19971211
Регламент (ЕО) № 12/98 на Съвета
от 11 декември 1997 година
относно условията, при които превозвачи, установени извън държава-членка, могат да извършват вътрешни автомобилни пътнически транспортни услуги в границите на държава-членка
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 75 от него,
като взе предвид предложението на Комисията [1],
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],
в съответствие с процедурата, предвидена в член 189в от Договора [3],
(1) като има предвид, че Регламент (EИO) № 2454/92 на Съвета от 23 юли 1992 г. установява условията, при които превозвачи, установени извън държава-членка, могат да извършват вътрешни автомобилни пътнически транспортни услуги в границите на държава-членка [4], е обявен за нищожен с решение на Съда на Европейските общности от 1 юни 1994 г. [5];
(2) като има предвид, че съгласно член 75, параграф 1, буква б) от Договора, създаването на обща транспортна политика предполага, inter alia, определяне на условията, при които превозвачи, установени извън държава-членка, могат да извършват вътрешни автомобилни пътнически транспортни услуги в границите на държава-членка;
(3) като има предвид, че въпросната разпоредба предполага премахването на всички ограничения спрямо превозвачи, извършващи споменатите услуги, които се основават на националност или на факта, че са установени в държава-членка, различна от тази, в която се извършва услугата;
(4) като има предвид, че превозвачите, извършващи споменатите услуги, би следвало да се подчиняват на сходни системи, така че да се намали неравнопоставеността в условията на конкуренция, дължаща се на националност или на държавата на установяване на превозвачите и по този начин да се спомогне за постепенното сближаване на законодателствата;
(5) като има предвид, че определенията на различните транспортни услуги, извършвани с автомобилен или автобусен транспорт, би следвало да са същите като тези, приети в контекста на международния транспорт;
(6) като има предвид, че на превозвачите, установени извън държава-членка, би следвало да бъде разрешено да извършват определени видове автобусни услуги, като се отчитат специфичните особености на всеки вид услуга;
(7) като има предвид, че би следвало да се установят разпоредбите, приложими за каботажни транспортни операции;
(8) като има предвид, че разпоредбите на Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 г., относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги [6] се прилагат в случаите, когато с оглед на разпоредбата за специалните редовни услуги, превозвачите командироват работници, които имат трудови взаимоотношения с въпросните превозвачи, от държавите-членки, където те работят по принцип;
(9) като има предвид, че когато се касае за редовни пътни услуги, които са част от международния транспорт, което изключва градския и извънградския транспорт, би следвало да са обект на каботаж, при който трябва да се спазват определени условия, по-специално законодателството на държавата-членка домакин;
(10) като има предвид, че би следвало да бъдат приети разпоредбите с цел предприемане на действия в случаи на сериозни нарушения в засегнатите транспортни пазари;
(11) като има предвид, че би следвало да се основе консултативен комитет със задачата да съдейства на Комисията при съставяне на документите, свързани с каботажни транспортни операции под формата на нередовни услуги и да съветва Комисията за предпазните мерки;
(12) като има предвид, че е желателно държавите-членки да си съдействат с оглед действителното прилагане на настоящия регламент, по-специално по отношение на санкциите, приложими в случаи на нарушения;
(13) като има предвид, че държавите-членки са отговорни за вземането на мерки за прилагане на настоящия регламент;
(14) като има предвид, че наблюдението и контролът на ефективността на прилагане на настоящия регламент би следвало да бъдат извършвани посредством доклад, който се предава от Комисията;
(15) като има предвид, че гореспоменатото решение на Съда на Европейските общности, което обяви за нищожен Регламент (ЕИО) № 2454/92, поддържа действието на регламента, докато Съветът приеме ново законодателство в съответната област; като има предвид, че настоящият регламент няма да бъде прилаган преди осемнадесетия месец след влизането му в сила; като има предвид, че в такъв случай трябва да се счита, че обявеният за нищожен регламент ще продължава да е в сила, докато настоящият регламент не бъде напълно изпълнен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
На всеки превозвач, който извършва автомобилни пътнически транспортни услуги за сметка на отсрещната страна или срещу възнаграждение и който притежава лиценза на Общността, предвиден в член 3а от Регламент (ЕИО) 684/92 на Съвета от 16 март 1992 г. относно общите правила за международен превоз на пътници с автобус [7], се разрешава съгласно условията, предвидени в настоящия регламент, и без дискриминация на базата на националност или място на установяване, временно да извършва международни автомобилни пътнически услуги за сметка на отсрещната страна или срещу възнаграждение в друга държава-членка, по-долу наричана "държава-членка домакин", без от него да се изисква да има седалище или друго установяване във въпросната държава.
Такива транспортни услуги по-долу са наричани "каботажни транспортни операции".
Член 2
За целите на настоящия регламент:
1. "редовни услуги" означава услуги за предоставяне на превоз на пътници през определени интервали от време по определени маршрути, като пътниците се качват и слизат на предварително определени места за спиране. Редовните услуги са достъпни за всички, като, когато е необходимо, подлежат на задължителна резервация.
Редовността на услугата не се влияе от изменения в оперативните условия.
2. "специални редовни услуги" означава извършване на редовни услуги на конкретни групи пътници приоритетно пред други пътници, през определени интервали от време, по определени маршрути, като пътниците се качват и слизат на предварително определени места за спиране.
Специалните редовни услуги включват:
а) превоз на работници между дома и работното им място;
б) превоз до и от учебното заведение на ученици и студенти;
в) превоз на военнослужещи и техните семейства от домовете до района на казармите.
Фактът, че специалната услуга може да се променя според нуждите на използващите я, не променя статута ѝ на редовна услуга.
3. "нередовни услуги" означава услуги, които не попадат в определението за редовни услуги и чиято основна характеристика е, че извършват превози на групи, събрани по инициатива на клиент или на самия превозвач. Подобни услуги не губят статута си на нередовни, ако причината за това е единствено, че се извършват на определени интервали;
4. "превозни средства" означава моторни превозни средства, които, поради вида конструкция и оборудване, са подходящи за превозване на повече от девет души - включително шофьора - и са предназначени за тази цел.
Член 3
Каботажни транспортни операции са разрешени за следните видове услуги:
1. специални редовни услуги, при условие че са обезпечени с договор сключен между организатора и превозвача;
2. нередовни услуги;
3. редовни услуги, при условие че се извършват от превозвачи, установени извън държава-членка домакин по време на редовна международна услуга в съответствие с Регламент (ЕИО) № 684/92.
Каботажни транспортни операции не могат да се извършват извън рамките на тези международни услуги.
Градските и извънградските услуги са извън обхвата на тази точка.
"Градски и извънградски услуги" означава транспортни услуги, които задоволяват нуждите на градския център или градските квартали, както и нуждата от транспорт между тях и обграждащите ги крайградски зони.
Член 4
1. Извършването на каботажните транспортни операции, посочени в член 3, освен ако в законодателството на Общността не е предвидено друго, се подчинява на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, които са в сила в държавите-членки по отношение на следните области:
а) тарифи и условия, уреждащи транспортния договор;
б) маса и размери на пътните превозни средства. Масата и размерите могат, когато е уместно, да надхвърлят тези, зададени в държавата-членка по регистрация на превозвача, но при никакви обстоятелства не могат да надхвърлят техническите стандарти, зададени в свидетелството за съответствие;
в) изисквания, свързани с превоза на определени категории пътници, а именно ученици, деца и хора с намалена подвижност;
г) периоди на шофиране и почивка;
д) данък добавена стойност (ДДС) върху транспортните услуги. В тази област член 21, параграф 1, буква а) от Директива 77/388 ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. за хармонизиране на законодателството на държавите-членки относно данъците върху оборота - обща система за данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа [8], се прилага за превозите, посочени в член 1 от настоящия регламент.
2. Освен ако в законодателството на Общността не е предвидено друго, каботажните транспортни операции, които са част от транспортните услуги, предвидени в член 3, параграф 3, се подчиняват на съществуващите законови, подзаконови и административни разпоредби, които са в сила в държавата-членка домакин, касаещи разрешителни, тръжни процедури, обслужвани пътища и редовността, продължителността и честотата на превозите, както и самите маршрути.
3. Техническите стандарти за конструкция и оборудване, на които превозните средства, използвани за извършване на каботажни транспортни операции, трябва да отговарят, са стандартите, определени за превозни средства, които се използват за извършване на международен транспорт.
4. Националните разпоредби, посочени в параграфи 1 и 2, се прилагат от държавите-членки спрямо превозвачи, установени извън държава-членка при същите условия като тези, прилагани спрямо техните собствени граждани, за да може ефективно да се избегне всякакъв вид пряка или непряка дискриминация на основата на националност или място на установяване на превозвача.
5. Ако, изхождайки от опита, се вземе решение, че списъкът на области, обезпечени от разпоредбите на държавата-членка домакин, посочени в параграф 1, трябва да се измени, Съветът извършва това с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията.
Член 5
Лицензът на Общността или заверено копие от него се държи в самото превозно средство и при поискване се показва на упълномощен инспектиращ служител.
Член 6
1. Извършването на каботажни транспортни операции под формата на нередовни услуги се обезпечава от контролен документ - пътен лист - който трябва да се държи в самото превозно средство и при поискване да се показва на упълномощен инспектиращ служител.
2. Пътният лист, чийто образец се приема от Комисията в съответствие с процедурата по член 8, съдържа следната информация:
а) местата на отпътуване и местоназначение на услугата;
б) датата на отпътуване и датата, на която услугата приключва.
3. Пътният лист се доставя в заверени от компетентния орган или агенция кочани в държавата-членка на установяване. Образецът за кочана с пътни листове се приема от Комисията в съответствие с процедурата по член 8.
4. В случай на специални редовни услуги договорът, сключен между превозвача и организатора на транспорта, или заверено копие на договора се използват като контролни документи.
Освен това, пътният лист се попълва във вид на месечен отчет.
5. Използваните пътни листове се предават на компетентния орган или агенция в държавата-членка по установяване в съответствие с процедурите, определени от този орган или агенция.
Член 7
1. В края на всяко тримесечие и в рамките на три месеца, които могат да бъдат намалени от Комисията на един месец в случая, предвиден в член 9, компетентният орган или агенция във всяка държава-членка предава на Комисията данните относно каботажните транспортни операции под формата на специални редовни и нередовни услуги, извършени през въпросното тримесечие от местни превозвачи.
Предадената информация е под формата на таблица, съответстваща на образеца, приет от Комисията в съответствие с процедурите по член 8.
2. Веднъж годишно компетентните органи в държавата-членка домакин изпращат на Комисията статистика за броя разрешителни за каботажни транспортни операции под формата на редовни услуги, посочен в член 3, параграф 3.
3. Комисията възможно най-скоро изпраща на държавите-членки обобщени отчети, съставени на базата на информацията, предадена по параграф 1.
Член 8
В случай на позоваване на процедурите, предвидени в настоящия член, Комисията се подпомага от консултативния комитет, посочен в член 10.
Представителят на Комисията предава на комитета проект на мерките, които трябва да бъдат взети. Комитетът трябва да излезе със становище по проекта в рамките на срок, който председателят може да определи според спешността на въпроса, ако е необходимо, и чрез гласуване.
Становището се записва в протокола на заседанието; допълнително, всяка държава-членка има право да изиска позицията ѝ да бъде записана в протокола.
Комисията се съобразява максимално със становището, представено от комитета. Комисията уведомява комитета за начина, по който се съобразява със становището му.
Член 9
1. В случай на сериозно затруднение на пазара на транспортни услуги в даден географски район вследствие или поради утежняване от страна на каботажа, всяка държава-членка може да отнесе въпроса до Комисията с оглед приемане на предпазни мерки и да предостави на Комисията необходимата информация и да я уведоми за мерките, които смята да вземе спрямо местните превозвачите.
2. За целите на параграф 1:
- "сериозно затруднение на вътрешния пазар на транспортни услуги в даден географски район" означава появата на специфични за този пазар проблеми, при които има сериозен или потенциално траен излишък на предлагане спрямо търсенето, което представлява заплаха за финансовата стабилност и оцеляването на значителен брой пътно-транспортни предприятия,
- "географски район" означава район, представляващ част от/или цялата територия на държавата-членка, или включващ част или цялата територия на други държави-членки.
3. Комисията оценява ситуацията и след консултация с консултативния комитет, посочен в член 10, взима решение в рамките на един месец от получаване на искането от въпросната държава-членка, дали са необходими предпазни мерки, и ако такива са необходими, ги приема.
Мерките, постановени в съответствие с настоящия член, остават в сила за период, който не надхвърля шест месеца, като действието им може да бъде подновено еднократно за същия период.
Комисията незабавно уведомява държавата-членка и Съвета за всяко решение, взето съгласно този параграф.
4. Ако Комисията реши да предприеме предпазни мерки относно една или повече държави-членки, от компетентните органи на засегнатите държави-членки се изисква да предприемат равностойни по значение мерки спрямо местните превозвачи и да уведомят Комисията за това.
Тези мерки започват да се прилагат не по-късно от същата дата, от която започват да се прилагат предпазните мерки, постановени от Комисията.
5. Всяка държава-членка може да сезира Съвета относно решението на Комисията, както е посочено в параграф 3, в срок от тридесет дни след уведомяването.
Съветът, с квалифицирано мнозинство, в 30-дневен срок от сезирането, или в случай на сезиране от няколко държави-членки, в рамките на 30-дневен срок от първото сезиране може да вземе ново решение.
Условията за валидност, предвидени в параграф 3, втора алинея, се прилагат за решението на Съвета.
Компетентните органи на засегнатите държави-членки са задължени да вземат равностойни по значение мерки спрямо местни превозвачи и да уведомят Комисията за това.
Ако Съветът не вземе решение в рамките на срока, предвиден в алинея втора, решението на Комисията остава окончателно.
6. В случаите, когато Комисията смята, че действието на мерките, предвидени в параграф 3, трябва да бъде удължено, тя отправя предложение до Съвета, който взима решение с квалифицирано мнозинство.
Член 10
1. Комисията се подпомага от консултативен комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
Комитетът, в съответствие с процедурите, предвидени в член 8, съдейства на Комисията в съставянето на образец за пътните листове, кочана за пътни листове и таблицата, посочени в членове 6 и 7.
2. Освен това, задачите на комитета включват консултиране на Комисията относно:
- всяка молба от страна на държава-членка по член 9, параграф 1,
- мерки, взети относно сериозното затруднение на пазара, посочено в член 9 и, по-специално, практическото им прилагане.
3. Комитетът изработва свой процедурен правилник.
Член 11
1. Държавите-членки си съдействат за прилагането на настоящия регламент.
2. Без да се засяга възможността за наказателно преследване, държавите-членки домакини могат да налагат санкции на превозвачи, установени извън държавата-членка, извършили нарушения на настоящия регламент или на общностни или национални разпоредби в областта на транспорта на нейна територия във връзка с каботажна транспортна операция.
Глобите се налагат на недискриминационен принцип и в съответствие с параграф 3.
3. Санкциите, предвидени в параграф 2, могат, inter alia, да са под формата на предупреждения или, в случай на сериозни или многократни леки нарушения, временна забрана за извършване на каботажни транспортни операции в рамките на територията на държавата-членка домакин, където е извършено нарушението.
В случай, че е представен фалшифициран лиценз на Общността, фалшифицирано разрешително или фалшифицирано заверено копие на разрешително, фалшифицираният документ се изземва незабавно и, когато е необходимо, се препраща на компетентния орган в държавата-членка на установяване на превозвача.
4. Компетентните органи на държавата-членка домакин уведомяват компетентните органи в държавата-членка на установяване за отбелязаните нарушения и за всички наложени на превозвача санкции и могат, в случаи на сериозно нарушение или на многократни леки нарушения, същевременно да изпратят и искане за налагане на наказание.
В случаи на сериозно нарушение или на многократни леки нарушения, компетентните органи на държавата-членка на установяване взимат решение дали на въпросния превозвач да бъде наложена съответната санкция; тези органи взимат предвид всяка вече наложена на съответния превозвач санкция в държавата-членка домакин и установяват дали вече наложените на превозвача санкции като цяло са пропорционални на извършените нарушения или нарушения, довели до съответните наказания.
Санкцията, наложена от компетентните органи на държавата-членка на установяване, след консултация с компетентните органи на държавата-членка домакин, може да стигне и до трайно отнемане на разрешително за упражняване на професията на автомобилен превозвач на пътници.
Компетентните органи на държавата-членка на установяване могат също така, съгласно вътрешното законодателство, да предадат съответния превозвач пред компетентен държавен съд.
Те уведомяват компетентните органи на държавата-членка домакин за решенията, взети по настоящия параграф.
Член 12
Държавите-членки гарантират, че превозвачите могат да обжалват пред съда всяка административна санкция, която им е наложена.
Член 13
1. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета преди 30 юни 1998 г. относно резултатите от прилагането на Регламент (ЕИО) № 2454/92 и функционирането на редовните услуги в държавите-членки.
2. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета най-късно до 31 декември 1999 г. относно прилагането на настоящия регламент и, по-специално, на влиянието, което каботажните транспортни операции оказват върху пазара на вътрешни транспортни услуги.
Член 14
Държавите-членки въвеждат в сила своевременно законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за изпълнението на настоящия регламент. Те информират Комисията за това.
Член 15
Настоящият регламент влиза в сила на първия ден след датата на неговото публикуване в Официален вестник на Европейските общности.
Регламентът се прилага от 11 юни 1999 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 11 декември 1997 година.
REGLAMENTO (CE) N° 12/98 DEL CONSEJO de 11 de diciembre de 1997 por el que se determinan las condiciones de admisión de los transportistas no residentes a los transportes nacionales de viajeros por carretera en un Estado miembro
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 75,
Vista la propuesta de la Comisión (1),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social (2),
De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 189 C del Tratado (3),
(1) Considerando que el Reglamento (CEE) n° 2454/92 del Consejo, de 23 de julio de 1992, por el que se determinan las condiciones de admisión de los transportistas no residentes a los transportes nacionales de viajeros por carretera en un Estado miembro (4) fue anulado por la sentencia del Tribunal de Justicia de 1 de junio de 1994 (5);
(2) Considerando que el establecimiento de una política común de transportes implica, entre otras cosas, y de conformidad con lo dispuesto en la letra b) del apartado 1 del artículo 75 del Tratado, la determinación de las condiciones con arreglo a las cuales los transportistas no residentes podrán prestar servicios de transportes en un Estado miembro;
(3) Considerando que dicha disposición supone la eliminación de cualquier restricción para el proveedor de servicios debido a su nacionalidad o por el hecho de estar establecido en un Estado miembro distinto de aquél en que se debe prestar el servicio;
(4) Considerando que es conveniente que estos proveedores estén sometidos a regímenes comparables, a fin de limitar las desigualdades en las condiciones de competencia debidas a la nacionalidad o al país de establecimiento y favorecer así la aproximación progresiva de las legislaciones nacionales;
(5) Considerando que es conveniente que las definiciones de los diferentes servicios de transporte en autocar y autobús sean idénticas que las que se utilizan en el transporte internacional;
(6) Considerando que es conveniente garantizar el acceso de los transportistas no residentes a determinadas modalidades de los servicios de transporte en autocar y autobús teniendo en cuenta las características específicas de cada modalidad de servicio;
(7) Considerando que conviene determinar las disposiciones aplicables a los transportes de cabotaje;
(8) Considerando que las disposiciones de la Directiva 96/71/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 16 de diciembre de 1996, sobre el desplazamiento de trabajadores efectuado en el marco de una prestación de servicios (6), se aplican en el caso en que, para la prestación de servicios regulares especializados, los transportistas desplacen, a partir del Estado miembro donde trabajen habitualmente, trabajadores con los que tengan una relación laboral;
(9) Considerando que, por lo que respecta a los servicios regulares, conviene admitir al cabotaje, según determinadas condiciones y, en particular, de conformidad con la legislación del Estado miembro de acogida, únicamente los servicios regulares prestados durante un servicio regular internacional excluidos los servicios urbanos y de cercanías;
(10) Considerando que es preciso adoptar disposiciones que permitan intervenir en el mercado de los transportes afectados en caso de perturbación grave;
(11) Considerando que es conveniente crear un Comité consultivo encargado de asistir a la Comisión en la elaboración de documentos relativos a la prestación de los transportes de cabotaje como servicios discrecionales y de aconsejar a la Comisión en materia de medidas de salvaguardia;
(12) Considerando que conviene que los Estados miembros se asistan mutuamente con vistas a la correcta aplicación del presente Reglamento, en particular en materia de sanciones aplicables en caso de infracción;
(13) Considerando que corresponde a los Estados miembros adoptar las medidas necesarias para la ejecución del presente Reglamento;
(14) Considerando que conviene seguir la aplicación del presente Reglamento basándose en un informe que deberá presentar la Comisión;
(15) Considerando que la citada sentencia del Tribunal de Justicia, que anula el Reglamento (CEE) n° 2454/92, mantiene los efectos del Reglamento hasta que el Consejo haya adoptado una nueva reglamentación en la materia; que el presente Reglamento no comenzará a aplicarse hasta dieciocho meses después de su entrada en vigor; que, por consiguiente, conviene tener en cuenta que el Reglamento anulado seguirá surtiendo efecto hasta que se aplique por completo el presente Reglamento,
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
Cualquier transportista de viajeros por carretera por cuenta ajena, titular de la licencia comunitaria a que se refiere el artículo 3 bis del Reglamento (CEE) n° 684/92 del Consejo, de 16 de marzo de 1992, por el que se establecen normas comunes para los transportes internacionales de viajeros efectuados con autocares y autobuses (7), será admitido, en las condiciones que se establecen en el presente Reglamento y sin discriminación por razones de su nacionalidad o de su lugar de establecimiento, para efectuar, con carácter temporal, transportes nacionales de viajeros por carretera por cuenta ajena y en otro Estado miembro, denominado en los sucesivo «Estado miembro de acogida», sin disponer en él de sede o de otro establecimiento.
Estos transportes nacionales se denominarán en lo sucesivo «transportes de cabotaje».
Artículo 2
A efectos del presente Reglamento, se entenderá por:
1) «servicios regulares»: los servicios de transporte de viajeros con una frecuencia y un itinerario determinados y en los que se pueden recoger y de dejar viajeros en paradas previamente fijadas. Los servicios regulares serán accesibles a cualquier persona, aun cuando, en su caso, sea obligatorio reservar.
El carácter regular del servicio no se verá afectado por el hecho de que se produzca una adaptación de las condiciones de explotación del servicio;
2) «servicios regulares especializados»: los servicios regulares de transporte de determinadas categorías de viajeros, excluyendo a los demás viajeros, de acuerdo con unas frecuencias y unos trayectos determinados y en los que se pueden recoger y dejar viajeros en paradas previamente fijadas.
Los servicios regulares especializados incluirán, en particular:
a) el transporte entre el domicilio y el trabajo de los trabajadores;
b) el transporte entre el domicilio y el centro de enseñanza de los escolares y estudiantes;
c) el transporte entre el domicilio y el lugar de acuartelamiento de los militares y de sus familiares.
El carácter regular de los servicios especializados no se verá afectado por el hecho de que la organización del transporte se adapte a las necesidades variables de los usuarios;
3) «servicios discrecionales»: los servicios que no responden ni a la definición de los servicios regulares ni a la definición de los servicios regulares especializados y que se caracterizan en particular por el hecho de transportar grupos formados por iniciativa de un organizador o del propio transportista. Estos servicios no perderán su condición de servicio discrecional aunque se efectúen con una cierta frecuencia;
4) «vehículos»: los vehículos automóviles que, por su tipo de construcción y equipo, son aptos para transportar más de nueve personas, incluido el conductor, y están destinados a ese fin.
Artículo 3
Los transportes de cabotaje se admitirán para los siguientes servicios:
1) los servicios regulares especializados, a condición de que estén amparados por un contrato celebrado entre el organizador y el transportista;
2) los servicios discrecionales;
3) los servicios regulares a condición de que los preste un transportista no residente en el Estado miembro de acogida durante un servicio regular internacional conforme a las disposiciones del Reglamento (CEE) n° 684/92.
El transporte de cabotaje no podrá efectuarse independientemente de ese servicio internacional.
Quedan excluidos del ámbito de aplicación del presente punto los servicios urbanos y de cercanías.
Se entenderá por «servicios urbanos y de cercanías» los servicios de transporte que cubran las necesidades de un centro urbano o de una aglomeración y las necesidades de transporte entre ese centro o aglomeración y su periferia.
Artículo 4
1. Sin perjuicio de la aplicación de la normativa comunitaria, la realización de los transportes de cabotaje previstos en el artículo 3 estará sometida a las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas vigentes en el Estado miembro de acogida, en lo que se refiere a los siguientes ámbitos:
a) precios y condiciones que rigen el contrato de transporte;
b) pesos y dimensiones de los vehículos de transporte por carretera. En su caso, estos pesos y dimensiones podrán superar los valores aplicables en el Estado miembro de establecimiento del transportista, pero en ningún caso podrá superar los valores técnicos que figuran en el certificado de conformidad;
c) requisitos relativos a los transportes de determinadas categorías de viajeros, a saber, los colegiales, los niños y las personas con movilidad reducida;
d) tiempo de conducción y de descanso;
e) IVA (impuesto sobre el valor añadido) sobre los servicios de transporte. En esta materia se aplicará a las prestaciones contempladas en el artículo 1 del presente Reglamento lo dispuesto en la letra a) del apartado 1 del artículo 21 de la Directiva 77/388/CEE del Consejo, de 17 de mayo de 1977, en materia de armonización de las legislaciones de los Estados miembros relativas a los impuestos sobre el volumen de negocios - Sistema común del Impuesto sobre el Valor Añadido: base imponible uniforme (8).
2. La realización de los transportes de cabotaje para los servicios previstos en el punto 3 del artículo 3 estará sometida, sin perjuicio de la aplicación de la normativa comunitaria, a las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas vigentes en el Estado miembro de acogida para los requisitos referentes a las autorizaciones, los procedimientos de licitación, las localidades a las que se deba prestar el servicio, la regularidad, la continuidad, la frecuencia y los itinerarios.
3. Las normas técnicas relativas a la fabricación y al equipo de los vehículos que deberán satisfacer los vehículos utilizados para efectuar transportes de cabotaje serán las mismas que se imponen a los vehículos autorizados a circular en transportes internacionales.
4. Las disposiciones nacionales contempladas en los apartados 1 y 2 deberán ser aplicadas por los Estados miembros a los transportistas no residentes en las mismas condiciones que a sus propios nacionales, con el fin de impedir, de forma efectiva, cualquier discriminación, manifesta o encubierta, basada en la nacionalidad o en el lugar de establecimiento.
5. Si, a la vista de la experiencia adquirida, se comprobase la necesidad de modificar la lista de los ámbitos de las disposiciones del Estado miembro de acogida contemplados en el apartado 1, el Consejo, por mayoría cualificada y a propuesta de la Comisión, decidirá al respecto.
Artículo 5
La licencia comunitaria o una copia legalizada de la misma deberá llevarse a bordo del vehículo y presentarse cuando lo pidan los agentes encargados del control.
Artículo 6
1. Los transportes de cabotaje en forma de servicios discrecionales se realizarán al amparo de un documento de control, la hoja de ruta, que deberá llevarse a bordo del vehículo y presentarse cuando lo pidan los agentes encargados del control.
2. La hoja de ruta, cuyo modelo será aprobado por la Comisión de acuerdo con el procedimiento contemplado en el artículo 8, deberá incluir los siguientes datos:
a) los puntos de partida y de destino del servicio;
b) las fechas de comienzo y de fin del servicio.
3. Las hojas de ruta serán expedidas en talonarios certificados por la autoridad o el organismo competente del Estado miembro de establecimiento. La Comisión aprobará el modelo de talonario de hojas de ruta de acuerdo con el procedimiento contemplado en el artículo 8.
4. En el caso de los servicios regulares especializados, tendrá valor de documento de control el contrato celebrado entre el transportista y el organizador del transporte o una copia legalizada del mismo.
No obstante, la hoja de ruta se cumplimentará en forma de resumen mensual.
5. Las hojas de ruta utilizadas se remitirán a la autoridad o al organismo competente del Estado miembro de establecimiento, según las modalidades que la autoridad o el organismo citados determinen.
Artículo 7
1. La autoridad o el organismo competente de cada Estado miembro comunicará a la Comisión, al concluir cada trimestre y dentro de un plazo de tres meses, que la Comisión podrá reducir a un mes en el caso que se contempla en el artículo 9, los datos relativos a las operaciones de cabotaje en forma de servicios regulares especializados y discrecionales, efectuadas durante el trimestre de que se trate por los transportistas residentes.
Esta comunicación se realizará utilizando un cuadro según el modelo que aprobará la Comisión de acuerdo con el procedimiento contemplado en el artículo 8.
2. Las autoridades competentes del Estado miembro de acogida transmitirán a la Comisión una vez al año un informe estadístico sobre el número de autorizaciones de servicios de cabotaje realizados en forma de servicios regulares contemplados en el punto 3 del artículo 3.
3. La Comisión transmitirá a los Estados miembros, con la mayor brevedad, informes recapitulativos, basados en los datos que se le envíen, en cumplimiento de lo dispuesto en el apartado 1.
Artículo 8
Cuando deba seguirse el procedimiento del presente artículo, la Comisión estará asistida por el Comité consultivo a que se refiere el artículo 10.
El representante de la Comisión presentará al Comité un proyecto de medidas. El Comité emitirá su dictamen sobre dicho proyecto, en un plazo que el presidente podrá determinar en función de la urgencia de la cuestión de que se trate, por votación cuando sea necesario.
El dictamen se incluirá en el acta; además, cada Estado miembro tendrá derecho a solicitar que su posición conste en la misma.
La Comisión tendrá lo más en cuenta posible el dictamen emitido por el Comité e informará al Comité de la manera en que ha tenido en cuenta dicho dictamen.
Artículo 9
1. En caso de que la actividad de cabotaje perturbe seriamente o agrave la situación del mercado de los transportes nacionales en una zona geográfica determinada, cualquier Estado miembro podrá recabar la intervención de la Comisión para que se adopten medidas de salvaguardia, comunicándole las informaciones necesarias y las medidas que se proponga adoptar en relación con los transportistas residentes.
2. A efectos de lo dispuesto en el apartado 1 se entenderá por:
- «seria perturbación de la situación del mercado de los transportes nacionales en una zona geográfica determinada»: la aparición, en dicho mercado, de problemas que le sean específicos y de índole tal que puedan ocasionar un excedente grave, con posibilidades de persistir, de la oferta sobre la demanda, que suponga una amenaza para el equilibrio financiero y la supervivencia de un número importante de empresas de transporte de viajeros por carretera;
- «zona geográfica»: una zona que comprenda una parte o la totalidad del territorio de un Estado miembro o que se extienda a una parte o a la totalidad del territorio de otros Estados miembros.
3. La Comisión examinará la situación y, previa consulta al Comité consultivo a que se refiere el artículo 10, decidirá, en el plazo de un mes a partir de la recepción de la solicitud del Estado miembro, si procede tomar medidas de salvaguardia y, en caso afirmativo, las adoptará.
Las medidas adoptadas con arreglo a lo dispuesto en el presente artículo estarán vigentes durante un período no superior a seis meses, que podrá prorrogarse una sola vez con los mismos límites de validez.
La Comisión notificará sin demora a los Estados miembros y al Consejo cualquier decisión adoptada en virtud de lo dispuesto en el presente apartado.
4. En caso de que la Comisión decidiera adoptar medidas de salvaguardia respecto a uno o a más Estados miembros, las autoridades competentes de los Estados miembros de que se trate estarán obligadas a adoptar medidas de alcance equivalente con respecto a los transportistas residentes e informarán de ello a la Comisión.
Estas últimas medidas se aplicarán, a más tardar, a partir de la misma fecha que las medidas de salvaguardia decididas por la Comisión.
5. Cada Estado miembro podrá someter al Consejo la decisión de la Comisión contemplada en el apartado 3, en un plazo de treinta días a partir de su notificación.
El Consejo podrá adoptar una decisión diferente por mayoría cualificada dentro de un plazo de treinta días a partir de la fecha en que el Estado miembro le haya sometido el asunto o, en caso de que hubieren sido varios los Estados miembros que lo hubieran sometido, a partir de la fecha de la primera presentación.
Los límites de validez establecidos en el párrafo segundo del apartado 3 son aplicables a la decisión del Consejo.
Las autoridades competentes de los Estados miembros de que se trate tendrán la obligación de adoptar medidas de alcance equivalente con respecto a los transportistas residentes e informarán de ello a la Comisión.
Si el Consejo no adopta decisión alguna dentro del plazo contemplado en el párrafo segundo, la decisión de la Comisión se considerará definitiva.
6. Si la Comisión estima que las medidas contempladas en el apartado 3 deben prorrogarse, presentará una propuesta al Consejo, que se pronunciará por mayoría cualificada.
Artículo 10
1. La Comisión estará asistida por un Comité consultivo compuesto por representantes de los Estados miembros y presidido por un representante de la Comisión.
El Comité, de conformidad con el procedimiento previsto en el artículo 8, asistirá a la Comisión en la elaboración de los modelos de las hojas de ruta, del talonario de hojas de ruta y del cuadro contemplados en los artículos 6 y 7.
2. Además, el Comité asesorará a la Comisión acerca de:
- cualquier solicitud efectuada por un Estado miembro con arreglo al apartado 1 del artículo 9,
- las medidas destinadas a resolver la perturbación seria del mercado, contempladas en el artículo 9, en particular en cuanto a la aplicación práctica de dichas medidas.
3. El Comité aprobará su reglamento interno.
Artículo 11
1. Los Estados miembros se prestarán asistencia mutua para la aplicación del presente Reglamento.
2. Sin perjuicio del ejercicio de acciones penales, el Estado miembro de acogida tendrá la facultad de sancionar al transportista no residente que, al realizar un transporte de cabotaje, cometa en su territorio infracciones contra el presente Reglamento o contra la normativa comunitaria o nacional en materia de transportes.
Las sanciones se impondrán de forma no discriminatoria y con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3.
3. Las sanciones previstas en el apartado 2 podrán consistir, en particular, en una amonestación o, en caso de infracción grave o de infracciones leves reiteradas, en una prohibición temporal de los transportes de cabotaje en el territorio del Estado miembro de acogida en el que se haya cometido la infracción.
En caso de presentación de una licencia comunitaria, de una autorización o de una copia legalizada falsificadas, se retirará de inmediato el documento falsificado y se remitirá lo antes posible, cuando proceda, a la autoridad competente del Estado miembro de establecimiento del transportista.
4. Las autoridades competentes del Estado miembro de acogida notificarán a las autoridades competentes del Estado miembro de establecimiento las infracciones comprobadas y las eventuales sanciones impuestas al transportista y podrán, en caso de infracción grave o de infracciones leves reiteradas, unir a la notificación una solicitud de sanción.
En caso de infracción grave o de infracciones leves reiteradas, las autoridades competentes del Estado miembro de establecimiento decidirán si procede imponer sanciones adecuadas al transportista de que se trate; dichas autoridades deberán tener en cuenta la sanción que pueda haberse aplicado en el Estado miembro de acogida y asegurarse de que las sanciones impuestas al transportista de que se trate son, en conjunto, proporcionales a la infracción o a las infracciones que dieron lugar a las mismas.
La sanción impuesta por las autoridades competentes del Estado miembro de establecimiento, decidida tras consultar con las autoridades competentes del Estado miembro de acogida, podrá suponer incluso la retirada de la autorización para ejercer la profesión de transportista de viajeros por carretera.
Las autoridades competentes del Estado miembro de establecimiento podrán asimismo, en aplicación del Derecho interno, actuar contra el transportista de que se trate ante una instancia nacional competente.
Las autoridades competentes del Estado miembro de establecimiento informarán a las autoridades competentes del Estado miembro de acogida sobre las decisiones que hayan adoptado con arreglo a lo dispuesto en el presente apartado.
Artículo 12
Los Estados miembros garantizarán a los transportistas la posibilidad de interponer recurso jurisdiccional contra toda sanción de carácter administrativo aplicada contra ellos.
Artículo 13
1. Antes del 30 de junio de 1998, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe sobre los resultados de la aplicación del Reglamento (CEE) n° 2454/92 y sobre el funcionamiento de los servicios regulares en los Estados miembros.
2. La Comisión presentará un informe al Parlamento Europeo y al Consejo, a más tardar el 31 de diciembre de 1999, sobre la aplicación del presente Reglamento y, en particular, sobre las repercusiones de los transportes de cabotaje en el mercado de los transportes nacionales.
Artículo 14
Los Estados miembros pondrán en vigor a su debido tiempo las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas necesarias para la ejecución del presente Reglamento. Informarán de ello a la Comisión.
Artículo 15
El presente Reglamento entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Será aplicable a partir del 11 de junio de 1999.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 11 de diciembre de 1997.