaessa otettava huomioon ympäristöön liittyvistä vaaroista aiheutuvat taloudelliset riskit.
(28)
Strukturoitujen rahoitusvälineiden monimutkaisuuden vuoksi luottoluokituslaitokset eivät ole aina onnistuneet varmistamaan niiden luottoluokitusten riittävän korkeaa laatua. Tämä on johtanut siihen, että markkinoiden luottamus tämäntyyppisiin luottoluokituksiin on heikentynyt. Luottamuksen palauttamiseksi olisi tarkoituksenmukaista edellyttää, että liikkeeseenlaskijat tai niihin liittyvät asianomaiset kolmannet osapuolet pyytävät vähintään kahta eri luottoluokituslaitosta antamaan strukturoituja rahoitusvälineitä koskevat luottoluokitukset, mikä voisi johtaa toisistaan poikkeaviin ja keskenään kilpaileviin arviointeihin. Tämä voisi myös vähentää liiallista tukeutumista yhteen ainoaan luottoluokitukseen.
(29)
Oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta annetussa direktiiviehdotuksessa sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annetussa asetusehdotuksessa, joiden on määrä korvata luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/48/EY (11) ja sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä 14 päivänä kesäkuuta 2006 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/49/EY (12), vahvistetaan vaatimus, että luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset arvioivat niiden yhteisöjen ja rahoitusvälineiden luottoriskiä, joihin ne itse sijoittavat, ja että ne eivät yksinkertaisesti tukeudu luottoluokituksiin. Tämä vaatimus olisi ulotettava muihin unionin oikeudella säänneltyihin rahoitusmarkkinoiden toimijoihin, mukaan lukien sijoitusten hoitajat. Tätä vaatimusta olisi kuitenkin sovellettava oikeasuhteisesti kaikkiin rahoitusmarkkinoiden toimijoihin ottaen huomioon kunkin toimijan toiminnan luonne, laajuus ja monimutkaisuus. Jäsenvaltioilla ei saisi olla oikeutta antaa tai pitää voimassa sääntöjä, jotka sallivat näiden sijoittajien pidemmälle menevän tukeutumisen luottoluokituksiin.
(30)
Sijoittajilla olisi paremmat mahdollisuudet tehdä tietoon perustuvia arvioita strukturoitujen rahoitusvälineiden luottokelpoisuudesta, jos ne saisivat riittävästi tietoa näistä välineistä. Koska esimerkiksi strukturoituun rahoitusvälineeseen liittyvä riski riippuu paljolti kohde-etuuksien laadusta ja kehityksestä, sijoittajille olisi annettava enemmän tietoa kohde-etuuksista. Tämä vähentäisi sijoittajien riippuvuutta luottoluokituksista. Lisäksi strukturoituja rahoitusvälineitä koskevien merkityksellisten tietojen ilmoittaminen todennäköisesti lisää luottoluokituslaitosten keskinäistä kilpailua, koska se voisi johtaa ilman toimeksiantoa annettujen luottoluokitusten määrän kasvuun. Komission olisi viimeistään tammikuussa 2016 tarkasteltava, onko aiheellista ulottaa kyseinen tietojen antamisvelvoite koskemaan myös muita rahoitustuotteita, ja annettava tätä koskeva kertomus. Tällaisia muita rahoitustuotteita ovat esimerkiksi katetut joukkolainat ja muut vakuudelliset lainat, joissa riski riippuu paljolti käytetyn vakuuden ominaisuuksista ja joissa voisi olla tarpeen antaa enemmän tietoja vakuuksista.
(31)
Sijoittajilla, liikkeeseenlaskijoilla ja muilla osapuolilla olisi oltava mahdollisuus tutustua ajantasaisiin luottoluokitustietoihin keskitetyllä verkkosivustolla. EAMV:n olisi perustettava Euroopan luottoluokitusten tietofoorumi, ja sen olisi annettava sijoittajille mahdollisuus vertailla vaivattomasti kaikkia tietyn luottoluokitellun yhteisön luokituksia. On tärkeää, että tietofoorumin verkkosivuilta käyvät ilmi kaikki kustakin välineestä saatavilla olevat luottoluokitukset, jotta sijoittajat voisivat ottaa kaikki eri näkemykset huomioon ennen oman sijoituspäätöksensä tekemistä. Jotta luottoluokituslaitosten mahdollisuutta toimia sijoittaja maksaa -mallin mukaisesti ei rajoitettaisi, tällaisia luottoluokituksia ei pitäisi sisällyttää tietofoorumiin. Tietofoorumin olisi autettava pieniä ja uusia luottoluokituslaitoksia saamaan näkyvyyttä. Tietofoorumiin olisi liitettävä myös EAMV:n keskustietokanta, jolloin luotaisiin keskitetty tietofoorumi kaikista saatavilla olevista luottoluokituksista välinekohtaisesti sekä keskustietokannassa julkaistuista aikaisempaa toimintaa koskevista tiedoista. Euroopan parlamentti tuki tällaista luottoluokitusten julkistamista 8 päivänä kesäkuuta 2011 antamassaan päätöslauselmassa.
(32)
Riippumatta siitä, onko luottoluokitukset annettu sääntelytarkoituksessa, niillä on huomattava vaikutus sijoituspäätöksiin ja liikkeeseenlaskijoiden imagoon ja taloudelliseen kiinnostavuuteen. Näin ollen luottoluokituslaitoksilla on merkittävä vastuu sijoittajia ja liikkeeseenlaskijoita kohtaan sen varmistamisessa, että ne noudattavat asetusta (EY) N:o 1060/2009 siten, että niiden luottoluokitukset ovat riippumattomia, objektiivisia ja riittävän laadukkaita. Sijoittajat ja liikkeeseenlaskijat eivät kuitenkaan aina ole siinä asemassa, että ne saisivat luottoluokituslaitokset toimimaan vastuidensa mukaisesti niitä kohtaan. Luottoluokituslaitosten saaminen siviilioikeudelliseen vastuuseen voi olla erityisen vaikeaa, jos luottoluokituslaitoksen ja esimerkiksi ilman toimeksiantoa luokitellun sijoittajan tai liikkeeseenlaskijan välillä ei ole sopimussuhdetta. Liikkeeseenlaskijoilla voi myös olla vaikeuksia saada luottoluokituslaitos toimimaan siviilioikeudellisen vastuunsa mukaisesti niitä kohtaan, vaikka niillä olisi sopimussuhde kyseisen luottoluokituslaitoksen kanssa: esimerkiksi luottoluokituksen alentaminen, josta on päätetty tahallisesti tai törkeän huolimattomasti asetuksen (EY) N:o 1060/2009 vastaisesti, voi vaikuttaa kielteisesti liikkeeseenlaskijan maineeseen ja rahoituskustannuksiin ja aiheuttaa näin liikkeeseenlaskijalle haittaa, vaikka sopimusvastuu ei sitä kattaisikaan. Sen vuoksi on tärkeää säätää sijoittajien asianmukaisesta oikeudesta korvaukseen, jos ne ovat kohtuullisella tavalla luottaneet luottoluokitukseen, joka on annettu asetuksen (EY) N:o 1060/2009 vastaisesti, ja myös liikkeeseenlaskijoiden oikeudesta korvaukseen, kun niille aiheutuu siviilioikeudellista vahinkoa asetuksen (EY) N:o 1060/2009 vastaisesti annetusta luottoluokituksesta. Sijoittajan ja liikkeeseenlaskijan olisi voitava saattaa luottoluokituslaitos vastuuseen vahingosta, jos se aiheutuu luokitustulokseen vaikuttaneesta tämän asetuksen rikkomisesta. Sijoittajat ja liikkeeseenlaskijat, joilla on sopimussuhde luottoluokituslaitoksen kanssa, voivat halutessaan perustaa tätä luottoluokituslaitosta vastaan esittämänsä vaatimuksen sopimusrikkomukseen, mutta kaikkien sijoittajien ja liikkeeseenlaskijoiden olisi voitava vaatia korvauksia kärsimästään vahingosta asetuksen (EY) N:o 1060/2009 rikkomisen perusteella riippumatta siitä, onko osapuolten välillä sopimussuhdetta.
(33)
Luottoluokituslaitokset olisi voitava saattaa vastuuseen ainoastaan, jos ne rikkovat niille asetuksessa (EY) N:o 1060/2009 asetettuja velvoitteita tahallisesti tai törkeän huolimattomasti. Tällainen ”tuottamuksellisuuden” huomioon ottaminen on tarkoituksenmukaista, koska luottoluokitustoimintaan sisältyy jossakin määrin monimutkaisten taloudellisten tekijöiden arviointia ja eri menetelmillä voidaan päätyä erilaisiin luokitustuloksiin, joista yhtäkään ei voida pitää vääränä. Luottoluokituslaitosten asettaminen potentiaalisesti rajattomaan vastuuseen on asianmukaista ainoastaan silloin, kun ne rikkovat asetusta (EY) N:o 1060/2009 tahallisesti tai törkeän huolimattomasti.
(34)
Sijoittajan tai liikkeeseenlaskijan, joka vaatii korvauksia asetuksen (EY) N:o 1060/2009 rikkomisesta, olisi esitettävä täsmällisiä ja yksityiskohtaisia tietoja, jotka osoittavat, että luottoluokituslaitos on syyllistynyt tällaiseen asetuksen rikkomiseen. Toimivaltaisen tuomioistuimen olisi arvioitava asiaa ottaen huomioon, että sijoittajalla tai liikkeeseenlaskijalla ei ehkä ole ollut mahdollisuutta tutustua tietoihin, jotka ovat ainoastaan luottoluokituslaitoksen ulottuvilla.
(35)
Luottoluokituslaitosten siviilioikeudellista vastuuta koskevia asioita, jotka eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan tai joita ei määritellä siinä, kuten tahallisuus ja törkeä huolimattomuus, olisi käsiteltävä asiaa koskevien kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjen mukaan määräytyvän sovellettavan kansallisen oikeuden mukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi erityisesti voitava säilyttää kansalliset siviilioikeudellista vastuuta koskevat järjestelmänsä, jotka ovat sijoittajien tai liikkeeseenlaskijoiden kannalta edullisemmat tai jotka eivät perustu asetuksen (EY) N:o 1060/2009 rikkomiseen. Sijoittajien tai liikkeeseenlaskijoiden nostamista siviilioikeudellista vastuuta koskevista kanteista päättävän toimivaltaisen tuomioistuimen olisi määräydyttävä kansainvälisen yksityisoikeuden asianomaisten sääntöjen mukaisesti.
(36)
Vaikka institutionaaliset sijoittajat, mukaan lukien sijoitusten hoitajat, velvoitetaan tekemään omat arviointinsa omaisuuserien luottokelpoisuudesta, tämän ei pitäisi estää tuomioistuimia toteamasta, että luottoluokituslaitos on asetusta (EY) N:o 1060/2009 rikkoessaan aiheuttanut sijoittajalle haittaa, josta kyseinen luottoluokituslaitos on vastuussa. Vaikka tällä asetuksella parannetaan sijoittajien mahdollisuuksia tehdä omia riskiarviointejaan, niillä on edelleen vähäisemmät tiedonsaantimahdollisuudet kuin luottoluokituslaitoksilla. Erityisesti pienemmiltä sijoittajilta voi puuttua valmiudet tarkastella luottoluokituslaitosten antamia ulkoisia luottoluokituksia kriittisesti.
(37)
Jäsenvaltioiden ja EAMV:n olisi varmistettava, että asetuksen (EY) N:o 1060/2009 nojalla määrätyt seuraamukset julkistetaan vain, jos tällainen julkistaminen olisi oikeasuhteista.
(38)
Eturistiriitojen lieventämiseksi ja luottoluokitusmarkkinoiden terveen kilpailun edistämiseksi on tärkeää varmistaa, että luottoluokituslaitosten asiakkailta perimät maksut määräytyvät syrjimättömästi. Eri maksujen periminen samantyyppisestä palvelusta olisi perusteltua ainoastaan, jos palvelun tarjoamisesta eri asiakkaille tosiasiallisesti aiheutuu erisuuruisia kustannuksia. Tietyltä liikkeeseenlaskijalta luottoluokituspalveluista perittävät maksut eivät myöskään saa riippua tehdyn työn tuloksista tai seurauksista eivätkä liitännäispalvelujen tarjoamisesta. Jotta näitä sääntöjä voitaisiin valvoa tehokkaasti, luottoluokituslaitosten olisi annettava EAMV:lle tiedot kultakin asiakkaaltaan saaduista maksuista ja yleisestä hinnoittelupolitiikastaan.
(39)
Julkisyhteisöjen luottoluokituksia on tärkeää tarkastella uudelleen säännöllisesti, jotta edistettäisiin näiden luottoluokitusten ajantasaista laadintaa ja niiden uskottavuutta sekä autettaisiin käyttäjiä ymmärtämään niitä. On myös tärkeää, että luottoluokituslaitokset antavat avoimemmin tietoja tehdyistä tutkimuksista, julkisyhteisöjen luottoluokitusten valmisteluun varatusta henkilöstöstä ja julkisyhteisöjen velkaa koskevien luottoluokitusten taustalla olevista olettamuksista.
(40)
On tärkeää, että sijoittajilla on jäsenvaltioiden luottokelpoisuuden arvioimiseen tarvittavat tiedot. Valvoessaan jäsenvaltioiden talous- ja finanssipolitiikkaa komissio kerää ja käsittelee tietoja kaikkien jäsenvaltioiden talous-, rahoitus- ja finanssipoliittisesta tilanteesta ja niiden talouden kunnosta; koska komissio julkaisee suurimman osan näistä tiedoista, sijoittajat voivat käyttää niitä arvioidessaan jäsenvaltioiden potentiaalista luottokelpoisuutta. Komission olisi tarvittaessa ja mahdollisuuksien mukaan täydennettävä nykyistä jäsenvaltioiden talouden kuntoa koskevaa raportointia sellaisilla lisätiedoilla tai -indikaattoreilla, jotka saattaisivat auttaa sijoittajia arvioimaan jäsenvaltioiden luottokelpoisuutta, jollei jäsenvaltioiden talous- ja finanssipolitiikan valvontaan sovellettavia luottamuksellisuutta koskevista säännöistä muuta johdu. Nämä tiedot olisi saatettava yleisön saataville täydentäen näin nykyisiä julkaisuja ja muita julkisesti esitettäviä tietoja, jotta sijoittajille voidaan antaa tietoja, jotka auttavat niitä arvioimaan julkisyhteisöjen luottokelpoisuutta ja niiden velkatietoja. Komission olisikin tarkasteltava mahdollisuuksia kehittää eurooppalaista luottokelpoisuusarviointia, jotta sijoittajat voisivat tehdä puolueettomia ja objektiivisia arvioita jäsenvaltioiden luottokelpoisuudesta ja ottaa huomioon kulloisenkin taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen. Komission olisi tarvittaessa esitettävä aiheellisia lainsäädäntöehdotuksia.
(41)
Nykyisissä säännöissä edellytetään luottoluokitusten ilmoittamista luokitellulle yhteisölle 12 tuntia ennen niiden julkistamista. Jotta voitaisiin välttää tällaisten ilmoitusten tekeminen työajan ulkopuolella ja jotta luokitellulle yhteisölle annettaisiin riittävästi aikaa tarkastaa luottoluokituksen taustalla olevien tietojen oikeellisuus, luokitellulle yhteisölle olisi ilmoitettava luokituksesta yhtä kokonaista työpäivää ennen luottoluokituksen tai luokitusnäkymän julkistamista. Luokitellun yhteisön olisi selkeästi määriteltävä ja rajattava luettelo henkilöistä, joilla on valtuudet vastaanottaa tällainen ilmoitus.
(42)
Julkisyhteisöjen luottoluokitusten erityispiirteiden vuoksi ja volatiliteettiriskin vähentämiseksi on tarpeen ja oikeasuhteista vaatia luottoluokituslaitoksia julkaisemaan tällaiset luokitukset vasta unioniin sijoittautuneiden kauppapaikkojen sulkeuduttua ja vähintään tuntia ennen niiden avautumista. Samoin perustein on myös tarpeen ja oikeasuhteista, että luottoluokituslaitosten olisi joulukuun lopussa julkaistava seuraavien 12 kuukauden aikataulu, jossa määritellään julkisyhteisöjen luottoluokitusten ja vastaavasti soveltuvin osin niihin liittyvien luokitusnäkymien julkistamispäivät. Päivät olisi määriteltävä siten, että ne osuvat perjantaihin. Ainoastaan ilman toimeksiantoa annettavien julkisyhteisöjen luottoluokitusten julkistamiskerrat olisi syytä rajoittaa kahteen tai kolmeen. Luottoluokituslaitosten olisi sallittava poiketa ilmoitetusta aikataulusta, jos se on tarpeen niiden oikeudellisten velvoitteiden täyttämisen kannalta ja jos ne perustelevat yksityiskohtaisesti poikkeamisensa. Poikkeamisesta ei kuitenkaan saisi tulla rutiini.
(43)
Komission olisi markkinoiden kehityksen perusteella esitettävä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus, jossa tarkastellaan tarvetta perustaa eurooppalainen julkinen luottoluokituslaitos, jonka tehtävänä olisi arvioida jäsenvaltioiden valtionvelan luottokelpoisuutta, ja/tai eurooppalainen luottoluokitussäätiö, jonka tehtävät liittyisivät kaikenlaisiin muihin luottoluokituksiin, sekä selvitetään tapoja tukea tällaista laitosta ja/tai säätiötä. Komission olisi tarvittaessa esitettävä aiheellisia lainsäädäntöehdotuksia.
(44)
Jotta voitaisiin ottaa huomioon julkisyhteisöjen luottoluokitusten erityisyys ja torjua unionin laajuisen tartuntavaikutuksen uhka, olisi kiellettävä ilmoitusten antaminen jotakin maaryhmää koskevista muutoksista, jos ilmoitukseen ei liity maakohtaisia raportteja. Jotta voitaisiin parantaa niiden tietolähteiden asianmukaisuutta ja saatavuutta, joita luottoluokituslaitokset käyttävät julkisessa viestinnässään julkisyhteisöjen luottoluokitusten mahdollisista muutoksista silloin, kun ei ole kyse luottoluokituksista ja luokitusnäkymistä tai niihin liittyvistä lehdistötiedotteista, viestinnän olisi aina perustuttava tietoon, joka on luokitellun yhteisön ulottuvilla ja jonka ilmaisemiseen luokiteltu yhteisö on antanut suostumuksensa, paitsi jos tieto on saatavilla yleisessä käytössä olevista lähteistä. Jos luokitellun yhteisön toimintaa koskevan oikeudellisen sääntelyn perusteella yhteisö ei saa ilmaista tällaista tietoa, kuten sisäpiirikaupoista ja markkinoiden manipuloinnista (markkinoiden väärinkäyttö) 28 päivänä tammikuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/6/EY (13) 1 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua sisäpiiritietoa, luokiteltu yhteisö ei saa antaa suostumustaan.
(45)
Avoimuuden varmistamiseksi luottoluokituslaitosten olisi julkisyhteisöjen luottoluokituksiaan julkaistessaan selvitettävä lehdistötiedotteissaan tai raporteissaan luottoluokitusten tärkeimmät perusteet. Julkisyhteisöjen luottoluokitusten avoimuus ei saisi kuitenkaan vaikuttaa kansallisten politiikkojen (talous-, työmarkkina- ja muiden politiikkojen) suuntaan. Sen vuoksi luottoluokituslaitokset eivät saisi esittää julkisyhteisöille suoria tai nimenomaisia vaatimuksia tai suosituksia niiden politiikoista, vaikka ne voivat käyttää näitä politiikkoja osana aineistoaan arvioidessaan julkisyhteisön tai sen rahoitusinstrumenttien luottokelpoisuutta ja selvittäessään julkisyhteisön luottoluokituksen tärkeimpiä perusteita. Luottoluokituslaitosten olisi pidättäydyttävä esittämästä suoria tai nimenomaisia suosituksia julkisyhteisöjen politiikoista.
(46)
Rahoituspalvelualaa koskevilla teknisillä standardeilla olisi varmistettava tallettajien, sijoittajien ja kuluttajien riittävä suoja koko unionissa. Koska EAMV:lla on pitkälle menevää erityisasiantuntemusta, olisi tehokasta ja asianmukaista antaa sen tehtäväksi laatia ja toimittaa komissiolle luonnokset teknisiksi sääntelystandardeiksi ja teknisiksi täytäntöönpanostandardeiksi, joihin ei liity toimintapoliittisia valintoja.
(47)
Komission olisi hyväksyttävä EAMV:n laatimat luonnokset teknisiksi sääntelystandardeiksi, jotka koskevat liikkeeseenlaskijan strukturoiduista rahoitusvälineistä antamien tietojen sisältöä sekä esittämisväliä ja -tapaa, niiden tietojen rakennetta ja muotoa sekä esittämismenetelmää ja -aikataulua, jotka luottoluokituslaitosten on ilmoitettava EAMV:lle Euroopan luottoluokitusten tietofoorumia varten, sekä EAMV:n suorittamaa jatkuvaa valvontaa varten toimitettavien luottoluokituslaitosten perimiä maksuja koskevien tietojen sisältöä ja muotoa. Komission olisi hyväksyttävä kyseiset standardit delegoiduilla säädöksillä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan nojalla ja asetuksen (EU) N:o 1095/2010 10-14 artiklan mukaisesti.
(48)
Asetuksella (EY) N:o 1060/2009 sallitaan kolmansissa maissa annettujen luottoluokitusten käyttö sääntelytarkoituksiin, jos ne on antanut kyseisen asetuksen mukaisesti sertifioitu luottoluokituslaitos tai jos unioniin sijoittautunut luottoluokituslaitos on vahvistanut ne saman asetuksen mukaisesti. Sertifiointi edellyttää, että komissio on tehnyt kolmannen maan luottoluokituslaitosten sääntelyjärjestelmää koskevan vastaavuuspäätöksen, ja vahvistaminen edellyttää, että kolmannen maan luottoluokituslaitoksen toiminta täyttää vaatimukset, jotka ovat vähintään yhtä tiukat kuin asiaa koskevat unionin säännöt. Joitakin tässä asetuksessa vahvistetuista säännöksistä ei tulisi soveltaa vastaavuutta ja vahvistamista koskeviin arviointeihin. Tällaisia ovat säännökset, joilla vahvistetaan velvoitteita vain liikkeeseenlaskijoille, mutta ei luottoluokituslaitoksille. Tässä yhteydessä ei pitäisi myöskään ottaa huomioon säännöksiä, jotka liittyvät pikemmin luokitusmarkkinoiden rakenteeseen unionissa kuin vahvistavat menettelytapasääntöjä luottoluokituslaitoksille. Jotta kolmansilla mailla olisi riittävästi aikaa tarkastella uudelleen sääntelypuitteitaan muiden uusien sisällöltään asiaan liittyvien säännösten osalta, kyseisiä säännöksiä olisi sovellettava vastaavuutta ja vahvistamista koskeviin arviointeihin vasta 1 päivästä kesäkuuta 2018. Niin ikään on tärkeää muistaa, että kolmannen maan sääntelypuitteiden ei tarvitse sisältää tässä asetuksessa säädettyjen kanssa identtisiä sääntöjä. Kuten jo asetuksessa (EY) N:o 1060/2009 säädettiin, riittää, että kolmannen maan sääntelyjärjestelmällä saavutetaan samat tavoitteet ja saadaan käytännössä aikaan samat vaikutukset, jotta sen katsottaisiin olevan vastaava tai vähintään yhtä tiukka kuin unionin sääntelyjärjestelmä.
(49)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita, jotka ovat luottoluokituslaitosten riippumattomuuden lisääminen, järkevien luottoluokitusprosessien ja -menetelmien edistäminen, julkisyhteisöjen luottoluokituksiin liittyvien riskien lieventäminen, liiallisen luottoluokituksiin tukeutumisen ehkäiseminen ja sijoittajien korvausoikeuden varmistaminen, vaan ne voidaan valvottavien luottoluokitustoimintojen unionin laajuisen rakenteen ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen.
(50)
Komission olisi esitettävä vuoden 2013 loppuun mennessä kertomus mahdollisuudesta perustaa pienempien luottoluokituslaitosten verkosto, jotta voitaisiin lisätä kilpailua markkinoilla. Kertomuksessa olisi arvioitava unionin taloudellista ja muuta tukea ja kannustimia tällaisen verkoston luomiselle siten, että otetaan huomioon tällaisesta julkisesta rahoituksesta aiheutuvat mahdolliset eturistiriidat.
(51)
Euroopan tietosuojavaltuutettua on kuultu yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (14) 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja hän on antanut lausunnon (15).
(52)
Asetus (EY) N:o 1060/2009 olisi näin ollen muutettava vastaavasti,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Asetuksen (EY) N:o 1060/2009 muuttaminen
Muutetaan asetus (EY) N:o 1060/2009 seuraavasti:
1)
Korvataan 1 artikla seuraavasti:
”1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa säädetään yhteisistä sääntelyperiaatteista, joilla lisätään luottoluokitustoiminnan integriteettiä, avoimuutta, vastuullisuutta, hyvää hallinnointia ja riippumattomuutta, joilla parannetaan unionissa annettavien luottoluokitusten laatua ja edistetään sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa, samalla kun saavutetaan korkeatasoinen kuluttajan- ja sijoittajansuoja. Asetuksessa säädetään luottoluokitusten antamisen edellytyksistä ja luottoluokituslaitosten sekä niiden osakkeenomistajien ja jäsenten organisaatioon ja toiminnan harjoittamiseen sovellettavista säännöistä, joiden tarkoituksena on edistää luottoluokituslaitosten riippumattomuutta, välttää eturistiriidat ja parantaa kuluttajan- ja sijoittajansuojaa.
Tässä asetuksessa vahvistetaan myös unioniin sijoittautuneille liikkeeseenlaskijoille, alullepanijoille ja järjestäjille strukturoituja rahoitusvälineitä koskevia velvoitteita.”
2)
Korvataan 2 artiklan 1 alakohdassa, 5 artiklan 1 kohdan johdantolauseessa ja liitteessä II olevassa 1 kohdassa ilmaisu ”yhteisössä” ilmaisulla ”unionissa” sekä 3 artiklan 1 kohdan m alakohdassa, 4 artiklan 2 kohdassa, 4 artiklan 3 kohdan johdantolauseessa, 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa ja 14 artiklan 1 kohdassa ilmaisu ”yhteisöön” ilmaisulla ”unioniin”.
3)
Muutetaan 3 artikla seuraavasti:
a)
muutetaan 1 kohta seuraavasti:
i)
korvataan g alakohta seuraavasti:
”g)
’sääntelytarkoituksilla’ luottoluokitusten käyttöä unionin lainsäädännön noudattamiseksi tai unionin lainsäädännön noudattamiseksi sellaisena kuin se on pantu täytäntöön jäsenvaltioiden kansallisella lainsäädännöllä;”;
ii)
lisätään alakohdat seuraavasti:
”p a)
’luottolaitoksella’ direktiivin 2006/48/EY 4 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua luottolaitosta;
p b)
’sijoituspalveluyrityksellä’ direktiivin 2004/39/EY 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa tarkoitettua sijoituspalveluyritystä;
p c)
’vakuutusyhtiöllä’ vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta (Solvenssi II) 25 päivänä marraskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/138/EY 13 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua vakuutusyhtiötä (16);
p d)
’jälleenvakuutusyhtiöllä’ direktiivin 2009/138/EY 13 artiklan 4 alakohdassa tarkoitettua jälleenvakuutusyhtiötä;
p e)
’ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavilla laitoksilla’ direktiivin 2003/41/EY 6 artiklan a alakohdassa tarkoitettua ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavaa laitosta;
p f)
’rahastoyhtiöllä’ siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 13 päivänä heinäkuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/65/EY (17) 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua rahastoyhtiötä;
p g)
’sijoitusyhtiöllä’ direktiivin 2009/65/EY tarkoitettua yhtiöjärjestyksen nojalla perustettua yhteissijoitusyritystä;
p h)
’vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajalla’ vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajista 8 päivänä kesäkuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/61/EU (18) 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua vaihtoehtoisen sijoitusrahaston hoitajaa;
p i)
’keskusvastapuolella’ OTC-johdannaisista, keskusvastapuolista ja kauppatietorekistereistä 4 päivänä heinäkuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 (19) 2 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua keskusvastapuolta, jolle on myönnetty toimilupa mainitun asetuksen 14 artiklan mukaisesti;
p j)
’esitteellä’ direktiivin 2003/71/EY ja asetuksen (EY) N:o 809/2004 mukaisesti julkaistua esitettä.
iii)
korvataan q ja r alakohta seuraavasti:
”q)
’alakohtaisella lainsäädännöllä’ p a-p j alakohdassa tarkoitettuja unionin säädöksiä;
r)
’alakohtaisilla toimivaltaisilla viranomaisilla’ asiaa koskevan alakohtaisen lainsäädännön nojalla nimettyjä toimivaltaisia kansallisia viranomaisia, joiden tehtävänä on valvoa luottolaitoksia, sijoituspalveluyrityksiä, vakuutusyhtiöitä, jälleenvakuutusyhtiöitä, ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavia laitoksia, rahastoyhtiöitä, sijoitusyhtiöitä, vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajia, keskusvastapuolia ja esitteitä.”;
iv)
lisätään alakohdat seuraavasti:
”s)
’liikkeeseenlaskijalla’ liikkeeseenlaskijaa siten kuin se on määritelty direktiivin 2003/71/EY 2 artiklan 1 kohdan h alakohdassa;
t)
’alullepanijalla’ alullepanijaa siten kuin se on määritelty direktiivin 2006/48/EY 4 artiklan 41 alakohdassa;
u)
’järjestäjällä’ järjestäjää siten kuin se on määritelty direktiivin 2006/48/EY 4 artiklan 42 alakohdassa;
v)
’julkisyhteisön luottoluokituksella’:
i)
luottoluokitusta, jossa luokiteltava yhteisö on valtio tai valtion alue- tai paikallisviranomainen;
ii)
luottoluokitusta, jossa velan tai rahoitusvelvoitteen, velkapaperin tai muun rahoitusvälineen liikkeeseenlaskija on valtio tai valtion alue- tai paikallisviranomainen taikka valtion tai alue- tai paikallisviranomaisen erillisyhtiö;
iii)
luottoluokitusta, jossa liikkeeseenlaskija on kahden tai useamman valtion perustama kansainvälinen rahoituslaitos, jonka tarkoituksena on hankkia rahoitusta ja antaa rahoitustukea niille kyseisen kansainvälisen rahoituslaitoksen jäsenille, joilla on tai joille uhkaa tulla vakavia rahoitusongelmia;
w)
’luokitusnäkymällä’ näkemystä luottoluokituksen todennäköisestä kehityssuunnasta lyhyellä aikavälillä, keskipitkällä aikavälillä tai sekä lyhyellä että keskipitkällä aikavälillä;
x)
’ilman toimeksiantoa annetulla luottoluokituksella’ tai ’ilman toimeksiantoa annetulla julkisyhteisön luottoluokituksella’ luottoluokitusta tai julkisyhteisön luottoluokitusta, jonka luottoluokituslaitos antaa muuten kuin pyynnöstä;
y)
’luottopisteytyksellä’ luottokelpoisuuden mittaa, joka saadaan koostamalla tai esittämällä pelkästään ennalta vahvistettuun tilastojärjestelmään tai -malliin perustuvia tietoja ilman luokitusanalyytikon luokituskohtaisesti tekemiä merkittäviä analyyseja;
z)
’säännellyllä markkinalla’ säänneltyä markkinaa siten kuin se on määritelty direktiivin 2004/39/EY 4 artiklan 1 kohdan 14 alakohdassa;
a a)
’uudelleenarvopaperistamisella’ uudelleenarvopaperistamista siten kuin se on määritelty direktiivin 2006/48/EY 4 artiklan 40 a alakohdassa.”;
b)
lisätään alakohta seuraavasti:
”3. Tätä asetusta sovellettaessa ”osakkeenomistaja” kattaa rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen 26 päivänä lokakuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY (20) 3 artiklan 6 alakohdassa tarkoitetut todelliset omistajat tai edunsaajat.
4)
Muutetaan 4 artikla seuraavasti:
a)
korvataan 1 kohta seuraavasti:
”1. Luottolaitokset, sijoituspalveluyritykset, vakuutusyhtiöt, jälleenvakuutusyhtiöt, ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavat laitokset, rahastoyhtiöt, sijoitusyhtiöt, vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat ja keskusvastapuolet voivat käyttää luottoluokituksia sääntelytarkoituksiin ainoastaan, jos ne on antanut unioniin sijoittautunut ja tämän asetuksen mukaisesti rekisteröity luottoluokituslaitos.
Jos esite sisältää viittauksen luottoluokitukseen tai luottoluokituksiin, arvopapereiden liikkeeseenlaskijan, tarjoajan tai osapuolen, joka hakee niiden ottamista kaupankäynnin kohteeksi säännellyllä markkinalla, on varmistettava, että esitteessä esitetään selvästi ja näkyvästi myös tiedot siitä, onko luottoluokitukset antanut yhteisöön sijoittautunut ja tämän asetuksen mukaisesti rekisteröity luottoluokituslaitos.”;
b)
korvataan 3 kohdan b alakohta seuraavasti:
”b)
luottoluokituslaitos on tarkistanut ja pystyy jatkuvasti osoittamaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1095/2010 (21) perustetulle Euroopan valvontaviranomaiselle (Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen), jäljempänä ’EAMV’, että vahvistettavan luottoluokituksen antamiseen johtaneessa kolmannen maan luottoluokituslaitoksen luottoluokitustoiminnassa noudatetaan vähintään yhtä tiukkoja vaatimuksia kuin 6-12 artiklassa ja liitteessä I säädetyt vaatimukset, lukuun ottamatta 6 a, 6 b, 8 a, 8 b, 8 c ja 11 a artiklaa sekä liitteessä I olevan B jakson 3 kohdan b a alakohtaa ja 3 a ja 3 b kohtaa;
5)
Muutetaan 5 artikla seuraavasti:
a)
korvataan 6 kohdan toisen alakohdan b alakohta seuraavasti:
”b)
luottoluokituslaitoksiin kyseisessä kolmannessa maassa sovelletaan sitovia sääntöjä, jotka vastaavat 6-12 artiklan ja liitteen I säännöksiä, lukuun ottamatta 6 a, 6 b, 8 a, 8 b, 8 c ja 11 a artiklaa sekä liitteessä I olevan B jakson 3 kohdan b a alakohtaa ja 3 a ja 3 b kohtaa; ja”;
b)
korvataan 8 kohta seuraavasti:
”8. Tämän asetuksen 20, 23 b ja 24 artiklan säännöksiä sovelletaan 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti sertifioituihin luottoluokituslaitoksiin ja niiden antamiin luottoluokituksiin.”
6)
Lisätään I osastoon artiklat seuraavasti:
”5 a artikla
Rahoituslaitosten liiallinen tukeutuminen luottoluokituksiin
1. Edellä olevan 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen yhteisöjen on tehtävä omat luottoriskiarviointinsa eivätkä ne saa tukeutua luottoluokituksiin yksinomaisesti tai mekaanisesti arvioidessaan yhteisön tai rahoitusvälineen luottokelpoisuutta.
2. Edellä 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen yhteisöjen valvonnasta vastaavien alakohtaisten toimivaltaisten viranomaisten on, näiden yritysten toiminnan luonne, laajuus ja monimutkaisuus huomioon ottaen ja alakohtaisia määräyksiä noudattaen, valvottava tiiviisti yritysten luottoriskiarviointiprosessien riittävyyttä ja arvioitava luottoluokituksiin viittaamista sopimuksissa ja tarvittaessa rohkaistava näitä yrityksiä tällaisten viittausten vaikutusten lieventämiseen, jotta luokituksiin ei tukeuduttaisi yksinomaisesti ja mekaanisesti.
5 b artikla
Euroopan valvontaviranomaisten ja Euroopan järjestelmäriskikomitean tukeutuminen luottoluokituksiin
1. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1093/2010 (22) perustettu Euroopan valvontaviranomainen (Euroopan pankkiviranomainen), jäljempänä ’EPV’, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1094/2010 (23) perustettu Euroopan valvontaviranomainen (Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen), jäljempänä ’EVLEV’, ja EAMV eivät saa laatimissaan ohjeissa, suosituksissa eikä teknisten standardien luonnoksissa viitata luottoluokituksiin, jos tällaiset viittaukset mahdollisesti johtavat siihen, että toimivaltaiset viranomaiset, alakohtaiset toimivaltaiset viranomaiset, 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut yhteisöt tai muut rahoitusmarkkinoiden toimijat tukeutuvat luottoluokituksiin yksinomaisesti ja mekaanisesti. EPV:n, EVLEV:n ja EAMV:n on tämän mukaisesti tarkasteltava uudelleen voimassa olevia suuntaviivoja ja suosituksia ja tarvittaessa poistettava niistä kaikki tällaiset viittaukset luottoluokituksiin viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2013.
2. Finanssijärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta Euroopan unionissa ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1092/2010 (24) perustettu Euroopan järjestelmäriskikomitea ei saa viitata luottoluokituksiin antamissaan varoituksissa ja suosituksissa, jos tällaiset viittaukset mahdollisesti johtavat siihen, että luottoluokituksiin tukeudutaan yksinomaisesti tai mekaanisesti.
5 c artikla
Liiallinen luottoluokituksiin tukeutuminen unionin oikeudessa
Komission olisi, rajoittamatta aloiteoikeutensa täysimääräisyyttä, edelleen tarkasteltava johtavatko viittaukset luottoluokituksiin unionin oikeudessa, tai voivatko ne mahdollisesti johtaa, siihen, että toimivaltaiset viranomaiset, alakohtaiset toimivaltaiset viranomaiset, 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut yhteisöt tai muut rahoitusmarkkinoiden toimijat tukeutuvat luottoluokituksiin yksinomaisesti tai mekaanisesti, jotta unionin oikeudesta voitaisiin poistaa kaikki viittaukset luottoluokituksista sääntelytarkoituksiin 1 päivään tammikuuta 2020 mennessä edellyttäen, että vaihtoehtoisia luottoriskin arviointitapoja on tuotu esille ja otettu käyttöön.
7)
Muutetaan 6 artikla seuraavasti:
a)
korvataan 1 kohta seuraavasti:
”1. Luottoluokituslaitoksen on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että luottoluokituksen tai luokitusnäkymän antamiseen ei vaikuta mikään olemassa oleva tai mahdollinen eturistiriita tai liiketoimintasuhde, joka liittyy luokituksen tai luokitusnäkymän antavaan luokituslaitokseen, sen osakkeenomistajiin, sen johtajiin, luottoluokitusanalyytikoihin, työntekijöihin tai muihin luonnollisiin henkilöihin, joiden tarjoamat palvelut ovat luottoluokituslaitoksen käytettävissä tai määräysvallassa, taikka kehenkään luokituslaitokseen määräysvallan kautta suoraan tai välillisesti sidoksissa olevaan henkilöön.”;
b)
korvataan 3 kohdan johdantolause seuraavasti:
”3. EAMV voi luottoluokituslaitoksen pyynnöstä vapauttaa luottoluokituslaitoksen liitteessä I olevan A jakson 2, 5, 6 ja 9 kohdan sekä 7 artiklan 4 kohdan vaatimusten noudattamisesta, jos luottoluokituslaitos pystyy osoittamaan, että vaatimukset eivät ole oikeassa suhteessa sen liiketoiminnan luonteeseen, laajuuteen ja monimutkaisuuteen eivätkä luottoluokitusten antamisen luonteeseen ja laajuuteen ja että:”;
c)
lisätään kohta seuraavasti:
”4. Luottoluokituslaitosten on luotava tehokas sisäinen valvontarakenne, joka kattaa sellaisten toimintatapojen ja menettelyjen täytäntöönpanon, joilla voidaan ehkäistä ja lieventää mahdollisia eturistiriitoja ja varmistaa luottoluokitusten sekä luottoluokitusanalyytikkojen ja -ryhmien riippumattomuus osakkeenomistajista, hallinto- ja johtoelimistä sekä myynti- ja markkinointitoiminnasta; luottoluokituslaitosten on pidettävä tätä rakennetta yllä, valvottava sen täytäntöönpanoa ja huolehdittava sen dokumentoinnista. Luottoluokituslaitosten on laadittava vakioidut toimintaohjeet yritysten hyvästä hallintotavasta, organisaatiosta sekä eturistiriitojen hallinnasta. Niiden on seurattava ja tarkasteltava uudelleen näitä vakioituja toimintaohjeita säännöllisesti, jotta voidaan arvioida, ovatko ne tehokkaita ja olisiko niitä päivitettävä.”
8)
Lisätään artiklat seuraavasti:
”6 a artikla
Luottoluokituslaitoksiin tehtäviin sijoituksiin liittyvät eturistiriidat
1. Luottoluokituslaitoksen osakkeenomistajan tai jäsenen, jolla on joko vähintään viisi prosenttia luottoluokituslaitoksen pääomasta tai äänioikeuksista tai sellaisen yrityksen pääomasta tai äänioikeuksista, joka voi käyttää määräysvaltaa tai määräävää vaikutusvaltaa rekisteröityyn luottoluokituslaitokseen, on kiellettyä
a)
omistaa viittä prosenttia tai tätä suurempaa osuutta minkään muun luottoluokituslaitoksen pääomasta;
b)
pitää hallussaan oikeutta tai valtaa käyttää viittä prosenttia tai tätä suurempaa osuutta minkään toisen luottoluokituslaitoksen äänioikeuksista;
c)
pitää hallussaan oikeutta tai valtaa nimittää tai erottaa minkään toisen luottoluokituslaitoksen hallinto- tai valvontaelimen jäseniä;
d)
olla minkään toisen luottoluokituslaitoksen hallinto- tai valvontaelimen jäsen;
e)
käyttää tai pitää hallussaan valtaa käyttää määräysvaltaa tai määräävää vaikutusvaltaa missään toisessa luottoluokituslaitoksessa.
Ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettua kieltoa ei sovelleta omistuksiin hajauttamiseen perustuvissa yhteissijoitusjärjestelmissä, mukaan luettuina hoidetut rahastot, kuten eläkerahastot ja henkivakuutukset, edellyttäen, että omistukset tällaisissa järjestelmissä eivät aseta kyseistä henkilöä asemaan, jossa hän voi käyttää merkittävää vaikutusvaltaa kyseisten järjestelmien liiketoimintaan.
2. Tätä artiklaa ei sovelleta sijoituksiin samaan luottoluokituslaitosten ryhmään kuuluvissa muissa luottoluokituslaitoksissa.
6 b artikla
Luottoluokituslaitoksen kanssa solmittavan sopimussuhteen enimmäiskesto
1. Kun luottoluokituslaitos tekee sopimuksen uudelleenarvopaperistamisten luottoluokittamisesta, se ei saa neljään vuoteen antaa luottoluokituksia uusista uudelleenarvopaperistamisista, joihin liittyy saman alullepanijan kohde-etuuksia.
2. Kun luottoluokituslaitos tekee sopimuksen uudelleenarvopaperistamisten luottoluokittamisesta, se pyytää liikkeeseenlaskijaa
a)
määrittämään sellaisten luottoluokituslaitosten lukumäärä, jotka ovat sopimussuhteessa sellaisten uudelleenarvopaperistamisten luottoluokittamisesta, joihin liittyy saman alullepanijan kohde-etuuksia;
b)
laskemaan mikä prosentuaalinen osuus sellaisten liikkeessä olevien luottoluokiteltujen uudelleenarvopaperistamisten kokonaismäärästä, joihin liittyy saman alullepanijan kohde-etuuksia, on sellaisia, joille kukin luottoluokituslaitos antaa luottoluokituksia.
Kun ainakin neljä luottoluokituslaitosta luokittaa kukin yli kymmentä prosenttia liikkeessä olevien luottoluokiteltujen uudelleenarvopaperistamisten kokonaismäärästä, 1 kohdassa tarkoitettuja rajoituksia ei sovelleta.
Toisessa alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamista jatketaan vähintään siihen saakka, kun luottoluokituslaitos tekee uuden sopimuksen sellaisten uudelleenarvopaperistamisten luottoluokittamisesta, joihin liittyy saman alullepanijan kohde-etuuksia. Jos toisessa alakohdassa säädetyt perusteet eivät täyty, kun tällainen uusi sopimus tehdään, 1 kohdassa tarkoitettu ajanjakso lasketaan tämän sopimuksen tekopäivästä.
3. Kun sopimuksen voimassaolo lakkaa 1 kohdan mukaisesti, luottoluokituslaitos ei saa tehdä uutta sopimusta sellaisten uudelleenarvopaperistamisten luottoluokittamisesta, joihin liittyy saman alullepanijan kohde-etuuksia, ajanjaksona, joka on kestoltaan päättyneen sopimuksen voimassaoloaikaa vastaava, kuitenkin enintään neljä vuotta.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös
a)
luottoluokituslaitokseen, joka kuuluu samaan luottoluokituslaitosten ryhmään kuin 1 kohdassa tarkoitettu luottoluokituslaitos;
b)
luottoluokituslaitokseen, joka on 1 kohdassa tarkoitetun luottoluokituslaitoksen osakkeenomistaja tai jäsen;
c)
luottoluokituslaitokseen, jonka osakkeenomistaja tai jäsen 1 kohdassa tarkoitettu luottoluokituslaitos on.
4. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, kun uudelleenarvopaperistamisen luottoluokitus annetaan ennen 1 kohdassa tarkoitetun sopimussuhteen enimmäiskeston päättymistä, luottoluokituslaitos voi jatkaa kyseisten luottoluokitusten seurantaa ja ajantasaistamista toimeksiannon perusteella uudelleenarvopaperistamisen voimassaoloajan.
5. Tätä artiklaa ei sovelleta luottoluokituslaitoksiin, joissa alle 50 työntekijää osallistuu ryhmätasolla luottoluokituspalvelujen tarjoamiseen tai joissa luottoluokituspalveluista saatu vuotuinen liikevaihto on alle 10 miljoonaa euroa ryhmätasolla.
6. Kun luottoluokituslaitos tekee sopimuksen uudelleenarvopaperistamisten luottoluokittamisesta ennen 20 päivää kesäkuuta 2013, 1 kohdassa tarkoitettu ajanjakso lasketaan tästä päivämäärästä.”
9)
Korvataan 7 artiklan 5 kohta seuraavasti:
”5. Luottoluokitustoimintaan tai luokitusnäkymien antamiseen osallistuvien työntekijöiden sekä luottoluokituksia tai luokitusnäkymiä hyväksyvien henkilöiden palkkiot ja tulosarviointi eivät saa olla riippuvaisia sellaisen tuoton määrästä, jonka luottoluokituslaitos saa luottoluokitetuilta yhteisöiltä tai niihin liittyviltä asianomaisilta kolmansilta osapuolilta.”
10)
Muutetaan 8 artikla seuraavasti:
a)
korvataan 2 kohta seuraavasti:
”2. Luottoluokituslaitoksen on hyväksyttävä, pantava täytäntöön ja sovellettava riittäviä toimenpiteitä varmistaakseen, että sen antamat luottoluokitukset ja luokitusnäkymät perustuvat kaikkien niiden sen saatavilla olevien tietojen perusteelliseen analyysiin, jotka ovat sovellettavien luokitusmenetelmien mukaan merkityksellisiä sen analyysille. Sen on ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin varmistaakseen, että sen luottoluokituksia ja luokitusnäkymiä varten käyttämät tiedot ovat riittävän laadukkaita ja peräisin luotettavista lähteistä. Luottoluokituslaitoksen on luottoluokituksia ja luokitusnäkymiä antaessaan mainittava, että luokitus on luottoluokituslaitoksen näkemys, johon olisi tukeuduttava rajoitetusti.
2 a. Luottoluokitusten muutokset tehdään luottoluokituslaitosten julkaisemienluokitusmenetelmien mukaisesti.”;
b)
lisätään 5 kohtaan alakohta seuraavasti:
”Julkisyhteisöjen luottoluokitusta tarkastellaan uudelleen vähintään kuuden kuukauden välein.”;
c)
lisätään kohta seuraavasti:
”5 a. Luottoluokituslaitoksen, joka aikoo merkittävästi muuttaa olemassa olevia tai ottaa käyttöön uusia luokitusmenetelmiä tai -malleja tai keskeisiä luokitusoletuksia, jotka saattavat vaikuttaa luottoluokitukseen, on julkaistava ehdottamansa merkittävät muutokset tai uudet luokitusmenetelmät verkkosivustollaan, pyydettävä sidosryhmiä esittämään niistä huomioita yhden kuukauden kuluessa ja annettava samalla yksityiskohtainen selvitys ehdotettujen merkittävien muutosten tai uusien luokitusmenetelmien käyttöönoton syistä ja vaikutuksista.”;
d)
muutetaan 6 kohta seuraavasti:
i)
korvataan johdantolause seuraavasti:
”6. Kun luottoluokitustoiminnassa käytettyjä luokitusmenetelmiä, malleja tai keskeisiä luokitusoletuksia muutetaan 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti, luottoluokituslaitoksen on”;
ii)
lisätään alakohdat seuraavasti:
”a a)
välittömästi ilmoitettava EAMV:lle ja julkaistava verkkosivustollaan kuulemisen tulokset, uudet luokitusmenetelmät ja yksityiskohtainen selvitys niistä sekä niiden soveltamispäivämäärä;
a b)
välittömästi julkaistava verkkosivustollaan 5 a kohdassa tarkoitetun kuulemisen tulokset, paitsi jos kuultu taho pyytää luottamuksellisuutta;”;
e)
lisätään kohta seuraavasti:
”7. Jos luottoluokituslaitos havaitsee luokitusmenetelmissään tai niiden soveltamisessa virheitä, sen on viipymättä
a)
ilmoitettava virheistä EAMV:lle ja kaikille luokitelluille yhteisöille, joita virheet koskevat, selvitettävä virheiden vaikutus luokituksiinsa sekä ilmoitettava, onko annettuja luokituksia tarpeen tarkistaa;
b)
julkaistava virheet verkkosivustollaan, jos niillä on vaikutus luottoluokituksiin;
c)
korjattava luokitusmenetelmien virheet sekä
d)
sovellettava 6 kohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä.”
11)
Lisätään artiklat seuraavasti:
”8 a artikla
Julkisyhteisöjen luottoluokitukset
1. Julkisyhteisöjen luottoluokituksia annettaessa on varmistettava, että kyseisen jäsenvaltion erityistilanne on selvitetty. Ilmoituksen antaminen tiettyä maaryhmää koskevista muutoksista on kielletty, jos ilmoitukseen ei liity maakohtaisia raportteja. Nämä raportit on saatettava yleisesti saataville.
2. Julkinen viestintä julkisyhteisöjen luottoluokitusten mahdollisista muutoksista silloin, kun ei ole kyse luottoluokituksista ja luokitusnäkymistä tai liitteessä I olevan D jakson I osan 5 kohdassa tarkoitetuista lehdistötiedotteista tai raporteista, ei saa perustua tietoon, joka on luokitellun yhteisön ulottuvilla, jos luokiteltu yhteisö ei ole antanut suostumustaan tiedon ilmaisemiseen, paitsi jos tieto on saatavilla yleisessä käytössä olevista lähteistä tai jos luokitellulla yhteisöllä ei ole oikeutettua perustetta olla antamatta suostumustaan tietojen ilmaisemiseen.
3. Luottoluokituslaitoksen on otettava huomioon 8 artiklan 5 kohdan toisen alakohdan säännökset ja julkistettava verkkosivustollaan ja lähetettävä EAMV:lle vuosittain liitteessä I olevan D jakson III osan 3 kohdan mukaisesti joulukuun lopussa seuraavien 12 kuukauden aikataulu, jossa määritellään enintään kolme ilman toimeksiantoa annettujen julkisyhteisöjä koskevien luottoluokitusten ja niihin liittyvien luokitusnäkymien julkaisemispäivää sekä toimeksiantoon perustuvien julkisyhteisöjä koskevien luottoluokitusten ja niihin liittyvien luokitusnäkymien julkaisemispäivät. Päivät on määriteltävä siten, että ne osuvat perjantaihin.
4. Julkisyhteisöjä koskevien luottoluokitusten tai luokitusnäkymien julkaisemisaikataulusta poikkeaminen on sallittua ainoastaan, jos se on tarpeen, jotta luottoluokituslaitos voi täyttää 8 artiklan 2 kohdan, 10 artiklan 1 kohdan ja 11 artiklan 1 kohdan mukaiset velvoitteensa, ja luottoluokituslaitoksen on ilmoitetusta aikataulusta poiketessaan annettava yksityiskohtainen selvitys poikkeamisen syistä.
8 b artikla
Strukturoituja rahoitusvälineitä koskevat tiedot
1. Strukturoidun rahoitusvälineen unioniin sijoittautuneen liikkeeseenlaskijan, alullepanijan ja järjestäjän on yhteisesti julkaistava EAMV:n verkkosivustolla 4 kohdan mukaisesti tiedot strukturoidun rahoitusvälineen kohde-etuuksien luottoluokasta ja kehityksestä, arvopaperistamistransaktion rakenteesta ja arvopaperistettua vastuuta tukevista rahavirroista ja vakuuksista sekä muut tiedot, joita tarvitaan tehtäessä kattavia ja tietoon perustuvia stressitestejä kohde-etuuksiin liittyviä vastuita tukeville rahavirroille ja vakuusarvoille.
2. Velvoite julkaista tietoja 1 kohdan mukaisesti ei koske sellaista tietojen julkaisemista, jolla rikottaisiin tietolähteiden luottamuksellisuuden suojaa tai henkilötietojen käsittelyä koskevia kansallisen tai unionin oikeuden säännöksiä.
3. EAMV:n on laadittava luonnokset teknisiksi sääntelystandardeiksi, joissa määritellään
a)
mitä tietoja 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden on julkaistava noudattaakseen 1 kohdasta johtuvaa velvoitetta 2 kohdan mukaisesti;
b)
kuinka usein a alakohdassa tarkoitetut tiedot on päivitettävä;
c)
kuinka a alakohdassa tarkoitetut tiedot esitetään vakiomuotoista mallia käyttäen.
EAMV:n on toimitettava teknisten sääntelystandardien luonnokset komissiolle viimeistään 21 päivänä kesäkuuta 2014.
Siirretään komissiolle valta hyväksyä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tekniset sääntelystandardit asetuksen (EU) N:o 1095/2010 10-14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
4. EAMV:n on perustettava verkkosivusto strukturoituja rahoitusvälineitä koskevien tietojen 1 kohdan mukaista julkaisemista varten.
8 c artikla
Strukturoitujen rahoitusvälineiden kaksinkertainen luottoluokitus
1. Kun liikkeeseenlaskija tai asianomainen kolmas osapuoli aikoo hakea luottoluokitusta strukturoidulle rahoitusvälineelle, sen on annettava toimeksianto vähintään kahdelle luottoluokituslaitokselle, jotka antavat luottoluokituksia toisistaan riippumatta.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun liikkeeseenlaskijan tai asianomaisen kolmannen osapuolen on varmistettava, että toimeksiannon saanut luottoluokituslaitokset noudattavat seuraavia ehtoja:
a)
ne eivät saa kuulua samaan luottoluokituslaitosten ryhmään;
b)
ne eivät saa olla toisen luottoluokituslaitoksen osakkeenomistajia eikä jäseniä;
c)
niillä ei saa olla oikeutta tai valtaa käyttää äänioikeuksia toisessa luottoluokituslaitoksessa;
d)
niillä ei saa olla oikeutta tai valtaa nimittää tai erottaa toisen luottoluokituslaitoksen hallinto- tai valvontaelimen jäseniä;
e)
niiden hallinto- tai valvontaelimen jäsenet eivät saa olla toisen luottolaitoksen hallinto- tai valvontaelimen jäseniä;
f)
ne eivät saa käyttää eikä niillä saa olla valtaa käyttää määräävää vaikutusvaltaa tai määräysvaltaa toisessa luottoluokituslaitoksessa.
8 d artikla
Useiden luottoluokituslaitosten käyttö
1. Kun liikkeeseenlaskija tai asianomainen kolmas osapuoli aikoo antaa toimeksiannon vähintään kahdelle luottoluokituslaitokselle saman liikkeeseenlaskun tai yhteisön luottoluokitusta varten, liikkeeseenlaskijan tai asianomaisen kolmannen osapuolen on harkittava toimeksiannon antamista ainakin yhdelle sellaiselle luottoluokituslaitokselle, jonka kokonaismarkkinaosuus on enintään kymmenen prosenttia ja jonka liikkeeseenlaskija tai asianomainen kolmas osapuoli voi arvioida kykeneväksi antamaan luottoluokituksen kyseisestä yhteisöstä tai liikkeeseenlaskusta, edellyttäen että 2 kohdassa tarkoitetun EAMV:n luettelon perusteella kyseisen yhteisön tai liikkeeseenlaskun luottoluokittamiseen on käytettävissä luottoluokituslaitos. Jos liikkeeseenlaskija tai asianomainen kolmas osapuoli päättää olla antamatta toimeksiantoa ainakin yhdelle sellaiselle luottoluokituslaitokselle, jonka kokonaismarkkinaosuus on enintään kymmenen prosenttia, tämä on dokumentoitava.
2. EAMV:n on julkaistava vuosittain verkkosivustollaan luettelo rekisteröidyistä luottoluokituslaitoksista ja ilmoitettava, mikä on niiden osuus kokonaismarkkinoista ja minkä tyyppisiä luottoluokituksia ne ovat antaneet, jotta liikkeeseenlaskijan tai asianomaisen kolmannen osapuolen olisi helpompi suorittaa 1 kohdassa tarkoitettu arviointi käyttäen näitä tietoja arviointinsa lähtökohtana.
3. Tätä artiklaa sovellettaessa kokonaismarkkinaosuuden laskenta perustuu luottoluokitustoiminnan ja liitännäispalvelujen liikevaihtoon ryhmätasolla.”
12)
Korvataan 10 artiklan 1 ja 2 kohta seuraavasti:
”1. Luottoluokituslaitoksen on ilmoitettava valikoimatta ja viipymättä kaikista luottoluokituksista ja luokitusnäkymistä sekä kaikista päätöksistä lopettaa luottoluokitus. Jos luottoluokitus päätetään lopettaa, ilmoitettavissa tiedoissa on mainittava kaikki päätöksen perusteet.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös tilauksesta toimitettuihin luottoluokituksiin.
2. Luottoluokituslaitosten on varmistettava, että luottoluokitukset ja luokitusnäkymät esitetään ja niitä käsitellään liitteessä I olevassa D jaksossa säädettyjen vaatimusten mukaisesti ja että niissä ei esitetä muita kuin luottoluokituksiin liittyviä seikkoja.
2 a. Luottoluokitukset, luokitusnäkymät ja niihin liittyvät tiedot katsotaan direktiivissä 2003/6/EY tarkoitetuksi sisäpiiritiedoksi kyseisen direktiivin mukaisesti siihen saakka, kun ne on julkistettu.
Luottoluokituslaitoksiin sovelletaan soveltuvin osin kyseisen direktiivin 6 artiklan 3 kohtaa, joka liittyy niiden velvollisuuteen pitää salassa luottamukselliset tiedot ja ylläpitää luetteloa henkilöistä, joilla on oikeus tutustua niiden luottoluokituksiin, luokitusnäkymiin tai niihin liittyviin tietoihin ennen julkistamista.
Niiden henkilöiden luettelossa, joille luottoluokitustiedot toimitetaan ennen julkistamista, olisi oltava ainoastaan kunkin luottoluokitellun yhteisön tähän tarkoitukseen nimeämät henkilöt.”
13)
Korvataan 10 artiklan 5 kohdan ensimmäinen alakohta seuraavasti:
”5. Kun luottoluokituslaitos antaa luottoluokituksen ilman toimeksiantoa, sen on ilmoitettava näkyvästi luottoluokituksessa ja luottoluokituskategorian selvästi yksilöivää värikoodia käyttäen, onko luottoluokiteltu yhteisö tai asianomainen kolmas osapuoli osallistunut luottoluokitusprosessiin ja onko luottoluokituslaitos voinut tutustua luottoluokitellun yhteisön tai asianomaisen kolmannen osapuolen tilinpäätökseen, hallintoasiakirjoihin ja muihin merkityksellisiin sisäisiin asiakirjoihin.”
14)
Korvataan 11 artiklan 2 kohta seuraavasti:
”2. Rekisteröityjen tai sertifioitujen luottoluokituslaitosten on asetettava EAMV:n perustamassa keskustietokannassa saataville tiedot aikaisemmasta toiminnastaan, mukaan luettuina tiedot luokitusten muuttamisvälistä, ja aikaisemmin antamistaan luottoluokituksista ja niiden muutoksista. Tällaisen luottoluokituslaitosten on myös toimitettava tiedot tähän keskustietokantaan EAMV:n määräämässä vakiomuodossa. EAMV:n on asetettava nämä tiedot julkisesti saataville ja julkaistava vuosittain yhteenveto havaituista tärkeimmistä kehityssuunnista.”
15)
Lisätään artikla seuraavasti:
”11 a artikla
Euroopan luottoluokitusten tietofoorumi
1. Rekisteröidyn tai sertifioidun luottoluokituslaitoksen on luottoluokitusta tai luokitusnäkymää antaessaan toimitettava EAMV:lle luokitustiedot, mukaan luettuina luokitellun rahoitusvälineen luottoluokitus ja luokitusnäkymä, sekä tiedot luottoluokituksen ja luokitusta koskevan toimen tyypistä ja julkistamispäivästä ja -ajankohdasta.
2. EAMV:n on julkaistava sille 1 kohdan mukaisesti toimitetut yksittäiset luottoluokitukset verkkosivustolla (’Euroopan luottoluokitusten tietofoorumi’).
Edellä olevassa 11 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu keskustietokanta liitetään Euroopan luottoluokitusten tietofoorumiin.
3. Tätä artiklaa ei sovelleta luotoluokituksiin tai luokitusnäkymiin, jotka on annettu ja julkistettu yksinomaan sijoittajille maksua vastaan.”
16)
Lisätään 14 artiklan 3 kohtaan alakohta seuraavasti:
”Luottoluokituslaitoksen on ilmoitettava EAMV:lle aiotut merkittävät luokitusmenetelmien muutokset, mallit tai keskeiset luokitusoletukset, taikka ehdotetut uudet luokitusmenetelmät, mallit tai keskeiset luokitusoletukset, kun luottoluokituslaitos julkaisee ehdotetut muutokset tai ehdotetut uudet luokitusmenetelmät verkkosivustollaan 8 artiklan 5 a kohdan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toisen alakohdan soveltamista. Kuulemisajan päätyttyä luottoluokituslaitoksen on ilmoitettava EAMV:lle mahdollisista kuulemisesta aiheutuvista muutoksista.”
17)
Korvataan 18 artiklan 2 kohta seuraavasti:
”2. EAMV:n on ilmoitettava komissiolle, EPV:lle, EVLEV:lle, toimivaltaisille viranomaisille ja alakohtaisille toimivaltaisille viranomaisille 16, 17 tai 20 artiklan mukaisesti tehdyistä päätöksistä.”
18)
Korvataan 19 artiklan 1 kohta seuraavasti:
”1. EAMV perii luottoluokituslaitoksilta maksun tämän asetuksen sekä 2 kohdassa tarkoitetun maksuja koskevan komission asetuksen mukaisesti. Maksulla on katettava kokonaan luottoluokituslaitosten rekisteröinnistä, sertifioinnista ja valvonnasta EAMV:lle aiheutuvat menot sekä korvattava kustannukset, joita tämän asetuksen nojalla suoritettavista tehtävistä ja erityisesti 30 artiklan mukaisesta tehtävien siirtämisestä voi aiheutua toimivaltaisille viranomaisille.”
19)
Muutetaan 21 artikla seuraavasti:
a)
muutetaan 4 kohta seuraavasti:
i)
korvataan johdantolause seuraavasti:
”4. EAMV:n on laadittava luonnokset teknisiksi sääntelystandardeiksi, joissa määritellään:”;
ii)
korvataan e alakohta seuraavasti:
”e)
rekisteröidyiltä ja sertifioiduilta luottoluokituslaitoksilta EAMV:n suorittamaa jatkuvaa valvontaa varten edellytettyjen säännöllisesti ilmoitettavien luokitustietojen sisältö ja muoto.”;
iii)
lisätään e alakohdan jälkeen alakohdat seuraavasti:
”EAMV:n on toimitettava teknisten sääntelystandardien luonnokset komissiolle viimeistään 21 päivänä kesäkuuta 2014.
Siirretään komissiolle valta hyväksyä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tekniset sääntelystandardit asetuksen (EU) N:o 1095/2010 10-14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.”;
b)
lisätään kohdat seuraavasti:
”4 a. EAMV:n on laadittava luonnokset teknisiksi sääntelystandardeiksi, joissa määritellään:
a)
luottoluokituslaitosten EAMV:lle 11 a artiklan 1 kohdan mukaisesti ilmoitettavien tietojen sisältö ja esitystapa, mukaan luettuina tietojen rakenne ja muoto sekä esittämismenetelmä ja -aikataulu; sekä
b)
luottoluokituslaitoksilta EAMV:n suorittamaa jatkuvaa valvontaa varten edellytettyjen säännöllisesti ilmoitettavien luottoluokituslaitosten perimiä maksuja koskevien tietojen sisältö ja muoto.
EAMV:n on toimitettava teknisten sääntelystandardien luonnokset komissiolle viimeistään 21 päivänä kesäkuuta 2014.
Siirretään komissiolle valta hyväksyä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tekniset sääntelystandardit asetuksen (EU) N:o 1095/2010 10-14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
4 b. EAMV:n on selvitettävä, onko 11 a artiklan 1 kohdan mukaisesti toimitetuista luottoluokituksista mahdollista tehdä yksi tai useampi kartoitus, ja toimitettava tämä selvitys komissiolle viimeistään 21 päivänä kesäkuuta 2015. Selvityksessä on erityisesti arvioitava
a)
mahdollisuutta laatia yksi tai useampi kartoitus sekä niiden kustannukset ja hyödyt;
b)
miten yksi tai useampi kartoitus voidaan toteuttaa tulkitsematta väärin luottoluokituksia luokitusmenetelmien erojen vuoksi;
c)
mitä vaikutuksia kartoituksilla voisi olla tähänastisiin teknisiin sääntelystandardeihin 21 artiklan 4 a kohdan a ja b alakohdan suhteen.
EAMV:n on kuultava EPV:tä ja EVLEV:tä ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdan osalta.”;
c)
korvataan 5 kohta seuraavasti:
”5. EAMV:n on julkaistava vuosittain kertomus tämän asetuksen soveltamisesta. Kertomuksessa on erityisesti esitettävä arviointi siitä, miten tämän asetuksen mukaisesti rekisteröidyt luottoluokituslaitokset ovat panneet liitteen I täytäntöön, ja siitä, miten 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua vahvistusmekanismia on sovellettu.”
20)
Korvataan 22 a artiklan otsikko seuraavasti:
”Menetelmävaatimusten noudattamisen tarkastelu”.
21)
Korvataan 25 a artikla seuraavasti:
”25 a artikla
Alakohtaiset toimivaltaiset viranomaiset, jotka vastaavat 4 artiklan 1 kohdan ja 5 a, 8 b, 8 c ja 8 d artiklan valvonnasta ja täytäntöönpanosta
Alakohtaisten toimivaltaisten viranomaisten on vastattava 4 artiklan 1 kohdan ja 5 a, 8 b, 8 c ja 8 d artiklan valvonnasta ja täytäntöönpanosta asiaa koskevan alakohtaisen lainsäädännön mukaisesti.”
22)
Lisätään osasto seuraavasti:
”III A OSASTO
LUOTTOLUOKITUSLAITOSTEN SIVIILIOIKEUDELLINEN VASTUU
35 a artikla
Siviilioikeudellinen vastuu
1. Jos luottoluokituslaitos on tahallisesti tai törkeän huolimattomasti syyllistynyt johonkin liitteessä III lueteltuun rikkomiseen, joka vaikuttaa luottoluokitukseen, sijoittaja tai liikkeeseenlaskija voi vaatia korvausta kyseiseltä luottoluokituslaitokselta rikkomisen johdosta kärsimäsään vahingosta.
Jos sijoittaja osoittaa, että se on kohtuullisella tavalla, 5 a artiklan 1 kohdan mukaisesti tai muuten asianmukaista huolellisuutta noudattaen, tukeutunut luottoluokitukseen päättäessään sijoittaa rahoitusvälineeseen, säilyttää sijoituksensa tai luopua siitä, se voi tämän artiklan nojalla vaatia korvausta kärsimästään vahingosta.
Jos liikkeeseenlaskija osoittaa, että kyseinen luottoluokitus koskee sitä tai sen rahoitusvälineitä ja että rikkominen ei aiheutunut sellaisista harhaanjohtavista tai epätäsmällisistä tiedoista, jotka luottoluokituslaitos oli saanut liikkeeseenlaskijalta suoraan tai liikkeeseenlaskijan julkistamien tietojen kautta, se voi tämän artiklan nojalla vaatia korvausta kärsimästään vahingosta.
2. Sijoittajan tai liikkeeseenlaskijan vastuulla on esittää täsmällisiä ja yksityiskohtaisia tietoja sen osoittamiseksi, että luottoluokituslaitos on syyllistynyt tämän asetuksen rikkomiseen ja että rikkominen on vaikuttanut annettuun luottoluokitukseen.
Toimivaltainen kansallinen tuomioistuin arvioi, mitä täsmälliset ja yksityiskohtaiset tiedot ovat ottaen huomioon, että sijoittajalla tai liikkeeseenlaskijalla ei ehkä ole ollut mahdollisuutta tutustua tietoihin, jotka ovat ainoastaan luottoluokituslaitosten ulottuvilla.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua luottoluokituslaitosten siviilioikeudellista vastuuta voidaan rajoittaa etukäteen, mikäli rajoitus tai poissulkeminen on:
a)
kohtuullinen ja oikeasuhteinen; sekä
b)
sallittu asiaan sovellettavan kansallisen oikeuden nojalla 4 kohdan mukaisesti.
Jos rajoitus ei täytä ensimmäisessä alakohdassa esitettyjä edellytyksiä, tai jos kysymyksessä on siviilioikeudellisen vastuun poissulkeminen, sillä ei ole oikeudellisia vaikutuksia.
4. Ilmaisuja ”vahinko”, ”tahallisuus”, ”törkeä huolimattomuus”, ”kohtuullisella tavalla tukeutuneet”, ”asianmukainen huolellisuus”, ”vaikutus”, ”kohtuullinen” ja ”oikeasuhteinen”, joita käytetään tässä artiklassa mutta joita ei määritellä, on tulkittava ja sovellettava asiaa koskevien kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjen mukaan määräytyvän sovellettavan kansallisen oikeuden mukaisesti. Luottoluokituslaitosten siviilioikeudellista vastuuta koskevia asioita, joita ei kateta tällä asetuksella, on käsiteltävä asiaa koskevien kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjen mukaan määräytyvän sovellettavan kansallisen oikeuden mukaisesti. Sijoittajan tai liikkeeseenlaskijan nostaman siviilioikeudellista vastuuta koskevan kanteen osalta toimivaltainen tuomioistuin määräytyy kansainvälisen yksityisoikeuden asiaa koskevien sääntöjen mukaisesti.
5. Tämän artiklan soveltaminen ei estä muiden siviilioikeudellista vastuuta koskevien vaatimusten esittämistä kansallisen oikeuden mukaisesti.
6. Tässä artiklassa säädetty oikeus korvauksen saamiseen ei estä EAMV:ta käyttämästä täysimääräisesti 36 a artiklassa säädettyjä valtuuksiaan.”
23)
Muutetaan 36 a artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta seuraavasti:
a)
korvataan a ja b alakohta seuraavasti:
”a)
liitteessä III olevan I jakson 1-5, 11-15, 19, 20, 23, 26 a-d, 28, 30, 32, 33, 35, 41, 43, 50, 51 ja 55-62 kohdassa tarkoitettujen rikkomisten osalta sakkojen määrät ovat vähintään 500 000 euroa ja enintään 750 000 euroa;
b)
liitteessä III olevan I jakson 6, 7, 8, 16, 17, 18, 21, 22, 22 a, 24, 25, 27, 29, 31, 34, 37-40, 42, 42 a, 42 b, 45-49 a, 52, 53 ja 54 kohdassa tarkoitettujen rikkomisten osalta sakkojen määrät ovat vähintään 300 000 euroa ja enintään 450 000 euroa;”
b)
korvataan d ja e alakohta seuraavasti:
”d)
liitteessä III olevan II jakson 1, 6, 7, 8 ja 9 kohdassa tarkoitettujen rikkomisten osalta sakkojen määrät ovat vähintään 50 000 euroa ja enintään 150 000 euroa;
e)
liitteessä III olevan II jakson 2 ja 3 a-5 kohdassa tarkoitettujen rikkomisten osalta sakkojen määrät ovat vähintään 25 000 euroa ja enintään 75 000 euroa;”
c)
korvataan h alakohta seuraavasti:
”h)
liitteessä III olevan I jakson 20 a kohdassa, liitteessä III olevan III jakson 4-4 c, 6, 8 ja 10 kohdassa tarkoitettujen rikkomisten osalta sakkojen määrät ovat vähintään 90 000 euroa ja enintään 200 000 euroa;”.
24)
Muutetaan 39 artikla seuraavasti:
a)
kumotaan 1 ja 3 kohta;
b)
lisätään kohdat seuraavasti:
”4. Komissio tarkastelee uudelleen EAMV:lta saamansa teknisen neuvonnan pohjalta strukturoitujen rahoitusvälineiden ja erityisesti uudelleenarvopaperistamisten luottoluokitusmarkkinoiden tilannetta. Uudelleentarkastelun jälkeen komissio toimittaa viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2016 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, johon tarvittaessa liittyy lainsäädäntöehdotus ja jossa arvioidaan erityisesti
a)
onko valinnanvaraa riittävästi, jotta 6 b ja 8 c artiklassa säädettyjä vaatimuksia voidaan noudattaa;
b)
onko asianmukaista lyhentää tai pidentää 6 b artiklan 1 kohdassa tarkoitettua sopimussuhteen enimmäiskestoa ja 6 b artiklan 3 kohdassa tarkoitettua vähimmäisaikaa, jonka jälkeen luottoluokituslaitos voi tehdä uudelleen sopimuksen liikkeeseenlaskijan tai asiaomaisen kolmannen osapuolten kanssa uudelleenarvopaperistamisten luottoluokitusta varten;
c)
onko 6 b artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua poikkeusta syytä muuttaa.
5. Komissio tarkastelee uudelleen EAMV:lta saamansa teknisen neuvonnan pohjalta luottoluokitusmarkkinoiden tilannetta. Uudelleentarkastelun jälkeen komissio toimittaa viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2016 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, johon tarvittaessa liittyy lainsäädäntöehdotus ja jossa arvioidaan erityisesti
a)
onko tarpeen ulottaa 8 b artiklassa asetettujen velvoitteiden soveltamisala koskemaan muita rahoitusalan luottotuotteita;
b)
ovatko 6, 6 a ja 7 artiklassa asetetut vaatimukset vähentäneet riittävästi eturistiriitoja;
c)
olisiko 6 b artiklassa tarkoitettu kiertojärjestelmä ulotettava koskemaan muita omaisuusluokkia ja onko syytä käyttää eripituisia ajanjaksoja eri luokissa;
d)
ovatko nykyiset ja vaihtoehtoiset maksumallit asianmukaisia;
e)
onko tarpeen toteuttaa muita toimenpiteitä kilpailun edistämiseksi luottoluokitusmarkkinoilla;
f)
ovatko uudet luottoluokitusmarkkinoiden kilpailun edistämisaloitteet asianmukaisia alan rakenteellisen kehityksen kannalta;
g)
onko tarpeen ehdottaa toimenpiteitä, joilla voidaan vaikuttaa liialliseen luottoluokituksiin tukeutumiseen sopimuksissa;
h)
miten suurta markkinoiden keskittyminen on, mitä riskejä suureen keskittymiseen liittyy ja miten se vaikuttaa rahoitusalan kokonaisvakauteen.
6. Komissio ilmoittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle vähintään vuosittain kaikista uusista 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuista vastaavuuspäätöksistä, jotka on hyväksytty ilmoituksen kattamana aikana.”
25)
Korvataan 39 a artikla seuraavasti:
”39 a artikla
EAMV:n henkilöstö ja resurssit
EAMV:n on arvioitava ennen 21 päivää kesäkuuta 2014 tässä asetuksessa sille annetuista valtuuksista ja tehtävistä aiheutuvat henkilöstö- ja resurssitarpeet ja toimittaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle asiaa koskevan kertomuksen.”
26)
Lisätään artikla seuraavasti:
”39 b artikla
Raportointivelvoitteet
1. Komissio antaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa vahvistetaan:
a)
toimenpiteet, joita on toteutettu, jotta voitaisiin poistaa sellaiset viittaukset luottoluokituksiin, jotka johtavat tai mahdollisesti johtavat yksinomaiseen tai mekaaniseen luottoluokituksiin tukeutumiseen; sekä
b)
vaihtoehtoiset keinot, joiden avulla sijoittajat voisivat tehdä omat arviointinsa liikkeeseenlaskijoiden ja rahoitusvälineiden luottoriskistä,
jotta voitaisiin poistaa unionin oikeudesta kaikki viittaukset luottoluokituksiin sääntelytarkoituksissa 1 päivään tammikuuta 2020 mennessä edellyttäen, että vaihtoehtoisia luottoriskin arviointitapoja on tuotu esille ja otettu käyttöön. EAMV:n on annettava komissiolle teknistä neuvontaa asioista, joista säädetään tässä kohdassa.
2. Komissio tarkastelee vallitsevaa markkinatilannetta ja antaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2014 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen valtionvelan luottokelpoisuuden eurooppalaisen arvioinnin kehittämisen tarkoituksenmukaisuudesta.
Komissio esittää ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun kertomuksen havaintojen ja vallitsevan markkinatilanteen perusteella viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2016 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen siitä, onko tarkoituksenmukaista ja toteuttamiskelpoista tukea eurooppalaista julkista luottoluokituslaitosta, jonka tehtävänä olisi arvioida jäsenvaltioiden valtionvelan luottokelpoisuutta, ja/tai eurooppalaista luottoluokitussäätiötä, jonka tehtävät liittyisivät kaikenlaisiin muihin luottoluokituksiin.
3. Komissio esittää viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2013 kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle mahdollisuuksista perustaa pienten luottoluokituslaitosten verkosto kilpailun lisäämiseksi markkinoilla. Kertomuksessa arvioidaan taloudellisen ja muun tuen antamista tällaisen verkoston perustamiselle ottaen huomioon tällaisesta julkisesta rahoituksesta aiheutuva mahdollinen eturistiriita. Tämän kertomuksen havaintojen ja EAMV:n teknisen neuvonnan perusteella komissio arvioi uudelleen 8 d artiklan säännöksiä ja ehdottaa niihin muutoksia.”
27)
Muutetaan liite I tämän asetuksen liitteen I mukaisesti.
28)
Muutetaan liite III tämän asetuksen liitteen II mukaisesti.
2 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sen estämättä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään,
1)
tämän asetuksen 1 artiklan 7 kohdan a alakohtaa, 9 ja 10 kohtaa, 11 kohtaa asetuksen (EY) N:o 1060/2009 8 d artiklan osalta, sekä 12 ja 27 kohtaa sovelletaan 1 päivästä kesäkuuta 2018 arviointiin, josta säädetään
a)
asetuksen (EY) N:o 1060/2009 4 artiklan 3 kohdan b alakohdassa ja jonka tarkoituksena on määritellä, noudatetaanko kolmannessa maassa vähintään yhtä tiukkoja vaatimuksia kuin kyseisessä alakohdassa tarkoitetut vaatimukset; sekä
b)
asetuksen (EY) N:o 1060/2009 5 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan b alakohdassa ja jonka tarkoituksena on määritellä, sovelletaanko kolmansien maiden luottoluokituslaitoksiin sitovia sääntöjä, jotka vastaavat kyseisessä alakohdassa tarkoitettuja säännöksiä;
2)
tämän asetuksen 1 artiklan 8 kohtaa, joka koskee asetuksen (EY) N:o 1060/2009 6 a artiklan 1 kohdan a alakohtaa, sovelletaan 21 päivästä kesäkuuta 2014 niihin luottoluokituslaitoksen osakkeenomistajiin tai jäseniin, joilla oli 15 päivänä marraskuuta 2011 hallussaan vähintään viisi prosenttia yhden tai useamman luottoluokituslaitoksen pääomasta;
3)
edellä olevan 1 artiklan 15 kohtaa sovelletaan 21 päivästä kesäkuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 21 päivänä toukokuuta 2013.