KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 391/2013
af 3. maj 2013
om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 550/2004 af 10. marts 2004 om udøvelse af luftfartstjenester i det fælles europæiske luftrum (1), ændret ved forordning (EF) nr. 1070/2009 (»luftfartstjenesteforordningen«) (2), særlig artikel 15, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ved forordning (EF) nr. 550/2004 har Kommissionen fået til opgave at fastlægge en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester, således at den anvendes på en ensartet måde i det fælles europæiske luftrum.
(2)
Det er af største betydning for virkeliggørelsen af det fælles europæiske luftrum, at der udformes en fælles afgiftsordning for de luftfartstjenester, der udøves i alle faser af en flyvning. En sådant ordning bør bidrage til at skabe større gennemskuelighed i forbindelse med beregning, pålæggelse og opkrævning af afgifter, der gælder for luftrumsbrugere. Ordningen bør også bidrage til at fremme en sikker og omkostningseffektiv udøvelse af luftfartstjenester over for brugerne, der finansierer ordningen, og stimulere en integreret udøvelse af tjenester.
(3)
Den fælles afgiftsordning bør spille en integreret rolle i opfyldelsen af præstationsordningens målsætninger, jf. artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 549/2004 af 10. marts 2004 om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum (3), ændret ved forordning (EF) nr. 1070/2009 (»rammeforordningen«) og Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 om oprettelse af en præstationsordning for luftfartstjenester og netfunktioner (4).
(4)
I overensstemmelse med den overordnede målsætning om at forbedre luftfartstjenesternes præstationer bør afgiftsordningen fremme omkostnings- og driftseffektivitet, og den bør åbne mulighed for at fastsætte ordninger for at tilskynde luftfartstjenesteudøvere til at støtte forbedringer af udøvelsen af luftfartstjenester og herunder anvendelsen af trafikrisikodeling.
(5)
Den fælles afgiftsordning bør være i overensstemmelse med Eurocontrols overflyvningsafgiftsordning og artikel 15 i ICAO's Chicago-konvention af 1944 angående international civil luftfart (Chicagokonventionen).
(6)
Den fælles afgiftsordning bør muliggøre en optimal udnyttelse af luftrummet under hensyntagen til lufttrafikken - navnlig inden for de funktionelle luftrumsblokke, der er oprettet i medfør af artikel 9a i forordning (EF) nr. 550/2004.
(7)
Et centralt princip for den fælles afgiftsordning går ud på, at der i rette tid står fuldstændige og gennemskuelige oplysninger om omkostningsgrundlaget til rådighed for repræsentanterne for luftrumsbrugerne og for de kompetente myndigheder.
(8)
Når tårn- og indflyvningskontroltjenester og/eller CNS-, MET- og AIS-tjenester udøves på markedsvilkår, bør medlemsstaterne for disse tjenesters vedkommende kunne beslutte ikke at beregne fastlagte omkostninger, ikke at beregne tårn- og indflyvningskontrolafgifter, ikke at fastsætte enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester og/eller ikke at fastsætte finansielle incitamenter.
(9)
Da driften af lufthavne udvikles løbende, kan der være behov for at ændre tårn- og indflyvningskontrolafgiftszoner i løbet af en referenceperiode.
(10)
Indførelsen af ny teknologi og procedurer med tilhørende forretningsmodeller med henblik på at fremme en integreret udøvelse af tjenester bør munde ud i betydelige sparede omkostninger til gavn for brugerne. For at skabe grundlaget for denne fremtidige omkostningsbesparelse må luftfartstjenesteudøverne afholde omstruktureringsomkostninger med henblik på at forbedre deres forretning - omkostninger, som de kan få dækket, hvis en nettofordel for brugerne kan påvises.
(11)
Incitamentordninger, som tilskynder til bedre præstationer, bør hænge sammen med det ønskværdige i at belønne eller sanktionere faktiske præstationer i forhold til de præstationsniveauer, som blev forventet ved præstationsplanens vedtagelse.
(12)
For at fremskynde gennemførelsen af SESAR-teknologi bør investeringer i nye ATM-systemer og en omhyggelig gennemgang af eksisterende ATM-systemer, der påvirker det europæiske ATM-nets præstationsniveau, være berettiget til omkostningsdækning via brugerafgifter, hvis de er i overensstemmelse med gennemførelsen af den europæiske ATM-masterplan, bl.a. i kraft af fælles projekter som angivet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004. Medlemsstaterne bør desuden kunne beslutte at modulere luftfartsafgifter for at skabe incitamenter til at udstyre luftfartøjer med systemer, der indgår i de fælles projekter.
(13)
For at øge luftfartstjenesternes effektivitet og fremme en optimal udnyttelse heraf bør medlemsstaterne kunne modulere afgifter yderligere efter trafiktætheden på nettet i et specifikt område eller på en specifik rute på specifikke tidspunkter.
(14)
Afgifterne, navnlig for lette luftfartøjer, bør ikke være så høje, at de virker som en bremse på brugen af faciliteter og tjenester, der er nødvendige for flyvesikkerheden, eller på indførelsen af nye teknikker og procedurer.
(15)
Medlemsstaterne bør kunne fastsætte deres enhedsrater i fællesskab, især hvor afgiftszonerne strækker sig over mere end én medlemsstats luftrum, eller hvor medlemsstaterne er part i en fælles overflyvningsafgiftsordning.
(16)
For at gøre den fælles afgiftsordning effektiv og nedbringe den administrative og regnskabsmæssige arbejdsbyrde i en fælles overflyvningsafgiftsordning bør medlemsstaterne kunne opkræve overflyvningsafgifter i fællesskab via en enkelt afgift pr. flyvning.
(17)
De retlige midler bør styrkes for at sikre, at brugerne af luftfartstjenester omgående og fuldt ud betaler luftfartsafgifter.
(18)
Afgifter, der pålægges luftrumsbrugere, bør fastsættes og anvendes på en rimelig og gennemsigtig måde efter høring af brugernes repræsentanter. Sådanne afgifter bør tages op til revision med jævne mellemrum.
(19)
Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006 af 6. december 2006 om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester (5), ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1191/2010 af 16. december 2010 (6) bør ophæves pr. 1. januar 2015.
(20)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Udvalget for det Fælles Luftrum -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastsættes foranstaltninger med henblik på at opstille en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester.
2. Forordningen gælder for luftfartstjenester, der udøves af lufttrafiktjenesteudøvere, som er udpeget i medfør af artikel 8 i forordning (EF) nr. 550/2004, og af vejrtjenesteudøvere, der er udpeget i medfør af samme forordnings artikel 9, stk. 1, for den almene lufttrafik i det luftrum i ICAO EUR- og AFI-områderne, hvor medlemsstaterne er ansvarlige for udøvelsen af luftfartstjenester. Den gælder ligeledes for den netadministrator, som er oprettet i medfør af artikel 3 i Kommissionens forordning (EU) nr. 677/2011 (7).
3. Medlemsstaterne kan anvende denne forordning på luftfartstjenester, der udøves i det luftrum, der hører ind under deres ansvarsområde inden for andre ICAO-områder, forudsat at de underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater herom.
4. Medlemsstaterne kan anvende forordningen på luftfartstjenesteudøvere, der har fået tilladelse til at udøve luftfartstjenester uden certificering, jf. artikel 7, stk. 5, i forordning (EF) nr. 550/2004.
5. Medmindre andet fremgår af artikel 1, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende denne forordning til luftfartstjenester, der udøves i lufthavne med færre end 70 000 IFR-flybevægelser om året.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om deres beslutning.
Artikel 2
Definitioner
Med henblik på denne forordning finder definitionerne i artikel 2 i forordning (EF) nr. 549/2004 anvendelse.
Derudover finder følgende definitioner anvendelse:
1) »luftfartstjenestebruger«: operatøren af luftfartøjet på det tidspunkt, hvor flyvningen gennemføres, eller, hvis dennes identitet ikke kendes, luftfartøjets ejer, medmindre det kan bevises, at en anden var operatør på det tidspunkt
2) »repræsentant for luftrumsbrugerne«: enhver juridisk person eller enhed, der repræsenterer interesserne hos en eller flere kategorier af luftfartstjenestebrugere
3) »IFR«: instrumentflyveregler som defineret i bilag 2 til Chicago-konventionen (10. udgave - juli 2005)
4) »VFR«: visuelflyveregler som defineret i bilag 2 til Chicago-konventionen (10. udgave - juli 2005)
5) »overflyvningsafgiftszone«: et udsnit af luftrummet, for hvilket der er fastlagt et fælles omkostningsgrundlag og en fælles enhedsrate
6) »tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone«: en lufthavn eller en gruppe af lufthavne, for hvilke der er fastlagt et fælles omkostningsgrundlag og en fælles enhedsrate
7) »fastlagte omkostninger«: de omkostninger, der på forhånd er fastlagt af medlemsstaterne som omhandlet i artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 550/2004
8) »referenceperiode«: referenceperioden for den præstationsordning, der er oprettet ved artikel 11, stk. 3, litra d), i forordning (EF) nr. 549/2004 og artikel 8 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
9) »IFR-flybevægelser«: summen af starter og landinger, der udføres efter instrumentflyvereglerne, beregnet som et årsgennemsnit over de tre år, der går forud for præstationsplanens forelæggelse
10) »andre indtægter«: indtægter fra offentlige myndigheder, herunder finansiel støtte fra Unionens støtteprogrammer såsom det transeuropæiske transportnet (TEN-T), Connecting Europe-faciliteten (CEF) og Samhørighedsfonden, indtægter fra erhvervsmæssige aktiviteter og/eller, for så vidt angår enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester, indtægter som følge af kontrakter eller aftaler mellem luftfartstjenesteudøvere og lufthavnsoperatører
11) »præstationsplan«: en præstationsplan, der er opstillet i henhold til bestemmelserne i artikel 11 til 16 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
12) »faktiske omkostninger«: reelt påløbne omkostninger ved udøvelse af luftfartstjenester i et år, som er underlagt en afsluttende revision
13) »CNS-, MET- og AIS-tjenester«: kommunikations-, navigations- og overvågningstjenester, vejrtjenester til luftfartsformål og luftfartsinformationstjenester
14) »omstruktureringsomkostninger«: betydelige engangsomkostninger, der afholdes af luftfartstjenesteudøvere i omstruktureringsprocessen, ved at der indføres nye teknologier, procedurer og tilknyttede forretningsmodeller for at tilskynde til en integreret udøvelse af tjenester, hvis medlemsstaten ønsker at få dækket omkostningerne i en eller flere referenceperioder. De kan omfatte kompensationsudgifter til arbejdstagere, lukning af flyvekontrolcentraler, overflytning af aktiviteter til nye lokaliteter og afskrivning af aktiver og/eller erhvervelse af strategisk medbestemmelsesret i andre luftfartstjenesteudøvere.
Artikel 3
Tårn- og indflyvningskontroltjenester og AIS-, MET- og CNS-tjenester, der er underlagt markedsvilkår
1. Uden at dette berører anvendelsen af de principper, der er nævnt i artikel 14 og 15 i forordning (EF) Nr. 550/2004, og med forbehold af den vurdering, der er nævnt i stk. 2, kan medlemsstaterne beslutte før påbegyndelsen af en referenceperiode eller i begrundede tilfælde i selve referenceperioden, at nogle af eller alle deres tårn- og indflyvningskontroltjenester eller AIS-, MET- og CNS-tjenester er underlagt markedsvilkår. I så fald anvendes bestemmelserne i denne forordning, men de pågældende medlemsstater kan for disse tjenesters vedkommende beslutte:
a)
ikke at beregne de fastlagte omkostninger i henhold til denne forordnings artikel 7
b)
ikke at fastsætte finansielle incitamenter for disse tjenester på de centrale præstationsområder kapacitet og miljø i henhold til denne forordnings artikel 15
og, for så vidt angår tårn- og indflyvningskontroltjenester,
c)
ikke at beregne tårn- og indflyvningskontrolafgifter i henhold til denne forordnings artikel 12
d)
ikke at fastsætte enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester i henhold til denne forordnings artikel 17.
2. Medlemsstaterne foretager en udførlig vurdering af alle de betingelser, der er fastsat i bilag I til nærværende forordning, for at fastslå, om nogle af eller alle deres tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår. Denne vurdering omfatter en høring af luftrumsbrugernes repræsentanter.
3. De medlemsstater, der er nævnt i stk. 1, forelægger senest 19 måneder før en referenceperiodes begyndelse eller datoen for anvendelsen af beslutninger, der træffes i henhold til stk. 1, Kommissionen en detaljeret rapport om indholdet og resultaterne af den vurdering, der er nævnt i stk. 2. Rapporten underbygges med dokumentation, herunder i givet fald udbudsmaterialet, en begrundelse for udvælgelsen af tjenesteudøveren og en beskrivelse af de ordninger, som den udvalgte tilbudsgiver pålægges for at sikre, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester udøves på en omkostningseffektiv måde, tillige med resultatet af høringen af luftrumsbrugernes repræsentanter. Rapporten skal indeholde en fyldestgørende begrundelse for medlemsstatens konklusioner.
4. Hvis Kommissionen er enig i, at markedsvilkår er indført i overensstemmelse med kravene i bilag I, underretter den den pågældende medlemsstat inden fire måneder efter at have modtaget rapporten. Denne periode på fire måneder udvides til seks måneder efter modtagelsen af rapporten, hvis Kommissionen finder, at der er behov for yderligere dokumentation for at fastslå, om der er indført markedsvilkår.
Hvis Kommissionen finder, at der ikke er indført markedsvilkår, skal den inden seks måneder efter modtagelsen af rapporten og i overensstemmelse med den procedure, der er nævnt i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) Nr. 549/2004, træffe afgørelse om, at den eller de pågældende medlemsstater fuldt ud skal opfylde denne forordnings bestemmelser. En sådan afgørelse træffes efter høring af den eller de berørte medlemsstater.
5. Medlemsstatens rapport og Kommissionens afgørelse, jf. stk. 4, gælder for hele den pågældende referenceperiode; de skal være offentligt tilgængelige, og en henvisning til dem skal offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 4
Principper for den fælles afgiftsordning
1. Den fælles afgiftsordning er underlagt de principper, der er fastsat i artikel 15 i forordning (EF) nr. 550/2004.
2. De fastlagte omkostninger for overflyvningsluftfartstjenester finansieres ved overflyvningsafgifter, som pålægges brugere af luftfartstjenester efter bestemmelserne i kapitel III og/eller andre indtægter.
3. De fastlagte omkostninger for tårn- og indflyvningskontroltjenester finansieres ved tårn- og indflyvningskontrolafgifter, som pålægges brugere af luftfartstjenester efter bestemmelserne i kapitel III og/eller andre indtægter.
4. Stk. 2 og 3 er ikke til hinder for, at fritagelsen af visse luftfartstjenestebrugere dækkes af andre finansieringskilder i medfør af artikel 10.
5. Den fælles afgiftsordning skal tilvejebringe gennemsigtighed for og høring af luftrumsbrugernes repræsentanter om omkostningsgrundlag og om fordelingen af omkostningerne mellem de forskellige tjenester.
6. Indtægter fra overflyvningsafgifter eller tårn- og indflyvningskontrolafgifter, der fastsættes i henhold til denne forordnings artikel 11 og 12, må ikke anvendes til at finansiere luftfartstjenesteudøveres erhvervsmæssige aktiviteter.
Artikel 5
Fastlæggelse af afgiftszoner
1. Medlemsstaterne fastlægger afgiftszoner i det luftrum under deres ansvarsområde, hvor der ydes luftfartstjenester over for luftrumsbrugerne.
2. Afgiftszonerne fastlægges på en måde, der er forenelig med flyvekontrolaktiviteterne og -tjenesterne efter høring af luftrumsbrugernes repræsentanter.
3. En overflyvningsafgiftszone strækker sig fra jorden op til og med det øvre luftrum. I komplekse tårn- og indflyvningskontrolområder kan medlemsstaterne fastlægge en specifik zone inden for en afgiftszone.
4. Hvis afgiftszoner strækker sig over mere end én medlemsstats luftrum, sikrer de berørte medlemsstater, at forordningen anvendes på en konsekvent og ensartet måde på det pågældende luftrum.
5. En tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone kan ændres i løbet af en referenceperiode. I så fald skal medlemsstaterne:
a)
forelægge Kommissionen relevante omkostninger og trafikdata, således at Kommissionen får mulighed for at reetablere sammenhængende omkostnings- og trafikdataserier, der afspejler situationen før og efter ændringen, og udføre sine opgaver i henseende til præstationsovervågning i overensstemmelse med artikel 18 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
b)
høre luftrumsbrugernes repræsentanter og rapportere deres bemærkninger til Kommissionen
c)
forelægge Kommissionen en vurdering af, hvordan ændringerne påvirker omkostningsmålene for tårn- og indflyvningskontroltjenester samt præstationsovervågningen og angive, hvordan den skal udføre præstationsovervågningen i resten af referenceperioden.
KAPITEL II
OMKOSTNINGERNE VED UDØVELSE AF LUFTFARTSTJENESTER
Artikel 6
Tjenester, faciliteter og aktiviteter, der kan indgå i beregningsgrundlaget
1. Luftfartstjenesteudøvere i henhold til artikel 1, stk. 2 og 4, fastslår omkostningerne ved at udøve luftfartstjenester, for så vidt angår de faciliteter og tjenester, der er omhandlet i og gennemført i henhold til ICAO Regional Air Navigation Plan, European Region, i afgiftszonerne under deres ansvarsområde.
Disse omkostninger omfatter generelle administrationsomkostninger, uddannelse, undersøgelser, test og forsøg samt forskning og udvikling vedrørende disse tjenester.
2. Medlemsstaterne kan opgive de følgende omkostninger som fastlagte omkostninger i overensstemmelse med artikel 15, stk. 2, litra b), i forordning (EF) nr. 550/2004, når disse opstår som et resultat af udøvelsen af luftfartstjenester:
a)
omkostninger, der bæres af de relevante nationale tilsynsmyndigheder
b)
omkostninger, der bæres af de kvalificerede enheder, jf. artikel 3 i forordning (EF) nr. 550/2004
c)
omkostninger, der hidrører fra internationale aftaler.
3. I henhold til artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004 må en del af indtægterne fra afgifterne anvendes til at finansiere fælles projekter om netfunktioner, der er særligt vigtige for en generel forbedring af præstationerne inden for lufttrafikstyring og luftfartstjenester. I så fald skal medlemsstaterne iværksætte en detaljeret og gennemskuelig praksis for bogføring for at sikre, at luftrumsbrugerne ikke pålægges afgifter to gange. Fastlagte omkostninger, der følger af et fælles projekt, angives klart i overensstemmelse med bilag II og VII.
4. Investeringer i nye ATM-systemer og en gennemgribende omlægning af eksisterende ATM-systemer kan komme i betragtning, for så vidt som de er i overensstemmelse med gennemførelsen af den europæiske ATM-masterplan, bl.a. gennem de fælles projekter, der er omhandlet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) Nr. 550/2004.
Artikel 7
Beregning af omkostninger
1. De fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger skal omfatte omkostningerne ved de tjenesteydelser, faciliteter og aktiviteter, der i henhold til nærværende forordnings artikel 6 kan indgå i beregningsgrundlaget, og som er opgivet i overensstemmelse med regnskabskravene i artikel 12 i forordning (EF) nr. 550/2004.
De ikke-tilbagevendende virkninger af indførelsen af internationale regnskabsstandarder kan spredes over en periode på op til 15 år.
Uanset artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 fastsættes de fastlagte omkostninger, inden hver referenceperiode påbegyndes, som led i præstationsplanen for hvert kalenderår i referenceperioden i både reale og nominelle værdier. For hvert år i referenceperioden fremføres forskellen mellem de fastlagte omkostninger udtrykt i nominelle værdier forud for referenceperioden og de fastlagte omkostninger, der justeres på grundlag af forskellen mellem den af Kommissionen registrerede faktiske inflation ifølge Eurostats HICP som offentliggjort i april i år n og den forventede inflation ifølge præstationsplanen for året før referenceperioden og for hvert år i referenceperioden, til år n + 2 med henblik på at beregne enhedsraten.
Fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger beregnes i national valuta. Hvis en fælles afgiftszone med en fælles enhedsrate er blevet oprettet for en funktionel luftrumsblok, sørger de berørte medlemsstater for at omregne nationale omkostninger til euro eller til en af de berørte medlemsstaters nationale valutaer, så det sikres, at beregningen af den fælles enhedsrate i henhold til nærværende forordnings artikel 17, stk. 1, tredje afsnit, er gennemskuelig. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen og Eurocontrol herom.
2. De omkostninger, der er nævnt i stk. 1, opdeles i personaleomkostninger, andre driftsomkostninger, afskrivningsomkostninger, kapitalomkostninger og ekstraordinære omkostninger såsom ikke-refunderbare skatter og afgifter samt alle andre dermed forbundne omkostninger.
Personaleomkostninger omfatter bruttoløn, overtidsbetaling, arbejdsgiverbidrag til socialsikringsordninger samt pensionsomkostninger og andre ydelser. Ved beregningen af pensionsomkostninger kan der anlægges forsigtige skøn på grundlag af ordningens forvaltning eller den nationale lovgivning. Disse skøn skal specificeres i præstationsplanen.
Andre driftsomkostninger skal omfatte udgifter til indkøb af varer og tjenesteydelser, der anvendes i udøvelsen af luftfartstjenester, bl.a. udliciterede tjenesteydelser, eksternt personale, materialer, energi og andre forsyningsomkostninger, leje af bygninger, udstyr og faciliteter, vedligeholdelse, forsikringsomkostninger og rejseudgifter. Når en lufttrafiktjenesteudøver køber andre luftfartstjenester, skal vedkommende medregne de faktiske udgifter til disse tjenester under sine andre driftsomkostninger.
Afskrivningsomkostningerne vedrører de samlede anlægsaktiver, der anvendes til luftfartstjenesteformål. Anlægsaktiver afskrives i henhold til deres forventede levetid efter princippet om lineær afskrivning af omkostningerne ved de aktiver, der afskrives. Afskrivningen kan beregnes på basis af historiske omkostninger eller genanskaffelsesomkostninger. Metoden må ikke ændres i løbet af afskrivningsperioden, og den skal være i overensstemmelse med de anvendte kapitalomkostninger (nominelle kapitalomkostninger for regnskaber baseret på historiske omkostninger og reale kapitalomkostninger for regnskaber baseret på genanskaffelsesomkostninger). Anvendes regnskaber baseret på genanskaffelsesomkostninger, angives tillige de tilsvarende tal på grundlag af historiske omkostninger til sammenligning og vurdering.
Kapitalomkostningerne opgøres som produktet af:
a)
summen af den gennemsnitlige bogførte nettoværdi af de anlægsaktiver og eventuelle opjusteringer af de samlede aktiver som opgivet af den nationale tilsynsmyndighed, der anvendes af luftfartstjenesteudøveren og er i drift eller under opførelse, og den gennemsnitlige nettoværdi af de omsætningsaktiver bortset fra bankkonti med rentetilskrivning, der er nødvendige for udøvelsen af luftfartstjenester, og
b)
det vægtede gennemsnit af gældsrenten og egenkapitalforrentningen. For luftfartstjenesteudøvere uden egenkapital beregnes det vægtede gennemsnit på basis af en forrentning af forskellen mellem de samlede aktiver, jf. litra a), og gælden.
Ekstraordinære poster skal bestå af ikke-tilbagevendende omkostninger i forbindelse med udøvelsen af luftfartstjenester i årets løb.
En eventuel justering, der ligger ud over bestemmelserne i de internationale regnskabsstandarder, angives i præstationsplanen med henblik på Kommissionens gennemgang og i de yderligere oplysninger, der forelægges efter bilag II.
3. Ved beregningen af kapitalomkostningerne, jf. stk. 2, baseres de faktorer, der skal lægges vægt på, på forholdet mellem finansiering via gæld og finansiering via egenkapital. Gældsrenten er luftfartstjenesteudøverens vægtede gennemsnitlige gældsrente. Egenkapitalforrentningen skal være den samme, som opgives i præstationsplanen for rapporteringsperioden, og baseres på luftfartstjenesteudøverens faktiske finansielle risiko som vurderet forud for referenceperioden.
Hvis aktiverne ikke tilhører luftfartstjenesteudøveren, men indgår i beregningen af kapitalomkostningerne, sikrer medlemsstaterne, at omkostningerne ved disse aktiver ikke godtgøres to gange.
4. Beregning af faktiske omkostninger kan omfatte dækning af luftfartstjenesteudøveres omstruktureringsomkostninger i referenceperioder, der er gået forud for en eller flere referenceperioder, hvor omkostningerne dækkes, med forbehold for en forretningsplan, der dokumenterer en nettogevinst for brugere i tidens løb.
Den nationale tilsynsmyndighed forelægger Kommissionen forretningsplanen, en plan for dækning af omstruktureringsomkostningerne og resultaterne af en høring af luftrumsbrugernes repræsentanter om forretningsplanen og planen for dækning af omstruktureringsomkostningerne.
Finder Kommissionen, at den forventede nettofordel for brugerne i tidens løb er påvist, underretter den medlemsstaten herom inden fem måneder efter at have modtaget den nationale tilsynsmyndigheds anmodning.
Finder Kommissionen, at den forventede nettofordel for brugerne i tidens løb ikke er påvist, træffer den - efter proceduren i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 549/2004 og inden fem måneder efter at have modtaget den nationale tilsynsmyndigheds anmodning - afgørelse om, at luftfartstjenesteudøveres omstruktureringsomkostninger ikke skal dækkes, og Kommissionen underretter den pågældende medlemsstat herom.
Den pågældende medlemsstat rapporterer om udviklingen af omstruktureringsomkostningerne og brugernes nettofordele i sin årlige beretning i henhold til artikel 18, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
Artikel 8
Fordeling af omkostninger
1. Omkostningerne ved de tjenesteydelser, faciliteter og aktiviteter, der i henhold til artikel 6 kan indgå i beregningsgrundlaget, fordeles på en gennemskuelig måde på de afgiftszoner, hvor de rent faktisk er påløbet.
Hvor omkostningerne er påløbet på tværs af forskellige afgiftszoner, fordeles de forholdsmæssigt på grundlag af en gennemskuelig metode i henhold til artikel 9.
2. Omkostningerne til tårn- og indflyvningskontroltjenester vedrører følgende tjenester:
a)
tårnkontroltjenester, flyvepladsflyveinformationstjenester, herunder lufttrafikrådgivningstjenester og alarmeringstjenester
b)
lufttrafiktjenester i forbindelse med luftfartøjers ind- og udflyvning inden for en vis afstand fra en lufthavn, baseret på operationelle krav
c)
en passende del af alle andre luftfartstjenesteelementer, der afspejler en forholdsmæssig fordeling mellem overflyvnings- og tårn- og indflyvningskontroltjenester.
Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra b) og c), skal medlemsstaterne inden påbegyndelsen af hver referenceperiode, for hver lufthavn definere, efter hvilke kriterier omkostningerne fordeles mellem tårn- og indflyvningskontroltjenester og overflyvningstjenester, og de underretter Kommissionen herom.
3. Omkostningerne ved overflyvningstjenester vedrører de omkostninger, der er nævnt i stk. 1, med undtagelse af de omkostninger, der er nævnt i stk. 2.
4. Hvis VFR-flyvninger fritages for afgifter i medfør af artikel 10, skal luftfartstjenesteudøveren opgøre omkostningerne ved de luftfartstjenester, der ydes til VFR-flyvningerne, og holde dem særskilt fra omkostningerne ved luftfartstjenester, der ydes til IFR-flyvninger. Disse omkostninger kan fastslås ved hjælp af en metode til bestemmelse af marginalomkostninger, der tager hensyn til de fordele, IFR-flyvninger har af tjenester, der ydes VFR-flyvninger.
Artikel 9
Gennemsigtighed i omkostningerne og afgiftsordningen
1. Medlemsstaterne skal på en koordineret måde, senest syv måneder før påbegyndelsen af hver referenceperiode indkalde luftrumsbrugernes repræsentanter til en høring om fastlagte omkostninger, planlagte investeringer, tjenesteenhedsprognoser, afgiftspolitik og de deraf følgende enhedsrater. De bistås af luftfartstjenesteudøverne. Medlemsstaterne fastsætter på en gennemsigtig måde deres nationale omkostninger eller omkostninger til funktionelle luftrumsblokke, som opgjort i henhold til artikel 6, og stiller deres enhedsrater til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen og, hvor det er relevant, Eurocontrol.
I referenceperioden indbyder medlemsstaterne hvert år og på en koordineret måde luftrumsbrugernes repræsentanter til en høring om eventuelle afvigelser fra prognosen, navnlig med hensyn til:
a)
den faktiske trafik og omkostninger set i forhold til den skønnede trafik og de fastlagte omkostninger
b)
gennemførelsen af den mekanisme til trafikrisikodeling, som er fastsat i artikel 13
c)
gennemførelsen af den mekanisme til omkostningsdeling, som er fastsat i artikel 14
d)
incitamentordningerne, som er fastsat i artikel 15
e)
moduleringen af afgifter, som er fastsat i artikel 16.
Høringen kan tilrettelægges på regionalt plan. Luftrumsbrugernes repræsentanter bevarer retten til at anmode om, at der afholdes flere høringer. Brugerne høres ligeledes systematisk efter aktivering af en varslingsmekanisme, som er omhandlet i artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, og som afføder en revision af de(n) fastlagte enhedsomkostning(er).
2. De oplysninger, der er nævnt i stk. 1, baseres på de oplysningsskemaer og de nærmere bestemmelser, der er opstillet i bilag II, VI og VII. Hvis det er fastslået i overensstemmelse med artikel 3, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår, baseres de oplysninger, der er nævnt i stk. 1, på de oplysningsskemaer og de nærmere bestemmelser, der er opstillet i bilag III. Den relevante dokumentation stilles til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen, Eurocontrol og de nationale tilsynsmyndigheder tre uger før høringsmødet. Hvad angår den årlige høring, der henvises til i stk. 1, andet afsnit, skal den relevante dokumentation stilles til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen, Eurocontrol og de nationale tilsynsmyndigheder, hvert år senest den 1. juni.
3. For at muliggøre rapportering om gennemførelsen af præstationer, jf. artikel 18, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 stiller medlemsstaterne senest den 1. juni hvert år deres faktisk påløbne omkostninger i det foregående år, og forskellen mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger i præstationsplanen til rådighed for Kommissionen og Eurocontrol ved at anvende det oplysningsskema og de nærmere bestemmelser, der er fastsat i bilag II, VI og VII. De medlemsstater, der har besluttet, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår i henhold til artikel 3, meddeler disse oplysninger ved at anvende det oplysningsskema og de nærmere bestemmelser, der er fastsat i bilag III.
KAPITEL III
FINANSIERING AF UDØVELSE AF LUFTFARTSTJENESTER VIA LUFTFARTSAFGIFTER
Artikel 10
Fritagelse for luftfartsafgifter
1. Medlemsstaterne fritager følgende flyvninger fra overflyvningsafgifter:
a)
flyvninger udført med luftfartøjer med en maksimal tilladt startmasse på under to tons
b)
blandede VFR/IFR-flyvninger i de afgiftszoner, hvor flyvningerne udføres udelukkende efter VFR-reglerne, og hvor der ikke opkræves afgift for VFR-flyvninger
c)
flyvninger, der udføres udelukkende med det formål at befordre den regerende monark og dennes nærmeste familie, statsoverhoveder, regeringsledere eller ministre på officiel tjenesterejse; fritagelsen skal under alle omstændigheder fremgå af den relevante statusindikator eller bemærkning i flyveplanen
d)
eftersøgnings- og redningsflyvninger, der er godkendt af den relevante kompetente instans.
2. Medlemsstaterne kan fritage følgende flyvninger fra overflyvningsafgifter:
a)
militære flyvninger, der udføres af militærfly fra et hvilket som helst land
b)
skoleflyvninger, der udføres udelukkende med det formål at opnå et certifikat, eller, hvis der er tale om flyvebesætningsmedlemmer, en rating af certifikat, og hvor dette fremgår af en passende bemærkning i flyveplanen; sådanne flyvninger må kun udføres inden for den pågældende medlemsstats luftrum, og flyvningerne må ikke tjene til befordring af passagerer og/eller fragt, eller til positionering eller transport af luftfartøjet
c)
flyvninger, der udføres udelukkende med det formål at kontrollere eller afprøve udstyr, der bruges eller er beregnet til at blive brugt som jordbaserede hjælpemidler for luftfarten, med undtagelse af positioneringsflyvninger, der udføres af det pågældende luftfartøj
d)
flyvninger, der afsluttes i den lufthavn, hvorfra luftfartøjet er startet, og som ikke indebærer nogen mellemlanding
e)
VFR-flyvninger
f)
humanitære flyvninger, der er godkendt af den relevante kompetente instans
g)
toldvæsenets og politiets flyvninger.
3. Medlemsstaterne kan fritage de flyvninger, der er anført i stk. 1 og 2, for tårn- og indflyvningskontrolafgifter.
4. Omkostningerne ved flyvninger, der fritages for afgifter, omfatter:
a)
omkostningerne ved VFR-flyvninger, der er fritaget for afgifter, jf. artikel 8, stk. 4, og
b)
omkostningerne ved fritagne IFR-flyvninger, der beregnes som produktet af de påløbne omkostninger ved IFR-flyvninger og forholdet mellem antallet af fritagne tjenesteenheder og det samlede antal tjenesteenheder, idet det samlede antal tjenesteenheder består af tjenesteenheder for IFR-flyvninger og tjenesteenheder for VFR-flyvninger, medmindre disse er fritaget. De påløbne omkostninger ved IFR-flyvninger er lig med de samlede omkostninger minus omkostningerne ved VFR-flyvninger.
5. Medlemsstaterne sikrer, at luftfartstjenesteudøverne godtgøres for de tjenester, de yder fritagne luftfartøjer.
Artikel 11
Beregning af overflyvningsafgifter
1. Uden at det berører muligheden for i henhold til artikel 4, stk. 2, at finansiere overflyvningstjenester via andre indtægter, beregnes overflyvningsafgiften for en given flyvning i en bestemt overflyvningsafgiftszone som produktet af den enhedsrate, der er fastsat for den pågældende overflyvningsafgiftszone, og antallet af overflyvningstjenesteenheder for denne flyvning.
2. Enhedsraten og antallet af overflyvningstjenesteenheder beregnes i henhold til bilag IV.
Artikel 12
Beregning af tårn- og indflyvningskontrolafgifter
1. Uden at det berører muligheden for i henhold til artikel 4, stk. 3, at finansiere tårn- og indflyvningskontroltjenester via andre indtægter, beregnes tårn- og indflyvningskontrolafgiften for en given flyvning i en bestemt tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone som produktet af den enhedsrate, der er fastsat for den pågældende zone, og antallet af tårn- og indflyvningskontroltjenesteenheder for denne flyvning. I forbindelse med afgiftsopkrævningen betragtes ind- og udflyvning som én flyvning. Som enhed tælles enten den ankommende eller den afgående flyvning.
2. Enhedsraten og antallet af tårn- og indflyvningskontroltjenesteenheder beregnes i henhold til bilag V.
Artikel 13
Trafikrisikodeling
1. En mekanisme til trafikrisikodeling anvendes efter de principper, der er omhandlet i artikel 12 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
2. Følgende omkostninger underlægges ikke trafikrisikodeling og medfører en forhøjelse eller en nedsættelse af de fastlagte omkostninger i et eller flere efterfølgende år uanset trafikudviklingen:
a)
de fastlagte omkostninger, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2, med undtagelse af aftaler om lufttrafiktjeneste på tværs af landegrænser
b)
de fastlagte omkostninger for vejrtjenester
c)
justeringen som følge af forskelle mellem den skønnede og faktiske inflation som omhandlet i artikel 7, stk. 1
d)
dækning af omstruktureringsomkostninger, hvis dette er tilladt i henhold til artikel 7, stk. 4
e)
fremførslen, der opstår ved gennemførelsen af mekanismen til trafikrisikodeling
f)
tilladte fremførsler fra den tidligere referenceperiode, der opstår ved gennemførelsen af mekanismen til omkostningsdeling, som er omhandlet i artikel 14
g)
bonusser eller sanktioner, der opstår ved de finansielle incitamentordninger, som er omhandlet i artikel 15
h)
den for høje eller for lave omkostningsdækning, der kan hidrøre fra moduleringen af luftfartsafgifter i medfør af artikel 16
i)
den for høje eller for lave omkostningsdækning, der kan hidrøre fra trafikudviklingen
j)
for den anden referenceperiodes vedkommende den for høje eller for lave omkostningsdækning, der er påløbet hos medlemsstaterne til og med år 2011 for overflyvningsluftfartstjenester og til og med 2014 for tårn- og indflyvningskontroltjenester.
Desuden kan medlemsstaterne fastsætte, at trafikrisikodeling ikke gælder for de fastlagte omkostninger for luftfartstjenesteudøvere, der har fået tilladelse til at udøve luftfartstjenester uden certificering, jf. artikel 7, stk. 5, i forordning (EF) nr. 550/2004.
3. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ikke ligger mere end 2 % over eller under prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, fremføres luftfartstjenesteudøverens yderligere eller tabte indtægter i forhold til fastlagte omkostninger ikke.
4. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger mere end 2 % over prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, nedsættes de fastlagte omkostninger i år n + 2 med mindst 70 % af de berørte luftfartstjenesteudøveres yderligere indtægter fra den del, som overstiger forskellen på 2 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger mere end 2 % under prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, forhøjes de fastlagte omkostninger tidligst fra år n + 2 med højst 70 % af de berørte luftfartstjenesteudøveres indtægtstab fra den del, som overstiger forskellen på 2 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
5. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger under 90 % af prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, forhøjes de fastlagte omkostninger tidligst fra år n + 2 med det fulde beløb af de berørte luftfartstjenesteudøveres indtægtstab fra den del, som overstiger forskellen på 10 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger over 110 % af prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, nedsættes de fastlagte omkostninger i år n + 2 med det fulde beløb af de berørte luftfartstjenesteudøveres yderligere indtægter fra den del, som overstiger forskellen på 10 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
6. For tårn- og indflyvningskontroltjenesters vedkommende kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende bestemmelserne i stk. 3, 4 og 5 for lufthavne med færre end 225 000 IFR-flybevægelser om året. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om deres beslutning inden to måneder efter denne forordnings offentliggørelse.
Artikel 14
Omkostningsdeling
1. En mekanisme til omkostningsdeling anvendes i overensstemmelse med følgende principper:
a)
hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er lavere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, bevarer den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed retten til den opståede difference
b)
hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er højere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, dækker den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed den opståede difference.
2. Følgende omkostninger er undtaget fra anvendelsen af stk. 1, litra a) og b):
a)
Omkostningsdelingsordningerne i stk. 1, litra a) og b), anvendes ikke på forskelle mellem de fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger med hensyn til omkostninger, som den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed har truffet rimelige og påviselige skridt til at håndtere, men må anses for at ligge uden for dennes indflydelse som følge af:
i)
uforudsete ændringer af national lovgivning om pension og pensionsregnskaber eller pensionsomkostninger som følge af uforudsete forhold på finansmarkedet
ii)
væsentlige ændringer i rentesatser for udlån, der finansierer omkostninger ved udøvelsen af luftfartstjenester
iii)
uforudsete nye omkostningsposter, som ikke optræder i præstationsplanen, men er påkrævet ved lov
iv)
uforudsete ændringer af national skatteret
v)
uforudsete ændringer i omkostninger eller indtægter i medfør af internationale aftaler.
b)
Uanset artikel 7, stk. 1, tredje afsnit, skal hver enkelt omkostningspost, der er omfattet af stk. 2, litra a), fastsættes af den nationale tilsynsmyndighed, og i præstationsplanen specificeres følgende for hver omkostningspost i forhold til den foregående referenceperiode:
i)
en fuldstændig beskrivelse af omkostningsposten
ii)
de omkostninger, der henføres til denne post i præstationsplanen
iii)
begrundelsen for, hvorfor omkostningsposten anses for at være støtteberettiget inden for rammerne af stk. 2, litra a), snarere end stk. 1, litra a) og b)
iv)
tilgrundliggende eksterne begivenheder eller omstændigheder, som den pågældende nationale tilsynsmyndighed, luftfartstjenesteudøver eller kvalificerede enhed ikke har indflydelse på, og som førte til en afvigelse mellem de faktiske og fastlagte omkostninger i relation til denne omkostningspost
v)
foranstaltninger, der er truffet for at håndtere omkostningsrisikoen i relation til denne post.
c)
Afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger i forbindelse med disse poster skal påvises og udredes i overensstemmelse med bilag VII, punkt 2.
d)
Hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden som følge af fradrag af omkostninger i henhold til stk. 2, litra a), bliver lavere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, tilbageføres differencen til luftrumsbrugerne med en fremførsel til den eller de følgende referenceperioder.
e)
Hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden som følge af inddragelse af omkostninger i henhold til stk. 2, litra a), bliver højere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, videregives differencen til luftrumsbrugerne med en fremførsel til den eller de følgende referenceperioder.
f)
Den nationale tilsynsmyndighed fastslår hvert år, at afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger reelt skyldes relevante begivenheder eller omstændigheder, jf. stk. 2, litra a), og er i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 2, litra b). Den kontrollerer desuden, at afvigelsen med hensyn til omkostninger, der sendes videre til brugerne, påvises og kategoriseres utvetydigt. Den underretter luftrumsbrugere og rapporterer til Kommissionen om resultatet af sin vurdering en gang om året. Konstaterer Kommissionen inden seks måneder efter modtagelsen af den nationale tilsynsmyndigheds årlige vurderingsrapport, at det ikke i vurderingsrapporten slås fast, at afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger reelt skyldes relevante begivenheder eller omstændigheder, jf. stk. 2, litra a), og er i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 2, litra b), træffer den efter proceduren i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 549/2004 en afgørelse om, at den eller de berørte medlemsstater - enten helt eller delvist alt efter resultaterne af gennemgangen - ikke har ret til at anvende bestemmelserne i stk. 2 med hensyn til afvigelsen mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger.
g)
Det fremførte beløb udspecificeres efter faktorer og beskrives i de yderligere oplysninger, som forelægges efter bilag VI.
Artikel 15
Incitamentordninger for luftfartstjenesteudøvere
1. Medlemsstaterne vedtager finansielle incitamenter for deres luftfartstjenesteudøvere på det centrale præstationsområde kapacitet og kan vedtage sådanne finansielle incitamenter på det centrale præstationsområde miljø i overensstemmelse med artikel 12 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013. Disse incitamenter skal bestå af bonusser for overopfyldelse hhv. sanktioner for manglende opfyldelse af præstationsmålniveauer, og de lægges til eller trækkes fra de vedtagne fastlagte omkostninger alt efter det opnåede præstationsniveau.
Sådanne incitamentordninger skal være i overensstemmelse med følgende principper:
a)
enhedsraten for år n + 2 tilpasses, således at der gives en bonus for overopfyldelse eller en sanktion for manglende opfyldelse målt på luftfartstjenesteudøverens faktiske præstationsniveau i år n i forhold til det relevante mål
b)
det gældende niveau for bonusser og sanktioner skal stå i forhold til de mål, der søges opfyldt, og den opnåede præstation. Der må ikke gives bonus for præstationer, som ligger på eller under de forventede præstationsmål
c)
det gældende niveau for bonusser og sanktioner skal svare til hinanden
d)
det maksimale beløb af kumulerede bonusser og det maksimale beløb af kumulerede sanktioner må ikke overstige 1 % af indtægterne fra luftfartstjenester i år n
e)
udsving i præstationsniveauer og det gældende niveau for bonusser og sanktioner fastlægges efter den høring, der er omhandlet i artikel 9, og fastsættes i præstationsplanen
f)
når der fastsættes mål for funktionelle luftrumsblokke, gælder bonusser og sanktioner for de berørte luftfartstjenesteudøvere
g)
for det centrale præstationsområde kapacitet kan præstationsmålniveauerne tilpasses til kun at omfatte forsinkelser i relation til ATC-kapacitet, ATC-ruteføring, ATC-personale, ATC-udstyr, luftrumsstyring og særlige begivenheder med ATFCM-brugerhåndbogens kode C, R, S, T, M og P.
2. De nationale tilsynsmyndigheder overvåger, at luftfartstjenesteudøverne gennemfører disse incitamentordninger korrekt.
Artikel 16
Modulering af luftfartsafgifterne
1. Medlemsstater kan efter tilbuddet om den høring, der er omhandlet i artikel 9, på nationalt niveau eller for en funktionel luftrumsblok på en ikke-diskriminerende og gennemsigtig måde modulere luftfartsafgifter, som afholdes af luftrumsbrugere, for at afspejle deres bestræbelser på bl.a. at:
a)
optimere brugen af luftfartstjenesterne
b)
mindske flyvningens miljøpåvirkninger
c)
mindske de samlede udgifter til luftfartstjenester og øge deres effektivitet; bl.a. ved at afgifterne moduleres efter trafiktætheden på nettet i et specifikt område eller på en specifik rute på specifikke tidspunkter.
Moduleringen af afgifter må ikke føre til en samlet ændring i luftfartstjenesteudøverens indtægter. For høje eller lave opkrævninger fremføres til den følgende periode.
2. Luftfartsafgifter kan også moduleres på en ikke-diskriminerende og gennemsigtig måde for at fremskynde implementeringen af ATM-kapacitet inden for rammerne af SESAR. Moduleringen kan bl.a. have til formål at give et incitament til at udstyre luftfartøjer med systemer, der indgår i de fælles projekter, som er omhandlet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004.
3. En modulering af luftfartsafgifter indebærer en variation i overflyvningsafgiften og/eller tårn- og indflyvningskontrolafgiften, som beregnes på grundlag af bestemmelserne i artikel 11 og 12.
4. De nationale tilsynsmyndigheder overvåger, at luftfartstjenesteudøverne gennemfører moduleringen af luftfartsafgifter korrekt.
Artikel 17
Fastsættelse af enhedsrater for afgiftszoner
1. Medlemsstaterne sikrer, at der årligt fastsættes enhedsrater for hver enkelt afgiftszone. Med forbehold af stk. 2 ændres enhedsraterne ikke i årets løb.
Enhedsrater fastsættes efter følgende proces:
a)
For hvert år i referenceperioden beregnes enhedsrater for år n senest den 1. november i år n-1 på grundlag af de fastlagte enhedsomkostninger i præstationsplanen og de justeringer, der er anført i punkt 2.2 i bilag IV og i bilag V til denne forordning.
b)
Medlemsstaterne forelægger Kommissionen enhedsrater for år n senest den 1. juni i år n-1 i overensstemmelse med kravene i artikel 9, stk. 1 og stk. 2.
c)
Kommissionen vurderer disse enhedsrater i forhold til bestemmelserne i denne forordning og i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
d)
Finder Kommissionen, at disse enhedsrater opfylder bestemmelserne i denne forordning og gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, underretter den den pågældende medlemsstat herom inden for en frist på fire måneder efter forelæggelsen af enhedsraterne.
e)
Finder Kommissionen, at disse enhedsrater ikke overholder bestemmelserne i denne forordning og gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, underretter den inden for fire måneder efter forelæggelsen af enhedsraterne den pågældende medlemsstat herom, og medlemsstaten forelægger reviderede enhedsrater for Kommissionen inden en måned derefter.
f)
Medlemsstaterne underretter Kommissionen, og hvis relevant Eurocontrol, om disse enhedsrater for hver afgiftszone senest den 1. november i år n-1.
Enhedsrater opgives i national valuta. Hvis medlemsstater, som er en del af en funktionel luftrumsblok, beslutter at oprette en fælles afgiftszone med en fælles enhedsrate, opgives denne enhedsrate i euro eller i en af de berørte medlemsstaters nationale valutaer. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen og Eurocontrol om, hvilken valuta der anvendes.
2. Vedtages præstationsplaner efter den 1. november året forud for det år, hvor referenceperioden påbegyndes eller revideres efter artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, genberegnes enhedsraterne om fornødent ud fra den endeligt vedtagne plan eller de gældende korrigerende foranstaltninger. Til dette formål og i overensstemmelse med artikel 16 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 beregner og anvender medlemsstaterne deres enhedsrate i overensstemmelse med den vedtagne præstationsplan så tidligt som muligt i løbet af referenceperiodens første år eller det første år for anvendelsen af de reviderede præstationsplaner og -mål. Forskellen i indtægterne som følge af den midlertidige anvendelse af den oprindelige enhedsrate fremføres til beregning af enhedsraten det følgende år. For referenceperiodens første år eller det første år for anvendelsen af de reviderede præstationsplaner og -mål, anvendes den mekanisme til trafikrisikodeling, der er fastsat i artikel 13, på grundlag af de fastlagte omkostninger og tjenesteenheder, der indgår i den endeligt vedtagne præstationsplan, tillige med de faktiske tjenesteenheder for året.
Artikel 18
Opkrævning af afgifter
1. Medlemsstaterne kan opkræve afgifterne i form af en enkelt afgift pr. flyvning. Hvis afgifter faktureres og opkræves på regionalt plan, kan faktureringsvalutaen være euro, og en administrativ enhedsrate til dækning af fakturerings- og opkrævningsomkostninger kan lægges til den pågældende enhedsrate. Medlemsstaterne sikrer, at beløb, der opkræves på deres vegne, anvendes til at finansiere de omkostninger, der er fastlagt i overensstemmelse med denne forordnings bestemmelser.
2. Brugere af luftfartstjenester betaler omgående og fuldt ud alle luftfartsafgifter.
3. Medlemsstaterne sikrer, at der anvendes effektive håndhævelsesforanstaltninger. Disse foranstaltninger kan omfatte afvisning af anmodninger om luftfartstjenester, tilbageholdelse af luftfartøjer og andre håndhævelsesforanstaltninger i henhold til gældende lovgivning.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 19
Klageadgang
Medlemsstaterne sikrer, at beslutninger, der træffes i medfør af denne forordning, er behørigt begrundede, og at de underkastes en effektiv revisions- og/eller klageprocedure.
Artikel 20
Uhindret overvågning af kravopfyldelsen
Luftfartstjenesteudøverne skal understøtte den pågældende nationale tilsynsmyndighed eller en kvalificeret enhed, der optræder på den nationale tilsynsmyndigheds vegne, i dennes inspektioner og undersøgelser, herunder besøg på stedet. De bemyndigede personer gives adgang til at:
a)
undersøge relevante regnskabsdokumenter, opgørelser over aktiver, lagerbeholdninger samt ethvert andet materiale af relevans for fastlæggelsen af luftfartsafgifter
b)
til at tage kopi eller udskrift af de kontrollerede dokumenter
c)
anmode om mundtlige redegørelser på stedet
d)
få adgang til relevante lokaler, arealer eller transportmidler.
Sådanne inspektioner og undersøgelser udføres i overensstemmelse med de gældende procedurer i den medlemsstat, hvor de foretages.
Artikel 21
Fornyet gennemgang
Kommissionens gennemgang af den præstationsordning, der er omhandlet i artikel 24 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, skal omfatte den mekanisme til trafikrisikodeling, der er fastsat i artikel 13, mekanismen til omkostningsdeling, der er fastsat i artikel 14, incitamentordninger, der er oprettet efter artikel 15, modulering af afgifter i medfør af artikel 16, samt deres virkning og effektivitet med hensyn til at opfylde de fastsatte mål.
Artikel 22
Ikrafttræden og anvendelse
1. Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Denne forordning anvendes fra den anden referenceperiode, jf. artikel 8 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, og i denne periode. Med hensyn til anvendelsen af præstationsordningen, og for at der kan vedtages EU-dækkende mål, jf. artikel 10, stk. 2, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, inden den anden referenceperiode påbegyndes, og præstationsplaner kan udarbejdes og vedtages i overensstemmelse med bestemmelserne i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, skal artikel 1, stk. 5, artikel 3, artikel 7, stk. 4, artikel 9, artikel 14, stk. 2, litra b)-f), og artikel 17 samt bilagene til nærværende forordning finde anvendelse fra datoen for ikrafttrædelsen af denne forordning.
Artikel 23
Ophævelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006
Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006 af 6. december 2006 om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester ophæves med virkning fra den 1. januar 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 3. maj 2013.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 391/2013,
annettu 3 päivänä toukokuuta 2013,
lennonvarmistuspalvelujen yhteisestä maksujärjestelmästä
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta yhtenäisessä eurooppalaisessa ilmatilassa 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 550/2004 (1), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1070/2009 (2) (palveluntarjonta-asetus), ja erityisesti sen 15 artiklan 4 kohdan,
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Asetuksessa (EY) n:o 550/2004 edellytetään, että komissio perustaa lennonvarmistuspalvelujen yhteisen maksujärjestelmän, joka mahdollistaa sen yhdenmukaisen soveltamisen yhtenäisessä eurooppalaisessa ilmatilassa.
(2)
Yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteutumiseksi on erittäin tärkeää perustaa yhteinen maksujärjestelmä kaikissa lennon vaiheissa tarjottaville lennonvarmistuspalveluille. Järjestelmällä olisi lisättävä avoimuutta ilmatilan käyttäjiltä perittävien maksujen määrittämisessä, määräämisessä ja perimisessä. Järjestelmällä olisi myös edistettävä turvallisten, kustannustehokkaiden ja toimivien lennonvarmistuspalvelujen tarjoamista käyttäjille, jotka tämän järjestelmän rahoittavat, ja tuettava yhdennettyä palvelun tarjoamista.
(3)
Yhteisen maksujärjestelmän olisi oltava olennainen osa yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteuttamisen puitteista 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 549/2004 (3), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 1070/2009 (puiteasetus) ja lennonvarmistuspalvelujen ja verkkotoimintojen suorituskyvyn kehittämisjärjestelmästä 3 päivänä toukokuuta 2013 annetulla komission täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 390/2013 (4), 11 artiklan mukaisesti perustetun suorituskyvyn kehittämisjärjestelmän tavoitteiden saavuttamisessa.
(4)
Lennonvarmistuspalvelujen suorituskyvyn parantamiseen tähtäävän yleistavoitteen mukaisesti maksujärjestelmällä olisi edistettävä kustannus- ja toimintatehokkuutta ja mahdollistettava lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien kannustinjärjestelmät lennonvarmistuspalvelujen tarjonnan, myös liikenneriskin jakamisen soveltamisen, parannusten tukemiseksi.
(5)
Yhteisen maksujärjestelmän olisi oltava yhdenmukainen Eurocontrolin reittimaksujärjestelmän kanssa ja kansainvälisen siviili-ilmailun vuoden 1944 Chicagon yleissopimuksen, jäljempänä ’Chicagon yleissopimus’ 15 artiklan mukainen.
(6)
Yhteisen maksujärjestelmän olisi mahdollistettava ilmaliikennevirtojen kannalta optimaalinen ilmatilan käyttö erityisesti asetuksen (EY) n:o 550/2004 9 a artiklan mukaisesti perustetuissa toiminnallisissa ilmatilan lohkoissa.
(7)
Yhteisen maksujärjestelmän keskeisen periaatteen mukaan kustannusperustasta on annettava ilmatilan käyttäjien edustajille ja toimivaltaisille viranomaisille hyvissä ajoin täydelliset ja avoimet tiedot.
(8)
Jos on osoitettu, että lentoaseman lennonvarmistuspalvelut ja/tai CNS-, MET- ja AIS-palvelut tarjotaan markkinaehtojen mukaisesti, jäsenvaltioiden olisi voitava päättää näiden palvelujen osalta, ettei niiden osalta lasketa määritettyjä kustannuksia, lasketa lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksuja, aseteta lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksun yksikköhintoja ja/tai aseteta taloudellisia kannustimia.
(9)
Koska lentoasemien toiminnot muuttuvat ajan myötä, on lentoaseman lennonvarmistusmaksuvyöhykkeitä ehkä muutettava viiteajanjakson aikana.
(10)
Yhdennetyn palvelun tarjoamisen edistämiseksi käyttöönotettavilla uusilla teknologioilla ja menettelyillä sekä niihin liittyvillä liiketoimintamalleilla olisi voitava alentaa kustannuksia merkittävästi käyttäjien hyödyksi. Tulevien kustannusvähennysten mahdollistaminen edellyttää liiketoiminnan kehittämistä, josta aiheutuu lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille rakenneuudistuskustannuksia. Kustannukset on mahdollista periä takaisin, jos osoitetaan, että käyttäjät saavat nettohyötyä.
(11)
Suorituskyvyn parantamiseen rohkaisevissa kannustinjärjestelmissä olisi otettava huomioon se, että olisi suotavaa palkita tai rangaista todellisesta suorituskyvystä verrattuna suorituskykysuunnitelman hyväksymisen yhteydessä odotettuun suoritustasoon.
(12)
SESAR-teknologioiden täytäntöönpanon, uusiin ilmaliikenteen hallintajärjestelmiin sijoittamisen ja nykyisten ilmaliikenteen hallintajärjestelmien, jotka vaikuttavat Euroopan ilmaliikenteen hallintaverkon suoritustasoon, perusteellisten uudistusten olisi oltava oikeutettuja kustannusten takaisinperimiseen käyttäjämaksuilla, jos ne ovat yhdenmukaisia Euroopan ilmaliikenteen hallinnan yleissuunnitelman täytäntöönpanon kanssa, erityisesti asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 a artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen yhteisten hankkeiden kautta. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi voitava mukauttaa lennonvarmistuspalvelumaksuja, jotta kannustettaisiin varustamaan ilma-alukset yhteisiin hankkeisiin sisältyvillä järjestelmillä.
(13)
Lennonvarmistuspalvelujen tehokkuuden lisäämiseksi ja niiden optimaalisen käytön edistämiseksi jäsenvaltioiden olisi voitava edelleen mukauttaa maksuja, ottaen huomioon verkon ruuhkautumistaso tietyllä alueella tai tietyllä reitillä tiettyinä aikoina.
(14)
Erityisesti kevyiltä ilma-aluksilta perittävien maksujen taso ei saa olla niin korkea, että turvallisuuden kannalta olennaisten laitteiden ja palveluiden käyttö tai uusien tekniikoiden ja menettelyjen käyttöönotto vähenisi.
(15)
Jäsenvaltioiden olisi voitava vahvistaa yksikköhintansa yhdessä erityisesti silloin, kun maksuvyöhykkeet ulottuvat useamman kuin yhden jäsenvaltion ilmatilaan tai kun jäsenvaltiot soveltavat yhteistä reittimaksujärjestelmää.
(16)
Jotta yhteisen maksujärjestelmän tehokkuutta voitaisiin parantaa ja hallinnollista ja kirjanpidollista työtä vähentää, yhteistä reittimaksujärjestelmää soveltavien jäsenvaltioiden olisi voitava kerätä lentoreittimaksut yhdessä yksittäisenä lentokohtaisena maksuna.
(17)
Oikeudellisia keinoja olisi vahvistettava, jotta varmistetaan, että lennonvarmistuspalvelujen käyttäjät maksavat lennonvarmistuspalvelut nopeasti ja täysimääräisesti.
(18)
Ilmatilan käyttäjille asetettavista maksuista olisi kuultava käyttäjien edustajia, ja maksut olisi määritettävä ja niitä sovellettava tasapuolisesti ja läpinäkyvästi. Näitä maksuja olisi tarkasteltava uudelleen säännöllisesti.
(19)
Lennonvarmistuspalvelujen yhteisestä maksujärjestelmästä 6 päivänä joulukuuta 2006 annettu komission asetus (EY) n:o 1794/2006 (5), sellaisena kun se on muutettuna 16 päivänä joulukuuta 2010 annetulla komission asetuksella (EU) n:o 1191/2010 (6), olisi kumottava 1 päivästä tammikuuta 2015.
(20)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat yhtenäisen ilmatilan komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tässä asetuksessa säädetään toimenpiteistä lennonvarmistuspalvelujen yhteisen maksujärjestelmän kehittämiseksi.
2. Tätä asetusta sovelletaan lennonvarmistuspalveluihin, joita tarjoavat asetuksen (EY) N:o 550/2004 8 artiklan mukaisesti nimetyt ilmaliikennepalvelujen tarjoajat ja mainitun asetuksen 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimetyt sääpalvelujen tarjoajat yleisessä ilmaliikenteessä ICAO:n EUR- ja AFI-alueilla, joilla jäsenvaltiot vastaavat lennonvarmistuspalvelujen tarjonnasta. Sitä sovelletaan myös komission asetuksen (EU) N:o 677/2011 (7) mukaisesti perustettuun verkon hallinnoijaan.
3. Jäsenvaltiot voivat soveltaa tätä asetusta lennonvarmistuspalveluihin, joita tarjotaan niiden vastuulla olevassa ilmatilassa muilla ICAO:n alueilla, kunhan ne ilmoittavat tästä komissiolle ja muille jäsenvaltioille.
4. Jäsenvaltiot voivat soveltaa tätä asetusta sellaisiin lennonvarmistuspalvelujen tarjoajiin, jotka saavat tarjota tällaisia palveluja ilman lupaa asetuksen (EY) N:o 550/2004 7 artiklan 5 kohdan mukaisesti.
5. Jollei täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 1 artiklan 4 kohdasta muuta johdu, jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta tätä asetusta sellaisilla lentoasemilla tarjottaviin lennonvarmistuspalveluihin, joilla on alle 70 000 IFR-ilmaliikennetapahtumaa vuodessa.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä päätöksestä komissiolle.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EY) N:o 549/2004 2 artiklassa vahvistettuja määritelmiä.
Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)
’lennonvarmistuspalvelujen käyttäjällä’ ilma-aluksen lentotoiminnan harjoittajaa sinä aikana, jona lento suoritettiin, tai jos lentotoiminnan harjoittajan henkilöllisyyttä ei tiedetä, ilma-aluksen omistajaa, ellei voida osoittaa, että toinen henkilö oli tuolloin lentotoiminnan harjoittaja;
2)
’ilmatilan käyttäjien edustajalla’ kaikkia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, jotka edustavat yhtä tai useampaa lennonvarmistuspalvelujen käyttäjäryhmää;
3)
’IFR:llä’ mittarilentosääntöjä sellaisina kuin ne on määritelty Chicagon yleissopimuksen (kymmenes painos - heinäkuu 2005) liitteessä 2;
4)
’VFR:llä’ näkölentosääntöjä sellaisina kuin ne on määritelty Chicagon yleissopimuksen (kymmenes painos - heinäkuu 2005) liitteessä 2;
5)
’lentoreittimaksuvyöhykkeellä’ ilmatilaa, jolle vahvistetaan yksi kustannusperusta ja yksikköhinta;
6)
lentoaseman lennonvarmistusmaksuvyöhykkeellä’ lentoasemaa tai lentoasemaryhmää, jolle vahvistetaan yksi kustannusperusta ja yksikköhinta;
7)
’määritetyillä kustannuksilla’ asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja jäsenvaltion ennalta määrittämiä kustannuksia;
8)
’viiteajanjaksolla’ asetuksen (EY) N:o 549/2004 11 artiklan 3 kohdan d alakohdassa ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 8 artiklassa säädettyä suorituskyvyn kehittämisjärjestelmän viiteajanjaksoa;
9)
’IFR-ilmaliikennetapahtumalla’ mittarilentosääntöjen mukaisesti suoritettujen nousujen ja laskujen yhteismäärää, joka lasketaan suorituskykysuunnitelman toimittamista edeltävien kolmen vuoden vuotuisena keskiarvona;
10)
’muilla tuloilla’ viranomaisilta, mukaan lukien unionin avustusohjelmista, kuten Euroopan laajuisesta liikenneverkosta (TEN-T), Verkkojen Eurooppa - välineestä ja koheesiorahastosta, saatua taloudellista tukea, kaupallisesta toiminnasta saatuja tuloja ja/tai lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksun yksikköhintojen osalta lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien ja lentoaseman pitäjien välisistä sopimuksista saatavia tuloja;
11)
’suorituskykysuunnitelmalla’ täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 11-16 artiklan säännösten mukaisesti valmisteltua ja hyväksyttyä suorituskykysuunnitelmaa;
12)
’toteutuneilla kustannuksilla’ kustannuksia, jotka ovat tosiasiallisesti aiheutuneet tilintarkastusvelvollisten lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta yhden vuoden aikana;
13)
’CNS-, MET- ja AIS-palveluilla viestintä-, suunnistus- ja valvontapalveluja, lennonvarmistukselle tarkoitettuja sääpalveluja sekä ilmailutiedotuspalveluja;
14)
’rakenneuudistuskustannuksilla’ lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille rakennusuudistusprosessin yhteydessä aiheutuvia merkittäviä kertaluonteisia kustannuksia, jotka aiheutuvat uusien teknologioiden ja menettelyjen ja niihin liittyvien liiketoimintamallien käyttöönotosta yhtenäisen palvelujen tarjonnan tukemiseksi, kun jäsenvaltiot haluavat periä kustannukset takaisin yhtenä tai useampana viiteajanjaksona. Näihin voivat sisältyä kustannukset, joita aiheutuu työntekijöille maksettavista korvauksista, lennonjohtokeskusten sulkemisesta, toimintojen siirtämisestä uusiin paikkoihin ja omaisuuserien poistoista ja/tai strategisten osuuksien hankkimisesta muista lennonvarmistuspalvelujen tarjoajista.
3 artikla
Markkinaehtojen mukaiset lentoaseman lennonvarmistuspalvelut ja CNS-, MET- ja AIS-palvelut
1. Rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 550/2004 14 ja 15 artiklassa tarkoitettujen periaatteiden soveltamista ja jollei 2 kohdassa tarkoitetusta arvioinnista muuta johdu, jäsenvaltiot voivat päättää ennen viiteajanjakson alkua tai perustelluissa tapauksissa viiteajanjakson aikana, että joihinkin tai kaikkiin niiden lentoasemalla annettaviin lennonvarmistuspalveluihin tai CNS-, MET- ja AIS- palveluihin sovelletaan markkinaehtoja. Tällaisessa tapauksessa sovelletaan tämän asetuksen säännöksiä, mutta asianomaiset jäsenvaltiot voivat päättää näiden palvelujen osalta, että:
a)
määritettyjä kustannuksia ei lasketa tämän asetuksen 7 artiklan mukaisesti;
b)
näille palveluille ei aseteta taloudellisia kannustimia kapasiteettia ja ympäristöä koskevilla suorituskyvyn keskeisillä osa-alueilla tämän asetuksen 15 artiklan mukaisesti;
ja lentoaseman lennonvarmistuspalvelujen osalta, että
c)
lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksuja ei lasketa tämän asetuksen 12 artiklan mukaisesti;
d)
lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksun yksikköhintoja ei aseteta tämän asetuksen 17 artiklan mukaisesti.
2. Jotta jäsenvaltiot voivat määrittää, sovelletaanko joihinkin tai kaikkiin niiden lentoaseman lennonvarmistuspalveluihin tai CNS-, MET ja AIS-palveluihin markkinaehtoja, niiden on suoritettava yksityiskohtainen arviointi kaikkien tämän asetuksen liitteessä I vahvistettujen edellytysten osalta. Arvioinnissa on myös kuultava ilmatilan käyttäjien edustajia.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle viimeistään 19 kuukautta ennen viiteajanjakson alkua tai 1 kohdan mukaisesti tehtyjen päätösten soveltamisen alkamista yksityiskohtainen kertomus 2 kohdassa tarkoitetun arvioinnin sisällöstä ja tuloksista. Kyseiseen kertomukseen on liitettävä asiakirjatodisteet, kuten soveltuvin osin tarjouskilpailuasiakirjat, palvelun tarjoajan valinnan perustelut, kuvaus järjestelyistä valitun palvelutarjoajan kanssa, joilla varmistetaan, että lentoaseman lennonvarmistuspalvelut tai CNS-, MET- ja AIS-palvelut tarjotaan kustannustehokkaasti, sekä ilmatilan käyttäjien edustajien kanssa käytyjen neuvottelujen tulokset. Kertomuksessa on esitettävä kattavat perustelut jäsenvaltion päätelmille.
4. Jos komissio on samaa mieltä siitä, että markkinaolosuhteet on luotu liitteen I vaatimusten mukaisesti, se ilmoittaa tästä asianomaiselle jäsenvaltiolle neljän kuukauden kuluessa kertomukset vastaanottamisesta. Kyseinen neljän kuukauden jakso pidennetään kuudeksi kuukaudeksi kertomuksen vastaanottamisen jälkeen, jos komissio katsoo, että tarvitaan lisätodisteita sen määrittämiseksi, onko markkinaolosuhteet luotu.
Jos komissio toteaa, että markkinaolosuhteita ei ole luotu, se päättää kuuden kuukauden kulussa kertomuksen vastaanottamisesta ja asetuksen (EY) N:o 549/2004 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti, että kyseisen jäsenvaltion tai kyseisten jäsenvaltioiden on sovellettava tämän asetuksen säännöksiä täysimääräisesti. Ennen tällaisen päätöksen tekemistä on kuultava kyseistä jäsenvaltioita tai kyseisiä jäsenvaltioita.
5. Jäsenvaltioiden kertomuksen ja 4 kohdassa tarkoitetun komission päätöksen on oltava voimassa kyseisen viiteajanjakson ajan ja niiden on oltava julkisesti saatavilla ja niiden viitetiedot on julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
4 artikla
Yhteisen maksujärjestelmän periaatteet
1. Yhteiseen maksujärjestelmään sovelletaan asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 artiklassa vahvistettuja yleisiä periaatteita.
2. Lennonaikaisten lennonvarmistuspalvelujen määritetyt kustannukset on rahoitettava lennonvarmistuspalvelujen käyttäjiltä perittävillä lentoreittimaksuilla III luvun säännösten mukaisesti ja/tai muilla tuloilla.
3. Lentoaseman lennonvarmistuspalvelujen määritetyt kustannukset on rahoitettava lennonvarmistuspalvelujen käyttäjiltä perittävillä lennonvarmistuspalvelumaksuilla III luvun säännösten mukaisesti, ja/tai muilla tuloilla.
4. Rajoittamatta 2 ja 3 kohdan soveltamista, tiettyjä lennonvarmistuspalvelujen käyttäjiä koskevat 10 artiklan mukaiset poikkeukset rahoitetaan muista lähteistä.
5. Yhteisen maksujärjestelmässä on säädettävä avoimuudesta sekä ilmatilan käyttäjien edustajien kuulemisesta kustannusperustasta sekä kustannusten jakamisesta eri palvelujen kesken.
6. Tuloja, jotka on saatu 11 ja 12 artiklan mukaisesti asetettujen lentoreittimaksujen tai lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksujen kautta, ei voida käyttää rahoittamaan lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien kaupallisia toimintoja.
5 artikla
Maksuvyöhykkeiden muodostaminen
1. Jäsenvaltioiden on muodostettava maksuvyöhykkeet vastuullaan olevaan ilmatilaan, jossa lentoliikennepalveluja tarjotaan ilmatilan käyttäjille.
2. Maksuvyöhykkeet on määriteltävä johdonmukaisesti lennonjohtotoimintojen ja -palvelujen kanssa sen jälkeen, kun ilmatilan käyttäjien edustajia on kuultu.
3. Lentoreittimaksuvyöhykkeen on ulotuttava maanpinnalta yläilmatilaan asti. Jäsenvaltiot voivat muodostaa erityisvyöhykkeen monitahoiselle lähi- ja lähestymisalueelle maksuvyöhykkeellä.
4. Jos maksuvyöhykkeet ulottuvat useamman kuin yhden jäsenvaltion ilmatilaan, asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että tätä asetusta sovelletaan johdonmukaisesti ja yhdenmukaisesti kyseessä olevassa ilmatilassa.
5. Lentoaseman lennonvarmistusmaksuvyöhykettä voidaan muuttaa viiteajanjakson aikana. Tässä tapauksessa jäsenvaltioiden on:
a)
toimitettava komissiolle asiaankuuluvat kustannus- ja liikennetiedot asiaankuuluvista kustannuksista ja liikenteestä, jotta se voi koota yhdenmukaisia tietosarjoja kustannusten ja liikenteen tilanteesta ennen muutosta ja sen jälkeen suorittaa suorituskyvyn seurantatehtävänsä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 18 artiklan mukaisesti;
b)
kuultava ilmatilan käyttäjien edustajia ja raportoitava niiden kommenteista komissiolle;
c)
toimitettava komissiolle arvio muutosten vaikutuksista lentoaseman lennonvarmistuspalveluiden kustannustehokkuustavoitteisiin ja suorituskyvyn seurantaan ja ilmoitettava, kuinka se suorittaa suorituskyvyn seurannan jäljellä olevan viitekauden aikana.
II LUKU
LENNONVARMISTUSPALVELUJEN TARJOAMISESTA AIHEUTUVAT KUSTANNUKSET
6 artikla
Huomioon otettavat palvelut, laitteet ja toiminnot
1. Edellä 1 artiklan 2 ja 4 kohdassa tarkoitettujen lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien on määritettävä Euroopan aluetta koskevassa ICAO:n alueellisessa lennonvarmistussuunnitelmassa määrättyjen ja sen mukaisesti käyttöön otettujen laitteiden ja palvelujen kustannukset vastuullaan olevilla maksuvyöhykkeillä.
Näihin kustannuksiin sisältyvät yleis-, koulutus-, opinto-, testaus- ja koekustannukset sekä näihin palveluihin liittyvät tutkimus- ja kehityskustannukset.
2. Jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon seuraavat kustannukset määritettyinä kustannuksina asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti, kun ne syntyvät lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta:
a)
asianomaisten kansallisten viranomaisten kustannukset;
b)
asetuksen (EY) N:o 550/2004 3 artiklassa tarkoitetuille päteville yksiköille aiheutuneet kustannukset;
c)
kansainvälisistä sopimuksista johtuvat kustannukset.
3. Asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 a artiklan 3 kohdan mukaisesti osalla maksuista saatavista tuloista voidaan rahoittaa yhteisiä hankkeita sellaisia verkkoihin liittyviä toimintoja varten, jotka ovat erityisen tärkeitä ilmaliikenteen hallinnan ja lennonvarmistuspalvelujen yleisen suorituskyvyn parantamiseksi. Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltioiden on otettava käyttöön kattavia ja avoimia laskentamenetelmiä, jotta ilmatilan käyttäjiltä ei peritä maksuja kahteen kertaan. Yhteisistä hankkeista aiheutuvat määritetyt kustannukset on yksilöitävä selkeästi liitteen II ja VII mukaisesti.
4. Investoinnit uusiin ilmaliikenteen hallintajärjestelmiin ja olemassa olevien järjestelmien peruskorjaukseen voidaan kattaa käyttömaksuilta siltä osin kuin ne ovat johdonmukaisia Euroopan ilmaliikenteen hallinnan yleissuunnitelman, ja erityisesti asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 a artiklan 3 kohdassa yksilöityjen yhteisten hankkeiden, täytäntöönpanon kanssa.
7 artikla
Kustannusten laskeminen
1. Määritettyihin kustannuksiin ja toteutuneisiin kustannuksiin sisältyy tämän asetuksen 6 artiklassa tarkoitettujen palvelujen, laitteiden ja toimintojen kustannuksia, ja ne on vahvistettava asetuksen (EY) N:o 550/2004 12 artiklassa säädetyn kirjanpidon vaatimusten mukaisesti.
Kansainvälisten tilinpäätösstandardien käyttöönoton kertaluonteiset vaikutukset voidaan jakaa enintään 15 vuoden ajalle.
Rajoittamatta täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 17 ja 19 artiklan soveltamista, reaali- ja nimellismääräiset määritetyt kustannukset on vahvistettava kullekin kalenterivuodelle ennen kunkin viiteajanjakson alkua osana kunkin kalenterivuoden suorituskykysuunnitelmaa. Viiteajanjakson kunakin vuonna ennen viiteajanjakson alkua nimellismääräisinä esitettyjen määritettyjen kustannusten ja niiden määritettyjen kustannusten, jotka on mukautettu komission Eurostatin yhdenmukaistettuun kuluttajahintaindeksiin, sellaisena kuin se on julkaistuna vuoden n huhtikuussa, kirjaaman todellisen inflaation ja viiteajanjaksoa edeltävän vuoden sekä viitejakson kunkin vuoden suorituskykysuunnitelmassa yksilöidyn inflaatio-oletuksen välisellä erolla, välinen erotus siirretään vuodelle n + 2 yksikköhinnan laskemista varten.
Määritetyt kustannukset ja toteutuneet kustannukset ilmaistaan kansallisena valuuttana. Jos yhteinen maksuvyöhyke, jolla sovelletaan yhtenäistä yksikköhintaa, on perustettu toiminnalliselle ilmatilan lohkolle, asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset kustannukset muunnetaan euromääräisiksi tai jonkin asianomaisen jäsenvaltion kansallisen valuutan määräisiksi, jotta yhtenäinen yksikköhinta voidaan laskea avoimesti tämän asetuksen 17 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa sovellettaessa. Näiden jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä komissiolle ja Eurocontrolille.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut kustannukset on jaettava henkilöstökustannuksiin, muihin toimintakustannuksiin, poistokustannuksiin, pääomakustannuksiin ja poikkeuksellisiin eriin, joihin kuuluvat esimerkiksi verot, joista ei saa palautusta, maksetut tullit sekä kaikki muut tähän liittyvät kustannukset.
Henkilöstökustannuksiin kuuluvat bruttopalkat, ylityökorvaukset, työnantajien maksuosuudet sosiaaliturvajärjestelmiin, eläkekustannukset ja muut etuudet. Eläkekustannukset voidaan laskea käyttämällä järjestelmän hallinnointisääntöjen tai tarvittaessa kansallisen lainsäädännön mukaisia varovaisia oletuksia. Kyseisistä oletuksista on annettava yksityiskohtaiset tiedot kansallisessa suorituskykysuunnitelmassa.
Muihin toimintakustannuksiin kuuluvat lennonvarmistuspalvelujen tarjoamiseen käytettyjen tavaroiden ja palvelujen ostosta aiheutuvat kustannukset. Niitä ovat erityisesti ulkoistetut palvelut, ulkoinen henkilöstö, materiaalit, energia, kaasu, sähkö, vesi, rakennusten vuokraus, varusteet, laitteet, huolto sekä vakuutus- ja matkakulut. Kun ilmaliikennepalvelujen tarjoaja ostaa muita lennonvarmistuspalveluita, palvelujen tarjoajan on otettava huomioon näistä palveluista syntyvät tosiasialliset menot muissa toimintakustannuksissaan.
Poistokustannukset koskevat kaikkia lennonvarmistuspalveluihin käytettäviä käyttöomaisuushyödykkeitä. Käyttöomaisuushyödykkeet poistetaan niiden arvioidun käyttöiän perusteella, ja tällöin käytetään poistettavien omaisuuserien kustannuksiin sovellettavaa tasapoistoa. Poistoja laskettaessa voidaan soveltaa alkuperäiseen hankintamenoon tai jälleenhankinta-arvoon perustuvaa laskentaa. Menetelmää ei saa muuttaa poistoja tehtäessä, ja menetelmän on oltava johdonmukainen sovellettavien pääomakustannusten kanssa (pääoman nimelliset kustannukset alkuperäisten hankintakustannusten osalta ja todelliset pääomakustannukset jälleenhankinta-arvon osalta). Jälleenhankinta-arvoon perustuvaa laskentaa sovellettaessa on esitettävä myös vastaavat alkuperäiseen hankintamenoon perustuvat numerotiedot vertailua ja arviointia varten.
Pääomakustannukset saadaan kertomalla keskenään seuraavat määrät:
a)
lennonvarmistuspalvelujen tarjoamiseen tarvittavien, lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan käytössä tai rakenteilla olevien käyttöomaisuushyödykkeiden (mukaan lukien kansallisen valvontaviranomaisen omaisuuserien yhteismäärään tekemät mahdolliset oikaisut) nettokirjanpitoarvon ja nettomääräisen vaihto- ja rahoitusomaisuuden (pois lukien korolliset tilit) keskimääräisen arvon summa; sekä
b)
velkojen korkokannan ja oman pääoman tuottoasteen painotettu keskiarvo. Jos lennonvarmistuspalvelujen tarjoajalla ei ole osakepääomaa, painotettu keskiarvo lasketaan tuotolla, jota sovelletaan a alakohdassa tarkoitetun omaisuuserien yhteismäärän ja velkojen erotukseen.
Satunnaiserät ovat saman vuoden aikana lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta syntyneitä kertaluonteisia kustannuksia.
Kansainvälisten tilinpäätösstandardien määräyksistä poikkeavat oikaisut on yksilöitävä kansallisessa suorituskykysuunnitelmassa, jotta komissio voi tarkastella niitä, ja liitteen II mukaisesti annettavissa lisätiedoissa.
3. Pääomakustannusten laskemiseksi 2 kohdan mukaisesti on painotettavien arvojen perustuttava joko velkarahoituksen tai oman pääoman osuuteen. Velkojen korkokannan on oltava yhtä suuri kuin lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan velkojen painotettu keskimääräinen korkokanta. Oman pääoman tuoton on oltava raportointikaudelle suorituskykysuunnitelmassa ilmoitettu tuotto ja sen on perustuttava lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan todelliseen rahoitusriskiin kuten se on arvioitu ennen viitejakson alkua.
Kun omaisuus ei kuulu lennonvarmistuspalvelujen tarjoajalle, mutta se otetaan huomioon pääomakustannuksia laskettaessa, jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei näitä omaisuuskustannuksia vähennetä kahteen kertaan.
4. Toteutuneiden kustannusten laskentaan voidaan sisällyttää sellaisten rakenneuudistuskustannusten takaisinperiminen, jotka ovat aiheutuneet lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille viiteajanjaksoina ennen sitä viiteajanjaksoa, jona kustannukset peritään takaisin ja sellaisen liiketoimintasuunnitelman perusteella, joka osoittaa, että käyttäjät saavat nettohyötyä ajan mittaan.
Kansallisen valvontaviranomaisen on toimitettava komissiolle liiketoimintasuunnitelma, suunnitelma rakenneuudistuksen kustannusten perimiseksi ja ilmatilan käyttäjien edustajien kanssa liiketoimintasuunnitelmasta ja suunnitelmasta rakenneuudistusten kustannusten perimiseksi käytyjen kuulemisten tulokset.
Jos komissio toteaa, että käyttäjien ajan mittaan saama nettohyöty on osoitettu, se ilmoittaa tästä asianomaisille jäsenvaltioille viiden kuukauden kuluessa kansallisen valvontaviranomaisen toimittamien tietojen vastaanottamisesta.
Jos komissio toteaa, ettei ajan myötä käyttäjille aiheutuvia odotettuja nettohyötyjä ole voitu osoittaa, se päättää asetuksen (EY) N:o 549/2004 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti viiden kuukauden kuluessa kansallisen viranomaisen toimittamien tietojen vastaanottamisesta, ettei lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille rakenneuudistuksesta aiheutuneita kustannuksia voida periä ja ilmoittaa tästä kyseessä olevalle jäsenvaltiolle.
Kyseisen jäsenvaltion on annettava kertomus rakenneuudistuskustannusten ja käyttäjien nettohyötyjen kehityksestä täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti annettavassa vuosikertomuksessa.
8 artikla
Kustannusten kohdentaminen
1. Edellä 6 artiklassa tarkoitettujen huomioon otettavien palvelujen, laitteiden ja toimintojen kustannukset on kohdennettava avoimesti niille maksuvyöhykkeille, joilla nämä kustannukset ovat tosiasiallisesti aiheutuneet.
Kun kustannuksia on syntynyt useilla eri maksuvyöhykkeillä, kustannukset on kohdennettava suhteellisesti 9 artiklan mukaisesti avointa menetelmää käyttäen.
2. Lentoaseman lennonvarmistuspalvelujen kustannukset koskevat seuraavia palveluja:
a)
lähilennonjohtopalvelut ja lentopaikkojen lentotiedotuspalvelut, kuten ilmaliikenteen neuvontapalvelut, sekä hälytyspalvelut;
b)
ilmaliikennepalvelut, jotka liittyvät ilma-aluksen lähestymiseen ja lähtöön tietyllä etäisyydellä lentoasemasta ja jotka perustuvat toiminnallisiin vaatimuksiin;
c)
tarkoituksenmukainen osuus kaikista muista lennonvarmistuspalvelujen osatekijöistä, ja tämä osuus jaetaan suhteellisesti lennonaikaisten palvelujen ja lentoaseman lennonvarmistuspalvelujen kesken.
Edellä b ja c alakohdan soveltamiseksi jäsenvaltioiden on ennen kunkin viiteajanjakson alkua määriteltävä kullekin lentoasemalle perusteet, joita käytetään kohdistettaessa kustannuksia lennonaikaisten palvelujen ja lentoaseman lennonvarmistuspalvelujen kesken, sekä ilmoitettava näistä komissiolle.
3. Lennonaikaisten palvelujen kustannukset koskevat 1 kohdassa tarkoitettuja kustannuksia, mutta eivät 2 kohdassa tarkoitettuja kustannuksia.
4. Kun VFR-lennoille myönnetään poikkeuksia 10 artiklan mukaisesti, lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan on erotettava tällaisten lentojen lennonvarmistuspalvelukustannukset IFR-lentojen kustannuksista. Nämä kustannukset voidaan vahvistaa rajakustannusmenetelmällä ottaen huomioon edut, joita VFR-lennoille myönnetyistä palveluista koituu myös IFR-lennoille.
9 artikla
Kustannusten ja maksujärjestelmän avoimuus
1. Jäsenvaltioiden on yhteensovitetulla tavalla viimeistään seitsemän kuukautta ennen kunkin viiteajanjakson alkua järjestettävä ilmatilan käyttäjien edustajille kuuleminen määritetyistä kustannuksista, suunnitelluista investoinneista, palveluyksiköitä koskevista ennusteista, maksupolitiikasta ja niiden tuloksena saatavista yksikköhinnoista. Lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien on avustettava niitä. Jäsenvaltioiden on avoimella tavalla vahvistettava kansallisten tai toiminnallisten ilmatilan lohkojen kustannukset 6 artiklan mukaisesti sekä ilmoitettava yksikköhinnat ilmatilan käyttäjien edustajille, komissiolle ja tarvittaessa myös Eurocontrolille.
Viiteajanjakson aikana jäsenvaltioiden on vuosittain ja yhteensovitetulla tavalla järjestettävä ilmatilan käyttäjien edustajille kuuleminen, jossa käsitellään mahdollisia poikkeamia ennusteista ja erityisesti
a)
verrataan toteutuneita liikennemääriä ja kustannuksia ennustettuun liikenteeseen ja määritettyihin kustannuksiin;
b)
13 artiklassa vahvistetun liikenneriskin jakomekanismin täytäntöönpanoa;
c)
14 artiklassa vahvistetun kustannustenjakomekanismin täytäntöönpanoa;
d)
15 artiklassa vahvistettuja kannustinjärjestelmiä,
e)
16 artiklassa vahvistettua maksujen mukauttamista.
Kuuleminen voidaan järjestää alueellisesti. Ilmatilan käyttäjien edustajilla on oikeus pyytää useampien kuulemisten järjestämistä. Käyttäjien kuulemisia on järjestettävä järjestelmällisesti myös yksikköhintaa tarkistettaessa täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 17 ja 19 artiklassa säädetyn varoitusjärjestelmän aktivoitumisen vuoksi.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen on perustuttava liitteissä II, VI ja VII vahvistettuihin raportointitaulukoihin ja yksityiskohtaisiin sääntöihin. Jos 3 artiklan mukaisesti on osoitettu, että lentoaseman lennonvarmistuspalveluihin tai CNS-, MET ja AIS-palveluihin on sovellettava markkinaehtoja, 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen on perustuttava liitteessä III vahvistettuihin raportointitaulukoihin ja yksityiskohtaisiin sääntöihin. Asiaa koskevien asiakirjojen on oltava ilmatilan käyttäjien edustajien, komission, Eurocontrolin ja kansallisten valvontaviranomaisten saatavilla kolme viikkoa ennen kuulemiskokousta. Edellä 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun vuotuisen kuulemisen osalta asiaa koskevien asiakirjojen on oltava ilmatilan käyttäjien edustajien, komission, Eurocontrolin ja kansallisten valvontaviranomaisten saatavilla viimeistään 1 päivänä kesäkuuta.
3. Täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 18 artiklan 4 kohdassa säädettyä suorituskykyä koskevaa raportointia varten jäsenvaltioiden on asetettava komission ja Eurocontrolin saataville kunkin vuoden 1 päivään kesäkuuta menneessä tiedot edellisen vuoden toteutuneista kustannuksista ja toteutuneiden kustannusten ja suorituskykysuunnitelmassa mainittujen määritettyjen kustannusten erosta liitteissä II, VI ja VII vahvistettuja raportointitaulukoita käyttäen ja yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen. Niitä jäsenvaltioita, jotka ovat päättäneet, että lentoaseman lennonvarmistuspalveluihin tai CNS-, MET-, ja AIS-palveluihin sovelletaan markkinaehtoja 3 artiklan mukaisesti, on toimitettava nämä tiedot liitteessä III vahvistettuja raportointitaulukoita käyttäen ja yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.
III LUKU
LENNONVARMISTUSPALVELUJEN RAHOITTAMINEN LENNONVARMISTUSPALVELUMAKSUILLA
10 artikla
Poikkeukset lennonvarmistuspalvelumaksuista
1. Jäsenvaltiot eivät saa periä lentoreittimaksuja seuraavilta lennoilta:
a)
sellaisella ilma-aluksella suoritettavat lennot, jonka suurin sallittu lentoonlähtöpaino on alle kaksi tonnia;
b)
yhdistetyt VFR/IFR-lennot sellaisilla maksuvyöhykkeillä, joilla lento on yksinomaan VFR-lentotoimintaa ja joilla ei peritä maksua VFR-lennoista;
c)
yksinomaan hallitsevia monarkkeja ja heidän perheenjäseniään, valtionpäämiehiä, hallituksen päämiehiä ja ministereitä virallisella vierailulla kuljettavat lennot. Kaikissa tapauksissa poikkeus on aina mainittava asianmukaisella ilmoituksella tai huomautuksella lentosuunnitelmassa;
d)
asianomaisen toimivaltaisen elimen valtuuttamat etsintä- ja pelastuslennot.
2. Jäsenvaltiot voivat olla perimättä lentoreittimaksuja seuraavilta lennoilta:
a)
minkä tahansa maan sotilasilma-aluksella suoritetut sotilaslennot;
b)
yksinomaan lentolupakirjan saamista tai, kun kyseessä on ohjaamohenkilökunta, kelpuutuksen saamista varten suoritetut koululennot, joiden lentosuunnitelmissa on asianomainen merkintä tästä. Lennot on suoritettava yksinomaan kyseisen jäsenvaltion ilmatilassa ja niitä ei saa käyttää matkustajien ja/tai rahdin kuljettamiseen eikä ilma-aluksen siirtolentoihin;
c)
yksinomaan lennonvarmistuksen maalaitteina käytettävien tai käytettäviksi tarkoitettujen laitteiden tarkastamiseksi tai testaamiseksi suoritetut lennot kyseisellä ilma-aluksella suoritettavia siirtolentoja lukuun ottamatta;
d)
lennot, jotka päättyvät ilma-aluksen lähtöasemalle ja jonka aikana ei tehty välilaskua;
e)
VFR-lennot;
f)
asianmukaisen toimivaltaisen elimen valtuuttamat humanitaariset lennot;
g)
tullin ja poliisin lennot.
3. Jäsenvaltiot voivat olla perimättä lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksuja 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuilta lennoilta.
4. Poikkeuksen alaisten lentojen kustannukset ovat seuraavat:
a)
poikkeuksen alaisten VFR-lentojen kustannukset, jotka on määritelty 8 artiklan 4 kohdassa, ja
b)
poikkeuksen alaisten IFR-lentojen kustannukset, jotka lasketaan kertomalla keskenään IFR-lennoista aiheutuneet kustannukset sekä poikkeuksen alaisten palveluyksikköjen lukumäärän ja palveluyksikköjen kokonaismäärän välinen suhde, jolloin palveluyksiköiden kokonaismäärä koostuu IFR-lentoihin liittyvistä palveluyksiköistä sekä VFR-lentoihin kuuluvista palveluyksiköistä, ellei näille ole myönnetty vapautusta. IFR-lennoista aiheutuneiden kustannusten on oltava yhtä suuret kuin kokonaiskustannusten ja VFR-lentojen kustannusten erotus.
5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lennonvarmistuspalveluiden tarjoajille annetaan korvaus palveluista, joita ne ovat tarjonneet poikkeuksen alaisille lennoille.
11 artikla
Lentoreittimaksujen laskeminen
1. Rajoittamatta 4 artiklan 2 kohdassa säädettyä mahdollisuutta rahoittaa lennonaikaisia lennonvarmistuspalveluja muusta lähteestä, tietyltä lennolta tietyllä lentoreittimaksuvyöhykkeellä perittävän lentoreittimaksun on oltava yhtä suuri kuin tulo, joka saadaan kertomalla kyseisen lentoreittimaksuvyöhykkeen yksikköhinta kyseisen lennon lentoreittipalveluyksikköjen määrällä.
2. Yksikköhinta ja lentoreittipalveluyksiköt lasketaan liitteen IV mukaisesti.
12 artikla
Lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksujen laskeminen
1. Rajoittamatta 4 artiklan 3 kohdassa säädettyä mahdollisuutta rahoittaa lentoaseman lennonvarmistuspalveluja muilla tuloilla, tietyltä lennolta tietyllä lentoaseman lennonvarmistusmaksuvyöhykkeellä perittävän lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksun on oltava yhtä suuri kuin tulo, joka saadaan kertomalla keskenään kyseiselle lentoaseman lennonvarmistusmaksuvyöhykkeelle vahvistettu yksikköhinta kyseisen lennon lennonvarmistuspalveluyksikköjen määrällä. Maksuja määritettäessä ilma-aluksen lähestymistä ja lähtöä pidetään yhtenä lentona. Laskentayksikkönä on joko lähestyvä tai lähtevä lento.
2. Yksikköhinta ja lentoaseman lennonvarmistuspalveluyksiköt lasketaan liitteen V mukaisesti.
13 artikla
Liikenneriskin jakaminen
1. Liikenneriskin jakomekanismia sovelletaan täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 12 artiklassa tarkoitettujen periaatteiden mukaisesti.
2. Liikenneriskin jakamista ei sovelleta seuraaviin kustannuksiin ja näin ollen määritetyt kustannukset joko nousevat tai laskevat(a) seuraavana vuonna/seuraavina vuosina liikenteen kehityksestä riippumatta:
a)
edellä 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistetut määritetyt kustannukset, lukuun ottamatta rajat ylittävään ilmaliikennepalvelujen tarjoamiseen liittyvät sopimukset;
b)
sääpalvelujen määritetyt kustannukset;
c)
7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ennustetun ja toteutuneen inflaation erosta johtuva mukautus;
d)
rakennemuutoskustannusten periminen, jos se on sallittua 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti;
e)
liikenneriskin jakomekanismin täytäntöönpanosta aiheutuva erien siirto;
f)
14 artiklassa tarkoitetun liikenneriskin jakomekanismin täytäntöönpanosta aiheutuvat edelliseltä viiteajanjaksolta vahvistetut siirtyvät erät,
g)
15 artiklassa tarkoitetuista kannustinjärjestelmistä johtuvat bonukset tai seuraamukset;
h)
yli- tai alijäämät, jotka voivat johtua 16 artiklan soveltamisesta aiheutuvasta lennonvarmistuspalvelumaksujen mukauttamisesta;
i)
liikenteen vaihtelusta aiheutuvat yli- tai alijäämät;
j)
toisella viiteajanjaksolla jäsenvaltioille vuoden 2011 loppuun saakka aiheutunut yli- tai alijäämä lentoreittien osalta ja vuoden 2014 loppuun saakka aiheutunut yli- tai alijäämä lentoaseman lennonvarmistuspalvelujen osalta.
Lisäksi jäsenvaltiot voivat vapauttaa liikenneriskin jakamisesta sellaisten lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien määritetyt kustannukset, jotka saavat tarjota tällaisia palveluja ilman lupaa asetuksen (EY) N:o 550/2004 7 artiklan 5 kohdan mukaisesti.
3. Jos palveluyksiköiden toteutunut lukumäärä vuonna n on enintään kaksi prosenttia suurempi tai pienempi kuin kyseistä vuotta koskevassa suorituskykysuunnitelmassa julkaistu ennuste, kyseistä lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan määritettyihin kustannuksiin vaikuttavaa lisätuloa tai tulonmenetystä ei siirretä seuraavalle kaudelle.
4. Jos palveluyksiköiden toteutunut määrä on vuonna n yli kaksi prosenttia suurempi kuin suorituskykysuunnitelmassa julkaistu ennuste, vähintään 70 prosenttia lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai tarjoajien saamasta lisätulosta, joka ylittää kaksi prosenttia määritettyihin kustannuksiin liittyvien palveluyksiköiden toteutuneen ja suorituskykysuunnitelmassa julkaistun ennustetun lukumäärän erotuksesta, on palautettava ilmatilan käyttäjille viimeistään vuonna n + 2.
Jos palveluyksiköiden toteutunut määrä vuonna n on yli kaksi prosenttia pienempi kuin vuoden n suorituskykysuunnitelmassa julkaistu ennuste, enintään 70 prosenttia kyseessä olevalle lennonvarmistuspalvelujen tarjoajalle tai kyseessä oleville lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille aiheutuneesta tappiosta, joka ylittää kaksi prosenttia toteutuneiden palveluyksiköiden ja suorituskykysuunnitelmassa julkaistujen määritettyjen kustannusten ennusteen erotuksesta johtaa määritettyjen kustannusten vastaavaan korotukseen aikaisintaan vuonna n + 2.
5. Jos palveluyksiköiden toteutunut määrä vuonna n on alle 90 prosenttia vuoden n suorituskykysuunnitelmassa julkaistusta ennusteesta, koko kyseessä olevalle lennonvarmistuspalvelujen tarjoajalle tai kyseessä oleville lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille aiheutunut tappio, joka ylittää 10 prosenttia toteutuneiden palveluyksiköiden ja suorituskykysuunnitelmassa julkaistujen määritettyjen kustannusten ennusteen erotuksesta, johtaa määritettyjen kustannusten vastaavaan korotukseen aikaisintaan vuonna n + 2.
Jos palveluyksiköiden toteutunut määrä on vuonna n yli 110 prosenttia vuoden n suorituskykysuunnitelmassa julkaistusta ennusteesta, koko kyseessä olevalle lennonvarmistuspalvelujen tarjoajalle tai kyseessä oleville lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille aiheutunut lisätulo, joka ylittää 10 prosenttia toteutuneiden palveluyksiköiden ja suorituskykysuunnitelmassa julkaistujen määritettyjen kustannusten ennusteen erotuksesta, johtaa määritettyjen kustannusten vastaavaan alentamiseen vuonna n + 2.
6. Jäsenvaltiot voivat lentoaseman lennonvarmistuspalveluiden osalta päättää, että sellaisiin lentoasemiin, joilla on vähemmän kuin 225 000 IFR-ilmaliikennetapahtumaa vuodessa, ei sovelleta edellä 3, 4 ja 5 kohdan säännöksiä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tällaisesta päätöksestä kahden kuukauden kuluessa tämän asetuksen julkaisemisesta.
14 artikla
Kustannusten jakaminen
1. Kustannusten jakomekanismeja sovelletaan seuraavien periaatteiden mukaisesti:
a)
Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta pienemmät kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, asianomainen lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevä yksikkö pitää kustannusten erotuksen itsellään.
b)
Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta suuremmat kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset, asianomainen lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevä yksikkö kattaa kustannusten erotuksen.
2. Kustannukset, joihin ei sovelleta 1 kohdan a ja b alakohtaa:
a)
Edellä 1 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjä kustannusten jakojärjestelyjä ei sovelleta määritettyjen ja toteutuneiden kustannusten väliseen eroon sellaisten kuluerien osalta, joiden osalta lennonvarmistuspalvelujen tarjoaja, jäsenvaltio tai pätevät tahot ovat toteuttaneet kohtuullisia ja tunnistettavissa olevia toimia niiden hallinnoimiseksi, mutta joihin ne eivät ole voineet vaikuttaa; näitä ovat
i)
kansallisessa eläkelainsäädännössä, eläkkeen laskentaa koskevassa lainsäädännössä tai eläkekustannuksissa tapahtuneet ennakoimattomat muutokset rahoitusmarkkinoiden ennakoimattomien olosuhteiden vuoksi;
ii)
lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisen rahoittamiseen otetuista lainoista perittävissä koroissa tapahtuneet merkittävät muutokset;
iii)
ennakoimattomat uudet kuluerät, jotka eivät sisälly suorituskykysuunnitelmaan, mutta joita edellytetään lainsäädännössä;
iv)
kansallisen verolainsäädännön ennakoimattomat muutokset;
v)
kansainvälisistä sopimuksista aiheutuvien kustannusten tai tulojen ennakoimattomat muutokset;
b)
Rajoittamatta 7 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan soveltamista kansallisen valvontaviranomaisen on määriteltävä jokainen 2 kohdan a alakohtaan sisältyvä kustannuserä ja suorituskykysuunnitelmassa on yksilöitävä jokaisen edelliseen viiteajanjaksoon liittyvän kustannuserän osalta:
i)
täydellinen kuvaus kustannuserästä;
ii)
suorituskykysuunnitelmassa tähän erään liittyvät kustannukset;
iii)
perusteet sille, miksi kustannuserä on otettava huomioon 2 kohdan a alakohdan eikä 1 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti;
iv)
perustana olevat ulkoiset tapahtumat tai olosuhteet, jotka eivät ole kyseessä olevien kansallisten valvontaviranomaisten, lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan tai pätevän yksikön hallittavissa ja jotka saivat aikaan vaihtelun tähän kustannuserään liittyvien toteutuneiden ja määritettyjen kustannusten välillä;
v)
toimet, jotka on toteutettu tähän kustannuserään liittyvien riskien hallitsemiseksi.
c)
Toteutuneiden ja määritettyjen kustannusten väliset erot näiden erien osalta on yksilöitävä ja selitettävä liitteessä VII olevan 2 kohdan mukaisesti;
d)
Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta pienemmät kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset 2 kohdan a alakohdan soveltamisalaan kuuluvien kustannusten vähentämisen vuoksi, syntyvä erotus on palautettava ilmatilan käyttäjille siirtämällä se seuraavalle viiteajanjaksolle tai seuraaville viiteajanjaksoille.
e)
Jos toteutuneet kustannukset ovat koko viiteajanjakson ajalta korkeammat kuin viiteajanjakson alussa vahvistetut määritetyt kustannukset 2 kohdan a alakohdan soveltamisalaan kuuluvien kustannusten sisällyttämisen vuoksi, syntyvä erotus on siirrettävä ilmatilan käyttäjille siirtämällä se seuraavalle viiteajanjaksolle tai seuraaville viiteajanjaksoille.
f)
Asianomaisten kansallisten valvontaviranomaisten on vahvistettava vuosittain, että toteutuneiden kustannusten vaihtelu suhteessa määritettyihin kustannuksiin on johtunut tosiasiallisesti 2 kohdan a alakohdassa vahvistetuista tapahtumista tai olosuhteista ja että se on 2 kohdan b alakohdan säännösten mukaista. Sen on myös varmistettava, että käyttäjien maksettavaksi tuleva kustannusten vaihtelu yksilöidään ja luokitellaan. Sen on ilmoitettava ilmatilan käyttäjille arviointinsa tulokset ja raportoitava niistä komissiolle vuosittain. Jos komissio toteaa kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut kansallisen valvontaviranomaisen vuosittaisen arviointikertomuksen, että arviointikertomuksessa ei vahvisteta, että toteutuneiden kustannusten ja määritettyjen kustannusten välinen vaihtelu johtuu tosiasiallisesti 2 kohdan a alakohdassa vahvistetuista tapahtumista ja että se on 2 kohdan b alakohdan säännösten mukaista, se päättää asetuksen (EU) N:o 549/2004 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti, että kyseinen jäsenvaltio tai kyseiset jäsenvaltiot eivät saa havaintojensa perusteella soveltaa 2 kohdan säännöksiä osittain tai kokonaisuudessaan toteutuneiden kustannusten ja määritettyjen kustannusten väliseen vaihteluun.
g)
Siirrettävä määrä on jaettava osatekijöihin ja siitä on annettava kuvaus liitteen VI mukaisesti annettavissa lisätiedoissa.
15 artikla
Lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien kannustinjärjestelmät
1. Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille taloudellisia kannustimia kapasiteettia koskevalla suorituskyvyn keskeisellä osa-alueella ja ne voivat hyväksyä tällaisia taloudellisia kannustimia ympäristöä koskevalla suorituskyvyn keskeisellä osa-alueella täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 12 artiklan mukaisesti. Näiden kannustinten on koostuttava tavoitetasojen ylityksistä annettavista bonuksista ja niiden saavuttamatta jäämisestä määrättävistä seuraamuksista ja ne on lisättävä hyväksyttyihin määritettyihin kustannuksiin tai vähennettävä niistä saavutetun suorituskykytason mukaisesti.
Tällaisten taloudellisten kannustinjärjestelmien on noudatettava seuraavia periaatteita:
a)
vuoden n + 2 yksikköhinta on mukautettava siten, että tavoitteiden ylittämisestä annetaan bonusta ja alittamisesta määrätään seuraamuksia lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan vuoden n toteutuneen suorituskyvyn ja vuoden n asiaa koskevan tavoitteen välisen eron mukaisesti;
b)
käytössä olevien bonusten ja seuraamusten on oltava suhteessa tavoitteisiin ja suorituskyvyn tasoon. Bonuksia ei voida antaa suorituskyvystä, joka saavuttaa suorituskykytavoitteissa odotetun tason tai jää sen alle;
c)
bonusten ja seuraamusten on oltava samantasoisia;
d)
bonusten yhteenlaskettu määrä ja seuraamusten yhteenlaskettu määrä saa olla enintään yksi prosentti lennonvarmistuspalvelujen tuloista vuonna n;
e)
suorituskyvyn vaihtelutasot sekä bonusten ja seuraamusten sovellettavat tasot on määritettävä 9 artiklassa tarkoitetun kuulemisen jälkeen ja ne on vahvistettava suorituskykysuunnitelmassa;
f)
toiminnallisten ilmatilan lohkojen tavoitteiden osalta bonuksia ja seuraamuksia on sovellettava kyseessä oleviin lennonvarmistuspalvelujen tarjoajiin;
g)
kapasiteettia koskevalla suorituskyvyn keskeisellä osa-alueella voidaan mukauttaa suorituskyvyn tavoitetasoja kattamaan ainoastaan lennonjohdon kapasiteettiin, lennonjohdon reititykseen, lennonjohdon miehitykseen, lennonjohdon laitteisiin, ilmatilan hallintaan ja erityistilanteisiin, joille on annettu ATFCM-ohjekirjan koodi C, R, S, T, M ja P, liittyvät viivästysten syyt.
2. Kansallisten valvontaviranomaisten on seurattava, että lennonvarmistuspalvelujen tarjoajat panevat nämä kannustinjärjestelmät asianmukaisesti täytäntöön.
16 artikla
Lennonvarmistuspalvelumaksujen mukauttaminen
1. Jäsenvaltiot voivat 9 artiklassa säädetyn kuulemistarjouksen jälkeen joko kansallisella tasolla tai toiminnallisen ilmatilan lohkon tasolla syrjimättömästi ja avoimesti mukauttaa ilmatilan käyttäjille aiheutuvia lennonvarmistuspalvelumaksuja, jotta ne vastaavat erityisesti niiden pyrkimyksiä:
a)
optimoida lennonvarmistuspalvelujen käyttöä;
b)
vähentää ilmailun ympäristövaikutuksia;
c)
alentaa lennonvarmistuspalvelujen kokonaiskustannuksia ja lisätä niiden tehokkuutta, erityisesti mukauttamalla kustannuksia verkon tietyn alueen tai tietyn reitin taikka tiettyjen ajankohtien ruuhkautumisasteen osalta.
Maksujen mukauttaminen ei saa muuttaa lennonvarmistuspalvelujen tarjoajan kokonaistuloja. Yli- tai alijäämät siirretään seuraavalle ajanjaksolle.
2. Lennonvarmistuspalvelumaksuja voidaan mukauttaa syrjimättömästi ja avoimesti myös SESARiin liittyvien ilmaliikenteen hallintavalmiuksien käyttöönoton nopeuttamiseksi. Mukautuksella voidaan erityisesti pyrkiä tarjoamaan kannustimia, jotta ilma-alukset varustettaisiin järjestelmillä, jotka sisältyvät asetuksen (EY) N:o 550/2004 15 a artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihin yhteisiin hankkeisiin.
3. Lennonvarmistuspalvelujen kustannusten mukauttaminen tarkoittaa, että 11 ja 12 artiklan säännösten mukaisesti lasketut lentoreittimaksut ja/tai lentoaseman lennonvarmistuspalvelumaksut vaihtelevat.
4. Kansallisten valvontaviranomaisten on seurattava, että lennonvarmistuspalvelujen tarjoajat panevat lennonvarmistuspalvelumaksujen mukauttamisen asianmukaisesti täytäntöön.
17 artikla
Maksuvyöhykkeiden yksikköhintojen vahvistaminen
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kunkin maksuvyöhykkeen yksikköhinnat vahvistetaan vuosittain. Rajoittamatta 2 kohdan soveltamista yksikköhintoja ei saa muuttaa vuoden aikana.
Yksikköhinnat vahvistetaan seuraavan menettelyn mukaisesti:
a)
Viiteajanjakson kunakin vuonna vuoden n yksikköhinnat lasketaan vuoden n-1 1 päivään marraskuuta mennessä suorituskykysuunnitelmassa olevien määritettyjen kustannusten ja tämän asetuksen liitteessä IV olevan 2 kohdan 2 alakohdassa sekä liitteessä V vahvistettujen mukautusten perusteella.
b)
Jäsenvaltion on toimitettava vuoden n yksikköhinnat komissiolle vuoden n-1 1 päivään kesäkuuta mennessä 9 artiklan 1 ja 2 kohdan vaatimuksia noudattaen.
c)
Komissio arvioi nämä yksikköhinnat tämän asetuksen ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 säännösten mukaisesti.
d)
Jos komissio toteaa, että yksikköhinnat ovat tämän asetuksen ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 säännösten mukaisia, se ilmoittaa tästä kyseessä olevalle jäsenvaltiolla neljän kuukauden kuluessa yksikköhintojen toimittamisesta.
e)
Jos komissio toteaa, että yksikköhinnat eivät ole tämän asetuksen ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 säännösten mukaisia, se ilmoittaa tästä kyseisellä jäsenvaltiolle neljä kuukauden kuluessa yksikköhintojen toimittamisesta; kyseisen jäsenvaltion on tämän jälkeen toimitettava komissiolle tarkistetut yksikköhinnat kuukauden kuluessa.
f)
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja tarvittaessa Eurocontrolille kunkin maksuvyöhykkeen yksikköhinnat viimeistään 1 päivänä marraskuuta vuonna n-1.
Yksikköhinnat ilmaistaan kansallisena valuuttana. Jos jäsenvaltiot, jotka muodostavat toiminnallisen ilmatilan lohkon, ovat päättäneet perustaa yhteisen maksuvyöhykkeen, jolla sovelletaan yhtenäistä yksikköhintaa, kyseinen yksikköhinta on ilmaistava euroina tai jonkin asianomaisen jäsenvaltion kansallisena valuuttana. Asianomaisten jäsenvaltioiden on ilmoitettava sovellettavasta valuutasta komissiolle ja Eurocontrolille.
2. Jos suorituskykysuunnitelmat on hyväksytty viiteajanjakson alkamisvuotta edeltävän vuoden 1 päivän marraskuuta jälkeen tai niitä on tarkistettu täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 17 ja 19 artiklan mukaisesti, yksikköhinnat on laskettava tarvittaessa uudelleen lopullisen hyväksytyn suunnitelman tai sovellettavien korjaavien toimenpiteiden mukaisesti. Tätä varten ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 16 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on laskettava yksikköhintansa hyväksytyn suorituskykysuunnitelman mukaisesti ja sovellettava sitä niin pian kuin mahdollista viiteajanjakson ensimmäisen vuoden kuluessa tai tarkistettujen suorituskykysuunnitelmien ja -tavoitteiden ensimmäisen soveltamisvuoden kuluessa. Alustavan yksikköhinnan väliaikaisesta soveltamisesta aiheutuvat erot tuloissa on otettava huomioon laskettaessa seuraavan vuoden yksikköhintaa. Edellä 13 artiklassa säädettyä liikenneriskin jakomekanismia sovelletaan viiteajanjakson ensimmäisen vuoden aikana tai tarkistettujen suorituskykysuunnitelmien ja -tavoitteiden soveltamisen ensimmäisen vuoden aikana lopullisessa hyväksytyssä suorituskykysuunnitelmassa mainittujen määritettyjen kustannusten ja palveluyksikköjen sekä kyseisen vuoden toteutuneiden palveluyksikköjen pohjalta.
18 artikla
Maksujen kerääminen
1. Jäsenvaltiot voivat kerätä maksut yksittäisenä lentokohtaisena maksuna. Jos maksut laskutetaan ja kerätään alueellisesti, laskutusvaluutta voi olla euro, ja kyseiseen yksikköhintaan voidaan lisätä laskutus- ja keräämiskustannuksiin perustuva hallinnollinen yksikköhinta. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden puolesta kannetut määrät käytetään rahoittamaan tämän asetuksen säännösten mukaisesti määritettyjä kustannuksia.
2. Lennonvarmistuspalvelujen käyttäjien on viipymättä maksettava kaikki lennonvarmistuspalvelumaksut täysimääräisinä.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tehokkaita täytäntöönpanotoimenpiteitä sovelletaan. Näihin toimenpiteisiin voi kuulua palvelujen epääminen, ilma-aluksen pysäyttäminen tai muu sovellettavan lainsäädännön mukainen toimenpide.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
19 artikla
Muutoksenhaku
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän asetuksen nojalla tehtävät päätökset perustellaan asianmukaisesti ja että niihin sovelletaan asianmukaista tarkistus- ja/tai muutoksenhakumenettelyä.
20 artikla
Vaatimustenmukaisuuden valvonnan helpottaminen
Lennonvarmistuspalvelujen tarjoajien on helpotettava kyseessä olevan kansallisen valvontaviranomaisen tai sen puolesta toimivan pätevän yksikön tekemiä tarkastuksia ja selvityksiä, kuten paikalla tehtäviä vierailukäyntejä. Valtuutetuilla henkilöillä on oltava oikeus:
a)
tutkia asiaa koskeva kirjanpitoaineisto, tilikirjat, varastot ja mahdollinen muu lennonvarmistuspalvelumaksujen vahvistamisen kannalta tärkeä aineisto;
b)
ottaa jäljennöksiä ja otteita tällaisista asiakirjoista;
c)
vaatia suullista selvitystä paikalla;
d)
päästä asiaankuuluviin tiloihin, kaikille alueille tai kaikkiin ajoneuvoihin.
Tällaiset tarkastukset ja selvitykset on tehtävä siinä jäsenvaltiossa voimassa olevia menettelyjä noudattaen, jossa ne suoritetaan.
21 artikla
Uudelleentarkastelu
Täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 24 artiklassa tarkoitettuun komission tekemään suorituskyvyn kehittämisjärjestelmään on sisällyttävä 13 artiklassa vahvistettu liikenneriskin jakomekanismi, 14 artiklassa vahvistettu kustannusten jakomekanismi, 15 artiklassa vahvistettu kannustinjärjestelmä, 16 artiklan mukainen kustannusten mukauttaminen sekä niiden vaikutukset ja tehokkuus asetettujen suorituskykytavoitteiden saavuttamisessa.
22 artikla
Voimaantulo ja soveltaminen
1. Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
2. Tätä asetusta sovelletaan täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 8 artiklassa määritellystä toisesta viiteajanjaksosta alkaen ja tämän ajanjakson aikana. Suorituskyvyn kehittämisjärjestelmän soveltamiseksi ja jotta voidaan mahdollistaa unionin laajuisten tavoitteiden hyväksyminen täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 10 artiklan 2 kohdan mukaisesti ennen toisen viiteajanjakson alkua ja suorituskykysuunnitelmien laadinta ja hyväksyminen täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 390/2013 säännösten mukaisesti, 1 artiklan 5 kohtaa, 3 artiklaa, 7 artiklan 4 kohtaa, 9 artiklaa, 14 artiklan 2 kohdan b-f alakohtaa ja 17 artiklaa sekä tämän asetuksen liitteitä sovelletaan tämän asetuksen voimaantulopäivästä lähtien.
23 artikla
Komission asetuksen (EY) N:o 1794/2006 kumoaminen
Kumotaan lennonvarmistuspalvelujen yhteisestä maksujärjestelmästä 6 päivänä joulukuuta 2006 annettu komission asetus (EY) n:o 1794/2006 1 päivästä tammikuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 3 päivänä toukokuuta 2013.