KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 625/2014
af 13. marts 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende præciseringen af kravene til investorinstitutter, organiserende institutter, oprindelige långivere og eksponeringsleverende institutter i forbindelse med eksponeringer mod overført kreditrisiko
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 410, stk. 2, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Tilbageholdelsen af en økonomisk interesse sigter mod etableringen af et interessesammenfald mellem de parter, der henholdsvis overfører og påtager sig kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer. Hvis en enhed securitiserer sine egne forpligtelser, etableres interessesammenfaldet automatisk, uanset om den endelige debitor stiller sikkerhed for enhedens gæld. Hvis det står klart, at kreditrisikoen forbliver hos det eksponeringsleverende institut, er dettes tilbageholdelse af interesse ikke påkrævet og ville ikke forbedre den allerede eksisterende stilling.
(2)
Det bør præciseres, hvornår eksponering mod overført kreditrisiko anses for at finde sted i særlige tilfælde, hvor institutter, som ikke handler som eksponeringsleverende institut, organiserende institut eller oprindelig långiver, kan blive eksponeret mod kreditrisikoen ved en securitiseringsposition, herunder når disse handler som modpart i et derivat i securitiseringstransaktionen, som afdækningsmodpart i forhold til securitiseringstransaktionen eller stiller en likviditetsfacilitet til rådighed for transaktionen, og når institutter har securitiseringspositioner i handelsbeholdningen i forbindelse med market making-aktiviteter.
(3)
I resecuritiseringstransaktioner finder overførsel af kreditrisiko sted på det niveau, hvor aktiverne først securitiseres, og på transaktionens andet »omgrupperede« niveau. De to niveauer af transaktionen og de to tilsvarende tilfælde af kreditrisikooverførsel er uafhængige i henseende til kravene i denne forordning. Tilbageholdelse af nettoøkonomisk interesse og rettidig omhu bør sikres på hvert niveau af transaktionen af de institutter, som eksponeres mod den overførte kreditrisiko på det pågældende niveau. Hvis et institut derfor kun eksponeres mod transaktionens andet »omgrupperede« niveau, gælder kravene om tilbageholdelse af nettoøkonomisk interesse og rettidig omhu for dette institut kun i relation til transaktionens andet niveau. Inden for den samme resecuritiseringstransaktion bør de institutter, som blev eksponeret mod det niveau, hvor aktiverne først securitiseredes, opfylde kravene om tilbageholdelse og rettidig omhu i relation til transaktionens første securitiseringsniveau.
(4)
Det er hensigtsmæssigt at præcisere anvendelsen af tilbageholdelsesforpligtelsen, herunder opfyldelsen heraf, hvis der er tale om flere eksponeringsleverende institutter, organiserende institutter eller oprindelige långivere, og at præcisere de forskellige muligheder for tilbageholdelse, hvordan tilbageholdelseskravet måles såvel ved eksponeringens indgåelse som på løbende basis, samt hvordan undtagelserne anvendes.
(5)
I artikel 405, stk. 1, litra a)-e), i forordning (EU) nr. 575/2013 fastsættes der forskellige muligheder, i henhold til hvilke kravet om tilbageholdelse af interesse kan opfyldes. I denne forordning præciseres det, hvorledes hver af disse muligheder kan opfyldes.
(6)
Tilbageholdelsen af en interesse kan ske gennem en syntetisk eller betinget form for tilbageholdelse, forudsat at sådanne metoder er i fuld overensstemmelse med en af mulighederne i artikel 405, stk. 1, litra a)-e), i forordning (EU) nr. 575/2013, med hvilken den syntetiske eller betingede form kan sidestilles, og forudsat at det sikres, at oplysningskravet overholdes.
(7)
Afdækning eller salg af den tilbageholdte interesse er forbudt i det omfang, sådanne fremgangsmåder strider imod formålet med tilbageholdelseskravet, hvilket implicerer, at de kan tillades, så længe de ikke afdækker det tilbageholdende institut mod kreditrisikoen ved enten de tilbageholdte securitiseringspositioner eller de tilbageholdte eksponeringer.
(8)
For at sikre den løbende opretholdelse af den nettoøkonomiske interesse, bør institutterne drage omsorg for, at der ikke i securitiseringsstrukturen er indlejret nogen mekanisme, i medfør af hvilken minimumtilbageholdelseseskravet ved eksponeringens indgåelse nødvendigvis ville aftage hurtigere end den overførte interesse. På samme måde bør den tilbageholdte interesse sammensættes, så den ikke fortrinsvis giver anledning til pengestrømme i form af tilbagebetalinger eller nedskrivninger, og værdien dermed når ned under 5 % af den løbende nominelle værdi af de solgte trancher eller securitiserede eksponeringer. Endvidere bør den kreditstøtte, der ydes den institution, som påtager sig eksponering mod en securitiseringsposition, ikke aftage uforholdsmæssigt set i forhold til tilbagebetalingsraten for de underliggende eksponeringer.
(9)
Institutterne bør have mulighed for at benytte finansielle modeller udviklet af andre tredjeparter end ECAI'er med henblik på at mindske den administrative byrde og omkostningerne forbundet med at opfylde kravene om rettidig omhu. Institutterne bør udelukkende benytte finansielle modeller udviklet af tredjepart, såfremt de har udvist rettidig omhu, inden de foretog investeringer, for at validere de relevante forudsætninger for og struktureringer af modellerne og at forstå metodologien, forudsætningerne og resultaterne.
(10)
Det er afgørende at præcisere, hvor ofte institutterne bør kontrollere deres overholdelse af kravene om rettidig omhu, hvorledes det skal vurderes, om anvendelsen af forskellige politikker og procedurer i forbindelse med positioner i og uden for handelsbeholdningen er relevant, samt hvorledes overholdelsen skal vurderes, når positionerne vedrører korrelationshandelsporteføljen; det er desuden afgørende at præcisere visse termer i henhold til artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 såsom »risikokarakteristik« og »strukturelle karakteristika«.
(11)
I henhold til artikel 14, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013 bør enheder etableret i tredjelande, som indgår i konsolideringen i overensstemmelse med artikel 18 i forordning (EU) nr. 575/2013, men som ikke direkte er omfattet af anvendelsesområdet med supplerende risikovægte, i særlige tilfælde - eksempelvis i forbindelse med eksponeringer i handelsbeholdningen med henblik på market making-aktiviteter - ikke anses for at overtræde artikel 405 i forordning (EU) nr. 575/2013. Et institut bør ikke anses for at overtræde denne artikel, såfremt sådanne eksponeringer eller positioner i handelsbeholdningen ikke er væsentlige og ikke udgør en uforholdsmæssig stor andel af handelsaktiviteterne, forudsat at der eksisterer et indgående kendskab til eksponeringerne eller positionerne, og at der er gennemført formelle politikker og procedurer, der er relevante og som står i et rimeligt forhold til den pågældende enheds og koncernens overordnede risikoprofil.
(12)
Indledende og løbende oplysninger til investorer vedrørende omfanget af tilsagnet om tilbageholdelse samt alle væsentlige og relevante forhold, herunder kreditkvaliteten og udviklingen i de underliggende eksponeringer, er nødvendig for udøvelsen af effektiv rettidig omhu i forbindelse med securitiseringspositionerne. Oplysningerne bør omfatte identiteten af det tilbageholdende institut samt nærmere oplysninger om muligheden, i henhold til hvilken kravet om tilbageholdelse opfyldes, og om det oprindelige og løbende tilsagn om tilbageholdelse af en økonomisk interesse. Når undtagelserne i henhold til artikel 405, stk. 3 og 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 finder anvendelse, bør der gives udtrykkelige oplysninger om securitiserede eksponeringer, hvor tilbageholdelseskravet ikke gælder, og årsagen hertil bør præciseres.
(13)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som den europæiske tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) har forelagt Kommissionen.
(14)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (2) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
DEFINITIONER OG EKSPONERING MOD RISIKOEN VED EN SECURITISERING
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»det tilbageholdende institut«: en enhed, der handler i egenskab af eksponeringsleverende institut, organiserende institut eller oprindelig långiver, og som tilbageholder en nettoøkonomisk interesse i securitiseringen i overensstemmelse med artikel 405, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013
b)
»syntetisk form for tilbageholdelse«: tilbageholdelse af økonomisk interesse gennem anvendelsen af derivater
c)
»betinget form for tilbageholdelse«: tilbageholdelse af økonomisk interesse gennem anvendelsen af garantier, kredittilsagn og andre tilsvarende former for kreditstøtte, som sikrer en øjeblikkelig håndhævelse af tilbageholdelsen
d)
»vertikal tranche«: en tranche, som eksponerer indehaveren af tranchen pro rata mod kreditrisikoen ved hver udstedt tranche i securitiseringstransaktionen.
KAPITEL II
EKSPONERING MOD KREDITRISIKOEN VED EN SECURITISERINGSPOSITION
Artikel 2
Særlige tilfælde af eksponering mod kreditrisikoen ved en securitiseringsposition
1. Hvis et institut handler som modpart i et derivat eller som afdækningsmodpart eller udbyder en likviditetsfacilitet i forbindelse med en securitiseringstransaktion, anses det for at blive eksponeret mod kreditrisikoen ved en securitiseringsposition, når derivatet, afdækningen eller likviditetsfaciliteten bærer kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer eller securitiseringspositionerne.
2. Med henblik på artikel 405 og 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 anses udbyderen af en likviditetsfacilitet ikke for at blive eksponeret mod kreditrisikoen ved en securitiseringsposition, hvis likviditetsfaciliteten opfylder betingelserne i artikel 255, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013.
3. I forbindelse med en resecuritisering med mere end ét niveau eller en securitisering med flere adskilte underliggende transaktioner anses et institut alene for at blive eksponeret mod kreditrisikoen ved den enkelte securitiseringsposition eller transaktion, mod hvilken det påtager sig eksponering.
4. I overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013 anses institutterne ikke for at overtræde artikel 405 i forordning (EU) nr. 575/2013 på konsolideret niveau, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den enhed, der er indehaver af securitiseringspositionerne, er etableret i et tredjeland og indgår i den konsoliderede koncern i overensstemmelse med artikel 18 i forordning (EU) nr. 575/2013.
b)
Securitiseringspositionerne indgår i handelsbeholdningen i den under litra a) nævnte enhed med henblik på market making-aktiviteter.
c)
Securitiseringspositionerne er af uvæsentlig betydning for den overordnede risikoprofil af handelsbeholdningen i koncernen omhandlet under litra a) og udgør ikke en uforholdsmæssig stor andel af koncernens handelsaktiviteter.
KAPITEL III
TILBAGEHOLDELSE AF NETTOØKONOMISK INTERESSE
Artikel 3
Institutter, som tilbageholder en væsentlig nettoøkonomisk interesse
1. Den tilbageholdte væsentlige nettoøkonomiske interesse må ikke opdeles mellem forskellige typer af tilbageholdende institutter. Kravet om at tilbageholde en væsentlig nettoøkonomisk interesse skal opfyldes fuldt ud af enten:
a)
det eller de eksponeringsleverende institutter
b)
det eller de organiserende institutter eller
c)
den eller de oprindelige långivere.
2. Hvis de securitiserede eksponeringer skabes af flere eksponeringsleverende institutter, skal tilbageholdelseskravet opfyldes af hvert eksponeringsleverende institut i forhold til den andel af de samlede securitiserede eksponeringer, for hvilken det er eksponeringsleverende institut.
3. Hvis de securitiserede eksponeringer skabes af flere oprindelige långivere, skal tilbageholdelseskravet opfyldes af hver oprindelig långiver i forhold til den andel af de samlede securitiserede eksponeringer, for hvilken enheden er oprindelig långiver.
4. Uanset stk. 2 og 3 gælder, at hvor de securitiserede eksponeringer skabes af flere eksponeringsleverende institutter eller flere oprindelige långivere, kan tilbageholdelseskravet opfyldes fuldt ud af et enkelt eksponeringsleverende institut eller en enkelt oprindelig långiver, forudsat at en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Det eksponeringsleverende institut eller den oprindelige långiver har etableret og forvalter programmet eller securitiseringsordningen.
b)
Det eksponeringsleverende institut eller den oprindelige långiver har etableret programmet eller securitiseringsordningen og har bidraget med over 50 % af de samlede securitiserede eksponeringer.
5. Hvis de securitiserede eksponeringer er organiseret af flere organiserende institutter, skal tilbageholdelseskravet opfyldes af enten
a)
det organiserende institut, hvis økonomiske interesse er mest sammenfaldende med investors, som aftalt mellem de deltagende organiserende institutter på baggrund af objektive kriterier såsom gebyrstrukturen, engagementet i etableringen og forvaltningen af programmet eller securitiseringsordningen og eksponeringen mod kreditrisikoen ved securitisationen, eller
b)
hvert organiserende institut proportionalt i forhold til antallet af organiserende institutter.
Artikel 4
Opfyldelse af tilbageholdelseskravet gennem en syntetisk eller betinget form for tilbageholdelse
1. Tilbageholdelsen af interesse kan opfyldes i overensstemmelse med en af mulighederne i artikel 405, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013 gennem en syntetisk eller betinget form for tilbageholdelse, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
Det tilbageholdte beløb svarer mindst til kravet under den mulighed, med hvilken den syntetiske eller betingede form for tilbageholdelse kan sidestilles.
b)
Det tilbageholdende institut har udtrykkeligt givet tilsagn om løbende at ville tilbageholde en væsentlig nettoøkonomisk interesse på denne måde, herunder givet nærmere oplysninger om den anvendte form for tilbageholdelse og den metode, som benyttes ved fastlæggelsen heraf, samt om, hvorledes den kan sidestilles med en af de nævnte muligheder.
2. Hvis en anden enhed end et kreditinstitut som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013 handler i egenskab af tilbageholdende institut gennem en syntetisk eller betinget form for tilbageholdelse, skal der stilles fuld sikkerhed i kontanter for den interesse, som er tilbageholdt på det syntetiske eller betingede grundlag, ligesom interessen skal opbevares særskilt som »midler tilhørende kunder« i overensstemmelse med artikel 13, stk. 8, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF (3).
Artikel 5
Tilbageholdelsesmulighed a): pro rata-tilbageholdelse i hver af de trancher, der er solgt eller overført til investorerne
1. En tilbageholdelse af mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de solgte eller overførte trancher som omhandlet i artikel 405, stk. 1, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013 kan også nås ved:
a)
tilbageholdelse af mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de securitiserede eksponeringer, forudsat at kreditrisikoen ved sådanne eksponeringer er sidestillet med eller underordnet den securitiserede kreditrisiko for de samme eksponeringer. I forbindelse med en revolverende securitisering som defineret i artikel 242, nr. 13), i forordning (EU) nr. 575/2013 vil dette ske gennem tilbageholdelse af det eksponeringsleverende instituts interesse under antagelse af, at denne udgør mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de securitiserede eksponeringer og er sidestillet med eller underordnet den securitiserede kreditrisiko for de samme eksponeringer
b)
udbud - inden for rammerne af et ABCP-program - af en likviditetsfacilitet, som kan være overordnet i det aftalemæssige »vandfald«, og hvor følgende betingelser er opfyldt:
i)
Likviditetsfaciliteten dækker 100 % af kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer.
ii)
Likviditetsfaciliteten dækker kreditrisikoen, så længe som det tilbageholdende institut skal tilbageholde den økonomiske interesse i den relevante securitiseringsposition ved hjælp af en sådan likviditetsfacilitet.
iii)
Likviditetsfaciliteten udbydes af det eksponeringsleverende institut, det organiserende institut eller den oprindelige långiver i forbindelse med securitiseringstransaktionen.
iv)
Det institut, som eksponeres mod en sådan securitisering, har fået adgang til relevante oplysninger, som sætter det i stand til at kontrollere opfyldelsen af nr. i), ii) og iii).
c)
tilbageholdelse af en vertikal tranche med en nominel værdi på mindst 5 % af den samlede nominelle værdi af alle udstedte trancher.
Artikel 6
Tilbageholdelsesmulighed b): tilbageholdelse af det eksponeringsleverende instituts interesse i revolverende eksponeringer
En tilbageholdelse som omhandlet i artikel 405, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013 kan nås ved at tilbageholde mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de securitiserede eksponeringer, forudsat at den tilbageholdte kreditrisiko ved sådanne eksponeringer er sidestillet med eller underordnet den securitiserede kreditrisiko for de samme eksponeringer.
Artikel 7
Tilbageholdelsesmulighed c): tilbageholdelse af tilfældigt udvalgte eksponeringer
1. Puljen af mindst 100 potentielt securitiserede eksponeringer, fra hvilken de tilbageholdte og securitiserede eksponeringer udvælges tilfældigt, jf. artikel 405, stk. 1, andet afsnit, litra c), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal være tilstrækkelig bredt sammensat, så en uforholdsmæssig stor koncentration af den tilbageholdte interesse undgås. Ved tilrettelæggelsen af udvælgelsesprocessen skal det tilbageholdende institut tage relevante kvantitative og kvalitative faktorer i betragtning for at sikre, at forskellen mellem tilbageholdte og securitiserede eksponeringer er helt igennem tilfældig. Det tilbageholdende institut, som tilfældigt udvælger eksponeringer, skal, hvor det er relevant, tage højde for forhold såsom årgang, produkt, geografi, indgåelsestidspunkt, forfaldstidspunkt, belåningsprocent, ejendomstype, branche og udestående lånebalance i forbindelse med udvælgelsen.
2. Det tilbageholdende institut må ikke udvælge forskellige enkelteksponeringer som tilbageholdte eksponeringer på forskellige tidspunkter, medmindre det er nødvendigt for at opfylde tilbageholdelseskravet i forbindelse med en securitisering, hvor de securitiserede eksponeringer svinger over tid, hvad enten dette skyldes tilføjelsen af nye eksponeringer til securitiseringen eller ændringer i de enkelte securitiserede eksponeringers niveau.
Artikel 8
Tilbageholdelsesmulighed d): tilbageholdelse af »first loss«-tranchen
1. Tilbageholdelsen af »first loss«-tranchen som omhandlet i artikel 405, stk. 1, andet afsnit, litra d), i forordning (EU) nr. 575/2013 skal opfyldes ved enten balanceførte eller ikke-balanceførte positioner og kan endvidere opfyldes ved:
a)
en betinget form for tilbageholdelse som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra c), eller udbud - inden for rammerne af et ABCP-program - af en likviditetsfacilitet, som opfylder følgende kriterier:
i)
Den dækker mindst 5 % af den nominelle værdi af de securitiserede eksponeringer.
ii)
Den udgør en »first loss«-position i forhold til securitiseringen.
iii)
Den dækker kreditrisikoen i hele tilbageholdelsesforpligtelsens løbetid.
iv)
Den tilvejebringes af det eksponeringsleverende institut, det organiserende institut eller den oprindelige långiver i forbindelse med securitiseringen.
v)
Det institut, som eksponeres mod en sådan securitisering, har fået adgang til relevante oplysninger, som sætter det i stand til at kontrollere opfyldelsen af nr. i), ii), iii) og iv)
b)
overkollateralisering som en form for forbedring af kreditværdigheden, hvis denne overkollateralisering fungerer som en »first loss«-tilbageholdelse af mindst 5 % af den nominelle værdi af de trancher, som er udstedt i forbindelse med securitiseringen.
2. Hvis »first loss«-tranchen overstiger 5 % af den nominelle værdi af de securitiserede eksponeringer, behøver det tilbageholdende institut kun at tilbageholde en andel af en sådan »first loss«-tranche svarende til mindst 5 % af den nominelle værdi af de securitiserede eksponeringer.
3. I forbindelse med opfyldelsen af kravet om risikotilbageholdelse for securitiseringsordningen som helhed må institutterne ikke tage hensyn til tilstedeværelsen af underliggende transaktioner, i hvilke de eksponeringsleverende institutter eller oprindelige långivere tilbageholder en »first loss«-eksponering på det transaktionsspecifikke niveau.
Artikel 9
Tilbageholdelsesmulighed e): tilbageholdelse af en »first loss«-eksponering i hver securitiserede eksponering
1. Tilbageholdelsen af en »first loss«-eksponering i hver securitiserede eksponering som omhandlet i artikel 405, stk. 1, andet afsnit, litra e), skal anvendes således, at den tilbageholdte kreditrisiko altid er underordnet den securitiserede kreditrisiko for de samme eksponeringer.
2. Tilbageholdelsen omhandlet i stk. 1 kan opfyldes gennem det eksponeringsleverende instituts eller den oprindelige långivers salg til nedsat værdi af de underliggende eksponeringer, idet størrelsen af nedslaget skal udgøre mindst 5 % af den nominelle værdi af hver eksponering, og idet salgsbeløbet efter nedslag kun kan tilbagebetales til det eksponeringsleverende institut eller den oprindelige långiver, såfremt det ikke absorberes af tab knyttet til kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer.
Artikel 10
Måling af omfanget af tilbageholdelsen
1. Ved måling af omfanget af tilbageholdelsen af nettoøkonomisk interesse anvendes følgende kriterier:
a)
Ved »indgåelse« forstås det tidspunkt, hvor eksponeringerne først blev securitiseret.
b)
Beregningen af omfanget af tilbageholdelsen skal baseres på nominelle værdier, og anskaffelsesprisen for aktiver må ikke tages i betragtning.
c)
»Mer-spread« som defineret i artikel 242, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013 må ikke medregnes i det tilbageholdende instituts nettoøkonomiske interesse.
d)
Tilbageholdelsesmuligheden og metoden, som benyttes til at beregne den nettoøkonomiske interesse, må ikke ændres i løbet af securitiseringstransaktionens løbetid, medmindre sådanne ændringer er nødvendige som følge af ekstraordinære omstændigheder og ikke benyttes til at nedbringe det beløb, som modsvarer den nettoøkonomiske interesse.
2. Ud over kriterierne i stk. 1 og forudsat, at der ikke eksisterer nogen indlejret mekanisme, i medfør af hvilken den tilbageholdte interesse ved indgåelse ville aftage hurtigere end den overførte interesse, anses opfyldelsen af tilbageholdelseskravet ikke for at være blevet påvirket af nedskrivning af tilbageholdelsen gennem fordeling af betalingsstrømme eller tab, som rent faktisk nedbringer omfanget af tilbageholdelsen over tid. Et tilbageholdende institut er ikke forpligtet til løbende at supplere eller justere sin tilbageholdte interesse til mindst 5 % i takt med, at tab realiseres på dets eksponeringer eller henføres til dets tilbageholdte position.
Artikel 11
Måling af tilbageholdelsen for de ikke trukne beløb i eksponeringer i form af kreditfaciliteter
Beregningen af den nettoøkonomiske interesse, der skal tilbageholdes for kreditfaciliteter, herunder kreditkort, baseres udelukkende på beløb, som allerede er trukne, realiserede eller modtagne, og justeres løbende med ændringer i disse beløb.
Artikel 12
Forbud mod afdækning eller salg af den tilbageholdte interesse
1. Forbuddet i artikel 405, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013 mod at lade den tilbageholdte nettoøkonomiske interesse være omfattet af kreditrisikoreduktion, korte positioner, andre former for afdækning eller salg anvendes under iagttagelse af formålet med tilbageholdelseskravet og under hensyntagen til det økonomiske indhold af transaktionen. Afdækninger af den nettoøkonomiske interesse betragtes ikke som en afdækning i henhold til artikel 405, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013, og kan i overensstemmelse hermed kun tillades, hvis ikke det tilbageholdende institut herved afdækkes mod kreditrisikoen ved enten de tilbageholdte securitiseringspositioner eller de tilbageholdte eksponeringer.
2. Det tilbageholdende institut kan anvende enhver tilbageholdt eksponering eller securitiseringsposition som sikkerhed for sikker finansiering, så længe en sådan anvendelse ikke overfører kreditrisikoen ved disse tilbageholdte eksponeringer eller securitiseringspositioner til tredjepart.
Artikel 13
Undtagelser fra artikel 405, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013
Transaktionerne i artikel 405, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 omfatter securitiseringspositioner i korrelationshandelsporteføljen, som er referenceinstrumenter, der opfylder kriteriet i artikel 338, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013 eller vil kunne henregnes til korrelationshandelsporteføljen.
Artikel 14
Tilbageholdelse på konsolideret niveau
Et institut, som opfylder tilbageholdelseskravet på grundlag af den konsoliderede situation for det tilknyttede moderkreditinstitut i EU, det finansielle holdingselskab i Unionen eller det blandede finansielle holdingselskab i Unionen i overensstemmelse med artikel 405, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, skal, såfremt det tilbageholdende institut ikke længere er omfattet af tilsynet på konsolideret niveau, sikre, at en eller flere af de tilbageholdende enheder, som er omfattet af tilsynet på konsolideret niveau, påtager sig eksponering mod securitiseringen og således sikrer, at kravet løbende opfyldes.
KAPITEL IV
KRAV OM RETTIDIG OMHU FOR INSTITUTTER, SOM EKSPONERES MOD EN SECURITISERINGSPOSITION
Artikel 15
Outsourcing og andre generelle betragtninger
1. I mangel af oplysninger om de specifikke eksponeringer, som skal securitiseres - hvis eksponeringerne eksempelvis akkumuleres inden securitiseringen eller lægges ind i en eksisterende revolverende securitisering - anses et institut for at opfylde kravene om rettidig omhu omhandlet i artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 for hver enkelt af dets securitiseringspositioner på grundlag af de relevante kriterier for udvælgelse af sådanne eksponeringer.
2. Institutter, som eksponeres mod risici ved en securitisering, skal, såfremt de outsourcer visse opgaver inden for den proces, som er iværksat med henblik på opfyldelse af forpligtelserne i artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013, herunder registrering og opbevaring af dokumentation, bevare den fulde kontrol over denne proces.
Artikel 16
Præcisering af risikokarakteristikken og de strukturelle karakteristika
1. I risikokarakteristikken af de individuelle securitiseringspositioner omhandlet i artikel 406, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013 skal indgå følgende mest relevante og væsentligste karakteristika:
a)
tranchens niveau i rangordenen
b)
pengestrømsprofilen
c)
den gældende rating
d)
den historiske udvikling for tilsvarende trancher
e)
forpligtelser i relation til trancherne, som er indeholdt i dokumentationen vedrørende securitiseringen
f)
forbedring af kreditværdigheden.
2. Risikokarakteristikken ved de underliggende eksponeringer i securitisationspositionen omhandlet i artikel 406, stk. 1, litra c) i forordning (EU) nr. 575/2013 skal omfatte de mest relevante og mest væsentlige karakteristika, f.eks. oplysninger om den i artikel 406, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede udvikling i forbindelse med eksponeringer mod boliglån. Institutterne skal udvikle relevante og sammenlignelige målemetoder til at analysere risikokarakteristikken ved andre aktivklasser.
3. Yderligere strukturelle karakteristika som omhandlet i artikel 406, stk. 1, litra g) i forordning (EU) nr. 575/2013, omfatter derivater, garantier, kredittilsagn og andre tilsvarende former for kreditstøtte.
Artikel 17
Hyppighed af kontrollen
Efter at være blevet eksponeret mod en securitiseringsposition kontrollerer institutterne deres opfyldelse af artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 mindst en gang årligt og hyppigere, så snart institutterne bliver opmærksomme på manglende opfyldelse af de forpligtelser, som er indeholdt i dokumentationen vedrørende securitiseringen, eller væsentlige ændringer i:
a)
strukturelle karakteristika, som i væsentlig grad kan påvirke udviklingen i securitiseringspositionen
b)
risikokarakteristikken ved securitiseringspositionerne og de underligende eksponeringer.
Artikel 18
Stresstest
1. Stresstestene omhandlet i artikel 406, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013 skal omfatte alle relevante securitiseringspositioner og skal indarbejdes i de strategier og processer for stresstest, som institutterne gennemfører i overensstemmelse med den proces til vurdering af den interne kapital, som er præciseret i artikel 73 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (4).
2. Med henblik på at opfylde kravene om stresstest omhandlet i artikel 406, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013 kan institutterne - ud over modeller udviklet af ECAI'er - benytte sammenlignelige finansielle modeller udviklet af tredjepart, forudsat at de på anmodning kan godtgøre, at de har udvist rettidig omhu, inden de foretog investeringer, for at validere de relevante forudsætninger for og struktureringer af modellerne og for at forstå metodologien, forudsætningerne og resultaterne.
3. Ved udførelsen af stresstestene i henhold til artikel 406, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 inden for rammerne af et ABCP-program som defineret i artikel 242, nr. 9), i forordning (EU) nr. 575/2013 kan institutterne, når programmet understøttes af en likviditetsfacilitet, der fuldt ud dækker kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer, gennemføre en stresstest af kreditværdigheden hos udbyderen af likviditetsfaciliteten i stedet for at teste de securitiserede eksponeringer.
Artikel 19
Eksponeringer i og uden for handelsbeholdningen
1. Om en securitiseringsposition findes henholdsvis i eller uden for handelsbeholdningen, er ikke i sig selv en tilstrækkelig begrundelse for at anvende forskellige politikker og procedurer eller en anden intensitet i kontrollen med henblik på opfyldelse af kravene om rettidig omhu jf. artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013. Ved vurderingen af, hvorvidt forskellige politikker og procedurer eller en anden intensitet i kontrollen skal anvendes, skal alle relevante forhold af væsentlig betydning for risikoprofilen af hver af beholdningerne og af de relevante securitiseringspositioner tages i betragtning, herunder størrelsen af positionerne, virkningen på instituttets kapitalgrundlag i en periode med stress og koncentrationen af risiko i en enkelt transaktion, hos en enkelt udsteder eller på en enkelt aktivklasse.
2. Institutterne skal sikre, at enhver væsentlig ændring, som øger risikoprofilen af securitiseringspositionerne i og uden for handelsbeholdningen, afspejles i en relevant ændring i procedurerne for rettidig omhu med hensyn til disse securitiseringspositioner. Til dette formål skal institutterne med udgangspunkt i deres formelle politikker og procedurer vedrørende positionerne i og uden for handelsbeholdningen fastlægge, hvilke omstændigheder der ville give anledning til kontrol af forpligtelserne vedrørende rettidig omhu.
Artikel 20
Positioner i korrelationshandelsporteføljen
Artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 anses for at være overholdt, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Securitiseringspositionerne holdes enten i korrelationshandelsporteføljen og er referenceinstrumenter som omtalt i artikel 338, stk. 1, litra b), i forordningen eller vil kunne henregnes til korrelationshandelsporteføljen.
b)
Instituttet overholder forordningens artikel 377 med hensyn til beregning af kapitalgrundlagskravet for dets korrelationshandelsportefølje.
c)
Instituttets metode til beregning af kapitalgrundlagskravet for dets korrelationshandelsportefølje medfører en bred og indgående forståelse for risikoprofilen af dets investeringer i securitiserede positioner.
d)
Instituttet har gennemført formelle politikker og procedurer, der er relevante for dets korrelationshandelsportefølje, og som står i et rimeligt forhold til risikoprofilen af dets investeringer i de tilsvarende securitiserede positioner med henblik på at analysere og registrere de relevante oplysninger, jf. artikel 406, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013.
KAPITEL V
KRAV TIL EKSPONERINGSLEVERENDE INSTITUTTER, ORGANISERENDE INSTITUTTER OG OPRINDELIGE LÅNGIVERE
Artikel 21
Politikker for långivning
1. Det eksponeringsleverende eller organiserende instituts opfyldelse af forpligtelserne i artikel 408 i forordning (EU) nr. 575/2013 indebærer ikke, at låntagertyper og låneprodukter skal være de samme for securitiserede og ikke-securitiserede eksponeringer.
2. Såfremt det organiserende og eksponeringsleverende institut ikke har deltaget i det oprindelige udlån, som gav anledning til de eksponeringer, som skal securitiseres, eller ikke er aktive med hensyn til udlån af de specifikke typer af eksponeringer, som skal securitiseres, skal disse institutter indhente alle nødvendige oplysninger med henblik på at vurdere, hvorvidt kriterierne anvendt ved långivning for disse eksponeringer er lige så velfunderede og veldefinerede som de kriterier, der anvendes for ikke-securitiserede eksponeringer.
Artikel 22
Oplysninger vedrørende omfanget af tilsagnet om at tilbageholde en nettoøkonomisk interesse
1. I henhold til artikel 409 i forordning (EU) nr. 575/2013 skal det tilbageholdende institut som minimum oplyse investorer om følgende forhold vedrørende omfanget af dets tilsagn om at tilbageholde en nettoøkonomisk interesse i securitisationen:
a)
bekræftelse af identiteten af det tilbageholdende institut samt oplysning om, hvorvidt det tilbageholder som eksponeringsleverende institut, organiserende institut eller oprindelig långiver
b)
hvilken af mulighederne, jf. artikel 405, stk. 1, andet afsnit, litra a), b), c), d) eller e), i forordning (EU) nr. 575/2013 der har været anvendt i forbindelse med tilbageholdelsen af en nettoøkonomisk interesse
c)
enhver ændring i muligheden, i henhold til hvilken kravet om tilbageholdelse opfyldes, jf. litra b) og artikel 10, stk. 1, litra d)
d)
bekræftelse af omfanget af tilbageholdelse ved indgåelse og tilsagnet om løbende tilbageholdelse, hvilket alene skal omhandle fortsat opfyldelse af den oprindelige forpligtelse og ikke kræve oplysninger om aktuel nominel værdi eller markedsværdi eller om forringelser eller nedskrivninger af den tilbageholdte interesse.
2. Såfremt undtagelserne omhandlet i artikel 405, stk. 3 eller 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 finder anvendelse på en securitiseringstransaktion, skal et institut, der handler som eksponeringsleverende institut, organiserende institut eller oprindelig långiver, give investorerne oplysninger om den gældende undtagelse.
3. Oplysningerne omhandlet i stk. 1 og 2 skal dokumenteres behørigt og gøres offentligt tilgængelige, medmindre der er tale om bilaterale eller private transaktioner, hvor direkte udveksling af oplysninger betragtes som værende tilstrækkelig af parterne. Medtagelsen af en erklæring om tilbageholdelsesforpligtelsen i prospektet for de under securitiseringsprogrammet udstedte sikkerheder anses for en hensigtsmæssig fremgangsmåde til opfyldelse af kravet.
4. Oplysningerne skal endvidere bekræftes efter indgåelsen med den samme regelmæssighed som gælder for rapporteringen i forbindelse med transaktionen, dvs. mindst en gang årligt og i hvert af de følgende tilfælde:
a)
ved manglende opfyldelse af den i artikel 405, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede tilbageholdelsesforpligtelse
b)
ved væsentlige ændringer i udviklingen af securitiseringspositionen eller i risikokarakteristikken ved securitiseringen eller de underliggende eksponeringer
c)
ved manglende opfyldelse af de forpligtelser, som er indeholdt i dokumentationen vedrørende securitiseringen.
Artikel 23
Oplysninger om væsentlige og relevante data
1. Eksponeringsleverende institutter, organisende institutter og oprindelige långivere skal sikre, at oplysninger om væsentlige og relevante data som omhandlet i artikel 409 i forordning (EU) nr. 575/2013 er let tilgængelige for investorerne uden for store administrative byrder.
2. De relevante oplysninger omhandlet i artikel 409 i forordning (EU) nr. 575/2013 skal afgives mindst en gang årligt og i følgende tilfælde:
a)
hvis der er tale om væsentlige ændringer i udviklingen af securitiseringspositionen eller i risikokarakteristikken ved securitiseringen eller de underliggende eksponeringer
b)
ved manglende opfyldelse af de forpligtelser, som er indeholdt i dokumentationen vedrørende securitiseringen
c)
oplysningerne skal, for at kunne betragtes som væsentlige og relevante med hensyn til de enkelte underliggende eksponeringer, i almindelighed tilvejebringes for hvert enkelt lån. I visse situationer kan oplysninger imidlertid tilvejebringes i aggregeret form. Ved vurderingen af, hvorvidt tilvejebringelse af oplysninger i aggregeret form er tilstrækkelig, skal der bl.a. tages hensyn til granuleringen af den underliggende pulje samt til, hvorvidt forvaltningen af eksponeringerne i den pågældende pulje er baseret på puljen selv eller på de enkelte lån.
3. Oplysningskravet er underlagt ethvert andet lovgivnings- eller reguleringsmæssigt krav gældende for det tilbageholdende institut.
KAPITEL VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 24
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. marts 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 625/2014,
annettu 13 päivänä maaliskuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla, joissa täsmennetään sijoittajia, järjestäjiä, alkuperäisiä luotonantajia ja alullepanevia laitoksia koskevia vaatimuksia siirrettyyn luottoriskiin liittyvien vastuiden osalta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) ja erityisesti sen 410 artiklan 2 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Taloudellisen osuuden säilyttämisellä pyritään sovittamaan yhteen niiden osapuolten edut, jotka siirtävät tai ottavat arvopaperistettujen vastuiden luottoriskin. Kun yhteisö arvopaperistaa omat velkansa, etujen yhteensovittaminen toteutuu automaattisesti riippumatta siitä, hankkiiko lopullinen vastapuoli velalleen vakuuden. Jos on selvää, että luottoriski säilyy alullepanijalla, alullepanijan ei ole tarpeen säilyttää taloudellista osuutta, koska se ei parantaisi vallitsevaa tilannetta.
(2)
On tarkoituksenmukaista selventää, milloin siirretylle luottoriskille altistumisen katsotaan tapahtuvan tietyissä erityistapauksissa, joissa laitokset, jotka eivät toimi alullepanijana, järjestäjänä tai alkuperäisenä luotonantajana, voivat ottaa vastuun arvopaperistamisposition luottoriskistä, mukaan luettuina tapaukset, joissa laitokset ovat vastapuolena arvopaperistamistransaktioon liittyvässä johdannaissopimuksessa, suojaussopimuksen vastapuolena arvopaperistamistransaktiossa sekä transaktiossa likviditeettisopimuksen tarjoajana ja joissa laitokset pitävät arvopaperistamispositioita kaupankäyntivarastossa markkinatakaustoimien yhteydessä.
(3)
Uudelleenarvopaperistamistransaktioissa luottoriskin siirto tapahtuu omaisuuserien ensimmäisen arvopaperistamisen tasolla ja transaktion toisella, ”niputetulla” tasolla. Nämä kaksi transaktion tasoa ja niitä vastaavat kaksi luottoriskin siirtotilannetta ovat tässä asetuksessa säädettyjen vaatimusten näkökulmasta katsottuna erillisiä toisistaan. Nettomääräisen taloudellisen osuuden säilyttäminen ja asianmukainen huolellisuus olisi varmistettava kummallakin transaktion tasolla niiden laitosten toimesta, jotka kullakin tasolla ottavat vastuun siirretystä luottoriskistä. Näin ollen, jos laitos ottaa vastuun vain transaktion toisesta, ”niputetusta” tasosta, vaatimuksia, jotka liittyvät nettomääräisen taloudellisen osuuden säilyttämiseen ja asianmukaiseen huolellisuuteen, sovelletaan kyseiseen laitokseen vain transaktion toisella tasolla. Sen sijaan niiden laitosten, jotka ovat tässä uudelleenarvopaperistamistransaktiossa ottaneet vastuun omaisuuserien arvopaperistamisen ensimmäisestä tasosta, olisi noudatettava transaktiossa säilyttämistä ja asianmukaista huolellisuutta koskevia vaatimuksia arvopaperistamisen ensimmäisellä tasolla.
(4)
On tarkoituksenmukaista määrittää tarkemmin, miten säilyttämissitoumusta on sovellettava, mukaan luettuna tapa, jolla vaatimustenmukaisuus toteutetaan, kun alullepanijoita, järjestäjiä tai alkuperäisiä luotonantajia on useita, sekä tarkentaa yksityiskohtia, jotka koskevat eri säilyttämisvaihtoehtoja, säilyttämisvaatimuksen mittausta alullepanohetkenä ja jatkuvasti sen jälkeen sekä vapautusten soveltamista.
(5)
Asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan a-e alakohdassa säädetään eri vaihtoehdoista, joita noudattamalla taloudellisen osuuden säilyttämisvaatimus voidaan täyttää. Tässä asetuksessa tarkennetaan, millä tavoin kutakin näistä vaihtoehdoista voidaan noudattaa.
(6)
Taloudellisen osuuden säilyttäminen voidaan toteuttaa käyttämällä synteettistä tai ehdollista säilyttämismuotoa edellyttäen, että näissä menetelmissä noudatetaan kaikilta osin yhtä asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan a-e alakohdassa säädettyä vaihtoehtoa, jota synteettisen tai ehdollisen säilyttämismuodon voidaan katsoa vastaavan, ja että tiedonantovaatimusten noudattaminen voidaan varmistaa.
(7)
Säilytettävän osuuden suojaaminen tai myyminen on kiellettyä sikäli kuin tällaiset tekniikat heikentävät säilyttämisvaatimuksen tarkoitusta, mikä tarkoittaa sitä, että nämä tekniikat voidaan sallia silloin, kun ne eivät suojaa säilyttäjää säilytettävien arvopaperistamispositioiden tai säilytettävien vastuiden luottoriskiltä.
(8)
Sen varmistamiseksi, että nettomääräinen taloudellinen osuus säilytetään jatkuvasti, laitosten olisi huolehdittava siitä, että arvopaperistamisen rakenteessa ei piile minkäänlaista mekanismia, jonka kautta alullepanohetken vähimmäissäilyttämisvaatimus pienenisi väistämättä siirrettyä osuutta nopeammin. Säilytettävää osuutta ei saisi vastaavasti asettaa rahavirtoihin nähden ensisijaiseen asemaan niin, että sen takaisinmaksu tai jaksotus johtaisi suhteettomiin hyötyihin samalla, kun osuus laskisi myytyjen etuoikeusluokkien tai arvopaperistettujen vastuiden 5 prosentin jatkuvan nimellisarvon alapuolelle. Tämän lisäksi arvopaperistamispositiosta vastuun ottavalle laitokselle tarjottava luottotuki ei saisi laskea suhteettomasti arvopaperistettavien vastuiden takaisinmaksunopeuteen nähden.
(9)
Laitosten olisi voitava käyttää sellaisten kolmansien osapuolten laatimia rahoitusmalleja, jotka eivät ole ulkoisia luottoluokituslaitoksia, hallinnollisen taakan ja asianmukaista huolellisuutta koskevien velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvien kustannusten pienentämiseksi. Laitosten olisi käytettävä kolmansien osapuolten rahoitusmalleja vain, jos ne ovat ennen sijoitusten tekemistä huolehtineet asianmukaisesti malleihin liittyvien oletusten ja mallien rakenteiden validoimisesta sekä siitä, että ne ymmärtävät tällaisten mallien menetelmän, oletukset ja tulokset.
(10)
On ensiarvoisen tärkeää määrittää tarkemmin, miten usein laitosten olisi tarkistettava, että ne noudattavat asianmukaista huolellisuutta koskevia vaatimuksia, miten olisi arvioitava, onko erilaisten toimintatapojen ja menettelyjen soveltaminen kaupankäyntivarastossa ja varaston ulkopuolella asianmukaista, ja miten olisi arvioitava vaatimustenmukaisuutta, kun on kyse korrelaatiokaupankäyntisalkkuun liittyvistä positioista. Ensiarvoisen tärkeää on selventää myös tiettyjä asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklassa mainittuja termejä, kuten ’riskien ominaispiirteitä’ ja ’rakenteellisia tekijöitä’.
(11)
Asetuksen (EU) N:o 575/2013 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti niiden kolmanteen maahan sijoittautuneiden yhteisöjen, jotka on sisällytetty asetuksen (EU) N:o 575/2013 18 artiklan mukaiseen konsolidointiin mutta jotka eivät kuitenkaan kuulu suoraan ylimääräisten riskipainojen soveltamisalaan, ei katsota tietyissä tarkkaan rajatuissa olosuhteissa, kuten silloin, kun on kyse kaupankäyntivarastossa markkinatakaustoimia varten hallussa pidettävistä vastuista, rikkovan asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklaa. Laitosten ei olisi katsottava rikkovan mainittua artiklaa, kun tällaiset kaupankäyntivaraston vastuut tai positiot eivät ole olennaisia eivätkä ne muodosta suhteettoman suurta osuutta kaupankäyntitoimista, edellyttäen, että vastuista tai positioista on syvällinen käsitys ja että on otettu käyttöön muodolliset toimintatavat ja menettelyt, jotka ovat asianmukaisia ja oikeassa suhteessa kyseisen yhteisön sekä ryhmän kokonaisriskiprofiiliin.
(12)
On välttämätöntä, että sijoittajille annetaan alullepanohetkellä ja jatkuvasti transaktion kuluessa tietoja säilyttämissitoumuksen tasosta sekä kaikista olennaisen tärkeistä seikoista, myös arvopaperistettujen vastuiden luottoluokituksista ja kehityksestä, jotta asianmukainen huolellisuus voisi tosiasiallisesti toteutua arvopaperistamispositioiden osalta. Annettaviin tietoihin olisi kuuluttava yksityiskohtaiset tiedot säilyttäjän henkilöllisyydestä, valitusta säilyttämisvaihtoehdosta sekä alkuperäisestä ja jatkuvasta taloudellisen osuuden säilyttämistä koskevasta sitoumuksesta. Tapauksissa, joissa sovelletaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädettyjä vapautuksia, on nimenomaisesti ilmoitettava arvopaperistetut vastuut, joihin säilyttämisvaatimusta ei sovelleta, sekä vapautuksen perustelut.
(13)
Tämä asetus perustuu Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan pankkiviranomaisen) Euroopan komissiolle esittämiin teknisten sääntelystandardien luonnoksiin.
(14)
Euroopan valvontaviranomainen (Euroopan pankkiviranomainen) on järjestänyt avoimia julkisia kuulemisia teknisten sääntelystandardien luonnoksesta, johon tämä asetus perustuu, analysoinut siihen mahdollisesti liittyviä kuluja ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (2) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
MÄÄRITELMÄT JA VASTUU ARVOPAPERISTAMISEEN LIITTYVÄSTÄ RISKISTÄ
1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
’säilyttäjällä’ alullepanijana, järjestäjänä tai alkuperäisenä luotonantajana toimivaa yhteisöä, joka asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan mukaisesti säilyttää nettomääräisen taloudellisen osuuden arvopaperistamisesta;
b)
’synteettisellä säilyttämismuodolla’ taloudellisen osuuden säilyttämistä johdannaissopimusten avulla;
c)
’ehdollisella säilyttämismuodolla’ taloudellisen osuuden säilyttämistä takauksien ja maksusitoumusten avulla ja sellaisilla muilla vastaavilla luottotuen muodoilla, joilla varmistetaan säilyttämisvaatimuksen välitön täytäntöönpano;
d)
’vertikaalisella etuoikeusluokalla’ etuoikeusluokkaa, joka altistaa sen haltijan suhteelliselle osuudelle kunkin arvopaperistamistransaktiossa liikkeeseen lasketun etuoikeusluokan luottoriskistä.
II LUKU
VASTUU ARVOPAPERISTAMISPOSITION LUOTTORISKISTÄ
2 artikla
Arvopaperistamisposition luottoriskistä aiheutuvan vastuun erityistapaukset
1. Kun laitos toimii luottojohdannaissopimuksen vastapuolena tai suojausta tarjoavana vastapuolena tai likviditeettisopimuksen tarjoajana arvopaperistamistransaktiossa, sen katsotaan ottavan vastuun arvopaperistamisposition luottoriskistä silloin, kun johdannainen, suojaus tai likviditeettisopimus altistuu arvopaperistettujen vastuiden tai arvopaperistamispositioiden luottoriskille.
2. Sovellettaessa asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 ja 406 artiklaa likviditeetin tarjoajan ei katsota ottavan vastuuta arvopaperistamisposition luottoriskistä silloin, kun likviditeettisopimus täyttää asetuksen (EU) N:o 575/2013 255 artiklan 2 kohdassa määritellyt edellytykset.
3. Sellaisen uudelleenarvopaperistamisen yhteydessä, johon kuuluu useampi kuin yksi taso, tai sellaisen arvopaperistamisen yhteydessä, jonka perustana on lukuisia erillisiä transaktioita, laitoksen katsotaan ottavan vastuun vain sen yksittäisen arvopaperistamisposition tai -transaktion luottoriskistä, josta sillä on vastuu.
4. Laitosten ei katsota rikkovan asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklaa mainitun asetuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti konsolidoinnin tasolla, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
yhteisö, jonka hallussa arvopaperistamispositiot ovat, on sijoittautunut kolmanteen maahan ja se on sisällytetty konsolidointiin asetuksen (EU) N:o 575/2013 18 artiklan mukaisesti;
b)
arvopaperistamispositiot kuuluvat a alakohdassa tarkoitetun yhteisön kaupankäyntivarastoon ja ne on tarkoitettu markkinatakaustoimiin;
c)
arvopaperistamispositiot eivät ole olennaisia a alakohdassa tarkoitetun ryhmän kaupankäyntivaraston kokonaisriskiprofiiliin nähden eivätkä muodosta suhteettoman suurta osuutta ryhmän kaupankäyntitoimista.
III LUKU
NETTOMÄÄRÄISEN TALOUDELLISEN OSUUDEN SÄILYTTÄMINEN
3 artikla
Olennaisen nettomääräisen taloudellisen osuuden säilyttäjät
1. Säilytettävää olennaista nettomääräistä taloudellista osuutta ei saa jakaa erityyppisten säilyttäjien kesken. Jonkin seuraavista tahoista on täytettävä olennaisen nettomääräisen taloudellisen osuuden säilyttämisvaatimus täysimääräisesti:
a)
alullepanija tai useampi alullepanija;
b)
järjestäjä tai useampi järjestäjä;
c)
alkuperäinen luotonantaja tai useampi alkuperäinen luotonantaja.
2. Kun useampi alullepanija on luonut arvopaperistetut vastuut, kunkin alullepanijan on täytettävä säilyttämisvaatimus sen mukaan, kuinka suuren osuuden se on pannut alulle kyseisten arvopaperistettujen vastuiden kokonaismäärästä;
3. Kun useampi alkuperäinen luotonantaja on luonut arvopaperistetut vastuut, kukin alkuperäisen luotonantajan on täytettävä säilyttämisvaatimus sen mukaan, kuinka suuressa osuudessa arvopaperistettujen vastuiden kokonaismäärästä se on alkuperäisenä luotonantajana.
4. Sen estämättä, mitä 2 ja 3 kohdassa säädetään, niistä tapauksista, joissa useampi alullepanija tai useampi alkuperäinen luotonantaja on luonut arvopaperistetut vastuut, yksi yksittäinen alullepanija tai alkuperäinen luotonantaja voi täyttää säilyttämisvaatimuksen täysimääräisesti edellyttäen, että jompikumpi seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
alullepanija tai alkuperäinen luotonantaja on perustanut kyseisen ohjelman tai arvopaperistamisjärjestelmän ja hoitaa sitä;
b)
alullepanija tai alkuperäinen luotonantaja on perustanut kyseisen ohjelman tai arvopaperistamisjärjestelmän ja on luonut yli 50 prosenttia arvopaperistettujen vastuiden kokonaismäärästä.
5. Kun useampi järjestäjä on järjestänyt arvopaperistetut vastuut, jommankumman seuraavista on täytettävä säilyttämisvaatimus:
a)
järjestäjä, jonka taloudellinen etu vastaa parhaiten sijoittajien etua, mistä asianomaiset järjestäjät ovat saavuttaneet yksimielisyyden sellaisten objektiivisten kriteereiden perusteella, joihin kuuluvat muun muassa maksurakenteet, osallistuminen ohjelman tai arvopaperistamisjärjestelmän perustamiseen ja hoitoon sekä vastuun ottaminen arvopaperistamisten luottoriskistä;
b)
kukin järjestäjä järjestäjien lukumäärän mukaisessa suhteessa.
4 artikla
Säilyttämisvaatimuksen täyttäminen synteettisen tai ehdollisen säilyttämismuodon avulla
1. Säilyttämisvaatimus voidaan täyttää tavalla, joka vastaa yhtä asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa esitettyä vaihtoehtoa, synteettisen tai ehdollisen säilyttämismuodon avulla, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
säilytettävä määrä on vähintään yhtä suuri kuin siihen vaihtoehtoon kuuluva vaatimus, jota synteettisen tai ehdollisen säilyttämismuodon voidaan katsoa vastaavan;
b)
säilyttäjä on nimenomaisesti ilmoittanut, että se säilyttää jatkuvasti olennaisen nettomääräisen taloudellisen osuuden tällä tavalla, ja ilmoittanut myös yksityiskohtaiset tiedot säilyttämismuodosta, sen määrittämisessä käytettävästä menetelmästä sekä sen vastaavuudesta jonkin mainitun vaihtoehdon kanssa.
2. Kun jokin muu yhteisö kuin asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa tarkoitettu luottolaitos toimii säilyttäjänä synteettisen tai ehdollisen säilyttämismuodon avulla, synteettisesti tai ehdollisesti säilytettävään osuuteen on kytkeydyttävä täysimääräinen käteisvakuus, ja se on säilytettävä erillään ”asiakkaiden” varoina Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY (3) 13 artiklan 8 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
5 artikla
Säilyttämisvaihtoehto a: suhteellisen osuuden säilyttäminen kustakin myydystä tai sijoittajille siirretystä etuoikeusluokasta
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vähintään 5 prosentin säilyttäminen kunkin myydyn tai siirretyn etuoikeusluokan nimellisarvosta voidaan toteuttaa myös seuraavalla tavalla:
a)
säilyttämällä vähintään 5 prosenttia kunkin arvopaperistetun vastuun nimellisarvosta, jos tällaisten vastuiden luottoriski on etuoikeusasemaltaan sama tai heikompi kuin samojen vastuiden osalta arvopaperistettu luottoriski. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 242 artiklan 13 kohdassa tarkoitetun uudistettavan arvopaperistamisen tapauksessa tämä voidaan toteuttaa säilyttämällä alullepanijan osuus, jos oletetaan, että alullepanijan osuus on vähintään 5 prosenttia kunkin arvopaperistetun vastuun nimellisarvosta ja sen etuoikeusasema on sama tai heikompi kuin sillä luottoriskillä, joka on arvopaperistettu näiden samojen vastuiden osalta;
b)
tarjoamalla ABCP-ohjelman puitteissa likviditeettisopimus, joka voi kuulua arvopaperistamishierarkiassa ylempään etuoikeusluokkaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
i)
likviditeettisopimus kattaa 100 prosenttia arvopaperistettuihin vastuisiin liittyvästä luottoriskistä;
ii)
likviditeettisopimus kattaa luottoriskin niin pitkään kuin säilyttäjän on säilytettävä taloudellinen osuus kyseisistä arvopaperistamispositioista tällaisella likviditeettisopimuksella;
iii)
arvopaperistamistransaktion alullepanija, järjestäjä tai alkuperäinen luotonantaja tarjoaa likviditeettisopimuksen;
iv)
tällaisesta arvopaperistamisesta vastuun ottavalle laitokselle on annettu käyttöön asianmukaiset tiedot, joilla se voi vahvistaa, että i, ii ja iii alakohtaa noudatetaan.
c)
säilyttämällä vertikaalinen etuoikeusluokka, jonka nimellisarvo on vähintään 5 prosenttia kaikkien liikkeeseen laskettujen etuoikeusluokkien kokonaisnimellisarvosta.
6 artikla
Säilyttämisvaihtoehto b: alullepanijan osuuden säilyttäminen uudistettavista vastuista
Asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu säilyttäminen voidaan toteuttaa säilyttämällä vähintään 5 prosenttia kunkin arvopaperistetun vastuun nimellisarvosta, jos tällaisten vastuiden säilytettävä luottoriski on etuoikeusasemaltaan sama tai heikompi kuin samojen vastuiden osalta arvopaperistettu luottoriski.
7 artikla
Säilyttämisvaihtoehto c: satunnaisvalinnalla valittujen vastuiden säilyttäminen
1. Poolin, joka muodostuu vähintään 100 kappaleesta mahdollisesti arvopaperistettuja vastuita ja josta säilytetyt ja arvopaperistetut vastuut valitaan satunnaisvalinnalla asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla, on oltava riittävän hajautettu, jotta vältetään nettomääräisen taloudellisen osuuden liika keskittyminen. Valintaprosessia valmistellessaan säilyttäjän on otettava huomioon asianmukaiset määrälliset ja laadulliset tekijät varmistaakseen sen, että säilytettyjen ja arvopaperistettujen vastuiden erottelu todella tapahtuu satunnaisesti. Valitessaan vastuita on satunnaisvalinnalla valittujen vastuiden säilyttäjän otettava tarvittaessa huomioon sellaiset tekijät kuin aloitusajankohta (vintage), tuote, maantiede, alullepanopäivä, maturiteetti, luototusaste, omaisuuslaji, toimiala ja maksamatta olevat lainaerät.
2. Säilyttäjä ei saa nimetä erilaisia yksittäisiä vastuita säilytettäviksi vastuiksi eri aikoina, jollei tämä ole välttämätöntä säilyttämisvaatimuksen täyttämiseksi silloin, kun on kyse arvopaperistamisesta, jossa arvopaperistetut vastuut vaihtelevat ajan kuluessa joko siitä syystä, että arvopaperistamiseen lisätään uusia vastuita, tai siitä syystä, että yksittäisten arvopaperistettujen vastuiden taso muuttuu.
8 artikla
Säilyttämisvaihtoehto d: suuririskisimmän etuoikeusluokan säilyttäminen
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan d alakohdan mukainen suuririskisimmän etuoikeusluokan säilyttäminen on toteutettava joko taseeseen sisältyvillä tai taseen ulkopuolisilla positioilla, mutta se voidaan toteuttaa myös jollakin seuraavista tavoista:
a)
tarjoamalla sellainen 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu ehdollinen säilyttämismuoto tai ABCP-ohjelman puitteissa oleva likviditeettisopimus, joka täyttää seuraavat kriteerit:
i)
se kattaa vähintään 5 prosenttia arvopaperistettujen vastuiden nimellisarvosta;
ii)
se muodostaa suuririskisimmän position arvopaperistamisessa;
iii)
se kattaa luottoriskin niin pitkään kuin säilyttämissitoumus on voimassa;
iv)
se on arvopaperistamisen alullepanijan, järjestäjän tai alkuperäisen luotonantajan tarjoama;
v)
tällaisesta arvopaperistamisesta vastuun ottavalle laitokselle on annettu käyttöön asianmukaiset tiedot, joilla se voi todentaa, että i, ii, iii ja iv alakohtaa noudatetaan;
b)
ylimääräisillä vakuuksilla luottotuen muotona, jos tällaiset ylimääräiset vakuudet toimivat ”suuririskisimpänä” säilytettävänä osuutena, joka on vähintään 5 prosenttia arvopaperistamisessa liikkeeseen laskettujen etuoikeusluokkien nimellisarvosta.
2. Jos suuririskisimmän etuoikeusluokan arvo on yli 5 prosenttia arvopaperistettujen vastuiden nimellisarvosta, säilyttäjän on voitava säilyttää tällaisesta suuririskisimmästä etuoikeusluokasta vain jokin osuus, mikäli kyseinen osuus vastaa vähintään 5:tä prosenttia arvopaperistettujen vastuiden nimellisarvosta.
3. Riskinsäilyttämisvaatimuksen täyttämiseksi arvopaperistamisjärjestelmän tasolla laitokset eivät saa ottaa huomioon sellaisten perustana olevien transaktioiden olemassaoloa, joissa alullepanijat tai alkuperäiset luotonantajat säilyttävät suuririskisimmän vastuun yksittäisten transaktioiden tasolla.
9 artikla
Säilyttämisvaihtoehto e: suuririskisimmän vastuun säilyttäminen jokaisesta arvopaperistetusta vastuusta
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan e alakohdan mukaista suuririskisimmän vastuun säilyttämistä jokaisen arvopaperistetun vastuun tasolla on sovellettava niin, että säilytettävän luottoriskin etuoikeusasema on aina heikompi kuin näiden samojen vastuiden osalta arvopaperistetun luottoriskin etuoikeusasema.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu säilyttämisvaatimus voidaan täyttää siten, että alullepanija tai alkuperäinen luotonantaja myy perustana olevia vastuita alennettuun hintaan, jos alennuksen määrä on vähintään 5 prosenttia kunkin vastuun nimellisarvosta ja jos alennusmyyntimäärä on hyvitettävissä alullepanijalle tai alkuperäiselle luotonantajalle vain sikäli kuin sillä ei ole katettu luottoriskistä johtuvia arvopaperistettuihin vastuisiin liittyviä tappioita.
10 artikla
Säilyttämisen tason mittaaminen
1. Mitattaessa tasoa, jolla nettomääräinen taloudellinen osuus säilytetään, on sovellettava seuraavia kriteereitä:
a)
alullepanolla tarkoitetaan hetkeä, jolloin vastuut arvopaperistettiin ensimmäisen kerran;
b)
säilyttämisen tason laskenta perustuu nimellisarvoihin, eikä omaisuuserien hankintahintaa saa ottaa huomioon;
c)
asetuksen (EU) N:o 575/2013 242 artiklan 1 kohdassa määriteltyä ’hintaeroa’ ei oteta huomioon säilyttäjän nettomääräisen taloudellisen osuuden mittauksessa;
d)
nettomääräisen taloudellisen osuuden laskennassa on sovellettava samaa säilyttämisvaihtoehtoa ja -menetelmää arvopaperistamistransaktion koko voimassaoloaikana, paitsi jos poikkeukselliset olosuhteet edellyttävät muutosta ja jos tätä muutosta ei käytetä säilytettävän osuuden määrän pienentämiseen.
2. Edellä 1 kohdassa asetettujen kriteerien ohella ja sillä edellytyksellä, ettei ole olemassa piilevää mekanismia, jolla alullepanoajankohtana säilytettävä osuus pienenisi siirrettävää osuutta nopeammin, on katsottava, että säilytettävän osuuden jaksottamisella rahavirtojen kohdentamista tai tappioiden kohdentamista käyttäen ei ole ollut vaikutusta säilyttämisvaatimuksen täyttämiseen niin, että säilyttämisen taso olisi ajan kuluessa tosiasiallisesti laskenut. Säilyttäjältä ei edellytetä säilytettävän osuuden jatkuvaa uudelleen kartuttamista tai tarkistamista vähintään 5 prosentin tasoon, kun tappiot toteutuvat sen vastuista tai kohdistuvat sen säilyttämään positioon.
11 artikla
Säilytettävän osuuden mittaaminen luottojärjestelyn muodossa olevien vastuiden nostamattomien määrien osalta
Säilytettävän nettomääräisen taloudellisen osuuden laskemisen luottojärjestelyiden, mukaan luettuina luottokorttien, osalta on perustuttava ainoastaan jo nostettuihin, toteutuneisiin tai saatuihin määriin, ja sitä on mukautettava määrissä tapahtuvien muutosten mukaan.
12 artikla
Säilytettävän osuuden suojauksen tai myynnin kielto
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa olevaa velvoitetta, jolla kielletään soveltamasta säilytettävään nettomääräiseen taloudelliseen osuuteen minkäänlaista luottoriskin vähentämistekniikkaa, lyhyitä positioita tai muita suojauksia sekä myymästä osuutta, on sovellettava siten, että otetaan huomioon sekä säilyttämisvaatimuksen tarkoitus että koko transaktion taloudellinen sisältö. Nettomääräisen taloudellisen osuuden suojaukset, joita ei pidetä suojauksina asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa sovellettaessa, voidaan sallia vain silloin, kun ne eivät suojaa säilyttäjää säilytettävien arvopaperistamispositioiden tai säilytettävien vastuiden luottoriskiltä.
2. Säilyttäjä voi käyttää säilytettäviä vastuita tai arvopaperistamispositioita vakuuksina vakuudellista rahoitusta varten, jos säilytettävien vastuiden tai arvopaperistamispositioiden luottoriskiä ei siirretä tällaisessa käytössä kolmannelle osapuolelle.
13 artikla
Asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohtaa koskevat vapautukset
Asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin transaktioihin on sisällytettävä sellaiset korrelaatiokaupankäyntisalkun arvopaperistamispositiot, jotka ovat viiteinstrumentteja, jotka täyttävät asetuksen (EU) N:o 575/2013 338 artiklan 1 kohdan b alakohdassa asetetut kriteerit tai jotka voidaan hyväksyä sisällytettäväksi korrelaatiokaupankäyntisalkkuun.
14 artikla
Konsolidoitu säilyttäminen
Laitoksen, joka täyttää säilyttämisvaatimuksen olemalla konsolidoidussa asemassa EU:ssa emoyrityksenä toimivan luottolaitoksen, EU:ssa toimivan rahoitusalan holdingyhtiön tai EU:ssa toimivan rahoitusalan sekaholdingyhtiön kanssa asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 2 kohdan mukaisesti, on varmistettava siinä tapauksessa, että säilyttäjä poistuu ryhmästä, että yksi taikka useampi konsolidoidun valvonnan soveltamisalaan kuuluvista jäljellä olevista yhteisöistä ottaa vastuun arvopaperistamisesta sen varmistamiseksi, että vaatimus täytetään jatkuvasti.
IV LUKU
SELLAISILLE LAITOKSILLE ASETETTAVAT ASIANMUKAISTA HUOLELLISUUTTA KOSKEVAT VAATIMUKSET, JOTKA OTTAVAT VASTUUN ARVOPAPERISTAMISPOSITIOSTA
15 artikla
Ulkoistaminen ja muita yleisiä huomioita
1. Jos arvopaperistettavista vastuista ei ole käytettävissä tietoja esimerkiksi siinä tapauksessa, että vastuut karttuvat ennen niiden arvopaperistamista tai tietoja ei ole saatavissa siitä, voidaanko vastuut korvata olemassa olevalla uusiutuvalla arvopaperistamisella, laitoksen on täytettävä asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklassa tarkoitetut asianmukaista huolellisuutta koskevat velvoitteensa kunkin yksittäisen arvopaperistamispositionsa osalta tällaisiin vastuisiin sovellettavien hyväksyttävyyskriteerien mukaisesti.
2. Ulkoistaessaan tiettyjä asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklassa säädettyjen velvoitteiden täyttämisprosessiin kuuluvia tehtäviä, kuten kirjanpitämisen, laitosten, jotka ottavat vastuun arvopaperistamisen riskeistä, on pidettävä prosessi kaikilta osin omassa valvonnassaan.
16 artikla
Riskien ominaispiirteiden ja rakenteellisten tekijöiden täsmentäminen
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin yksittäisten arvopaperistamispositioiden riskien ominaispiirteisiin on sisällytettävä seuraavat kaikkein tarkoituksenmukaisimmat ja olennaisimmat ominaispiirteet:
a)
etuoikeusluokan taso;
b)
rahavirtaprofiili;
c)
mahdollinen luottoluokitus;
d)
samankaltaisten etuoikeusluokkien aiempi kehitys;
e)
arvopaperistamiseen liittyvässä dokumentaatiossa esitettyihin etuoikeusluokkiin liittyvät velvoitteet;
f)
luoton lisävakuudet.
2. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin arvopaperistamispositioiden perustana oleviin vastuisiin liittyvien riskien ominaispiirteisiin on sisällytettävä kaikkein tarkoituksenmukaisimmat ja olennaisimmat ominaispiirteet, mukaan luettuina asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut vastuiden kehitystä koskevat tiedot asuntolainoihin liittyvien vastuiden osalta. Laitosten on määriteltävä tarkoituksenmukaiset ja vertailukelpoiset mitta-asteikot myös muiden omaisuusluokkien riskien ominaispiirteiden analysointia varten.
3. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettuihin ylimääräisiin rakenteellisiin tekijöihin kuuluvat johdannaissopimukset, vakuudet, maksusitoumukset ja muut vastaavat luottotuen muodot.
17 artikla
Uudelleentarkastelun tiheys
Otettuaan vastuun arvopaperistamispositiosta laitoksen on tarkasteltava uudelleen asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan vaatimusten täyttymistä vähintään vuosittain ja tiheämmin heti saatuaan tiedon, että arvopaperistamisen osalta dokumentaation antamista koskevia velvoitteita on rikottu tai että missä tahansa seuraavista on tapahtunut olennainen muutos:
a)
rakenteelliset tekijät, jotka voivat olennaisesti vaikuttaa arvopaperistamisposition kehitykseen;
b)
arvopaperistamispositioiden ja perustana olevien vastuiden riskien ominaispiirteet.
18 artikla
Stressitestit
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuihin stressitesteihin on sisällytettävä kaikki asiaan kuuluvat arvopaperistamispositiot, ja nämä stressitestit on liitettävä osaksi stressitestausstrategioita ja -prosesseja, joita laitosten on noudatettava direktiivin 2013/36/EU (4) 73 artiklassa täsmennetyn sisäisen pääoman riittävyyden arviointimenettelyn mukaisesti.
2. Täyttääkseen asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut stressitestausvaatimukset laitokset voivat hyödyntää kolmansien osapuolten laatimia vertailukelpoisia rahoitusmalleja ulkoisten luottoluokituslaitosten laatimien mallien ohella edellyttäen, että laitokset kykenevät pyydettäessä osoittamaan, että ne ovat huolehtineet asianmukaisesti ennen sijoitusten tekemistä malleihin liittyvien oletusten ja mallien rakenteiden validoimisesta sekä siitä, että ne ymmärtävät menetelmän, oletukset ja tulokset.
3. Suorittaessaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja stressitestejä asetuksen (EU) N:o 575/2013 242 artiklan 9 kohdassa tarkoitetun sellaisen ABCP-ohjelman puitteissa, joka perustuu likviditeettisopimukseen, joka kattaa täysimääräisesti arvopaperistettujen vastuiden luottoriskin, laitokset voivat stressitestata arvopaperistettujen vastuiden sijasta likviditeettisopimuksen tarjoajan luottokelpoisuuden.
19 artikla
Vastuut kaupankäyntivarastossa ja sen ulkopuolella
1. Arvopaperistamispositioiden pitäminen kaupankäyntivarastossa tai sen ulkopuolella ei sinänsä ole riittävä perustelu sille, että asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklassa tarkoitettujen asianmukaista huolellisuutta koskevien velvoitteiden täyttämisessä olisi aiheellista soveltaa eri toimintatapoja ja menettelyjä tai eri uudelleentarkastelutiheyksiä. Päätettäessä sitä, olisiko sovellettava eri toimintatapoja ja menettelyjä tai eri uudelleentarkastelutiheyksiä, on otettava huomioon kaikki merkitykselliset tekijät, jotka vaikuttavat olennaisesti kaupankäyntivaraston ja laitoksen muun rahoitustoiminnan ja asianomaisten arvopaperistamispositioiden riskiprofiiliin; näitä tekijöitä ovat muun muassa positioiden koko, stressikauden vaikutukset laitoksen pääomapohjaan sekä riskin keskittyminen johonkin yhteen tiettyyn transaktioon, liikkeeseenlaskijaan tai omaisuusluokkaan.
2. Laitosten on varmistettava, että kaikki olennaiset muutokset, jotka kohottavat niiden kaupankäyntivarastossa ja sen ulkopuolella olevien arvopaperistamispositioiden riskiprofiilia, otetaan asianmukaisesti huomioon muuttamalla niiden asianmukaista huolellisuutta koskevia menettelyjä asianmukaisella tavalla näiden arvopaperistamispositioiden osalta. Näin ollen laitosten on määriteltävä myös kaupankäyntivarastoon ja niiden muuhun rahoitustoimintaan sovellettavien muodollisten toimintatapojen ja menettelyjen yhteydessä olosuhteet, jotka käynnistäisivät asianmukaista huolellisuutta koskevien velvoitteiden uudelleentarkastelun.
20 artikla
Korrelaatiokaupankäyntisalkussa olevat positiot
Asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklaa katsotaan noudatettavan silloin, kun seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
arvopaperistamispositiot pidetään korrelaatiokaupankäyntisalkussa ja ne ovat mainitun asetuksen 338 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja viite-instrumentteja tai ne voidaan hyväksyä sisällytettäviksi korrelaatiokaupankäyntisalkkuun;
b)
laitos noudattaa mainitun asetuksen 377 artiklaa laskiessaan omien varojen vaatimuksia, jotka liittyvät korrelaatiokaupankäyntisalkkuun;
c)
menetelmä, jota laitos soveltaa kaupankäyntisalkkuunsa liittyvien omien varojen laskemiseen, synnyttää kattavan ja syvällisen käsityksen arvopaperistamispositioihin tehtyjen sijoitusten riskiprofiilista;
d)
laitos on ottanut käyttöön muodollisia toimintatapoja ja menettelyjä, jotka ovat sen korrelaatiokaupankäyntisalkun näkökulmasta katsottuna asianmukaisia ja jotka ovat oikeassa suhteessa sen arvopaperistamispositioissa olevien sijoitusten riskiprofiiliin, voidakseen analysoida ja säilyttää asetuksen (EU) N:o 575/2013 406 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja asianmukaisia tietoja.
V LUKU
ALULLEPANIJOITA, JÄRJESTÄJIÄ JA ALKUPERÄISIÄ LUOTONANTAJIA KOSKEVAT VAATIMUKSET
21 artikla
Luotonmyöntämiseen sovellettavat toimintatavat
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 408 artiklan tarkoittaman velvoitteen täyttäminen alullepanevan tai järjestävän laitoksen toimesta ei merkitse sitä, että lainanottajien tai lainatuotteiden pitäisi olla arvopaperistettujen ja arvopaperistamattomien vastuiden osalta samat.
2. Siinä tapauksessa, että järjestävät ja alullepanevat laitokset eivät ole osallistuneet arvopaperistettaviin vastuisiin liittyvään alkuperäiseen luoton myöntämiseen tai ne eivät osallistu aktiivisesti luoton myöntämiseen tietyntyyppisten arvopaperistettavien vastuiden osalta, näiden laitosten on kuitenkin saatava kaikki välttämättömät tiedot voidakseen arvioida, ovatko tällaisiin vastuisiin sovellettavat luotonmyöntämisen kriteerit yhtä vakuuttavasti perusteltuja ja hyvin määriteltyjä kuin kriteerit, joita sovelletaan arvopaperistamattomiin vastuisiin.
22 artikla
Nettomääräisen taloudellisen osuuden säilyttämissitoumuksen tasoa koskevien tietojen ilmoittaminen
1. Säilyttäjän on asetuksen (EU) N:o 575/2013 409 artiklan mukaisesti ilmoitettava sijoittajille ainakin seuraavat tiedot tasosta, jolla se on sitoutunut säilyttämään arvopaperistamisen nettomääräisen taloudellisen osuuden:
a)
vahvistus säilyttäjän henkilöllisyydestä ja siitä, säilyttääkö se osuutta alullepanijana, järjestäjänä vai alkuperäisenä luotonantajana;
b)
tiedot siitä, onko asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan a, b, c, d tai e alakohdassa tarkoitettuja tapoja sovellettu nettomääräisen taloudellisen osuuden säilyttämiseen;
c)
mahdollinen 10 artiklan 1 kohdan d alakohdan b alakohdassa tarkoitettu muutos, joka on tapahtunut nettomääräisen taloudellisen osuuden säilyttämistavassa;
d)
vahvistus säilyttämisen tasosta alullepanohetkellä sekä vahvistus jatkuvaa osuuden säilyttämistä koskevasta sitoumuksesta, jolla viitataan ainoastaan alkuperäisvelvoitteen noudattamisen jatkumiseen ja joka ei edellytä tietoja nykyisestä nimellisarvosta tai markkina-arvosta tai säilytettävään osuuteen kohdistuneista arvonalennuksista tai kirjanpitoarvon alennuksista;
2. Jos asetuksen arvopaperistamistransaktioon sovelletaan (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 3 tai 4 kohdassa tarkoitettuja vapautuksia, alullepanijana, järjestäjänä tai alkuperäisenä luotonantajana toimivien laitosten on annettava sijoittajille tiedot sovellettavasta vapautuksesta.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen on oltava asianmukaisesti dokumentoituja ja julkisesti saatavilla, paitsi silloin, kun on kyse kahdenvälisistä tai yksityisistä transaktioista, joissa osapuolet pitävät yksityistä tietojen antamista riittävänä. Asianmukaisena tapana täyttää tämä vaatimus pidetään säilyttämissitoumusta koskevan ilmoituksen sisällyttämistä arvopaperistamisohjelmassa liikkeeseen laskettuja arvopapereita koskevaan esitteeseen.
4. Tietojen antaminen on vahvistettava myös alullepanohetken jälkeen yhtä säännöllisesti kuin transaktion kulusta raportoidaan eli vähintään vuosittain ja missä tahansa seuraavista olosuhteista:
a)
kun asetuksen (EU) N:o 575/2013 405 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua säilyttämissitoumusta rikotaan;
b)
kun arvopaperistamisposition kehitys tai arvopaperistamiseen tai sen perustana oleviin vastuisiin liittyvät riskien ominaispiirteet muuttuvat olennaisesti;
c)
kun arvopaperistamiseen liittyvässä dokumentaatiossa esitettyjä velvoitteita rikotaan.
23 artikla
Olennaisen tärkeiden tietojen ilmoittaminen
1. Alullepanijoiden, järjestäjien ja alkuperäisten luotonantajien on varmistettava, että kaikki asetuksen (EU) N:o 575/2013 409 artiklan mukaiset olennaisen tärkeät tiedot ovat helposti sijoittajien saatavissa, ilman liiallista hallinnollista taakkaa.
2. Tiedot on ilmoitettava asetuksen (EU) N:o 575/2013 409 artiklan mukaisesti vähintään vuosittain sekä seuraavissa tilanteissa:
a)
kun arvopaperistamisposition kehitys tai arvopaperistamiseen tai sen perustana oleviin vastuisiin liittyvät riskien ominaispiirteet muuttuvat olennaisesti;
b)
kun arvopaperistamiseen liittyvässä dokumentaatiossa esitettyjä velvoitteita rikotaan.
c)
Jotta tietojen voidaan katsoa olevan olennaisen tärkeitä yksittäisten perustana olevien vastuiden osalta, tiedot on tavallisesti ilmoitettava lainakohtaisesti, mutta on kuitenkin tiettyjä tapauksia, joissa ne voidaan ilmoittaa koostetusti. Arvioitaessa sitä, riittääkö koostettujen tietojen ilmoittaminen, huomioon otettavia tekijöitä ovat muun muassa arvopaperistamisen perustana olevan vastuupoolin hajautuneisuusaste sekä se, hoidetaanko tällaisessa poolissa olevia vastuita poolin itsensä tasolla vai lainakohtaisesti.
3. Tiedonantovaatimusta sovellettaessa otetaan huomioon kaikki muut säilyttäjään sovellettavat oikeudelliset tai sääntelyvaatimukset.
VI LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
24 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 13 päivänä maaliskuuta 2014.