31987D0433
L 238/26
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 22 юли 1987 година
относно надзорните и защитни мерки, чието вземане може да бъде разрешено на държавите-членки съгласно член 115 от Договора за ЕИО
(87/433/ЕИО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 115 от него;
като има предвид, че член 30 и следващите от Договора относно елиминирането на количествените ограничения и всички мерки с равностоен ефект се прилагат без разграничение на продуктите с произход в Общността и тези, които са пуснати в свободно обращение в някоя държава-членка, независимо от техния произход;
като има предвид, че съгласно тези разпоредби изискването, дори и да е чисто формално, при търговията в рамките на Общността, за лицензия за внос или сходна процедура е забранено;
като има предвид, че в допълнение, член 9, параграф 2 от Договора забранява всяка административна процедура, предназначена за установяване на различни правила за движението на стоки в зависимост от това дали те са с произход от Общността или с произход от трети страни и дали са били пуснати в свободно обращение в една от държавите-членки;
като има предвид, въпреки това, че пълното прилагане на тези принципи предполага ефективното установяване на обща търговска политика;
като има предвид, че установяването на обща търговска политика все още не е завършено; като има предвид, че мерките, прилагани от държавите-членки по отношение на някои продукти от трети страни все още не са заменени с еднакви общи правила;
като има предвид, че фактът, че общата търговска политика все още не е напълно установена, означава че ще продължава да има несъответствия между търговските политики на държавите-членки, които има вероятност да причинят нарушения в търговията, които член 115 от Договора е предназначен да предотврати;
като има предвид, че за тази цел Комисията е оправомощена да разрешава на държавите-членки да предприемат надзорни мерки вътре в Общността или защитни мерки, независимо от принципа на свободно движение в рамките на Общността на стоки с произход от трети страни и пускането им в свободно обращение в една от държавите-членки; като има предвид, все пак, че член 115 предвижда, че тези мерки може да са разрешени само когато са необходими, и че Комисията дава приоритет на онези мерки, които причиняват най-малко смущение на функционирането на общия пазар; като има предвид, че резултатът е, че на настоящия етап от установяването на общия пазар мерките съгласно член 115 от Договора следва да бъдат разрешени само когато нарушенията в търговията водят до икономически трудности или излагат на опасност ефективността на мерките на търговската политика, взети от държавите-членки съгласно международните задължения на Общността;
като има предвид, че Единният европейски акт предвижда установяването, от 1 януари 1993 г., на зона без вътрешни граници, в която стоки, услуги и капитал ще може да се придвижват свободно; като има предвид, че това означава от една страна, че различията, които все още съществуват между търговските политики, прилагани от държавите-членки да бъдат постепенно премахнати или намалени, а от друга, че Комисията трябва да вземе предвид тези цели при оценяване на необходимостта от разрешаване на мерките съгласно член 115 от Договора;
като има предвид, че със своето Решение 80/47/ЕИО от 20 декември 1979 г. относно надзорните и защитните мерки, чието вземане може да бъде разрешено на държавите-членки по отношение на вноса на някои продукти с произход от трети страни и пуснати в свободно обращение в друга държава-членка (1), Комисията установи някои критерии и процедури, които трябва да се следват при прилагане на член 115 от Договора;
като има предвид, че с оглед миналия опит и програмата за действие, която Общността сама си е определила за установяването на единния пазар, Решение 80/47/ЕИО следва да бъде изменено, и по-специално неговия обхват следва да бъде разширен за всички онези случаи, когато съществуват различия между мерките на търговска политика, предприети от държавите-членки в съответствие с Договора, включително за случаите, когато различия между тарифните мерки са все още разрешени, както и да се уточнят някои от критериите и процедурите; като има предвид, че за да се отчетат тези изменения горепосоченото решение следва да се преработи като единен акт;
като има предвид, че в случаите, когато дадена надзорна мярка е разрешена, документите за внос трябва да се издават автоматично, безплатно, в рамките на определен период от време и за всяко поискано количество; като има предвид, че ако надзорните мерки са поискани въз основа на това, че вносът може да доведе в дадена държава-членка до икономически трудности, реалността от такава опасност следва да бъде оценена в светлината на отклоненията в търговията, наблюдавани в миналото и нивото на възможностите за внос, предоставени от Общността на въпросната трета страна;
като има предвид, че ако дадена държава-членка поиска разрешение да приложи защитни мерки, срокът за издаването на документите за внос трябва да бъде удължен, ако обемът, обхванат от висящите заявления за документи, достигне определено ниво;
като има предвид, че информацията и основанията, представени от държавите-членки в подкрепа на исканията за разрешение да въведат въпросните мерки, трябва да бъдат такива, че да дават възможност на Комисията да оцени напълно необходимостта от такова разрешение;
като има предвид, че следва да бъде предвидено, че ако е необходимо, Комисията може да проведе проучване, за да провери валидността на информацията, с която разполага;
като има предвид, че мерките, приети съгласно член 115 от Договора поради факта, че не само съставляват изключение от разпоредбите на членове 9 и 30 от Договора, но също така препятстват установяването на обща търговска политика съгласно член 113 от Договора, трябва да бъдат стриктно тълкувани и прилагани; като има предвид, че за да се отчете това, както и целите, заложени от Единния европейски акт, такива мерки следва да се прилагат само за ограничен период от време и когато сериозността на положението го изисква;
като има предвид, че за да гарантира, че търговията вътре в Общността не е възпрепятствана, следва да се предвиди държавите-членки по принцип да трябва да искат от вносителя, като част от изпълнението на формалностите, свързани с вноса на даден продукт от друга държава-членка, само определена информация и данни; като има предвид, че по отношение на проверките относно произхода държавите-членки по принцип трябва да изискват само опростена декларация за произхода на продукта, като логично се очаква, че вносителят го знае,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Приложно поле
Настоящото решение се прилага за вноса в държава-членка на продукти с произход от трета страна и пуснати за свободно обращение в Общността, които не са предмет на единни условия за внос в държавите-членки.
Член 2
Надзор вътре в Общността
1. Когато има опасност внос в държава-членка на продукт, упоменат в член 1, да породи икономически затруднения, вносът на този продукт, след разрешение, дадено от Комисията за определен период, може да бъде подложен на условие за издаване на документ за внос.
2. Като общо правило Комисията няма да даде разрешението, упоменато в параграф 1, освен когато:
а)
е имало значителен внос на въпросния продукт от други държави-членки по време на календарната година, предхождаща годината, в която е подадено заявлението;
б)
възможностите за внос за въпросния продукт, открити от Общността vis-a-vis третата страна на произход, надвишават 1 % от общите възможности за внос, открити от Общността vis-a-vis всички трети страни, подложени на сходни правила.
3. Без да се накърнява член 3, документите за внос се издават от съответната държава-членка, за всяко искано количество и безплатно, в рамките на максимален период от пет работни дни от датата на внасяне на заявлението от вносителя, независимо от това, къде в Общността е мястото му на стопанска дейност.
4. С цел получаване на разрешението, упоменато в параграф 1, държавата-членка предоставя в искането си следните конкретни данни на Комисията:
а)
описание на продукта и подробности за търговското му означение, номера на позицията му в Общата митническа тарифа, кода NIMEXE и страната на произход;
б)
правилата, приложими за прекия внос vis-a-vis страната на произход и други трети страни, включително, когато е уместно, тарифния режим, обема и/или количеството на възможностите за внос, както и икономическите съображения, на които се основават правилата;
в)
обема или количеството на вноса на въпросния продукт:
-
произхождащ от съответната трета страна, разбит между прекия внос и продуктите в свободно обращение,
-
произхождащ от всички трети страни,
-
произхождащ от Общността.
г)
икономическите трудности, за които се твърди, че биха предизвикали опасност, показани чрез фактори като консумация на продукта и съответни пазарни дялове, държани от националното производство, съответната трета страна и всички трети страни.
Информацията, изисквана по букви в) и г), обхваща двете предходни години и текущата година. Когато тази информация не може да се предостави с исканата точност или не може да се предостави навреме, искането на държавата-членка съдържа наличната информация.
5. Държавата-членка, която е получила разрешението, упоменато в параграф 1, може да изиска от заявител документ за внос само при следната информация и данни:
а)
подробности, които идентифицират вносителя и изпращача в държавата-членка износител;
б)
страната на произход и държавата-членка износител;
в)
описание на продукта с подробности за:
-
търговското му означение,
-
номера на позицията му в Общата митническа тарифа и кода NIMEXE;
г)
стойността и количеството на продукта в единици, обикновено използвани в търговията;
д)
предвидената дата или дати за доставка;
е)
доказателства, че продуктът е в свободно обращение: ако продуктите още не са в свободно обращение на датата, когато е подадено заявлението за внос или, ако доказателствата не могат да бъдат предоставени до тази дата, се предоставя документ за внос, но неговата валидност е ограничена до един месец след получаване на документа от заявителя.
Член 3
Защитни мерки
1. Когато вносът в държава-членка на продукт, упоменат в член 1, води до икономически трудности, въпросната държава-членка може да предприеме защитни мерки след получаване на разрешение от Комисията, която определя условията и подробностите на такива мерки.
2. Комисията предоставя разрешение само за ограничен период и когато сериозността на положението го изисква.
3. За да получи разрешение, държавата-членка представя в искането си до Комисията следните сведения и данни в допълнение към тези, упоменати в член 2, параграф 4, букви а) и б):
а)
държавата-членка износител;
б)
датата, на която заявлението за документ за внос е било подадено;
в)
обемът и количеството на внос на въпросния продукт, действително осъществен или разрешен:
-
произхождащ от съответната трета страна, разбито между прекия внос и продуктите в свободно обращение,
-
произхождащ от друга трета страна, по отношение на която искащата държава-членка поддържа сходен режим на внос или режим с равностоен ефект,
-
произхождащ от всички трети страни,
-
произхождащ от Общността.
г)
когато е възможно, обемът и количеството на реекспорт на продукта с произход от съответната трета страна към други държави-членки и към трети страни;
д)
твърдяните икономически трудности, показани от тенденцията на такива фактори като: производство, използване на капацитет, консумация, продажби, пазарни дялове, държани от съответната трета страна, от всички трети страни и съответно от националното производство, цени (т.е. занижени цени или възпрепятстване на нормално повишение на цените), печалби и загуби, заетост;
е)
по искане на Комисията - предприетите или предложени мерки за справяне с положението във въпросния сектор.
Исканата информация съгласно букви в), г) и д) обхваща двете предходни години и текущата година.
Когато тази информация не може да се предостави с исканата точност или не може да се предостави навреме, искането на държавата-членка съдържа информацията, която е налична. Когато сметне за необходимо, Комисията може да проведе проучване, за да провери валидността на информацията, която ѝ е предоставена от държавите-членки.
В този случай тя може, когато липса на защитни мерки би довела до опасност от съществена вреда на въпросния сектор, да разреши прилагането на защитни мерки на временна основа в очакване на резултатите от проучването.
4. Внасянето на искането от държавата-членка не може да възпрепятства издаването, при условията и в срока, определени в член 2, на документи за внос, за които е подадено заявление преди решението на Комисията.
5. Въпреки това, когато държавата-членка счете, че обемът или общото количество, обхванати от висящи заявления по отношение на въпросния продукт с произход от съответната трета страна е повече от 5 % от възможния директен внос от съответната трета страна или 1 % от общия внос в ЕИО, осъществен през изминалия 12-месечен период, за който е налична статистическа информация:
-
максималният период за издаване на документи за внос се увеличава на 10 работни дни от датата на подаване на заявлението от вносителя,
-
държавата-членка може да отхвърли заявлението за документи за внос, ако решението на Комисията ѝ го разрешава.
6. Държавата-членка отправя искането за защитни мерки по телекс или телефакс. Копие се изпраща едновременно и по същия начин до съответните служби, определени от другите държави-членки за тази цел. Тя информира заявителите на документи за внос за внасянето на искане за защитни мерки.
7. Комисията взема решение по искането на държавата-членка в рамките на 5 работни дни от получаването му.
Член 4
Доказателство за произход
1. Като част от изпълнението на формалностите, свързани с вноса на продукти, които са предмет на мерки за надзор вътре в Общността или на защитни мерки, съответните власти на държавата-членка вносител може да поискат вносителят да посочи произхода на продуктите в митническата декларация или в заявлението за документ за внос.
2. Допълнително доказателство може да се иска само при освобождаване от митница и в случаи, когато сериозни и добре обосновани съмнения направят такова доказателство съществено, за да се установи истинския произход на въпросните продукти. Въпреки това, искането за такова допълнително доказателство само по себе си не може да предотврати вноса на стоките.
Заключителни разпоредби
Член 5
Процедурите, установени в настоящото решение се прилагат, когато ефективността на мерките на търговската политика, прилагана от държавите-членки в изпълнение на международните задължения на Общността, е изложена на опасност поради нарушения в търговията, с изключение на сведенията, упоменати в член 2, параграф 4, буква г) и член 3, параграф 3, буква д).
Член 6
1. Настоящото решение се прилага от 1 октомври 1987 г.
2. Решение 80/47/ЕИО на Комисията се отменя от тази дата. Позоваванията на отмененото решение се смятат за позовавания на настоящото решение.
Член 7
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 22 юли 1987 година.
*****
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 22 de julio de 1987
relativa a las medidas de vigilancia y de protección que los Estados miembros pueden estar autorizados a adoptar en aplicación del artículo 115 del Tratado CEE
(87/433/CEE)
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Económica Europea y, en particular, su artículo 115,
Considerando que las disposiciones de los artículos 30 y siguientes del Tratado CEE, relativas a la eliminación de las restricciones cuantitativas y de todas las medidas de efecto equivalente, se aplican indistintamente a los productos originarios de la Comunidad y a los que han sido despachados a libre práctica en el interior de cualquiera de los Estados miembros, independientemente del origen de dichos productos;
Considerando que estas disposiciones obstaculizan, en los intercambios intracomunitarios, la exigencia, aunque sea puramente formal, de las licencias de importación o cualquier otro procedimiento similar;
Considerando que, además, el apartado 2 del artículo 9 del Tratado CEE excluye todo procedimiento administrativo destinado a establecer una diferencia de régimen de circulación entre los productos según sean originarios de la Comunidad o, siendo originarios de terceros países, cuando hayan sido despachados a libre práctica en uno de los Estados miembros;
Considerando, no obstante, que la aplicación íntegra de estos principios supone la aplicación efectiva de una política comercial común;
Considerando que esta aplicación de una política comercial común todavía no ha terminado completamente; que en efecto, para determinados productos procedentes de terceros países, las medidas aplicadas por los Estados miembros todavía no han sido sustituidas por un régimen común uniforme;
Considerando que este estado incompleto de la política comercial común puede mantener entre los Estados miembros disparidades de política comercial que pueden provocar desviaciones del tráfico a las que el artículo 115 del Tratado permite hacer frente;
Considerando que, a este fin, la Comisión está facultada para autorizar a los Estados miembros para que adopten medidas de vigilancia intracomunitaria o de protección, como excepción al principio de libre ciruculación, en el interior de la Comunidad, de los productos originarios de terceros países y despachados a libre práctica en uno de los Estados miembros; que, no obstante, el artículo 115 establece que sólo se autorizarán estas medidas cuando sean necesarias y que la Comisión deberá escoger, por prioridad, las medidas que provoquen el mínimo de perturbaciones al funcionamiento del mercado común; que, en consecuencia, en la fase actual de realización del mercado común, sólo procede autorizar las medidas con arreglo al artículo 115 del Tratado CEE cuando estas desviaciones del tráfico provoquen dificultades económicas o comprometan la eficacia de las medidas de política comercial aplicadas por los Estados miembros en ejecución de las obligaciones internacionales de la Comunidad;
Considerando que el Acta Única Europea establece, a partir del 1 de enero de 1993, la creación de un espacio europeo sin fronteras internas, en el que estará garantizada la libre circulación de mercancías, personas, servicios y capitales; que esto implica, por una parte, que se eliminen o reduzcan progresivamente las disparidades que existen todavía entre las medidas de política comercial aplicadas por los Estados miembros y, por otra, que la Comisión debe tener en cuenta plenamente este objetivo en la apreciación de la necesidad de autorizar estas medidas con arreglo al artículo 115 del Tratado CEE; Considerando que, mediante su Decisión 80/47/CEE, de 20 de diciembre de 1979, relativa a las medidas de vigilancia y protección que los Estados miembros pueden estar autorizados a adoptar con respecto a la importación de determinados productos originarios de terceros países despachados a libre práctica en otro Estado miembro (1), la Comisión ha establecido determinados criterios y procedimientos que se deben seguir en la aplicación del artículo 115 del Tratado CEE;
Considerando que, para tener en cuenta la experiencia adquirida, así como el programa de acción preparado por la Comunidad para la realización del mercado único, es conveniente aportar modificaciones a la Decisión 80/47/CEE y, en particular, extender su ámbito de aplicación a todos los casos en que existan disparidades entre las medidas de política comercial adoptadas por los Estados miembros de conformidad con el Tratado CEE, inclusive en los casos en que las disparidades entre las medidas de orden arancelario fueren todavía autorizadas, y precisar determinados de estos criterios y procedimientos; que, para tener en cuenta estas modificaciones, es conveniente proceder a una refundición de dicha Decisión en un solo acto;
Considerando que, en el caso en que se autorice una medida de vigilancia, la concesión de títulos de importación debe efectuarse automáticamente, sin gastos, en un plazo determinado y para todas las cantidades solicitadas; que, en caso de que se soliciten medidas de vigilancia, debido a que las importaciones pueden provocar en los Estados miembros dificultades económicas, conviene apreciar la realidad de estos riesgos a la luz de las desviaciones del tráfico comprobadas anteriormente y la importancia de las posibilidades de importación concedidas por la Comunidad con respecto al tercer país de que se trate;
Considerando que, en el caso en que un Estado miembro solicite la autorización para aplicar medidas de protección, el plazo para la concesión de los títulos de importación debe ampliarse si las solicitudes de títulos pendientes revisten cierta importancia;
Considerando que la información y justificaciones suministradas por los Estados miembros para apoyar las solicitudes que presentan para que sean autorizados para adoptar las medidas de que se trata, deben permitir plenamente a la Comisión apreciar la necesidad de dicha autorización;
Considerando que es conveniente prever que, en caso de necesidad, la Comisión pueda proceder a una encuesta destinada a verificar la solidez de la información de que dispone;
Considerando que las medidas de protección, con arreglo al artículo 115 del Tratado CEE, debido a que constituyen no solamente una excepción a las disposiciones de los artículos 9 y 30 del Tratado CEE, sino incluso un obstáculo para la aplicación de una política comercial común prevista en el artículo 113 del Tratado CEE, son de estricta interpretación y aplicación; que, teniendo en cuenta lo expuesto, así como los objetivos establecidos por el Acta Única, es conveniente autorizar la aplicación de tales medidas únicamente durante un período limitado y cuando la gravedad de la situación lo exija;
Considerando que, para evitar los obstáculos a los intercambios intracomunitarios, es conveniente establecer que, por regla general, los Estados miembros deberán, al cumplir las formalidades relacionadas con la importación de un producto procedente de otro Estado miembro, se limitará a solicitar al importador determinada información y datos; que, en cuanto al control de origen, los Estados miembros no deben, por regla general, exigir más que una declaración relativa al origen de este producto, que el importador de dicho producto pueda conocer razonablemente,
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
Ámbito de aplicación
La presente Decisión se aplicará a las importaciones en un Estado miembro de productos originarios de un tercer país despachados a libre práctica en la Comunidad, que no sean objeto de condiciones uniformes de importación en los Estados miembros.
Artículo 2
Vigilancia intracomunitaria
1. Cuando las importaciones en un Estado miembro de un producto contemplado en el artículo 1 puedan provocar dificultades económicas, la importación de dicho producto podrá, previa autorización de la Comisión y para una duración determinada por ésta, estar supeditada a la concesión de un título de importación.
2. Generalmente, la Comisión sólo concederá la autorización contemplada en el apartado 1 cuando:
a) no haya habido durante el año natural que preceda a la solicitud, importaciones significativas del producto de que se trate procedente de otros Estados miembros;
b) las posibilidades de importación del producto de que se trate, abiertas por la Comisión con respecto al tercer país de origen, no sobrepasen el 1 % del conjunto de las posibilidades de importación abiertas por la Comisión con respecto a todos los terceros países sujetos a un régimen similar.
3. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 3, el Estado miembro expedirá el título, para toda cantidad solicitada, sin gastos, en un plazo máximo de 5 días hábiles a partir de la presentación de la solicitud al importador, independientemente del lugar de su establecimiento en la Comunidad.
4. Para obtener la autorización previa contemplada en el apartado 1, el Estado miembro presentará a la Comisión una solicitud que incluya las indicaciones siguientes:
a) la designación del producto, con indicación de su denominación comercial, de su partida en el arancel aduanero común y en el código Nimexe y de su país de origen;
b) el régimen aplicado para la importación directa con respecto del país de origen y de los demás terceros países, inclusive, en su caso, el régimen arancelario, el volumen y/o el importe de las posibilidades de importación, así como los motivos económicos sobre los que se funda este régimen;
c) el volumen o el importe de las importaciones del producto:
- originarios del tercer país de que se trate, desglosado entre las importaciones directas y aquellas en el marco de la libre práctica,
- originarios de todos los terceros países,
- originarios de la Comunidad;
d) los riesgos de dificultades económicas invocadas, demostrados por factores como el consumo del producto, la parte del mercado correspondiente a la producción nacional, al tercer país de que se trate y a todos los terceros países.
La información requerida en las letras c) y d) se referirá a los dos años anteriores y al año en curso. En caso de que esta información no pueda suministrarse con la precisión requerida o a tiempo, la solicitud del Estado miembro contendrá los datos accesibles más adecuados.
4. El Estado miembro que haya recibido la autorización contemplada en el apartado 1 sólo podrá exigir del solicitante de un título de importación las indicaciones y datos siguientes:
a) la identificación del importador y del exportador del Estado miembro del que proceda;
b) el país de origen y el Estado miembro del que proceda;
c) la designación del producto con la indicación de:
- su denominación comercial,
- su partida en el arancel aduanero común y en el código Nimexe;
d) el valor y la cantidad del producto en unidades habitualmente utilizadas;
e) la o las fechas previstas para la entrega;
f) los elementos de prueba del despacho a libre práctica: si todavía no se han despachado los productos a libre práctica en la fecha de la presentación de la solicitud de importación o si los justificantes no se pueden presentar en esta fecha, se concederá el título pero su validez estará limitada a un mes siguiente al de la recepción de este título por parte del solicitante.
Artículo 3
Medidas de protección
1. Cuando las importaciones en un Estado miembro de un producto contemplado en el artículo 1 provoquen dificultades económicas, este Estado miembro podrá adoptar medidas de protección, previa autorización de la Comisión, que definirá las condiciones y modalidades de dichas medidas.
2. La Comisión sólo concederá esta autorización para una duración limitada y cuando la gravedad de la situación lo exija.
3. Para obtener esta autorización el Estado miembro presentará a la Comisión una solicitud que, además de los elementos mencionados en las letras a) y b) del apartado 4 del artículo 2, contenga las indicaciones y datos siguientes:
a) el Estado miembro de procedencia;
b) la fecha de la presentación de la solicitud del título de importación;
c) el volumen o el importe de las importaciones realizadas o autorizadas del producto:
- originarias del tercer país de que se trate, desglosadas entre las importaciones directas y aquellas en el marco de la libre práctica,
- originarias de los demás terceros países con respecto de los cuales, en el Estado miembro solicitante, existe un régimen de importación similar o un régimen de efecto equivalente,
- originarias de todos los terceros países,
- originarias de la Comunidad;
d) en la medida de lo posible, el volumen o el importe de las reexportaciones del producto originario del tercer país de que se trate hacia los demás Estados miembros y hacia los terceros países;
e) las dificultades económicas invocadas que surgen de la evolución de factores como: producción, utilización de las capacidades, consumo, venta, parte del mercado que conserva el tercer país de que se trate, por todos los terceros países y por la producción nacional, precio (es decir, depresión de los precios o impedimento de las alzas de precios que se producirían normalmente), beneficios y pérdidas, empleo, etc.;
f) a petición de la Comisión, las medidas adoptadas o previstas para remediar la situación del sector afectado.
La información requerida en las letras c), d) y e) se referirá a los dos años anteriores y al año en curso.
En caso de que esta información no pudiera suministrarse con la precisión requerida o a tiempo, la solicitud del Estado miembro incluirá los datos accesibles más adecuados. Cuando lo estime necesario, la Comisión podrá proceder a una encuesta destinada a verificar la solidez de los elementos de información suministrados por los Estados miembros. En este caso, la Comisión podrá, cuando la ausencia de medidas de protección pueda provocar un grave perjuicio al sector de que se trate, conceder la autorización para aplicar medidas de protección provisionalmente a la espera de los resultados de dicha encuesta.
4. La presentación de la solicitud por parte del Estado miembro no podrá obstaculizar la entrega, en las condiciones y plazos previstos en el artículo 2, de títulos de importación cuyas solicitudes se hayan presentado antes de la decisión de la Comisión.
5. No obstante, cuando el Estado miembro compruebe que el volumen o el importe global de las solicitudes pendientes, relativas al producto originario del tercer país de que se trate, represente más del 5 % de las posibilidades de importación directa con respecto a este tercer país, es decir, el 1 % de las importaciones totales extracomunitarias realizadas durante el último período de 12 meses para el que los datos estadísticos estén disponibles:
- el plazo máximo para la entrega de los títulos de importación será de 10 días hábiles tras la presentación de la solicitud del importador,
- el Estado miembro podrá rechazar estas solicitudes de títulos de importación si la decisión de la Comisión le ha autorizado para hacerlo.
6. El Estado miembro presentará la solicitud de medidas de protección por télex o telefax, cuya copia se enviará, simultáneamente y por el mismo procedimiento, a los servicios competentes designados a este fin por los demás Estados miembros. El Estado miembro informará al solicitante del título acerca de la representación de la solicitud de medidas de protección.
7. La Comisión decidirá sobre la solicitud del Estado miembro en los cinco días hábiles siguientes a su recepción.
Artículo 4
Justificación del origen
1. Cuando se efectúen las formalidades relacionadas con la importación de productos de una especie que sea objeto de medidas de vigilancia intracomunitarias o de medidas de protección, las autoridades competentes del Estado miembro de importación podrán solicitar al importador que indique su origen en la declaración de aduanas o en la solicitud del título de importación.
2. Sólo se podrán pedir justificaciones complementarias durante el despacho en aduana y en caso de que existan dudas serias y fundadas que hagan indispensables aquéllas para asegurarse del origen verdadero del producto de que se trata. No obstante, la solicitud de tales justificaciones complementarias no podrá, en sí misma, impedir la importación de las mercancías.
Disposiciones finales
Artículo 5
Los procedimientos establecidos por la presente Decisión se aplicarán cuando la eficacia de las medidas de política comercial aplicada por los Estados miembros para la ejecución de las obligaciones internacionales de la Comunidad resulte comprometida por desviaciones del tráfico, excepto en lo que respecta a la información a que se refiere la letra d) del apartado 4 del artículo 2 y la letra e) del apartado 3 del artículo 3.
Artículo 6
1. La presente Decisión será aplicable a partir del 1 de octubre de 1987.
2. La Decisión 80/47/CEE quedará derogada en esa fecha. Las referencias a la Decisión derogada se considerarán hechas a la presente Decisión.
Artículo 7
Los destinatarios de la presente Decisión serán los Estados miembros.
Hecho en Bruselas, el 22 de julio de 1987.