KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 526/2014
af 12. marts 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende fastlæggelsen af et tilnærmet spænd og et begrænset antal mindre porteføljer i relation til kreditværdijusteringsrisiko
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012, særlig artikel 383, stk. 7, tredje afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Anvendelsen af den avancerede metode ved fastlæggelsen af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko kan omfatte modparter, for hvilke der ikke foreligger oplysninger om »credit default swap spread«. I så fald bør institutterne anvende et spænd, der er hensigtsmæssigt under hensyntagen til modpartens rating, branche og region (»tilnærmet spænd«), jf. artikel 383, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013.
(2)
Reglerne om fastlæggelsen af et tilnærmet spænd i forbindelse med kreditværdijusteringsrisiko bør foreskrive brug af brede kategorier for rating, branche og region og sikre institutterne det fornødne spillerum til at fastlægge det tilnærmede spænd, som ifølge deres eget ekspertskøn er det mest hensigtsmæssige.
(3)
Ved præciseringen af, hvorledes institutterne skal tage hensyn til de enkelte udstederes rating, branche og region ved fastlæggelsen af et hensigtsmæssigt tilnærmet spread til brug for beregningen af kapitalgrundlagskravene som foreskrevet i forordning (EU) nr. 575/2013, bør det for at sikre ensartethed i anvendelsen af kriterierne bestemmes, at hensyntagen hertil skal ske ved opfyldelse af mindstekrav til specifikationen af de enkelte kriterier.
(4)
For så vidt angår enkelte udstedere, imellem hvilke der består en forbindelse, eksempelvis mellem en regionalregering eller lokal myndighed og staten, bør der desuden gives mulighed for, at fastlæggelsen af et hensigtsmæssigt tilnærmet spænd kan baseres på kreditspændet for en enkelt udsteder, såfremt dette fører til et mere hensigtsmæssigt skøn.
(5)
Et tilnærmet spænd bør, for at føre til en hensigtsmæssig beregning af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko, være fastlagt ved hjælp af oplysninger indhentet i et likvidt marked, og de antagelser, som oplysningerne giver anledning til, såsom interpolation og ekstrapolation af oplysninger vedrørende forskellige restløbetider, bør være principielt forsvarlige.
(6)
For at sikre en ensartet praksis mellem institutter og undgå uoverensstemmelser bør institutterne, eftersom implicitte sandsynligheder for misligholdelse, »credit default swap spreads« og tabet givet modpartens misligholdelse udgør en ligning med to ubekendte, hvor markedets praksis består i at benytte en fast værdi for tabet for så at aflede de implictte sandsynligheder for misligholdelse fra markedsspændene (»market spreads«), benytte en værdi for LGDMKT, som er i overensstemmelse med den faste værdi, som markedsdeltagerne almindeligvis anvender til afledning af implicitte sandsynligheder fra kreditspændet for de likvide handlede kreditrisikoinstrumenter (»liquid traded credit spreads«), som har været benyttet til at fastlægge det tilnærmede kreditspænd for den pågældende modpart.
(7)
Med henblik på tilladelsen til at benytte den avancerede metode til beregning af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko på et begrænset antal mindre porteføljer er det hensigtsmæssigt at definere en portefølje som en nettinggruppe som anført i artikel 272, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013, at betragte antallet af transaktioner og størrelsen af nettinggrupper, som falder ind under kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko uden at være omfattet af metoden med interne modeller, og - for at tage hensyn til institutternes forskellige størrelse - at fastsætte en relativ begrænsning på disse i form af en procentdel af det samlede antal af alle transaktioner henholdsvis en procentdel af den samlede størrelse af alle nettinggrupper, som falder ind under kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko.
(8)
For at undgå vilkårlige ændringer i anvendelsen af den avancerede metode på et begrænset antal mindre porteføljer bør anvendelsen af den avancerede metode først ophøre, når de kvantitative begrænsninger overskrides i to på hinanden følgende kvartaler.
(9)
For at gøre det muligt for de kompetente myndigheder at udføre deres tilsynsmæssige forpligtelser på en effektiv måde bør de have adgang til oplysninger om, hvornår kravet om et begrænset antal mindre porteføljer ikke længere er overholdt. Institutterne bør derfor underrette de kompetente myndigheder i disse tilfælde.
(10)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har forelagt Kommissionen.
(11)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (1) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Fastlæggelsen af et hensigtsmæssigt tilnærmet spænd
1. Det tilnærmede spænd for en given modpart anses for hensigtsmæssigt under hensyn til modpartens rating, branche og region, jf. artikel 383, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013, såfremt følgende betingelser er opfyldt:
a)
Det tilnærmede spænd er fastlagt under hensyn til samtlige kriterier - såvel rating som branche og region for den pågældende modpart - som præciseret under litra b), c) og d).
b)
Rating'en er fastlagt med udgangspunkt i en på forhånd fastsat rangorden for interne og eksterne kreditvurderinger. Kreditvurderingerne tildeles kreditkvalitetstrin som anført i tilknytning til artikel 384, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013. Hvis der foreligger flere eksterne kreditvurderinger, tildeles kreditkvalitetstrin i overensstemmelse med fremgangsmåden vedrørende flere kreditvurderinger. jf. artikel 138 i forordningen.
c)
Branchen er fastlagt med udgangspunkt i mindst følgende kategorier:
i)
offentlig sektor
ii)
den finansielle sektor
iii)
andre.
d)
Regionen er fastlagt med udgangspunkt i mindst følgende kategorier:
i)
Europa
ii)
Nordamerika
iii)
Asien
iv)
den øvrige verden.
e)
Det tilnærmede spænd afspejler på en repræsentativ måde tilgængelige »credit default swap spreads« og spænd for andre likvide handlede kreditrisikoinstrumenter i overensstemmelse med den relevante kombination af kategorier og datakvalitetskriterierne i stk. 3.
f)
Det tilnærmede spænds egnethed fastlægges ud fra dets volatilitet frem for dets niveau.
2. I forbindelse med fastlæggelsen af modpartens rating, branche og region efter reglerne i stk. 1 anses det tilnærmede spænd for en regionalregering eller lokal myndighed for hensigtsmæssigt, når fastlæggelsen heraf er baseret på kreditspændet for den relevante statslige udsteder, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Regionalregeringen eller den lokale myndighed og staten har samme kreditvurdering.
b)
Der foreligger ingen kreditvurdering af regionalregeringen eller den lokale myndighed.
3. Alle oplysninger, som benyttes ved fastlæggelsen af et tilnærmet spænd, skal bygge på pålidelige oplysninger indhentet i et likvidt marked for både køb og salg som fastlagt i artikel 338, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013. Oplysninger skal være tilgængelige i et omfang, som muliggør fastlæggelse af tilnærmede spænd for alle relevante restløbetider og for de historiske perioder omhandlet i forordningens artikel 383, stk. 5.
Artikel 2
Identifikation af LGDMKT
I forbindelse med identifikationen af LGDMKT med henblik på beregning af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko efter den avancerede metode for en modpart, som kræver anvendelsen af et tilnærmet spænd, skal institutterne benytte en værdi for LGDMKT, som er i overensstemmelse med de faste værdier, som markedsdeltagerne sædvanligvis anvender til afledning af de implicitte sandsynligheder fra de »market spreads«, som har været benyttet til at fastlægge det tilnærmede spænd for den pågældende modpart i overensstemmelse med artikel 1.
Artikel 3
Kvantitative begrænsninger på antal og størrelse af kvalificerende porteføljer
1. For at opfylde kriteriet om et begrænset antal mindre porteføljer omhandlet i artikel 383, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 skal alle følgende betingelser være opfyldt:
a)
Antallet af alle transaktioner, som falder ind under kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko uden at være omfattet af metoden med interne modeller, må ikke overstige 15 % af det samlede antal transaktioner, som falder ind under kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko.
b)
Størrelsen af hver enkelt nettinggruppe, som falder ind under kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko uden at være omfattet af metoden med interne modeller, må ikke overstige 1 % af den samlede størrelse af alle nettinggrupper, som falder ind under kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko.
c)
Den samlede størrelse af alle nettinggrupper, som falder ind under kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko uden at være omfattet af metoden med interne modeller, må ikke overstige 10 % af den samlede størrelse af alle nettinggrupper, som falder ind under kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko.
2. Ved anvendelsen af stk. 1, litra b) og c), bestemmes størrelsen af en nettinggruppe som nettinggruppens eksponering på misligholdelsestidspunktet opgjort efter den i artikel 274 i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede markedsværdimetode under hensyntagen til virkningerne af netting i overensstemmelse med forordningens artikel 298, men ikke virkningerne af sikkerhedsstillelsen.
3. Ved anvendelsen af stk. 1 beregner instituttet for hvert kvartal det aritmetiske gennemsnit af observationer foretaget mindst én gang om måneden af forholdet mellem følgende:
a)
antallet af transaktioner, som ikke er omfattet af metoden med interne modeller, og det samlede antal transaktioner
b)
den individuelle størrelse af den største nettinggruppe, som ikke er omfattet af metoden med interne modeller, og den samlede størrelse af alle nettinggrupper samt
c)
den samlede størrelse af alle nettinggrupper, som ikke er omfattet af metoden med interne modeller, og den samlede størrelse af alle nettinggrupper.
4. Såfremt det i stk. 1 omhandlede kriterium ikke er opfyldt i to på hinanden følgende beregninger, jf. stk. 3, skal instituttet anvende den i artikel 384 i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede standardmetode til beregning af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko for alle de nettinggrupper, som ikke er omfattet af metoden med interne modeller, og underrette de kompetente myndigheder.
5. Betingelserne i stk. 1 anvendes på et individuelt, delkonsolideret eller konsolideret grundlag afhængigt af anvendelsesområdet for den i artikel 283 i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede tilladelse til at benytte metoden med interne modeller.
Artikel
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. marts 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 526/2014,
annettu 12 päivänä maaliskuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla hintaerosta tehtävän arvion määrittämiseksi ja rajallisten pienempien salkkujen täsmentämiseksi vastuun arvonoikaisuriskin osalta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 ja erityisesti sen 383 artiklan 7 kohdan kolmannen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Vastuun arvonoikaisuriskiin liittyvien omien varojen vaatimusten määrittämiseen tarkoitetun kehittyneen menetelmän soveltamisalaan voi kuulua vastapuolia, joiden osalta luottoriskinvaihtosopimusten hintaeroa ei ole käytettävissä. Tällaisessa tapauksessa laitosten on sovellettava hintaeroa, joka on asianmukainen vastapuolen luokitukseen, toimialaan ja alueeseen nähden, jäljempänä ’hintaerosta tehtävä arvio’, asetuksen (EU) N:o 575/2013 383 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan, jossa määritellään käsite si, mukaisesti.
(2)
Vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan hintaerosta tehtävän arvion määrittämistä koskevien sääntöjen olisi mahdollistettava laajojen luokitus-, toimiala- ja alueluokkien käyttö ja annettava laitoksille tarpeellista joustavuutta, jotta ne voisivat itse määrittää asianmukaisimman hintaerosta tehtävän arvion oman asiantuntija-arvionsa perusteella.
(3)
Täsmennettäessä sitä, miten laitosten olisi otettava huomioon yksittäisten liikkeeseenlaskijoiden luokitusta, toimialaa ja aluetta koskevat ominaispiirteet määrittäessään omien varojen vaatimusten määrittämistä varten asianmukaista hintaerosta tehtävää arviota asetuksen (EU) N:o 575/2013 edellyttämällä tavalla, on aiheellista laatia säännöt, joiden nojalla ominaispiirteet voidaan ottaa huomioon kutakin ominaispiirrettä koskevien vähimmäisluokkien avulla, jotta varmistetaan näiden edellytysten yhdenmukainen soveltaminen.
(4)
Lisäksi, kun yksittäisten liikkeeseenlaskijoiden tapauksessa on läheinen sidonnaisuus, esimerkiksi aluehallinnon tai paikallisviranomaisen ja valtion välillä, olisi sallittava se, että asianmukainen hintaerosta tehtävä arvio määritetään ainoastaan yksittäisen liikkeeseenlaskijan luottoriskimarginaalista silloin, kun tämä johtaa asianmukaisempaan arvioon.
(5)
Vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen laskemiseksi asianmukaisella tavalla hintaerosta tehtävä arvio olisi määritettävä käyttämällä tietoja, jotka pohjautuvat likvideillä markkinoilla tehtyihin havaintoihin, ja tietojen taustaolettamusten, muun muassa eri erääntymisaikoihin liittyvien tietojen interpoloimista ja ekstrapoloimista koskevien olettamusten, olisi oltava käsitteellisesti moitteettomia.
(6)
Jotta voidaan varmistaa laitosten käytäntöjen lähentyminen, estää epäjohdonmukaisuudet ja ottaa huomioon se seikka, että implisiittiset maksukyvyttömyyden todennäköisyydet, jäljempänä ’PD-luvut’, hintaerot, jotka koskevat luottoriskinvaihtosopimuksia, ja tappio-osuudet, jäljempänä ’LGD-luvut’, muodostavat yhden yhtälön, jossa on kaksi tuntematonta muuttujaa, sekä se seikka, että markkinoiden käytäntönä on soveltaa kiinteää LGD-arvoa implisiittisten PD-lukujen johtamiseen markkinoiden hintaeroista, laitosten olisi sovellettava sellaista ’LGDMKT-arvoa’, joka on yhdenmukainen markkinaosapuolten yleisesti käyttämän kiinteän LGD-arvon kanssa, implisiittisten PD-lukujen määrittämiseen luottoriskimarginaaleista, joilla on käyty kauppaa likvideillä markkinoilla ja joita on käytetty määritettäessä arvioitua luottoriskimarginaalia kyseessä olevalle vastapuolelle.
(7)
Kun haetaan lupaa soveltaa vastuun arvonoikaisuriskin kehittynyttä menetelmää pienempien salkkujen rajalliseen määrään, on asianmukaista ymmärtää tällainen salkku asetuksen (EU) N:o 575/2013 272 artiklan 4 kohdassa määritellyksi nettoutusryhmäksi, tarkastella vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisten sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattomien transaktioiden määrää ja vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisten sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattomien nettoutusryhmien kokoa ja rajata nämä tekijät yhtäältä tiettyyn prosenttiosuuteen kaikkien vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisten transaktioiden kokonaismäärästä ja toisaalta prosenttiosuuteen kaikkien vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen laskennan alaisten nettoutusryhmien yhteenlasketusta koosta, jotta laitosten eri ulottuvuudet voidaan ottaa huomioon.
(8)
Jotta voitaisiin lieventää mahdollisia katkoksia vastuun arvonoikaisuriskin laskennan kehittyneen menetelmän soveltamisessa pienempien salkkujen rajalliseen määrään, vastuun arvonoikaisuriskin laskennan kehittyneen menetelmän soveltaminen olisi lopetettava vasta silloin, kun määrälliset rajat rikotaan kahtena perättäisenä vuosineljänneksenä.
(9)
Lisäksi toimivaltaisten viranomaisten olisi voitava tietää, milloin pienempien salkkujen rajallisen määrän vaatimusta ei enää täytetä, jotta ne kykenisivät suorittamaan valvontatehtävänsä tehokkaasti; laitosten olisi siis tällaisissa tapauksissa annettava toimivaltaisille viranomaisille asiasta tieto.
(10)
Tämä asetus perustuu teknisten sääntelystandardien luonnoksiin, jotka Euroopan pankkiviranomainen on toimittanut komissiolle.
(11)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimia julkisia kuulemisia teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (1) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Asianmukaisen hintaerosta tehtävän arvion määrittäminen
1. Hintaerosta tehtävä arvio katsotaan tietyn vastapuolen osalta asetuksen (EU) N:o 575/2013 383 artiklan 1 kohdan neljännen alakohdan mukaisesti vastapuolen luokitukseen, toimialaan ja alueeseen nähden asianmukaiseksi silloin, kun seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
hintaerosta tehtävä arvio on määritetty niin, että siinä on otettu huomioon kaikki b, c ja d alakohdassa täsmennetyt vastapuolen luokitusta, toimialaa ja aluetta koskevat ominaispiirteet;
b)
luokitusta koskeva ominaispiirre on määritelty soveltamalla sisäisten ja ulkoisten luottoluokituslähteiden ennalta määriteltyä hierarkiaa. Luokitukset jaotellaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 384 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin luottoluokkiin (credit quality steps). Tapauksissa, joissa on saatavilla useita ulkoisia luottoluokituksia, niiden jaottelussa luottoluokkiin on noudatettava mainitun asetuksen 138 artiklassa useammalle luottoluokitukselle vahvistettua menetelmää;
c)
toimialaa koskeva ominaispiirre on määritelty ottamalla huomioon vähintään seuraavat toimialaluokat:
i)
julkinen sektori;
ii)
rahoituslaitokset;
iii)
muut;
d)
aluetta koskeva ominaispiirre on määritelty ottamalla huomioon vähintään seuraavat alueluokat:
i)
Eurooppa;
ii)
Pohjois-Amerikka;
iii)
Aasia;
iv)
muut maat;
e)
hintaerosta tehtävän arvion on edustavasti kuvastettava saatavilla olevia luottoriskinvaihtosopimuksia koskevia hintaeroja ja muiden sellaisten luottoriskivälineiden hintaeroja, joista käydään kauppaa likvideillä markkinoilla, minkä lisäksi hintaerosta tehtävän arvion on perustuttava asianmukaisten luokkien yhdistelmään ja täytettävä 3 kohdassa tarkoitetut tietojen laatua koskevat kriteerit;
f)
hintaerosta tehtävän arvion asianmukaisuuden määrittäminen perustuu volatiliteettiin eikä niinkään hintaeron tasoon.
2. Tarkasteltaessa vastapuolen luokitusta, toimialaa ja aluetta koskevia ominaispiirteitä 1 kohdan mukaisesti, asianmukaisena pidetään sitä, että hintaeroa koskeva arvio määritetään aluehallinnolle tai paikallisviranomaiselle asianomaisen liikkeeseenlaskijana olevan valtion luottoriskimarginaalin perusteella, jos jompikumpi seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
aluehallinnolla tai paikallisviranomaisella ja valtiolla on sama luottoluokitus;
b)
aluehallinnolla tai paikallisviranomaisella ei ole luottoluokitusta.
3. Kaikkien sellaisten tietopanoksien, joita sovelletaan hintaerosta tehtävän arvion määrityksessä, on perustuttava luotettaviin tietoihin, jotka nojaavat asetuksen (EU) N:o 575/2013 338 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuilla likvideillä kaksisuuntaisilla markkinoilla tehtyihin havaintoihin. Riittävien tietojen on oltava saatavilla hintaerosta tehtävien arvioiden laatimiseksi kaikkien asianmukaisten maturiteettien ja mainitun asetuksen 383 artiklan 5 kohdassa tarkoitettujen aiempien ajanjaksojen osalta.
2 artikla
LGDMKT-luvun yksilöiminen
Yksilöidäkseen hintaeroarvion käyttämistä edellyttävän vastapuolen tappio-osuuden (LGDMKT-luvun) vastuun arvonoikaisuriskin omien varojen vaatimusten laskemiseksi kehittyneen menetelmän mukaisesti laitosten on sovellettava sellaista LGDMKT-arvoa, joka on yhdenmukainen markkinaosapuolten yleisesti käyttämän kiinteän LGD-arvon kanssa, implisiittisten PD-lukujen määrittämiseen niistä markkinoiden hintaeroista, joita on käytetty määritettäessä hintaeroa koskevaa arviota kyseessä olevalle vastapuolelle 1 artiklan mukaisesti.
3 artikla
Ehdot täyttävien salkkujen määrää ja kokoa koskevat määrälliset rajoitukset
1. Jotta asetuksen (EU) N:o 575/2013 383 artiklan 4 alakohdassa tarkoitettu pienempien salkkujen rajallista määrää koskeva kriteeri täyttyisi, kaikkien seuraavien edellytysten on täytyttävä:
a)
kaikkien vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisten sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattomien transaktioiden määrä ei saa olla enempää kuin 15 prosenttia vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisten transaktioiden kokonaismäärästä;
b)
kunkin yksittäisen vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisen sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattoman nettoutusryhmän koko ei saa olla enempää kuin 1 prosentti kaikkien vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisten nettoutusryhmien yhteenlasketusta koosta;
c)
kaikkien vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisten sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattomien nettoutusryhmien yhteenlaskettu koko ei saa olla enempää kuin 10 prosenttia kaikkien vastuun arvonoikaisuriskiä koskevan vaatimuksen alaisten nettoutusryhmien yhteenlasketusta koosta;
2. Sovellettaessa 1 kohdan b ja c alakohtaa nettoutusryhmien kooksi katsotaan nettoutusryhmän maksukyvyttömyyshetken vastuu, joka lasketaan käyttämällä asetuksen (EU) N:o 575/2013 274 artiklassa tarkoitettua markkinahintaan arvostamisen menetelmää ja jossa otetaan huomioon mainitun asetuksen 298 artiklan mukaiset nettoutusvaikutukset mutta ei vakuuksien vaikutuksia.
3. Sovellettaessa 1 kohtaa laitoksen on laskettava kultakin vuosineljännekseltä aritmeettinen keskiarvo vähintään kuukausittain kerätyistä seuraavia suhteita koskevista havaintotiedoista:
a)
sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattomien transaktioiden määrä suhteessa transaktioiden kokonaismäärään;
b)
suurimman yksittäisen sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattoman nettoutusryhmän koko suhteessa kaikkien nettoutusryhmien yhteenlaskettuun kokoon; ja
c)
kaikkien sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattomien nettoutusryhmien yhteenlaskettu koko suhteessa kaikkien nettoutusryhmien yhteenlaskettuun kokoon.
4. Jos 1 kohdassa täsmennetyt kriteerit eivät täyty 3 kohdassa tarkoitetuissa kahdessa perättäisessä laskelmassa, laitoksen on sovellettava asetuksen (EU) N:o 575/2013 384 artiklassa säädettyä standardimenetelmää vastuun arvonoikaisuriskiä koskevien omien varojen vaatimusten laskemiseen kaikkien sisäisen mallin menetelmän piiriin kuulumattomien nettoutusryhmien osalta ja ilmoitettava tästä toimivaltaisille viranomaisille.
5. Edellä 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä sovelletaan yksilöllisesti, alakonsolidointiryhmän tasolla tai konsolidoinnin tasolla sen mukaan, mikä on asetuksen (EU) N:o 575/2013 283 artiklassa tarkoitetun sisäisen mallin menetelmän käyttöä koskevan luvan soveltamisala.
4 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 12 päivänä maaliskuuta 2014.