ДИРЕКТИВА 2009/30/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 23 април 2009 година
за изменение на Директива 98/70/ЕО по отношение на спецификацията на бензина, дизеловото гориво и газьола и за въвеждане на механизъм за наблюдение и намаляване на нивата на емисиите на парникови газове и за изменение на Директива 1999/32/ЕО на Съвета по отношение на спецификацията на горивото, използвано от плавателни съдове по вътрешните водни пътища, и за отмяна на Директива 93/12/ЕИО
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него и член 175 параграф 1 от него във връзка с член 1, параграф 5 и член 2 от настоящата директива,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 г. относно качеството на бензиновите и дизелови горива (3) по здравни и екологични съображения въвежда минимални спецификации за бензиновите и дизеловите горива, предназначени за пътни и извънпътни транспортни приложения.
(2)
Една от целите, посочена в Шестата програма за действие на Общността в областта на околната среда, установена с Решение № 1600/2002/ЕО (4) от 22 юли 2002 г., е да се постигнат равнища на качество на въздуха, които да нямат значително вредно въздействие или рискове за човешкото здраве и околната среда. В своето изявление към Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа (5) Комисията призна нуждата от намаляване на емисиите на вредни замърсители на въздуха, за да се постигне значителен прогрес към постигането на целите на Шестата програма за действие на Общността в областта на околната среда, и предвижда по-специално нови законодателни предложения за допълнително намаляване на разрешените от държавите-членки, на национално равнище, емисии на основни замърсители и на емисиите, свързани с презареждането на бензинови автомобили на бензиностанции, както и за справяне с проблема относно съдържанието на сяра в горивата, включително корабните горива.
(3)
Общността пое ангажимент по протокола от Киото за целеви нива на емисиите на парникови газове за периода 2008-2012 г. Освен това Общността пое ангажимент за намаляване с 30 % на емисиите на парникови газове до 2020 г. в контекста на глобално споразумение и едностранно с 20 %. Всички сектори следва да допринесат за тези цели.
(4)
Един от аспектите на емисиите на парникови газове от транспорта е разгледан от политиката на Общността за CO2 и автомобилите. Употребата на горива за транспорт има значителен принос към общите емисии на парникови газове в Общността. Наблюдението и намаляването на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на горивата може да помогне на Общността да постигне своите цели за намаляване на парниковите газове чрез декарбонизация на горивата за транспорт.
(5)
Общността прие регламенти за ограничаване на емисиите на замърсители от леки/лекотоварни и тежкотоварни пътни превозни средства. Спецификацията на горивата е един от факторите, които влияят върху възможността тези пределни нива на емисии могат да бъдат постигнати по-лесно.
(6)
Дерогации от максималното за летния период налягане на парите следва да бъдат ограничени до онези държави-членки с ниски летни температури. Целесъобразно е следователно да се уточни в кои държави-членки следва да бъде позволена дерогация. По принцип това са държавите-членки, в които средните температури за по-голямата част от тяхната територия са под 12° С най-малко през два от трите месеца юни, юли и август.
(7)
Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 16 декември 1997 г. относно сближаване на законодателството на държавите-членки във връзка с мерките за ограничаване на емисиите на газообразни и прахообразни замърсители от двигатели с вътрешно горене, инсталирани в извънпътна подвижна техника (6), определя пределни нива на емисиите за двигатели, използвани в извънпътна подвижна техника. За експлоатацията на тази техника е необходимо да се предостави гориво, което позволява нормалната работа на двигателите.
(8)
Изгарянето на горива за пътен транспорт е причина за около 20 % от емисиите на парникови газове в Общността. Един от подходите за намаляване на тези емисии е намаляване на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на тези горива. Това може да бъде постигнато по няколко начина. Предвид желанието на Общността за по-нататъшно намаляване на емисиите на парникови газове и значителният дял, който имат емисиите от пътен транспорт към тези емисии, е целесъобразно да се установи механизъм, по който доставчиците на горива да трябва да докладват за емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на горивата, които те доставят, и те да намаляват считано от 2011 г. Методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на биогоривата следва да бъде идентична с методологията за изчисляване на въздействието на емисиите на парникови газове, установена съгласно Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници (7).
(9)
Доставчиците следва до 31 декември 2020 г. постепенно да намалят емисиите на парникови газове с до 10 % от жизнения цикъл на единица енергия от доставените горива и енергия. Това намаление следва да бъде най-малко 6 % до 31 декември 2020 г. в сравнение със средното за ЕС равнище на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на единица енергия от изкопаеми горива през 2010 г., получена чрез използването на биогорива, алтернативни горива и намаляването на изгарянето и вентилирането в местата за производство. При условие за преразглеждане то следва да включва допълнително намаление от 2 %, постигнато чрез използването на съобразени с околната среда технологии за улавяне и съхранение на въглерод, електрически автомобили и допълнително намаление от 2 %, получени от покупката на кредити по Механизма за чисто развитие към протокола от Киото. Тези допълнителни намаления не следва да бъдат задължителни за държави-членки или доставчици на горива при влизането в сила на настоящата директива. Незадължителният им характер следва да бъде предмет на преразглеждането.
(10)
Производството на биогорива следва да бъде устойчиво. Поради това биогоривата, които се използват за изпълнение на целите за намаление на парниковите газове, които цели са установени в настоящата директива, следва задължително да отговарят на критерии за устойчивост. За да се гарантира последователен подход между политиките в областта на енергията и околната среда и за да се избегнат допълнителни разходи за предприятията, както и несъответствия в екологичните норми поради прилагане на непоследователен подход, от съществено значение е да се зададат същите критерии за устойчивост на използването на биогоривата за целите на настоящата директива, от една страна, и за целите на Директива 2009/28/ЕО, от друга страна. Поради същите причини в този контекст следва се избягва двойното докладване. Освен това Комисията и компетентните национални органи следва да координират своите дейности в рамките на комитет, който отговаря конкретно за аспектите на устойчивостта.
(11)
Нарастващото търсене в световен мащаб на биогорива, както и предвидените в настоящата директива стимули за тяхното използване, не следва да имат като ефект насърчаването на разрушаването на райони с биоразнообразие. Тези изчерпаеми ресурси, признати в различни международни правни актове като ценни за цялото човечество, следва да бъдат запазени. Наред с това потребителите в Общността биха считали за морално неприемливо използването от тяхна страна на повече биогорива да води до разрушаване на райони с биоразнообразие. Поради тези причини е необходимо да се установят критерии за устойчивост, които да гарантират, че биогоривата може да бъдат обект на стимули, само когато може да се гарантира, че суровините за тях не произхождат от райони с биоразнообразие или в случаите на райони, които са определени за опазване на природата или за опазване на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове - че производството на суровините не променя предназначението на районите, за което съответният компетентен орган представя доказателство. Критериите за устойчивост следва да се считат гората за район с биоразнообразие, когато е девствена гора (съгласно определението, използвано от Организацията на ООН за прехрана и земеделие (ФАО) в нейната оценка на световните горски ресурси, която държавите в целия свят използват за да отчитат площите с девствени гори, или когато е защитена с национални закони за опазване на природата. Това определение следва да включва и райони, в които се събират недървесни горски продукти, при условие че човешкото въздействие е слабо. Другите видове гори съгласно определението на Организацията на ООН за прехрана и земеделие (ФАО), като променени естествени гори, полуестествени гори и насаждения, не следва да се смятат за девствени гори. Освен това, като се има предвид високата степен на биоразнообразие на някои затревени райони в умерения и тропичния пояс, включително саваните, степите, полупустинните райони и прериите, биогоривата, произведени от суровини с произход от такива земи, следва да не могат да се ползват от предвидените в настоящата директива стимули. Комисията следва да установи подходящи критерии и географски обхват за определянето на затревените райони с висока степен на биоразнообразие съгласно наличните най-подходящи научни данни и приложимите международни стандарти.
(12)
При изчисляване въздействието на парниковите газове, свързани с промяната на предназначението на земите, икономическите оператори следва да могат да ползват действителни стойности за въглеродните запаси, свързани с използването на въпросните земи, и за използването на земите след промяната на предназначението им. Те следва също така да могат да ползват стандартни стойности. Разработката на междуправителствената експертна група по изменение на климата е подходящата основа за такива стандартни стойности. Тази разработка понастоящем не е изразена под такава форма, че да бъде непосредствено приложима от икономическите оператори. Следователно Комисията следва да предостави насоки за съставянето на въпросната документация, която да послужи за основа при изчисляването на промените във въглеродните запаси за целите на настоящата директива, включително такива промени по отношение на горските райони с покритие на короните между 10 и 30 %, саваните, полупустинните области и прериите.
(13)
Целесъобразно е Комисията да разработи методологии за оценка влиянието върху емисиите на парникови газове на дренажа на торфищата.
(14)
Предназначението на земя не следва да се променя за производство на биогорива, при която отделянето на въглерод при промяната на предназначението не би могло да бъде компенсирано за разумен период от време предвид неотложната необходимост от противодействие на изменението на климата с намаляване на емисиите на парникови газове, постигнато от производството на биогорива. Това би предотвратило ненужно натоварване на икономическите оператори с трудоемки проучвания, както и промяната на предназначението на земи с високи въглеродни запаси, които биха се оказали неподходящи за производството на суровини за биогорива. Описът на въглеродните запаси в почвите в целия свят показва, че в тази категория следва да се включат влажните и трайно залесените зони, с покритие на короните над 30 %. Горските райони с покритие на короните между 10 и 30 % също следва да се включат, освен ако има доказателство, че техните въглеродни запаси са достатъчно ниски, за да оправдаят промяната на предназначението в съответствие с правилата, уредени в настоящата директива. По отношение на влажните зони следва да се вземе предвид определението, предвидено в Конвенцията за влажните зони с международно значение, и по-специално като местообитание на водолюбиви птици, приета на 2 февруари 1971 г. в Рамсар.
(15)
Стимулите, предвидени в настоящата директива, ще насърчат увеличаването на производството на биогорива в целия свят. Когато биогоривата са произведени от суровини с произход в Общността, те следва също да отговарят на общностните екологични изисквания към селското стопанство, включително на изискванията за опазване качеството на подпочвените и повърхностните води, както и на социалните изисквания. Съществуват обаче опасения, че при производството на биогорива в определени трети държави не се спазват минималните екологични или социални изисквания. За да се стимулира устойчивото производство на биогорива в целия свят е подходящо да се насърчава сключването на многостранни и двустранни споразумения, както и установяването на доброволни международни или национални схеми, които да включват основните екологични и социални аспекти. При липса на такива споразумения или схеми държавите-членки следва да изискват от икономическите оператори да представят отчети по тези въпроси.
(16)
Критериите за устойчивост ще бъдат ефективни, само ако доведат до промяна в поведението на участниците на пазара. Тези промени ще настъпят, само ако отговарящите на критериите биогорива получават ценова премия в сравнение с тези, които не отговарят на критериите. Съгласно метода на масовия баланс за проверка на съответствието съществува физическа зависимост между производството на биогорива, отговарящи на критериите за устойчивост, и потреблението на биогорива в Общността, което създава подходящ баланс между предлагането и търсенето и осигурява по-голяма ценова премия в сравнение със системите, в които няма такава зависимост. Следователно, за да се гарантира, че биогоривата, отговарящи на критериите за устойчивост, могат да се продават на по-висока цена, следва да се използва методът на масовия баланс с оглед проверка на съответствието. Това би поддържало целостта на системата, като едновременно се избягва налагането на прекомерно натоварване на промишлеността. Въпреки това следва да се разгледат и други методи за проверка.
(17)
При необходимост Комисията следва надлежно да отчете Доклада на хилядолетието за оценка на екосистемите, в който се съдържат полезни сведения за запазването поне на тези райони, които в критични ситуации изпълняват основни функции по запазване на екосистеми, като например запазване на речни басейни и защита срещу ерозията.
(18)
При изчисляване на емисиите на парникови газове следва да бъдат отчитани страничните продукти от производството и използването на горива. Методът на заместването е подходящ за целите на анализ на политиката в тази област, но не е подходящ за регулаторна дейност по отношение на отделни икономически оператори или отделни партиди горива за транспортни цели. В тези случаи най-подходящ за използване е методът на разпределение на енергията, защото е лесно приложим, предсказуем във времето, свежда до минимум контрапродуктивните стимули и дава резултати, като цяло сравними с резултатите, получавани по метода на заместването. За целите на анализа на политиката Комисията следва да включи в доклада си и резултати, получени при използване на метода на заместването.
(19)
За да се избегне прекомерна административна тежест, следва да се изготви списък от приети стойности за най-често срещаните цикли на производство на биогорива и този списък следва да се актуализира и разширява при наличието на допълнителни надеждни данни. Икономическите оператори следва винаги да може да претендират ниво на намаление на емисиите на парникови газове по отношение на биогоривата, установено по този списък. Когато приетата стойност на намалението на емисиите на парникови газове за даден производствен цикъл е по-ниска от изискваното минимално ниво, от производителите, желаещи да докажат, че спазват това минимално ниво, следва да се изисква да покажат, че действителните емисии при техния производствен процес са по-ниски от допуснатите за изчисляване на приетите стойности.
(20)
Необходимо е данните за изчисление на тези приети стойности да се получават от независими научни експертни източници и да се актуализират в съответствие с напредъка на работата на тези източници. Комисията следва да насърчава тези източници в работата си по тяхното актуализиране да разгледат също и емисиите при отглеждането на култури; последиците от регионалните и климатични условия; последиците от отглеждането на култури чрез използване на методи на устойчиво и екологично чисто селскостопанско производство; както и научния принос на производителите от трети държави и в рамките на Общността и гражданското общество.
(21)
За да се избегне насърчаването на отглеждане на суровинни култури за биогорива на места, където това би предизвикало големи емисии на парникови газове, използването на приетите стойности за отглеждане на селскостопански култури следва да бъде ограничено само за региони, където такъв ефект може да бъде изключен с висока степен на надеждност. За да се избегне прекомерна административна тежест обаче, подходящо е държавите-членки да установят национални или регионални средни стойности за емисии при отглеждането на култури, включително при използването на торове.
(22)
Търсенето на селскостопански стоки се увеличава в световен план. Част от отговора на това растящо търсене ще бъде увеличаването на площта на селскостопанските земи. Възстановяването на земи, които са тежко деградирали или силно замърсени и поради това в сегашното си състояние не могат да се използват за селскостопански цели, е начин да се увеличат площите за отглеждане. Схемата за устойчивост следва да насърчава използването на възстановени деградирали земи, тъй като насърчаването на биогоривата ще допринесе за увеличаване на търсенето на селскостопански стоки. Дори и самите биогорива да са произведени от суровини от вече обработваема земя, нетното увеличение на търсенето на култури, причинено от поощряването на биогоривата, би могло да доведе до нетно увеличение на добивната площ. Това може да засегне земи с високи въглеродни запаси, а това би имало за резултат вредно отделяне на въглерод. С цел да се смекчи този риск, е подходящо да се въведат придружаващи мерки за насърчаване повишаването на степента на продуктивност при засети земи, използването на деградирала земя и приемането на изисквания за устойчивост, сравними с тези, установени в настоящата директива за потребление на биогорива в Общността и в други страни, потребяващи биогорива. Комисията следва да разработи конкретна методология за минимализиране на емисиите на парникови газове, причинени от непреките въздействия, свързани с промените в земеползването. За целта Комисията следва да анализира, въз основа най-добрите налични научни доказателства, и по-специално включването на фактор за непреките промени в земеползването при изчисляването на емисиите на парникови газове и нуждата за насърчаване на устойчивите биогорива, които минимизират влиянието на промените в земеползването и подобряват устойчивостта на биогоривата по отношение на непреките промени в земеползването. При разработването на тази методология Комисията следва да разгледа наред с другото потенциалните непреки промени в земеползването, които се дължат на биогоривата, произведени от нехранителни целулозни материали и от лигноцелулозни материали.
(23)
Тъй като мерките, предвидени в членове 7б - 7д от Директива 98/70/ЕО, допринасят също така за функционирането на вътрешния пазар чрез хармонизиране на критериите за устойчивост за биогоривата във връзка с отчитане на целите на същата директива и улесняване по този начин, съгласно член 7б, параграф 8 от същата директива, на търговията между държавите-членки с биогорива, които изпълняват тези условия, тези мерки се основават на член 95 от Договора.
(24)
Непрекъснатият технически напредък в автомобилната технология и тази на горивата, в комбинация с непрекъснатия стремеж да се гарантира, че нивото на екологична и здравна защита се оптимизира, налага периодично преразглеждане на спецификациите за горивата на базата на допълнителни проучвания и анализи за въздействието на компоненти като добавките и биогоривата върху емисиите на замърсители. По тази причина следва да се докладва редовно относно възможността за спомагане за обезвъглеродяване (декарбонизация) на транспортните горива.
(25)
Използването на почистващи препарати може да допринесе за поддържане на двигателите в чисто състояние и по този начин за намаляване на емисиите на замърсители. Понастоящем не съществува задоволителен начин за изпитване на почистващите свойства на проби от горива. Поради това отговорността за информиране на клиентите за ползите от почистващите препарати и тяхната употреба е на доставчиците на горива и превозни средства. Въпреки това Комисията следва да разгледа дали по-нататъшно развитие би довело до по-ефективен подход за оптимизиране на употребата и ползите от почистващи препарати.
(26)
Разпоредбите за смесването на етанол с бензина следва да бъдат преразгледани на основата на опита, придобит при прилагането на Директива 98/70/ЕО. Преразглеждането следва да има за предмет по специално разпоредбите относно пределните стойности за налягането на парите и възможните алтернативи за гарантиране на това, че смесите с етанол няма да превишават приемливите пределни стойности за налягането на парите.
(27)
Добавянето на етанол в бензина увеличава налягането на парите на полученото гориво. Освен това налягането на парите на бензиновите смеси следва да се контролира с цел ограничаване емисиите на атмосферни замърсители.
(28)
Добавянето на етанол в бензина води до нелинейно изменение на налягането на парите на получената горивна смес. Подходящо е да се предвиди възможността за дерогация от пределните стойности за налягането на парите през лятото за такива смеси, след съответна оценка от страна на Комисията. Дерогацията следва да бъде под условие за спазването на законодателството на Общността относно качеството на въздуха и замърсяването на въздуха. Такава дерогация следва да съответства на действителното увеличение на налягането на парите, възникващо като резултат от добавяне на определено процентно съдържание на етанол в бензина.
(29)
С цел да се поощри употребата на нисковъглеродни горива при съобразяване с целевите нива на замърсяване на въздуха, по възможност нефтопреработвателите следва да осигурят наличност на нужните количества бензин с ниско налягане на парите. Тъй като в момента случаят не е такъв, пределно допустимото налягане за етаноловите смеси следва да се увеличи при определени условия, с цел да се позволи развитие на пазара на биогорива.
(30)
Някои по-стари превозни средства не са предвидени да използват бензин с високо съдържание на биогориво. Тези превозни средства може да се придвижват от една държава-членка в друга. Поради това е подходящо да се гарантира постоянното снабдяване с бензин, подходящ за тези по-стари превозни средства, за определен преходен период. Държавите-членки в консултация със заинтересованите страни следва да гарантират подходящо географско покритие на снабдяването, отразяващо търсенето на такъв бензин. Маркирането на бензина, например като Е5 или Е10, следва да бъде съвместимо със съответния стандарт, установен от Европейския комитет по стандартизация (ЕКС).
(31)
Целесъобразно е приложение IV към Директива 98/70/ЕО да се адаптира с цел да се даде възможност за пускането на пазара на дизелови горива с по-високо съдържание на биогорива („B7“) от това, посочено в стандарт EN 590:2004 („B5“). Този стандарт следва да бъде съответно адаптиран и следва да установява пределни стойности за техническите параметри, които не са включени в същото приложение, като например устойчивостта на окисляване, пламната температура, въглеродният остатък, съдържанието на пепел, съдържанието на вода, общо замърсяване, корозията на медна пластина, мазилната способност, вискозитетът, температурата на помътняване, граничната температура на филтруемост през студен филтър, съдържанието на фосфор, варирането на киселинното число, замърсяването на дюзите и прибавянето на добавката за стабилизиране.
(32)
За да се улесни ефективната продажба на биогорива, ЕКС се насърчава да продължава бързо да разработва стандарт, позволяващ смесването на по-големи количества биогорива като компоненти в дизеловите горива и по-специално да разработи стандарт за „B10“.
(33)
Поради технически причини е необходимо поставянето на пределна стойност за съдържанието на метилови естери на мастни киселини (МЕМК) в дизеловото гориво. Такава пределна стойност обаче не е необходима за други компоненти на биогоривата, като например чистите подобни на дизел въглеводороди, произведени от биомаса чрез реакцията на Fischer-Tropsch или хидрогенирано растително масло.
(34)
Държавите-членки и Комисията следва да предприемат подходящи стъпки за улесняване пускането на пазара на газьол, съдържащ 10 ppm сяра, по-рано от 1 януари 2011 г.
(35)
Използването на специфични метални добавки и по-конкретно използването на метилциклопентадиенил манган трикарбонил (MMT) би могло да увеличи риска от увреждане на човешкото здраве и може да предизвика повреда на двигателите на превозните средства, както и оборудването за контрол на емисиите. Много производители на превозни средства съветват да не се използва гориво, съдържащо метални добавки, и че използването на такова гориво може да доведе до изгубване на правата по гаранцията. Поради това е подходящо непрекъснато да се преразглеждат въздействията от използването на металната добавка ММТ в горивата, в консултация с всички съответно заинтересовани страни. До следващия преглед е необходимо да се предприемат стъпки за ограничаване на тежестта на всякакви повреди, които биха могли да бъдат причинени. Поради това е целесъобразно да се определи пределна стойност за употребата на ММТ в горивата, въз основа на наличните в момента научни познания. Тази пределна стойност следва да бъде преразгледана с цел повишаването ѝ, единствено ако може да се докаже, че по-висока дозировка не предизвиква вредно въздействие. За да могат потребителите да избегнат несъзнателното изгубване на правата по гаранциите на автомобилите си, необходимо е да се постави изискване за етикетиране на всички горива, които съдържат метални добавки.
(36)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (8) държавите-членки се насърчават да съставят за себе си и в интерес на Общността свои собствени таблици, които да показват, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране, и да оповестяват публично тези таблици.
(37)
Мерките, необходими за прилагането на Директива 98/70/ЕО, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (9).
(38)
По-специално, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия да приема мерки по прилагане относно механизма за наблюдение и намаляване на емисиите на парникови газове, да коригира методологичните принципи и стойности, необходими за оценка дали критериите за устойчивост са изпълнени по отношение на биогоривата, да установи критерии и географски граници за високо биологично разнообразни тревни площи, да преразглежда праговете за съдържание на ММТ в горивата, да адаптира към техническия и научен прогрес методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл, разрешените методи за анализ, отнасящи се до спецификациите на горивата, и допустимото превишение на налягането на парите, разрешено за бензин, съдържащ биотетанол. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез адаптиране на методологичните принципи и стойности, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(39)
Директива 98/70/ЕО предвижда няколко спецификации за горива, някои от които са вече излишни. В допълнение, тя съдържа няколко дерогации, които са изтекли. Ето защо, от съображения за яснота, е целесъобразно тези разпоредби да бъдат заличени.
(40)
Директива 1999/32/ЕО на Съвета от 26 април 1999 г. относно намаляване съдържанието на сяра в някои течни горива (10) определя някои аспекти на употребата на горива от транспорта по вътрешните водни пътища. Разграничението между тази директива и директива 98/70/ЕО се нуждае от разяснение. И двете директиви определят пределно допустими стойности за съдържанието на сяра в газьола, използван от плавателни съдове по вътрешните водни пътища. Ето защо, за целите на яснотата и правната сигурност е уместно тези директиви да бъдат коригирани, така че само един акт да определя пределно допустимите стойности.
(41)
Съществуват разработени нови, по-чисти технологии за двигатели на съдове, плаващи по вътрешните водни пътища. Тези двигатели могат да бъдат задвижвани само с гориво с много ниско съдържание на сяра. Съдържанието на сяра в горивата за съдове, плаващи по вътрешните водни пътища, следва да се намали възможно най-скоро.
(42)
Поради това Директива 98/70/ЕО и Директива 1999/32/ЕО следва да бъдат съответно изменени.
(43)
Директива 93/12/ЕИО от 23 март 1993 г. относно съдържанието на сяра в някои течни горива (11) беше значително изменена с течение на времето и в резултат на това вече не съдържа съществени елементи. Поради това тя следва да бъде отменена.
(44)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно осигуряване на единен пазар на горива за пътния транспорт и извънпътната подвижна техника и осигуряването на спазването на минималните нива за защита на околната среда от употребата на тези горива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки и следователно могат да бъдат по-добре постигнати на общностно равнище, Общността може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА
Член 1
Изменения на Директива 98/70/ЕО
Директива 98/70/ЕО се изменя, както следва:
1.
Член 1 се заменя със следния текст:
„Член 1
Приложно поле
Настоящата директива определя, по отношение на пътни транспортни средства и извънпътна подвижна техника (включително плавателните средства, плаващи по вътрешните водни пътища, когато не плават в морски води), селскостопански и горски трактори, както и плавателните съдове с развлекателна цел, когато не плават в морски води:
а)
техническите спецификации по здравни и съобразени с околната среда съображения за горивата, които да се използват в превозни средства с двигатели с принудително запалване и компресионно запалване, като взема предвид техническите изисквания на тези двигатели; както и
б)
целта за намаляване на емисиите от парникови газове от целия жизнен цикъл.“;
2.
Член 2 се изменя, както следва:
а)
В първия параграф:
i)
точка 3 се заменя със следния текст:
„3.
„газови масла, предназначени за използване в двигателите на извънпътна подвижна техника (включително плавателните средства, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, както и плавателни съдове с развлекателна цел“ означава всяка течност, която е добита от нефт и попада в CN кодове 2710 19 41 и 2710 19 45 (12), предназначени за използване в двигатели с компресионно запалване, посочени в директиви 94/25/ЕО (13), 97/68/ЕО (14) и 2000/25/ЕО (15) на Европейския парламент и на Съвета;
ii)
добавят се следните точки:
„5.
„Държави-членки с ниски летни температури“ са Дания, Естония, Финландия, Ирландия, Латвия, Литва, Швеция и Обединеното Кралство;
6.
„емисии на парникови газове от целия жизнен цикъл“ означава всички нетни емисии на CO2, CH4 и N2O, които могат да бъдат причислени към това гориво (включително всички негови примеси) или произведената енергия. Това включва всички съответни етапи от извличането или култивирането, включително промени на земеползването, транспорт и разпространение, преработка и горене, независимо на кой стадий се отделят емисиите;
7.
„емисии на парникови газове на единица енергия“ означава общият обем еквивалентни на CO2 емисии на парникови газове, свързани с дадено гориво или произведената енергия, разделен на общото енергийно съдържание на горивото или произведената енергия (изразено под формата на неговата ниска отоплителна стойност);
8.
„доставчик“ означава образувание, което отговаря за преминаването на горивото или енергията през акцизен склад или, ако не се дължи акциз, всяко друго съответно образувание, определено от държава-членка;
9.
определението за „биогорива“ отговаря на определението в Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници (16).
б)
Вторият параграф се заличава.;
3.
Член 3 се изменя, както следва:
а)
Параграфи 2-6 се заменят със следния текст:
„2. Държавите-членки гарантират, че на тяхната територия бензин може да се пуска на пазара, само ако отговаря на екологичните спецификации, установени в приложение I.
Въпреки това държавите-членки могат да предвидят за най-отдалечените региони специални разпоредби за въвеждане на бензин с максимално съдържание на сяра 10 мг/кг. Държавите-членки, които се възползват от настоящата разпоредба, информират съответно Комисията.
3. Държавите-членки изискват от доставчиците да гарантират до 2013 г. на пазара да се пуска бензин с максимално съдържание на кислород от 2,7 % и с максимално съдържание на етанол от 5 % и могат да изискват този бензин да се пуска на пазара за по-дълъг период, ако считат за необходимо. Те гарантират, че на потребителите се предоставя необходимата информация относно съдържанието на биогориво в бензина и по-конкретно относно правилната употреба на различните бензинови смеси.
4. Държавите-членки с ниски летни температури, могат, при спазване на разпоредбите на параграф 5, да разрешат пускането на пазара на бензин с максимално налягане на парите 70 kPa през летния период.
Държавите-членки в които не се прилага посочената в първа алинея дерогация, могат при спазване на разпоредбите на параграф 5, да разрешат пускането на пазара на бензин със съдържание на етанол с максимално налягане на парите 60 kPa през летния период, както и допустимото изключение за превишение на налягането на парите, посочено в приложение III, при условие че използваният етанол е биогориво.
5. Когато държавите-членки желаят да приложат една от дерогациите, предвидени в параграф 4, те уведомяват Комисията и предоставят цялата необходима информация. Комисията извършва оценка на желателността и срока на дерогацията, като взема предвид:
а)
избягването на социално-икономическите проблеми в резултат от по-високото налягане на парите, включително нуждата от временни технически адаптации; както и
б)
последиците от по-високото налягане на парите за околната среда или здравето и по-конкретно въздействието върху спазването на законодателството на Общността относно качеството на въздуха, както в засегнатите държави-членки, така и в други държави-членки.
Ако оценката на Комисията покаже, че дерогацията ще доведе до неспазване на законодателството на Общността относно качеството или замърсяването на въздуха, включително съответните пределни стойности и таваните на емисиите, искането се отхвърля. Комисията също така следва да вземе предвид съответните целеви стойности.
В случай че Комисията не повдигне възражения в шестмесечен срок от получаването на цялата необходима информация, съответната държава-членка може да приложи дерогацията, за която е отправила искане.
6. Въпреки параграф 1, държавите-членки може да продължат да разрешават продажбата на малки количества оловен бензин със съдържание на олово не по-голямо от 0,15 g/l, в размер на не повече от 0,03 % от общите продажби, за да бъдат използвани от стари превозни средства със специфични характеристики и да бъдат разпространявани чрез групи със специални интереси.“;
б)
Параграф 7 се заличава.;
4.
Член 4 се заменя със следния текст:
„Член 4
Дизелово гориво
1. Държавите-членки гарантират, че на тяхната територия може да се пуска дизелово гориво на пазара, само ако отговаря на спецификациите съгласно приложение II.
Независимо от изискванията по приложение II държавите-членки могат да разрешат пускането на пазара на дизелово гориво със съдържание на метилови естери на мастни киселини (МЕМК) над 7 %.
Държавите-членки гарантират, че на потребителите се предоставя необходимата информация относно съдържанието на биогориво в дизеловото гориво, и по-специално МЕМК.
2. Държавите членки гарантират, че не по-късно от 1 януари 2008 г. газьолът, предназначен за употреба в извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, и плавателни съдове с развлекателна цел, може да бъде пускан на пазара на тяхната територия само ако съдържанието на сяра в него не надвишава 1 000 mg/kg. Считано от 1 януари 2011 г., максимално допустимото съдържание на сяра в този газьол е 10 mg/kg. Държавите-членки гарантират, че течните горива, различни от този газьол, могат да се използват в плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища и плавателни съдове с развлекателна цел, само ако съдържанието на сяра в тези течни горива не надвишава максимално допустимото съдържание в този газьол.
Въпреки това, с цел да се отчете лекото замърсяване в хода на снабдителната верига, държавите-членки могат, считано от 1 януари 2011 г., да разрешат газьолът, предназначен за употреба от извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори и плавателни съдове с развлекателна цел, да съдържа до 20 mg/kg сяра в момента на окончателно разпределение към крайните потребители. Държавите-членки могат също да разрешат до 31 декември 2011 г. на пазара да продължи да се пуска газьол, който съдържа до 1000 mg/kg сяра, за железопътни превозни средства и селскостопански и горски трактори, при условие че могат да гарантират, че нормалното функциониране на системите за контрол на емисиите няма да бъде нарушено.
3. Държавите-членки могат да предвидят за най-отдалечените региони специална разпоредба за въвеждане на дизелови горива и газьол с максимално съдържание на сяра 10 mg/kg. Държавите-членки, които се ползват от настоящата разпоредба, информират съответно Комисията.
4. За държавите-членки със сурови зимни условия максималната точка за дестилация от 65 % при 250 °C за дизелови горива и газьол може да бъде заменена с максимална точка на дестилация от 10 % (об/об) при 180 °C.“
5.
Създава се следният член:
„Член 7а
Намаляване на емисиите на парникови газове
1. Държавите-членки определят доставчика или доставчиците, които да отговарят за наблюдението и отчитането на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на горивата на единица енергия за доставените горива и енергия. Що се отнася до доставчиците на електроенергия за употреба в пътни превозни средства, държавите-членки гарантират, че тези доставчици могат да решат да допринесат за задължението за намаляване, установено в параграф 2, ако успеят да докажат, че могат адекватно да измерват и да провеждат наблюдение на електроенергията, доставена за употреба в тези превозни средства.
Считано от 1 януари 2011 г., доставчиците отчитат ежегодно пред органа, определен от съответната държава-членка, интензитета на парникови газове на горивата и енергията, доставени в рамките на всяка държава-членка, като предоставят най-малко следната информация:
а)
общия обем на всички доставени горива или енергия, с обозначение за мястото на закупуване и произхода; и
б)
емисиите от парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата на единица енергия.
Държавите-членки гарантират, че отчетите подлежат на проверки.
По целесъобразност, Комисията определя насоки за прилагането на разпоредбите на настоящия параграф.
2. Държавите-членки изискват от доставчиците да намалят възможно най-плавно емисиите на парникови газове на единица енергия от целия жизнен цикъл на доставяните горива и енергия с до 10 % до 31 декември 2020 г. спрямо основните стандарти за горивата, посочени в параграф 5, буква б. Това намаление се състои от:
а)
6 % до 31 декември 2020 г. За целите на това намаление, държавите-членки може да изискват от доставчиците да се съобразят със следните междинни цели: 2 % до 31 декември 2014 г. и 4 % до 31 декември 2017 г.;
б)
индикативна допълнителна цел от 2 % до 31 декември 2020 г., при спазване на разпоредбите на член 9, параграф 1, буква з), постигнато чрез единия или двата следни метода:
i)
доставката на енергия за употреба в различните видове пътни превозни средства, извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански или горски трактори или плавателни съдове с развлекателна цел;
ii)
използването на технологии (включително улавяне и съхраняване на въглерод), които могат да намалят емисиите от парникови газове за целия жизнен цикъл, на единица енергия, от доставените горива или енергия;
в)
индикативна допълнителна цел за намаление в сектора на снабдяване с горива с допълнителни 2 % до 31 декември 2020 г., при спазване на разпоредбите на член 9, параграф 1, буква и), постигнато чрез използването на кредити, закупени чрез механизма за чисто развитие към Протокола от Киото, съгласно условията, посочени в Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (17).
3. Емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на биогоривата се изчисляват в съответствие с член 7г. Емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на други горива и енергия се изчисляват чрез методология, установена в съответствие с параграф 5 от настоящия член.
4. Държавите-членки гарантират, че група доставчици могат да решат да изпълнят съвместно задълженията за намаление съгласно параграф 2. В този случай те се считат за единичен доставчик за целите на параграф 2.
5. Мерките, необходими за прилагането на този член, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4. Подобни мерки включват по-специално:
а)
методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата, различни от биогоривата и енергията;
б)
методологията за определяне преди 1 януари 2011 г. на основните стандарти за горивата въз основа на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл за единица енергия от изкопаеми горива през 2010 г., за целите на параграф 2;
в)
всички необходими правила за прилагането на параграф 4;
г)
методологията за изчисляване на приноса на електрическите пътни превозни средства, които съответстват на разпоредбите на член 3, параграф 4 от Директива 2009/28/ЕО.
6.
Вмъкват се следните членове:
„Член 7б
Критерии за устойчивост на биогоривата
1. Независимо дали суровините са отгледани на или извън територията на Общността, енергията от биогорива се взема предвид за целите на член 7а, само при условие че отговаря на критериите за устойчивост, установени в параграфи от 2 до 6 от настоящия член.
Независимо от това, биогоривата, произведени от отпадъци и остатъци, различни от остатъците от селското стопанство, аквакултурата, рибното и горското стопанство, трябва да отговарят само на критериите за устойчивост, установени в параграф 2 от настоящия член, за да бъдат взети предвид за целите, посочени в член 7а.
2. Намалението на емисиите на парникови газове в резултат на използване на биогорива, отчетено за целите, посочени в параграф 1, е най-малко 35 %.
Считано от 1 януари 2017 г., намалението на емисиите на парникови газове при използване на биогорива, взети предвид за целите на параграф 1, е най-малко 50 %. От 1 януари 2018 г. това намаление на емисиите на парникови газове е най-малко 60 % за биогоривата, произведени в инсталации, в които производството е започнало на или след 1 януари 2017 г.
Намалението на емисиите на парникови газове в резултат на използването на биогорива се изчислява в съответствие с член 7г, параграф 1.
В случай че биогоривата са произведени от инсталации, които вече са били в експлоатация на 23 януари 2008 г., първата алинея се прилага от 1 април 2013 г.
3. Биогоривата, които се отчитат за целите, посочени в параграф 1, не се произвеждат от суровини, произхождащи от терени с висока стойност на биоразнообразие, а именно от терени с един от следните видове статус през или след януари 2008 г., независимо дали тези терени продължават да имат същия статус:
а)
девствена гора или друга залесена земя, т.е. гора или друга залесена земя с местни видове, където няма ясно видими признаци на човешка дейност и екологичните процеси не са съществено нарушени;
б)
райони, предназначени:
i)
за целите на защитата на природата със закон или акт на съответния компетентен орган; или
ii)
за защита на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове, признати от международни споразумения или включени в списъци, изготвени от междуправителствени организации или Международния съюз за опазване на природата, при условие че са признати в съответствие с член 7в, параграф 4;
освен ако не бъдат представени доказателства, че производството на тази суровина не противоречи на тези цели за защитата на природата;
в)
затревени райони с висока степен на биоразнообразие, които са:
i)
естествено затревени, а именно затревени райони, които биха останали такива при липсата на човешка намеса и които запазват естествения състав на видовете и екологичните характеристики и процеси; или
ii)
изкуствено затревени, а именно затревени райони, които биха престанали да бъдат такива при липсата на човешка намеса и които са богати на видове и не са деградирали, освен ако не се докаже, че добивът на суровини е необходим за запазване на статуса на пасище.
Комисията установява критериите и географските обхвати, по които да се установи кои затревени райони се обхващат от разпоредбите на буква в) на първа алинея. Такава мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
4. Биогоривата, които се отчитат за целите, посочени в параграф 1, не са произведени от суровини, произхождащи от терени с високи въглеродни запаси, а именно от терени с един от следните видове статус през януари 2008 г. и вече нямат такъв статус:
а)
мочурища, а именно почви покрити или наситени с вода постоянно или през значителна част от годината;
б)
трайно залесени райони, а именно терени с площ над един хектар, височина на дърветата над пет метра и с покритие от короните над 30 %, или с дървета, които могат да достигнат тези прагове на място;
в)
терени с площ над един хектар, височина на дърветата над пет метра и с покритие от короните между 10 % и 30 %, или с дървета, които могат да достигнат тези прагове на място, освен ако не бъде предоставено доказателство, че запасите от въглерод на района преди и след промяната на предназначението са такива, че при прилагането на методологията, установена в приложение IV, част В, биха били изпълнени условията, посочени в параграф 2 от настоящия член.
Разпоредбите на настоящия параграф не се прилагат, ако по времето, когато суровината е добита, съответният терен е имал същия статус както през януари 2008 г.
5. Биогорива, отчетени за целите, посочени в параграф 1, не може да се произвеждат от суровини, произхождащи от земя, която е била торфище през януари 2008 г., освен ако не е представено доказателство, че култивирането и добиването на тези суровини не налага дренаж на неотводнената предварително почва.
6. Селскостопанските суровини, отглеждани в Общността и използвани за производството на биогорива, които се отчитат за целите, посочени в член 7а, се добиват в съответствие с изискванията и стандартите, описани под заглавието „Околна среда“ в приложение II, част А и в точка 9 на приложение II към Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани (18) и в съответствие с минимално допустимите изисквания за добри селскостопански и екологични условия, посочени в член 6, параграф 1 от същия регламент.
7. На всеки две години Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад по отношение на трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на биогорива или на суровини за използвани в Общността биогорива, относно взетите на национално равнище мерки за спазване на критериите за устойчивост, установени в параграфи 2 до 5, и мерките за защита на почвите, водата и въздуха. Първият доклад се представя през 2012 г.
На всеки две години Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно въздействието на нарасналото търсене на биогорива върху социалната устойчивост в Общността и в трети държави, относно въздействието на политиката на Общността за биогоривата върху наличието на хранителни продукти на достъпни цени, по-специално за жителите на развиващите се страни, както и относно други въпроси с по-широк обхват, свързани с развитието. Докладите се занимават с въпроса за зачитане правата на земеползване. За трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на суровини за използвани в Общността биогорива, в докладите се посочва дали са ратифицирали и прилагат всяка от следните конвенции на Международната организация на труда:
-
Конвенция относно принудителния или задължителния труд (№ 29);
-
Конвенция относно свободата на сдружаване и закрилата на правото на синдикално организиране (№ 87);
-
Конвенция относно прилагането на принципите на правото на организиране и на колективно договаряне (№ 98);
-
Конвенция относно равното заплащане на мъжете и жените работници за труд с еднаква стойност (№ 100);
-
Конвенция за премахване на принудителния труд (№ 105);
-
Конвенция относно дискриминацията в областта на труда и професиите (№ 111);
-
Конвенция относно минималната възраст за приемане на работа (№ 138);
-
Конвенция относно забраната и незабавни действия за ликвидирането на най-тежките форми на детския труд (№ 182).
За трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на суровини за използвани в Общността биогорива, в докладите се посочва дали са ратифицирали и прилагат:.
-
Протокола от Картахена по биологична безопасност;
-
Конвенцията за международна търговия със застрашени видове от дивата флора и фауна.
Първият доклад се представя през 2012 г. При необходимост Комисията предлага коригиращи мерки, по-специално ако има доказателства, че производството на биогорива оказва значително въздействие върху цените на хранителните продукти.
8. За целите, посочени в параграф 1, държавите-членки не може да откажат да вземат предвид биогорива, получени при спазване на настоящия член, на други основания за устойчивост.
Член 7в
Проверка на съответствието с критериите за устойчивост за биогоривата
1. При отчитане на биогорива за целите, посочени в член 7а, държавите-членки изискват от икономическите оператори да покажат, че са изпълнени посочените в член 7б, параграфи 2-5 критерии за устойчивост. За тази цел, те изискват от икономическите оператори използването на система за масов баланс, която:
а)
позволява партиди от суровини или биогорива с различни характеристики по отношение на устойчивостта да бъдат смесени;
б)
изисква информацията за характеристиките по отношение на устойчивостта и обемите на партидите, посочени в буква а), да остават придадени към сместа; и
в)
предвижда сборът на всички партиди, извадени от сместа да бъдат описани със същите характеристики по отношение на устойчивостта в същите количества, каквито има сборът на всички партиди, постъпили в сместа.
2. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета през 2010 г. и 2012 г. относно действието на описания в параграф 1 метод на проверка чрез масов баланс, както и за възможността за допускане на други методи за проверка по отношение на някои или всички видове суровини или биогорива. В своята оценка, Комисията разглежда тези методи за проверка, при които не е необходимо информацията за характеристиките на устойчиво развитие да остава физически прикрепена към определени партиди или смеси. Оценката отчита нуждата за запазване на целостта и ефикасността на системата за проверка, като в същото време избягва налагането на прекомерна тежест върху промишлеността. Докладът е съпроводен, ако е уместно, от предложения до Европейския парламент и Съвета за използването на други методи за проверка.
3. Държавите-членки предприемат мерки за гарантиране, че икономическите оператори подават надеждна информация, както и да представят при поискване на съответната държава-членка данните, използвани за съставяне на информацията. Също така, държавите-членки изискват от икономическите оператори да организират подходящо независимо одитиране на подадената информация, както и да представят доказателства за неговото провеждане. При одитирането се проверява, че използваните от икономическите оператори системи са точни, надеждни и защитени от измами. Също така, при одитирането трябва да се проверява честотата и методиката на вземане на проби, както и надеждността на данните.
Информацията, посочена в първа алинея, включва по-специално информация относно спазването на критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 2-5, подходяща и приложима информация относно мерките за защита на почвите, водата и въздуха, възстановяването на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и подходяща и приложима информация относно мерките, взети за отчитане на въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, алинея втора.
Комисията, в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3, определя списък на елементите на подходящата и приложима информация, посочена в първите две алинеи. Тя следи по-специално представянето на тази информация да не представлява прекомерна административна тежест за икономическите оператори като цяло и в частност за дребните селскостопански производители, организациите на производителите и кооперациите.
Задълженията, установени в настоящия параграф, се прилагат независимо дали биогоривата са произведени в Общността, или са внесени.
Държавите-членки представят на Комисията в обобщен вид информацията, посочена в първа алинея. Комисията публикува резюме на тази информация на платформата за осигуряване на прозрачност, посочена в член 24 от Директива 2009/28/ЕО, като запазва поверителния характер на информацията с чувствително търговско съдържание.
4. Общността се стреми да сключва двустранни или многостранни споразумения с трети държави, които съдържат разпоредби относно критериите за устойчивост, съответстващи на разпоредбите в настоящата директива. Когато Общността е сключила споразумения, съдържащи разпоредби относно въпроси, обхванати от критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 2-5, Комисията може да вземе решение тези споразумения показват, че биогоривата, произведени от отгледани в тези страни суровини, отговарят на въпросните критерии за устойчивост. При сключването на тези споразумения се отчитат надлежно мерките, предприети за опазването на зони, които изпълняват основни функции по запазване на екосистемите в критични ситуации (като запазване на речни басейни и защита срещу ерозията), за опазването на почвите, водата и въздуха, непреките въздействия, свързани с промените в земеползването, възстановяването на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и информацията относно въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, втора алинея.
Комисията може да реши, че доброволни национални или международни схеми за въвеждане на стандарти за производството на продукти от биомаса съдържат точни данни за целите на член 7б, параграф 2 или демонстрират, че партидите от биогорива съответстват на критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 3-5. Комисията може да реши, че тези схеми съдържат точни данни за информацията относно предприетите мерки за опазване на зоните, които осигуряват основни услуги на екосистемите в критични ситуации, ситуации (като защитата на речни басейни и ерозивния контрол), за опазването на почвите, водата и въздуха, за възстановяване на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, втора алинея. Комисията може също да признае райони за защита на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове, признати от международни споразумения или включени в списъци, изготвени от междуправителствени организации или от Международния съюз за опазване на природата, за целите на член 7б, параграф 3, буква б), подточка ii).
Комисията може да реши, че някои доброволни национални или международни схеми за определяне на намалението на емисии на парникови газове съдържат точни данни за целите на член 7б, параграф 2.
Комисията може да реши, че земи, включени в национална или регионална схема за възстановяване на земи, които са тежко деградирали или силно замърсени, съответстват на критериите, посочени в приложение IV, част В, точка 9.
5. Комисията приема решения съгласно параграф 4, само ако въпросното споразумение или схема отговаря на адекватни стандарти за надеждност, прозрачност и независимо одитиране. Схеми за измерване на намаленията на емисии на парникови газове също съответстват на методическите изисквания, посочени в приложение IV. Списък на райони с висока степен на биоразнообразие, посочени в член 7б, параграф 3, буква б), подточка (ii), отговарят на адекватни стандарти за обективност и съгласуваност с международно признатите стандарти и предвиждат подходящи процедури на обжалване.
6. Решенията съгласно параграф 4 се вземат съгласно процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3. Тези решения имат срок на действие от не повече от пет години.
7. Когато даден икономически оператор предложи доказателство или данни, придобити в съответствие със споразумение или схема, предмет на решение съгласно параграф 4, в рамките на обхвата на посоченото решение държавата-членка не изисква от заявителя да представя допълнително доказателство за спазване на критерия за устойчиво развитие, посочен в член 7б, параграфи 2-5, нито информация относно мерките, посочени в втора алинея от параграф 3 на настоящия член.
8. При искане на държава-членка или по своя инициатива Комисията разглежда прилагането на член 7б във връзка с източник на биогориво и в срок шест месеца от получаването на такова искане и в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3, решава дали въпросната държава-членка може да вземе предвид горивото от този източник за целите на член 7а.
9. В срок до 31 декември 2012 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета относно:
а)
ефективността на въведената система за предоставяне на информация за критериите за устойчивост; и
б)
дали е изпълнимо и подходящо да се въведат задължителни изисквания по отношение на защитата въздуха, почвите и водата, като се отчитат последните научни данни и международните задължения на Общността.
При необходимост Комисията предлага коригиращи действия.
Член 7г
Изчисляване на емисиите на парникови газове от биогорива от целия жизнен цикъл
1. За целите на член 7а и член 7б, параграф 2, емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на биогоривата се изчисляват, както следва:
а)
за биогоривата, по отношение на които е дадена в приложение IV, част А или Б приета стойност на намалението на емисиите на парникови газове за съответния начин на производство на биогорива и за които стойността el, изчислена за тези биогорива в съответствие с приложение IV, част В, точка 7, е равна или по-малка от нула, при изчислението се използва тази приета стойност;
б)
чрез използване на действителната стойност, изчислена в съответствие с методиката, посочена в приложение IV, част В; или
в)
чрез използване на стойност, изчислена като сбор от елементите на формулата, посочена в приложение IV, част В, точка 1, където разпределените приети стойности в приложение IV, част Г или Д могат да бъдат използвани за някои елементи, а действителните стойности, изчислени в съответствие с методиката, определена в приложение IV, част В, за всички останали елементи.
2. До 31 март 2010 г. държавите-членки представят на Комисията доклад, включващ списък на районите на тяхна територия, които са класифицирани на ниво 2 от Номенклатурата на статистическите териториални единици (наричана по-нататък „NUTS“) или на по-точно определено подниво NUTS в съответствие с Регламент (ЕО) № 1059/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за установяване на обща класификация на териториалните единици за статистически цели (NUTS) (19), за които предвижданите типични емисии на парникови газове в резултат на отглеждането на селскостопански суровини са по-ниски или равни на емисиите, посочени под заглавието „Разпределени приети стойности за отглеждане“ в приложение IV, част Г към настоящата директива, като списъкът е придружен от описание на метода и данните, използвани при неговото съставяне. Използваният метод отчита почвените характеристики, климата и очакваните добиви на селскостопански суровини.
3. Приетите стойности в приложение IV, част А, както и разпределените приети стойности за отглеждане, посочени в приложение IV, част Г, могат да се използват само ако съответните суровини:
а)
са отгледани извън Общността;
б)
са отгледани в райони на Общността, включени в посочените в параграф 2 списъци; или
в)
са отпадъци или остатъчни вещества, които не са получени от селскостопанска дейност, аквакултура или риболовна дейност.
По отношение на тези биогорива, които не попадат в обхвата на букви а), б) или в), се използват действителните стойности за емисиите при отглеждането.
4. До 31 март 2010 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно възможността за съставяне на списъци с райони в трети държави, където предвижданите типични емисии на парникови газове при отглеждане на селскостопански суровини се очаква да бъдат по-ниски или равни на емисиите, посочени под заглавието „Отглеждане“ в приложение IV, част Г, като докладът при възможност е придружен от такива списъци и от описание на метода и данните, използвани за съставянето им. При необходимост докладът се придружава от съответни предложения.
5. Комисията докладва най-късно до 31 декември 2012 г. и на всеки 2 години след това относно предвижданите типични и приети стойности, посочени в приложение IV, части Б и Д, като отделя специално внимание на емисиите от транспорта и преработката, и може при необходимост да вземе решение за коригиране на стойностите. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
6. До 31 декември 2010 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за преглед на въздействието на непряката промяна на земеползването върху емисиите от парникови газове и очертава пътища за минимизиране на това въздействие. Докладът се придружава по целесъобразност от предложение, основано на най-добрите налични научни данни, което включва конкретна методология за емисиите от измененията в запасите от въглерод вследствие на непреки промени в земеползването, като се гарантира спазването на настоящата директива, и по-специално член 7б, параграф 2.
Предложението включва необходимите предпазни мерки за гарантиране на сигурност за инвестициите, осъществени преди да започне прилагането на методологията. По отношение на инсталациите, произвеждали биогорива преди края на 2013 г., прилагането на мерките, посочени в първата алинея, не може да има за последица - до 31 декември 2017 г. - произведените от тези инсталации биогорива да бъдат считани за несъответстващи на изискванията за устойчивост в настоящата директива, ако те иначе биха спазвали тези изисквания, при условие че тези биогорива постигат намаления на емисиите на парникови газове в размер най-малко 45 %. Това правило се прилага за капацитета на инсталации за биогорива в края на 2012 г.
Европейският парламент и Съветът полагат усилия да вземат решение по евентуални предложения, внесени от Комисията, най-късно до 31 декември 2012 г.
7. Приложение IV може да бъде адаптирано към техническия и научния напредък, включително чрез добавяне на стойности за по-нататъшни начини на производство на биогориво за същите или други суровини и чрез промяна на методиката, предвидена в част В. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, включително чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
По отношение на приетите стойности и методиката, посочена в приложение IV, се обръща особено внимание на:
-
метода на отчитане на отпадъците и остатъчните вещества,
-
метода на отчитане на страничните продукти,
-
метода на отчитане при когенерация, както и
-
статуса на странични продукти, предоставян на остатъчните вещества от селскостопански култури.
Приетите стойности за биодизел от отпадни растителни или животински мазнини се разглеждат във възможно най-кратък срок.
При всяко адаптиране или добавка към списъка на приетите стойности в приложение IV се спазват следните правила:
а)
в случаите когато приносът на даден фактор към общите емисии е малък, или когато е налице ограничено вариране, или когато разходите или трудностите при установяване на действителните стойности са високи, като приети стойности трябва да се вземат типичните стойности за нормалните производствени процеси;
б)
във всички останали случаи приетите стойности трябва да бъдат консервативни в сравнение с нормалните производствени процеси.
8. Създават се подробни определения, включително техническите спецификации, изисквани за категориите, посочени в приложение IV, част В, точка 9. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
Член 7д
Мерки по прилагане и доклади относно устойчивостта на биогоривата
1. Мерките по прилагане, посочени в член 7б, параграф 3, втора алинея, член 7в, параграф 3, трета алинея, член 7в, параграф 6, член 7в, параграф 8, член 7г, параграф 5, член 7г, параграф 7, първа алинея и член 7г, параграф 8 също така отчитат изцяло целите на Директива 2009/28/ЕО.
2. Докладите на Комисията до Европейския парламент и до Съвета, посочени в член 7б, параграф 7, член 7в, параграф 2, член 7в, параграф 9, член 7г, параграфи 4 и 5 и член 7г, параграф 6, първа алинея, както и докладите и информацията, предоставяна съгласно член 7в, параграф 3, първа и пета алинея, и член 7г, параграф 2 се подготвят и предават за целите както на Директива 2009/28/ЕО, така и на настоящата директива.
7.
В член 8 параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. Държавите-членки контролират спазването на изискванията на членове 3 и 4 по отношение на бензина и дизеловите горива на базата на аналитичните методи, посочени съответно в европейските стандарти EN 228:2004 и EN 590:2004.“;
8.
Създава се следният член:
„Член 8а
Метални добавки
1. Комисията извършва оценка на рисковете за здравето и околната среда вследствие на употребата на метални добавки в горивата, като за тази цел разработва методология за изпитване. Тя докладва заключенията си на Европейския парламент и на Съвета в срок до 31 декември 2012 г.
2. До разработването на методологията за изпитване, посочена в параграф 1, наличието на металната добавка метилциклопентадиенил манган трикарбонил (MMT) в горивата се ограничава до 6 mg манган на литър, считано от 1 януари 2011 г. Ограничението е 2 mg манган, считано от 1 януари 2014 г.
3. Ограничението за съдържанието на ММТ в горивата, определено в параграф 2, се преразглежда въз основа на резултатите от оценката, извършена чрез методологията за изпитване, посочена в параграф 1. То може да бъде сведено до нула, ако оценката на риска оправдава това. То не може да бъде увеличено, освен ако не е оправдано от оценката на риска. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
4. Държавите-членки гарантират, че на всяко място, където на потребителите се предлагат горива с метални добавки, се поставя етикет относно съдържанието на металната добавка в горивото.
5. Етикетът съдържа следния текст: „Съдържа метални добавки“.
6. Етикетът се прикрепя към мястото, където е изложена информацията за вида гориво, така че да се вижда ясно. Етикетът е с размери и шрифт, които му позволяват да се вижда ясно и да се чете лесно.“;
9.
Член 9 се заменя със следния текст:
„Член 9
Отчетност
1. До 31 декември 2012 г. и след това на всеки три години Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад, при необходимост придружаван от предложение за изменения на настоящата директива. По-конкретно докладът трябва да отчита следното:
а)
използването и развитието на автомобилната технология и по-специално осъществимостта на повишаването на максимално допустимото съдържание на биогориво в бензина и дизела и необходимостта от преразглеждане на датата, посочена в член 3, параграф 3;
б)
Общностна политика за емисиите на CO2 от пътни превозни средства;
в)
възможността за прилагане на изискванията на приложение II, и по-специално на пределната стойност за полициклични ароматни въглеводороди към извънпътната подвижна техника (включително плавателни съдове по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, както и плавателни съдове с развлекателна цел;
г)
увеличаването на употребата на почистващи препарати в горивата;
д)
използването на метални добавки, различни от ММТ, в горивата;
е)
общия обем на съставките, използвани в бензина и дизела, като се взема предвид екологичното законодателство на Общността, включително целите на Директива 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 г. за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (20) и производните ѝ директиви;
ж)
последствията от целта за намаляване на емисиите на парникови газове, посочена в член 7а, параграф 2, за схемата за търговия с емисии;
з)
евентуалната необходимост от корекции в член 2, параграфи 6 и 7 и член 7а, параграф 2, буква б), с цел да се извърши оценка на възможния принос за постигането на целта за намаляване на емисиите на парникови газове с до 10 % до 2020 г. Тези съображения се основават на потенциала за намаляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата и енергията в рамките на Общността, като се вземат предвид, по-конкретно, всички промени в технологиите за съобразено с околната среда улавяне и съхранение на въглерод в геоложки обекти, за електрически пътни превозни средства и разходната ефективност на средствата за намаляване на тези емисии, както е посочено в член 7а, параграф 2, буква б);
и)
възможността за въвеждане на допълнителни мерки за доставчиците, за да се намалят с 2 % емисиите на парникови газове на единица енергия от целия жизнен цикъл на горивата спрямо основните стандарти за горивата, посочени в член 7а, параграф 5, буква б), чрез използването на кредити по Механизма за чисто развитие на Протокола от Киото, съгласно условията, определени в Директива 2003/87/ЕО, с цел да се извърши оценка на възможния допълнителен принос за постигането на целта за намаляване на емисиите на парникови газове с до 10 % до 2020 г., както е посочено в член 7а, параграф 2, буква в) от настоящата директива;
й)
актуализиран анализ на разходите и ползите и анализ на въздействието на намалението на максималното допустимо налягане на парите на бензина до 60 kPa през летния период,
2. Най-късно през 2014 г. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад за постигането на целта за емисиите на парникови газове за 2020 г., посочена в член 7а, като взема предвид необходимостта от съгласуване на тази цел с целта, посочена в член 3, параграф 3 от Директива 2009/28/ЕО, що се отнася до дела на енергията от възобновяеми източници в транспорта, в контекста на докладите, посочени в член 23, параграфи 8 и 9 от посочената директива.
При необходимост Комисията прилага към доклада предложение за промяна на целта.
10.
В член 10 параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. При необходимост от адаптиране спрямо техническия напредък на разрешените аналитични методи, посочени в приложения I или II, могат да се приемат изменения с цел промяна на несъществени елементи от настоящата директива в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4. Приложение III също може да бъде също адаптиран в съответствие с техническия и научния напредък. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.“;
11.
Член 11 се заменя със следния текст:
„Член 11
Процедура на комитет
1. Освен в случаите, посочени в параграф 2, Комисията се подпомага от комитет относно качеството на горивата.
2. По въпроси относно устойчивостта на биогоривата съгласно членове 7б, 7в и 7г Комисията се подпомага от Комитета по устойчивостта на биогоривата и течните горива от биомаса, посочен в член 25, параграф 2 от Директива 2009/28/ЕО.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 3 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1-4 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.“
12.
Параграф 14 се заличава.
13.
Приложения I, II, III и IV се заменят с текста от приложението към настоящата директива.
Член 2
Изменения на Директива 1999/32/ЕО
Директива 1999/32/ЕО се изменя, както следва:
1.
Член 2 се изменя, както следва:
а)
точка 3 се заменя със следния текст:
„3.
корабно гориво означава всякакво течно гориво, получено от нефт, предназначено или използвано на борда на кораб, включително горивата, определени в ISO 8217. То включва всяко течно гориво, получено от нефт, и използвано на борда на плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища, или плавателни съдове с развлекателна цел, съгласно определенията в Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 16 декември 1997 г. относно сближаване на законодателството на държавите-членки във връзка с мерките за ограничаване на емисиите на газообразни и прахообразни замърсители от двигатели с вътрешно горене, инсталирани в извънпътна подвижна техника (21) и Директива 94/25/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 юни 1994 г. за сближаване на законoвите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно плавателните съдове с развлекателна цел (22), когато такива плавателни съдове плават в морски води;
б)
точка 3й) се заличава.
2.
Член 4б се изменя, както следва:
а)
заглавието се заменя със следния текст: „Максимално съдържание на сяра в корабните горива, използвани от кораби, закотвени в пристанища на Общността“;
б)
в параграф 1 буква a) се заличава;
в)
в параграф 2 буква б) се заличава;
3.
В член 6, параграф 1а трета алинея се заменя със следния текст:
„Вземането на проби започва на датата, на която съответните ограничения за максимално съдържание на сяра в горивата влязат в сила. То се извършва достатъчно често, в достатъчни количества, и по такъв начин, че пробите да са представителни за проверяваното гориво и за горивото, което се използва от плавателните средства, докато се намират в съответните морски зони и пристанища.“
Член 3
Отмяна
Директива 93/12/ЕИО се отменя.
Член 4
Транспониране
1. Държавите-членки привеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от 31 декември 2010 г.
Те изпращат на Комисията текста на тези мерки.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или те се придружават от такова позоваване при официалното им публикуване. Условията и редът за позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 5
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 6
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 23 април 2009 година.
DIRECTIVA 2009/30/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO
de 23 de abril de 2009
por la que se modifica la Directiva 98/70/CE en relación con las especificaciones de la gasolina, el diésel y el gasóleo, se introduce un mecanismo para controlar y reducir las emisiones de gases de efecto invernadero, se modifica la Directiva 1999/32/CE del Consejo en relación con las especificaciones del combustible utilizado por los buques de navegación interior y se deroga la Directiva 93/12/CEE
(Texto pertinente a efectos del EEE)
EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 95, y su artículo 175, apartado 1, en relación con el artículo 1, apartado 5, y el artículo 2 de la presente Directiva,
Vista la propuesta de la Comisión,
Visto el dictamen del Comité Económico y Social Europeo (1),
Previa consulta al Comité de las Regiones,
De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 251 del Tratado (2),
Considerando lo siguiente:
(1)
La Directiva 98/70/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 13 de octubre de 1998, relativa a la calidad de la gasolina y el gasóleo (3) establece las especificaciones mínimas de la gasolina y el gasóleo utilizados en aplicaciones móviles de carretera y no de carretera por razones sanitarias y ambientales.
(2)
Uno de los objetivos fijados en el sexto programa de acción comunitario en materia de medio ambiente establecido mediante la Decisión no 1600/2002/CE, de 22 de julio de 2002 (4) es lograr niveles de calidad del aire que no produzcan un impacto negativo importante en la salud humana y el medio ambiente ni supongan un riesgo para estos. En su declaración adjunta a la Directiva 2008/50/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 21 de mayo de 2008, relativa a la calidad del aire ambiente y a una atmósfera más limpia en Europa (5), la Comisión reconoció la necesidad de reducir las emisiones de contaminantes nocivos si se pretende lograr avances significativos en pos de los objetivos fijados en el sexto programa de acción comunitario en materia de medio ambiente y preveía, en particular, nuevas propuestas legislativas que permitirían seguir reduciendo las emisiones de los principales contaminantes que se permiten a cada uno de los Estados miembros, reducir las emisiones conexas al repostaje de los automóviles de gasolina en las estaciones de servicio y regular el contenido de azufre de los combustibles, incluidos los combustibles para uso marítimo.
(3)
La Comunidad se ha comprometido a alcanzar los objetivos de reducción de emisiones de gases de efecto invernadero correspondientes al período 2008-2012 de conformidad con el Protocolo de Kioto. La Comunidad se ha comprometido asimismo a reducir en un 30 % las emisiones de gases de efecto invernadero para 2020 en el contexto de un acuerdo global y a una reducción unilateral del 20 %. Será necesario que todos los sectores contribuyan a la consecución de estos objetivos.
(4)
La política comunitaria sobre las emisiones de CO2 de los automóviles aborda un aspecto de las emisiones de gases de efecto invernadero generadas por el transporte. El combustible de transporte utilizado contribuye de manera significativa a las emisiones de gases de efecto invernadero de la Comunidad. El control y la reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero procedentes de los combustibles durante su ciclo de vida pueden ayudar a la Comunidad a alcanzar sus objetivos de reducción de esas emisiones mediante la descarbonización del combustible de transporte.
(5)
La Comunidad ha adoptado normas para limitar las emisiones contaminantes de los vehículos ligeros y pesados de transporte por carretera. La especificación del combustible es un factor que facilita el cumplimiento de esos límites de emisión.
(6)
Las excepciones relativas a la presión de vapor máxima de la gasolina en período estival deben limitarse a los Estados miembros que tengan una temperatura ambiente estival baja. Por consiguiente, resulta pertinente aclarar cuáles son los Estados miembros en los que se debe permitir una excepción. Se trata, en principio, de los Estados miembros en los que la temperatura media en la mayor parte de su territorio es inferior a 12 °C durante al menos dos de los tres meses de junio, julio y agosto.
(7)
La Directiva 97/68/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 16 de diciembre de 1997, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros sobre medidas contra la emisión de gases y partículas contaminantes procedentes de los motores de combustión interna que se instalen en las máquinas móviles no de carretera (6) establece los límites de emisión de esos motores. Es preciso prever combustible que permita el buen funcionamiento de dichos motores para esas máquinas.
(8)
La combustión de combustibles para el transporte por carretera es responsable de cerca del 20 % de las emisiones de gases de efecto invernadero de la Comunidad. Un método para limitar esas emisiones consiste en reducirlas durante el ciclo de vida de esos combustibles. Esto puede realizarse de varias maneras. Teniendo en cuenta el objetivo de la Comunidad de reducir aún más las emisiones de gases de efecto invernadero y la importante contribución que representan las emisiones del transporte por carretera, conviene establecer un mecanismo por el que se exija a los proveedores de combustible que notifiquen las emisiones de gases de efecto invernadero durante el ciclo de vida de los combustibles que suministran y las reduzcan a partir de 2011. La metodología de cálculo del efecto de los biocarburantes en el ciclo de vida de las emisiones de gases de efecto invernadero debe ser idéntica a la establecida a efectos del cálculo de los efectos de los gases de efecto invernadero de la Directiva 2009/28/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de abril de 2009, relativa al fomento del uso de energía procedente de fuentes renovables (7).
(9)
Los proveedores deben reducir gradualmente, a más tardar el 31 de diciembre de 2020, las emisiones de gases de efecto invernadero durante el ciclo de vida de los combustibles hasta el 10 % por unidad de energía del combustible o por energía suministrada. Esta reducción debe alcanzar al menos el 6 % antes del 31 de diciembre de 2020, en comparación con el nivel medio de emisiones de gases de efecto invernadero del ciclo de vida en la UE por unidad de energía de los combustibles fósiles en 2010, mediante el uso de biocarburantes, combustibles alternativos y reducciones en la quema en antorcha (flaring) y ventilación en los emplazamientos de producción. Sobre la base de una revisión, debe incluir otra reducción del 2 % obtenida mediante el uso de tecnologías respetuosas con el medio ambiente de captura y el almacenamiento de carbono y vehículos eléctricos, así como una nueva reducción del 2 % obtenida mediante la compra de créditos con arreglo al Mecanismo de Desarrollo Limpio del Protocolo de Kioto. Estas reducciones adicionales no deben ser obligatorias para los Estados miembros ni para los proveedores de combustible en el momento de entrada en vigor de la presente Directiva. La revisión debe tratar su carácter no vinculante.
(10)
La producción de biocarburantes debe ser sostenible. Los biocarburantes utilizados para cumplir los objetivos de reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero fijados en la presente Directiva deben por tanto cumplir obligatoriamente los criterios de sostenibilidad. Para garantizar un enfoque coherente entre las políticas energética y medioambiental y evitar costes adicionales a las empresas y evitar las contradicciones en las normas medioambientales que resultarían de un enfoque incoherente, es esencial establecer los mismos criterios de sostenibilidad para el uso de los biocarburantes a efectos de la presente Directiva, por una parte, y a los de la Directiva 2009/28/CE, por otra. Por los mismos motivos, debe evitarse en este contexto la duplicación de informes. Además, la Comisión y las autoridades nacionales competentes deben coordinar sus actividades en el marco de un comité responsable específicamente de los aspectos relacionados con la sostenibilidad.
(11)
La creciente demanda mundial de biocarburantes y los incentivos para su uso previstos en la presente Directiva, no deben tener como efecto alentar la destrucción de suelos ricos en biodiversidad. Deben preservarse estos recursos agotables, cuyo valor para toda la humanidad se reconoce en diversos instrumentos internacionales. Los consumidores en la Comunidad, además, considerarían moralmente inaceptable que el aumento de la utilización de biocarburantes pueda provocar la destrucción de áreas biodiversas. Por estos motivos, es necesario prever criterios de sostenibilidad que garanticen que los biocarburantes solo puedan beneficiarse de incentivos cuando pueda asegurarse que no proceden de zonas con una rica biodiversidad o, en el caso de las zonas designadas con fines de protección de la naturaleza o para la protección de las especies o los ecosistemas raros, amenazados o en peligro, que la autoridad competente pertinente demuestre que la producción de la materia prima no interfiera con esos fines. Con arreglo a los criterios de sostenibilidad, debe considerarse que un bosque es rico en biodiversidad cuando se trate de un bosque primario de conformidad con la definición utilizada por la Organización de las Naciones Unidas para la Agricultura y la Alimentación (FAO) en su Evaluación de los Recursos Forestales Mundiales, que los países utilizan a escala mundial para informar sobre la extensión de los bosques primarios o cuando esté protegido por el Derecho nacional con fines de protección de la naturaleza. Las zonas en las que se efectúa la recogida de productos forestales no madereros están incluidas, siempre que el impacto humano sea pequeño. Otros tipos de bosques según la definición utilizada por la FAO, como los bosques naturales modificados y los bosques y las plantaciones seminaturales, no deben considerarse como bosques primarios. Además, considerando la gran riqueza desde el punto de vista de la biodiversidad de algunos prados y pastizales, tanto de clima templado como tropical, incluidas las sabanas, estepas, matorrales y praderas con una rica biodiversidad, los biocarburantes producidos a partir de materias primas procedentes de este tipo de suelos no deben beneficiarse de los incentivos previstos por la presente Directiva. La Comisión debe fijar criterios y áreas geográficas apropiados que permitan definir estos prados y pastizales con una rica biodiversidad, de conformidad con los mejores datos científicos disponibles y las normas internacionales pertinentes.
(12)
Al calcular el impacto de la conversión de tierras en las emisiones de gases de efecto invernadero, los agentes económicos deben poder utilizar los valores reales de las reservas de carbono en combinación con el uso del suelo de referencia y el uso del suelo tras la conversión. También deben poder utilizar valores estándar. El trabajo del Grupo Intergubernamental de Expertos sobre el Cambio Climático ofrece una base adecuada para tales valores estándar. En la actualidad, los resultados de ese trabajo no están expresados en términos de los que se puedan servir los agentes económicos de forma inmediata. La Comisión debe proporcionar por ello orientaciones en la elaboración de ese trabajo, con objeto de que sirva de base para calcular las modificaciones en las reservas de carbono en suelo a efectos de la presente Directiva, incluidas tales modificaciones en las zonas arboladas con una cubierta de copas de entre el 10 % y 30 %, las sabanas, los matorrales y las praderas.
(13)
Procede que la Comisión desarrolle una metodología con vistas a evaluar el impacto del drenaje de las turberas en las emisiones de gases de efecto invernadero.
(14)
Los suelos no deben reconvertirse para la producción de biocarburantes si su pérdida de reservas de carbono tras su reconversión no pudiera verse compensada dentro de un plazo razonable, habida cuenta de la urgencia de luchar contra el cambio climático, con una reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero derivada de la producción de biocarburantes. Esto evitaría que los agentes económicos deban emprender investigaciones innecesariamente laboriosas e impediría la reconversión de suelos con grandes reservas de carbono que no resultarían idóneos para el cultivo de materias primas destinadas a la producción de biocarburantes. Los inventarios de reservas mundiales de carbono indican que los humedales y las zonas arboladas continuas con una cubierta de copas superior al 30 % deben incluirse en esta categoría. Deben incluirse asimismo las zonas arboladas con una cubierta de copas de entre un 10 % y un 30 %, salvo que pueda probarse que las reservas de carbono de las zonas en cuestión son lo suficientemente bajas como para justificar su conversión con arreglo a las normas previstas en la presente Directiva. La referencia a humedales debe tener en cuenta la definición establecida en la Convención relativa a los humedales de importancia internacional especialmente como hábitat de aves acuáticas, aprobada en Ramsar el 2 de febrero de 1971.
(15)
Los incentivos previstos en la presente Directiva fomentarán la producción cada vez mayor de biocarburantes a escala mundial. Si los biocarburantes se fabrican a partir de materias primas producidas en la Comunidad, deben respetar también los requisitos medioambientales de la Comunidad para la agricultura, incluidos los relativos a la protección de la calidad de las aguas subterráneas y de las aguas de superficie, así como los requisitos sociales. Sin embargo, existe la preocupación de que la producción de biocarburantes en determinados terceros países podría no respetar unos requisitos medioambientales o sociales mínimos. Conviene, por tanto, fomentar el desarrollo de acuerdos multilaterales y bilaterales y de regímenes voluntarios internacionales o nacionales que rijan los principales aspectos medioambientales y sociales con vistas a promover la producción sostenible de biocarburantes a escala mundial. A falta de dichos acuerdos o regímenes, los Estados miembros exigirán a los agentes económicos que informen sobre estas cuestiones.
(16)
Los criterios de sostenibilidad solamente serán eficaces si dan lugar a cambios en el comportamiento de los agentes del mercado. Estos cambios solo se producirán si se pueden vender los biocarburantes que cumplen dichos criterios a un precio más elevado, en comparación con los productos que no los cumplen. Con arreglo al método de balance de masa para verificar el cumplimiento, existe un vínculo físico entre la producción de biocarburantes que satisfacen los criterios de sostenibilidad y el consumo de biocarburantes en la Comunidad, lo que permite un equilibrio adecuado entre oferta y demanda y garantiza un incremento del precio superior al que se observa en los sistemas en los que no existe dicho vínculo. Para garantizar que los biocarburantes que cumplen los criterios de sostenibilidad puedan venderse a un precio más elevado, el método de balance de masa debe utilizarse, por consiguiente, para verificar el cumplimiento. Esto debe mantener la integridad del sistema evitando al mismo tiempo la imposición de cargas irrazonables a la industria. No obstante, deben examinarse otros métodos de verificación.
(17)
Cuando proceda, la Comisión debe tener debidamente en cuenta la Evaluación del Ecosistema del Milenio, que recoge datos de utilidad para la conservación de, al menos, las zonas que prestan servicios básicos de ecosistema en situaciones críticas, como la protección de la línea divisoria de aguas y el control de la erosión.
(18)
Los coproductos procedentes de la producción y el consumo de combustibles deben tenerse en cuenta para el cálculo de las emisiones de gases de efecto invernadero. Con fines de análisis político, procede aplicar el método de sustitución. En cambio, a efectos de la normativa aplicable a los diferentes operadores económicos y partidas de combustibles de transporte, este método no es apropiado. En estos casos, el método de asignación de energías es el más idóneo, porque es fácil de aplicar, es previsible en el tiempo, minimiza los incentivos contraproducentes y ofrece resultados generalmente comparables a los obtenidos con el método de sustitución. Con fines de análisis político, la Comisión debe también transmitir, en su informe, los resultados obtenidos con el método de sustitución.
(19)
Para evitar una carga administrativa excesiva, debe elaborarse una lista de valores por defecto para procesos comunes de producción de biocarburantes que se actualice y amplíe cuando se disponga de datos fiables nuevos. Los operadores económicos deben poder siempre atribuirse el nivel de reducción de emisiones de gases de efecto invernadero para biocarburantes que figure en esta lista. Si el valor por defecto asignado a la reducción de estas emisiones en un proceso de producción se sitúa por debajo del nivel mínimo requerido, los productores que deseen demostrar que cumplen este nivel mínimo deben probar que las emisiones realmente generadas por su proceso de producción son inferiores a las que se asumieron para calcular los valores por defecto.
(20)
Es adecuado que los datos que se utilicen en el cálculo de dichos valores por defecto se obtengan de fuentes de expertos científicos independientes y se actualicen según proceda a medida que dichas fuentes avancen en su labor. La Comisión debe fomentar que dichas fuentes aborden, en su labor de actualización, las emisiones procedentes de cultivos, el efecto de las condiciones regionales y climatológicas, los efectos de los cultivos que utilizan métodos agrícolas sostenibles y de cultivos orgánicos, así como las contribuciones científicas de los productores, tanto dentro de la Comunidad como en los terceros países, y de la sociedad civil.
(21)
Para evitar que se fomente el cultivo de materias primas para la producción de biocarburantes en lugares en los que ello implicaría emisiones elevadas de gases de efecto invernadero, la aplicación de valores por defecto para los cultivos debe limitarse a las regiones en las que este efecto pueda realmente descartarse. Sin embargo, para evitar una carga administrativa desproporcionada, es preciso que los Estados miembros establezcan medidas nacionales o regionales para las emisiones procedentes del cultivo, incluso de la utilización de fertilizantes.
(22)
La demanda mundial de materias primas agrícolas crece. Una de las formas de responder a esta demanda creciente será el aumento de la superficie de tierras cultivadas. La restauración de tierras gravemente degradadas o altamente contaminadas que no pueden, por consiguiente, ser explotadas en su estado actual con fines agrícolas constituye un medio para aumentar la superficie de tierras disponibles para los cultivos. Dado que el fomento de los biocarburantes contribuirá al crecimiento de la demanda de materias primas agrícolas, el régimen de sostenibilidad debe fomentar la explotación de tierras degradadas restauradas. Aun cuando los biocarburantes mismos se hayan fabricado utilizando materias primas procedentes de tierras ya destinadas a la labranza, el aumento neto de la demanda de cultivos provocado por el fomento de los biocarburantes podría dar lugar a un aumento neto de la superficie cultivada. Esto podría afectar a tierras con elevadas reservas de carbono, en cuyo caso se producirían pérdidas perjudiciales de reservas de carbono. Para mitigar este riesgo, es adecuado adoptar medidas de acompañamiento que fomenten una mayor tasa de aumento de la productividad en las tierras ya utilizadas para cultivos, la explotación de tierras degradadas y la adopción de requisitos de sostenibilidad, comparables a los establecidos en la presente Directiva con respecto al consumo de biocarburantes en la Comunidad, en otros países que consumen biocarburantes. La Comisión debe desarrollar una metodología concreta para minimizar las emisiones de gases de efecto invernadero causadas por cambios indirectos en la utilización del suelo. Con esta finalidad, la Comisión debe analizar, sobre la base de las mejores pruebas científicas existentes, en particular, la inclusión de un factor de cambio indirecto del uso del suelo en el cálculo de las emisiones de gases de efecto invernadero y la necesidad de incentivar los biocarburantes sostenibles que minimicen el impacto del cambio en el uso del suelo y mejoren la sostenibilidad de los biocarburantes con respecto al cambio indirecto en el uso del suelo. Al desarrollar dicha metodología, la Comisión debe abordar, entre otros aspectos, los cambios indirectos potenciales en el uso del suelo derivados de los biocarburantes producidos a partir de materias celulósicas no alimentarias y material lignocelulósico.
(23)
Dado que las medidas previstas en los artículos 7 ter a 7 sexies de la Directiva 98/70/CE también producen efectos en el funcionamiento del mercado interior, armonizando los criterios de sostenibilidad de los biocarburantes para el cálculo de los objetivos de dicha Directiva y para facilitar así, con arreglo al artículo 7 ter, apartado 8, de dicha Directiva, el comercio entre Estados miembros de biocarburantes que cumplen estas condiciones, dichas medidas se basan en el artículo 95 del Tratado.
(24)
El constante progreso técnico en la tecnología del automóvil y de los combustibles junto con el deseo permanente de velar por optimizar el nivel de protección ambiental y sanitaria exigen una revisión periódica de las especificaciones de los combustibles con arreglo a nuevos estudios y análisis del impacto de los aditivos y componentes de los biocarburantes sobre las emisiones contaminantes. Por tanto, debe informarse con regularidad sobre la posibilidad de facilitar la descarbonización de los combustibles de transporte.
(25)
La utilización de detergentes puede contribuir a mantener limpios los motores y reducir así las emisiones contaminantes. Actualmente, no existe ninguna manera satisfactoria de someter a prueba las muestras de combustible en relación con sus propiedades detergentes. Por consiguiente, los proveedores de combustible y de vehículos tienen la responsabilidad de informar a sus clientes de las ventajas que conlleva el uso de detergentes. No obstante, la Comisión debe considerar si se puede adoptar un enfoque más eficaz para optimizar la utilización y las ventajas de los detergentes.
(26)
Las disposiciones relativas a la mezcla de etanol con gasolina deben revisarse con arreglo a la experiencia adquirida en la aplicación de la Directiva 98/70/CE. La revisión debe examinar, en particular, las disposiciones relativas a los límites de la presión de vapor y las posibles alternativas para garantizar que esas mezclas no superen los límites admisibles de presión de vapor.
(27)
La incorporación de etanol a la gasolina aumenta la presión de vapor en el combustible resultante, por lo que debe controlarse la presión de vapor de gasolina para limitar la liberación de contaminantes a la atmósfera.
(28)
La mezcla de etanol con gasolina produce un cambio no lineal de la presión de vapor de la mezcla de combustible resultante. Resulta pertinente contemplar la posibilidad de una excepción a la presión de vapor máxima en período estival de esas mezclas después de una evaluación pertinente de la Comisión. Se debe condicionar la excepción al cumplimiento de la legislación comunitaria sobre calidad y contaminación del aire. Esta excepción debe corresponder al incremento real de la presión de vapor que resulta de añadir un porcentaje determinado de etanol a la gasolina.
(29)
Para fomentar la utilización de combustibles con bajo contenido de carbono y respetar al mismo tiempo los objetivos relativos a la contaminación atmosférica, las refinerías de gasolina deben facilitar, en la medida de lo posible, gasolina con baja presión de vapor en los volúmenes exigidos. Dado que este no es el caso en la actualidad, debe incrementarse el límite de presión de vapor, sometido a determinadas condiciones, para las mezclas de etanol a fin de que pueda desarrollarse el mercado de los biocarburantes.
(30)
Algunos vehículos más antiguos no están preparados para usar gasolina con un contenido elevado de biocarburantes. Estos vehículos pueden viajar de un Estado miembro a otro. Por tanto, es conveniente garantizar durante un período de transición el suministro continuado de gasolina adecuada para estos vehículos más antiguos. Los Estados miembros, en consulta con las partes interesadas, deben velar por una cobertura geográfica adecuada que refleje la demanda de ese tipo de gasolina. El etiquetado de la gasolina, por ejemplo como E5 o E10, debe ser coherente con la norma pertinente elaborada por el Comité Europeo de Normalización (CEN).
(31)
Es conveniente adaptar el anexo IV a la Directiva 98/70/CE con el fin de posibilitar la comercialización de combustibles diésel con un contenido más elevado de biocarburante («B7») que el previsto en la norma EN 590:2004 («B5»). Esta norma debe actualizarse en consecuencia y establecer límites para parámetros técnicos no incluidos en dicho anexo, como son la estabilidad a la oxidación, el punto de inflamación, el residuo carbonoso, el contenido en cenizas, el contenido en agua, la contaminación total, la corrosión en lámina de cobre, la lubricidad, la viscosidad cinemática, el punto de enturbiamiento, el punto de obstrucción filtro frío, el contenido en fósforo, el índice de acidez, los peróxidos, la variación del índice de acidez, la incrustación del inyector y la incorporación de aditivos de estabilización.
(32)
Con el fin de facilitar la comercialización efectiva de los biocarburantes, se insta al CEN a continuar trabajando con celeridad en una norma que permita la mezcla de niveles más elevados de componentes de biocarburantes con el diésel y, en particular, a desarrollar una norma para «B10».
(33)
Se requiere por razones técnicas un límite para el contenido en éster metílico de ácidos grasos (FAME) del gasóleo. No obstante, no se requiere tal límite para otros componentes de biocarburantes, como hidrocarburos puros similares al diésel, producidos a partir de biomasa que utilicen el proceso Fischer-Tropsch o de aceite vegetal tratado con hidrógeno.
(34)
Los Estados miembros y la Comisión deben adoptar las medidas adecuadas para facilitar la comercialización del gasóleo que contiene 10 ppm de azufre antes del 1 de enero de 2011.
(35)
El uso de aditivos metálicos específicos y, en particular, el uso de tricarbonilo metilciclopentadienilo de manganeso (MMT), podría aumentar el riesgo de daños a la salud humana y podría perjudicar los motores de los vehículos y los equipos de control de las emisiones. Muchos fabricantes de vehículos aconsejan no usar combustibles que contengan este tipo de aditivos metálicos; el uso de tales combustibles puede invalidar las garantías de los vehículos. Por tanto, es pertinente revisar permanentemente los efectos del uso de MMT en el combustible, en consulta con las partes interesadas. En ausencia de esta revisión, es necesario adoptar medidas para limitar la gravedad de los daños que puedan causarse. Resulta adecuado, por tanto, establecer un límite máximo para el uso de MMT en el combustible, sobre la base de los conocimientos científicos disponibles en la actualidad. Este límite debe revisarse al alza solo si se puede demostrar que la utilización de una dosis más elevada no causa efectos adversos. Con el fin de evitar que los consumidores invaliden inadvertidamente las garantías de sus vehículos, es necesario asimismo que se requiera el etiquetado de todo combustible que contenga aditivos metálicos.
(36)
De conformidad con el punto 34 del Acuerdo interinstitucional «Legislar mejor» (8), se alienta a los Estados miembros a establecer, en su propio interés y en el de la Comunidad, sus propios cuadros, que muestren, en la medida de lo posible, la concordancia entre la presente Directiva y las medidas de transposición, y a hacerlos públicos.
(37)
Procede aprobar las medidas necesarias para la ejecución de la Directiva 98/70/CE con arreglo a la Decisión 1999/468/CE del Consejo, de 28 de junio de 1999, por la que se establecen los procedimientos para el ejercicio de las competencias de ejecución atribuidas a la Comisión (9).
(38)
Conviene, en particular, conferir competencias a la Comisión para que adopte medidas de ejecución referentes al mecanismo para controlar y reducir las emisiones de gases de efecto invernadero, adapte los principios metodológicos y los valores necesarios para evaluar si se han cumplido los criterios de sostenibilidad en relación con los biocarburantes, establezca criterios y áreas geográficas para prados y pastizales con una rica biodiversidad, revise el límite para el contenido de MMT del combustible y adapte, con arreglo al progreso técnico y científico, la metodología para el cálculo de las emisiones de gases de efecto invernadero durante el ciclo de vida, los métodos analíticos autorizados relativos a las especificaciones del combustible y el rebasamiento de la presión de vapor para la gasolina que contiene bioetanol. Dado que estas medidas son de alcance general y están destinadas a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva mediante la adaptación de los valores y principios metodológicos, deben adoptarse con arreglo al procedimiento de reglamentación con control previsto en el artículo 5 bis de la Decisión 1999/468/CE.
(39)
Algunas especificaciones de los combustibles previstas en la Directiva 98/70/CE resultan actualmente innecesarias. Además, en ella se precisa una serie de excepciones que han expirado. En aras de la claridad, conviene por tanto suprimir esas disposiciones.
(40)
La Directiva 1999/32/CE del Consejo, de 26 de abril de 1999, relativa a la reducción del contenido de azufre de determinados combustibles líquidos (10) establece determinados aspectos del combustible utilizado en el transporte por vías navegables interiores. Hay que precisar la delimitación entre esa Directiva y la Directiva 98/70/CE. Ambas establecen límites del contenido máximo de azufre del gasóleo utilizado por los buques de navegación interior. En aras de la claridad y la seguridad jurídica, procede adaptar ambas Directivas, de manera que sea un único acto el que establezca ese límite.
(41)
Se han desarrollado unas tecnologías de motores nuevas y más limpias para los buques de navegación interior. Estos motores utilizan únicamente combustibles con muy bajo contenido en azufre. El contenido en azufre de los combustibles utilizados en los buques de navegación interior ha de reducirse lo antes posible.
(42)
Procede, por tanto, modificar la Directiva 98/70/CE y la Directiva 1999/32/CE en consecuencia.
(43)
La Directiva 93/12/CEE del Consejo, de 23 de marzo de 1993, relativa al contenido de azufre de determinados combustibles líquidos (11) ha sido objeto de numerosas modificaciones a lo largo del tiempo y, como consecuencia de ello, ya no contiene ningún elemento esencial. Por tanto, debe derogarse.
(44)
Dado que los objetivos de la presente Directiva, en particular garantizar un mercado único de los combustibles utilizados para el transporte por carretera y para las máquinas móviles no de carretera y el cumplimiento de los niveles mínimos de protección ambiental de la utilización de esos combustibles, no pueden ser alcanzados de manera suficiente por los Estados miembros y, por consiguiente, pueden lograrse mejor a nivel comunitario, la Comunidad puede adoptar medidas, de acuerdo con el principio de subsidiariedad consagrado en el artículo 5 del Tratado. De conformidad con el principio de proporcionalidad enunciado en dicho artículo, la presente Directiva no excede de lo necesario para alcanzar dichos objetivos.
HAN ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA:
Artículo 1
Modificaciones de la Directiva 98/70/CE
La Directiva 98/70/CE se modifica como sigue:
1)
El artículo 1 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 1
Ámbito de aplicación
La presente Directiva establece, respecto de los vehículos de carretera y las máquinas móviles no de carretera, incluidos los buques de navegación interior cuando no se hallen en el mar, los tractores agrícolas y forestales, así como embarcaciones de recreo cuando no se hallen en el mar:
a)
especificaciones técnicas para los combustibles destinados a ser utilizados en vehículos equipados con un motor de encendido por chispa y con un motor diésel, teniendo en cuenta los requisitos técnicos de esos motores, y
b)
un objetivo de reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero durante el ciclo de vida.».
2)
El artículo 2 se modifica como sigue:
a)
en el párrafo primero:
i)
el punto 3 se sustituye por el texto siguiente:
«3)
“gasóleos destinados a ser utilizados en máquinas móviles no de carretera (incluidos los buques de navegación interior), tractores agrícolas y forestales, así como embarcaciones de recreo”: cualquier líquido derivado del petróleo clasificado en los códigos NC 2710 19 41 y 2710 19 45 (12) que se destine al uso en los motores de encendido por compresión a que hacen referencia las Directivas 94/25/CE (13), 97/68/CE (14) y 2000/25/CE (15) del Parlamento Europeo y del Consejo;
ii)
se añaden los puntos siguientes:
«5)
“Estados miembros con una temperatura ambiente estival baja”: Dinamarca, Estonia, Finlandia, Irlanda, Letonia, Lituania, Suecia y el Reino Unido;
6)
“emisiones de gases de efecto invernadero durante el ciclo de vida”: todas las emisiones netas de CO2, CH4 y N2O que puedan atribuirse al combustible (incluidos todos sus componentes mezclados) o a la energía suministrada. Se incluyen todas las etapas pertinentes desde la extracción o el cultivo, incluidos los cambios de uso del suelo, el transporte y la distribución, la producción y la combustión, con independencia del lugar donde se hayan producido las emisiones;
7)
“emisiones de gases de efecto invernadero por unidad de energía”: la masa total de emisiones de gases de efecto invernadero en equivalentes de CO2 asociada al combustible o a la energía suministrada, dividida por el contenido total de energía del combustible o de la energía suministrada (para el combustible, expresado como su poder calorífico inferior);
8)
“proveedor”: la entidad responsable del paso del combustible o energía por un punto de cobro del impuesto especial o, si no se exige impuesto especial, cualquier otra entidad pertinente designada por un Estado miembro;
9)
“biocarburantes”: el mismo significado que en la Directiva 2009/28/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de abril de 2009, relativa al fomento del uso de energía procedente de fuentes renovables (16).
b)
se suprime el párrafo segundo.
3)
El artículo 3 se modifica como sigue:
a)
los apartados 2 a 6 se sustituyen por el texto siguiente:
«2. Los Estados miembros garantizarán que en su territorio solamente puedan comercializarse las gasolinas que cumplan las especificaciones relativas al medio ambiente establecidas en el anexo I.
No obstante, los Estados miembros podrán establecer disposiciones específicas, para las regiones ultraperiféricas, relativas a la introducción de gasolina con un contenido máximo de azufre de 10 mg/kg. Los Estados miembros que recurran a esta disposición informarán en consecuencia a la Comisión.
3. Los Estados miembros exigirán a los proveedores que garanticen la comercialización de gasolina con un contenido máximo de oxígeno de 2,7 % y un contenido máximo de etanol de 5 % hasta 2013 y podrán exigir la comercialización de este tipo de gasolina durante un período más prolongado si lo consideran necesario. Garantizarán la puesta a disposición de los consumidores de la información pertinente referente al contenido en biocarburantes de la gasolina y, en particular, sobre el uso adecuado de las diferentes mezclas de gasolina.
4. A reserva del apartado 5, se permitirá a los Estados miembros con una temperatura ambiente estival baja la comercialización durante el período estival de gasolina con una presión máxima de vapor de 70 kPa.
A reserva del apartado 5, se permitirá a los Estados miembros a los que no se aplique la excepción contemplada en el párrafo primero la comercialización, durante el período estival, de gasolina que contenga etanol con una presión máxima de vapor de 60 kPa y, además, el rebasamiento autorizado de la presión de vapor especificado en el anexo III, a condición de que el etanol utilizado sea un biocarburante.
5. Cuando los Estados miembros deseen aplicar cualquiera de las excepciones contempladas en el apartado 4, notificarán a la Comisión y le proporcionarán toda la información pertinente. La Comisión evaluará la pertinencia y duración de la excepción, teniendo en cuenta:
a)
la capacidad para evitar los problemas socioeconómicos derivados de una presión de vapor más elevada, incluidas las necesidades de adaptación técnica limitadas en el tiempo, y
b)
las consecuencias ambientales o sanitarias de una presión de vapor más elevada y, en particular, el impacto en el cumplimiento de la legislación comunitaria relativa a la calidad del aire tanto en el Estado miembro afectado como en otros Estados miembros.
Se rechazará la solicitud si la evaluación realizada por la Comisión demuestra que de la excepción se deriva un incumplimiento de la legislación comunitaria sobre la calidad o la contaminación del aire, incluidos los valores límite pertinentes y los techos de emisión. La Comisión habrá de tener en cuenta asimismo los valores previstos pertinentes.
Cuando la Comisión no presente objeciones en el plazo de seis meses a partir de la recepción de toda la información pertinente, el Estado miembro podrá aplicar la excepción solicitada.
6. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, los Estados miembros podrán seguir autorizando la comercialización de pequeñas cantidades de gasolina con un contenido de plomo inferior a 0,15 g/l, hasta un máximo del 0,03 % del total de ventas, para su uso en vehículos antiguos de tipo especial y cuya distribución se lleve a cabo por medio de grupos de interés especial.»;
b)
se suprime el apartado 7.
4)
El artículo 4 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 4
Combustible diésel
1. Los Estados miembros garantizarán que solamente pueda comercializarse en su territorio el combustible diésel que cumpla las especificaciones establecidas en el anexo II.
No obstante lo dispuesto en el anexo II, los Estados miembros podrán autorizar la comercialización de diésel con un contenido en éster metílico de ácidos grasos (FAME) superior al 7 %.
Los Estados miembros garantizarán la puesta a disposición de los consumidores de la información pertinente referente al contenido en biocarburantes, en particular en FAME, del combustible diésel.
2. Los Estados miembros velarán por que el 1 de enero de 2008, como muy tarde, puedan comercializarse en su territorio gasóleos para máquinas móviles no de carretera (incluidos los buques de navegación interior), tractores agrícolas y forestales y embarcaciones de recreo únicamente si el contenido de azufre de dichos gasóleos es inferior a 1 000 mg/kg. A partir del 1 de enero de 2011, el contenido máximo autorizado de azufre de esos gasóleos será de 10 mg/kg. Los Estados miembros velarán por que los combustibles líquidos distintos de esos gasóleos puedan utilizarse en los buques de navegación interior y las embarcaciones de recreo solo si el contenido en azufre de esos combustibles líquidos no supera el contenido máximo permisible de los mismos.
No obstante, con el fin de tener en cuenta la contaminación menor en la cadena de suministro, los Estados miembros podrán autorizar, a partir del 1 de enero de 2011, que los gasóleos destinados a ser utilizados en máquinas móviles no de carretera (incluidos los buques de navegación interior), en tractores agrícolas y forestales y en embarcaciones de recreo contengan un máximo de 20 mg/kg de azufre en el punto de distribución final a los usuarios finales. Los Estados miembros podrán autorizar asimismo que continúe la comercialización, hasta el 31 de diciembre de 2011, de gasóleo que contenga un máximo de 1 000 mg/kg de azufre para vehículos ferroviarios y tractores agrícolas y forestales, siempre que puedan garantizar que no se pondrá en riesgo el funcionamiento adecuado de los sistemas de control de emisiones.
3. Para las regiones ultraperiféricas, los Estados miembros podrán establecer disposiciones específicas relativas a la introducción de combustibles diésel y gasóleos con un contenido máximo de azufre de 10 mg/kg. Los Estados miembros que recurran a esta disposición informarán en consecuencia a la Comisión.
4. En el caso de los Estados miembros con inviernos rigurosos, el punto máximo de destilación del 65 % a 250 °C para los combustibles diésel y los gasóleos podrá ser sustituido por un punto máximo de destilación del 10 % (v/v) a 180 °C.».
5)
Se inserta el artículo 7 bis siguiente:
«Artículo 7 bis
Reducción de emisiones de gases de efecto invernadero
1. Los Estados miembros designarán al suministrador o suministradores encargados de controlar y notificar las emisiones de gases de efecto invernadero durante el ciclo de vida por unidad de energía suministrada. En el caso de que los proveedores de electricidad para su uso en vehículos de carretera, los Estados miembros velarán por que estos proveedores puedan optar por contribuir a la obligación de reducción contemplada en el apartado 2 si pueden demostrar que son capaces de medir y verificar adecuadamente la electricidad suministrada para su uso en dichos vehículos.
Con efectos a partir del 1 de enero de 2011, los suministradores informarán cada año, a la autoridad designada por el Estado miembro de que se trate, sobre la intensidad de los gases de efecto invernadero de los combustibles y la energía suministrados en ese Estado miembro y aportarán como mínimo la información siguiente:
a)
el volumen total de cada tipo de combustible o la energía suministrada, con indicación del lugar de compra y de su origen, y
b)
las emisiones de gases de efecto invernadero del ciclo de vida por unidad de energía.
Los Estados miembros se harán cargo de que los informes se sometan a verificación.
La Comisión, si procede, elaborará directrices para la aplicación del presente apartado.
2. Los Estados miembros exigirán a los proveedores que reduzcan de la forma más gradual posible las emisiones de gases de efecto invernadero del ciclo de vida por unidad de energía suministrada del combustible y la energía suministrada hasta un 10 % antes del 31 de diciembre de 2020, en comparación con las normas mínimas para combustibles mencionadas en el apartado 5, letra b). Esa reducción consistirá en:
a)
un 6 % a más tardar el 31 de diciembre de 2020. Los Estados miembros podrán exigir a los proveedores que, para esta reducción, cumplan los siguientes objetivos intermedios: 2 % para el 31 de diciembre de 2014 y 4 % para el 31 de diciembre de 2017;
b)
un objetivo indicativo adicional del 2 % para el 31 de diciembre de 2020, a reserva de lo dispuesto en el artículo 9, apartado 1, letra h), logrado mediante al menos uno de los métodos siguientes:
i)
el suministro de energía destinada al transporte para su uso en cualquier tipo de vehículo de carretera, de máquinas móviles no de carretera (incluidos los buques de navegación interior), tractores agrícolas y forestales o embarcaciones de recreo,
ii)
el uso de cualquier tecnología (incluida la captura y el almacenamiento del carbono) capaz de reducir las emisiones de gases de efecto invernadero del ciclo de vida por unidad de energía del combustible o por energía suministrada;
c)
un objetivo indicativo adicional del 2 % para el 31 de diciembre de 2020, a reserva de lo dispuesto en el artículo 9, apartado 1, letra i), logrado mediante la compra de créditos con arreglo al Mecanismo de Desarrollo Limpio del Protocolo de Kioto, conforme a las condiciones fijadas en la Directiva 2003/87/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 13 de octubre de 2003, por la que se establece un régimen para el comercio de derechos de emisión de gases de efecto invernadero en la Comunidad (17), para las reducciones en el sector del suministro de combustible.
3. Las emisiones de gases de efecto invernadero del ciclo de vida de los biocarburantes se calcularán con arreglo al artículo 7 quinquies. Las emisiones de gases de efecto invernadero durante el ciclo de vida de otros combustibles se calcularán utilizando un método establecido con arreglo al apartado 5 del presente artículo.
4. Los Estados miembros garantizarán que un grupo de proveedores pueda optar por cumplir juntos las obligaciones de reducción con arreglo al apartado 2. En tal caso, dicho grupo se considerará un único proveedor a los efectos del apartado 2.
5. Las medidas necesarias para la aplicación del presente artículo, destinadas a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva completándola, se establecerán con arreglo al procedimiento de reglamentación con control contemplado en el artículo 11, apartado 4. Estas medidas incluirán en particular:
a)
la metodología de cálculo de las emisiones de gases de efecto invernadero del ciclo de vida de combustibles distintos de los biocarburantes y de la energía;
b)
la metodología que especifique, antes del 1 de enero de 2011, las normas mínimas para combustibles basadas en las emisiones de gases de efecto invernadero a lo largo del ciclo de vida por unidad de energía procedentes de los combustibles fósiles en 2010, a los efectos del apartado 2;
c)
todas las normas necesarias para la aplicación de lo dispuesto en el apartado 4;
d)
la metodología para calcular la contribución de los vehículos eléctricos de carretera que será compatible con el artículo 3, apartado 4, de la Directiva 2009/28/CE.
6)
Se insertan los artículos siguientes:
«Artículo 7 ter
Criterios de sostenibilidad para los biocarburantes
1. Independientemente de que las materias primas se hayan cultivado dentro o fuera del territorio de la Comunidad, la energía procedente de biocarburantes se tendrá en cuenta para los fines del artículo 7 bis solamente si cumplen los criterios de sostenibilidad establecidos en los apartados 2 a 6 del presente artículo.
Sin embargo, los biocarburantes producidos a partir de desechos y de residuos, con excepción de los residuos agrícolas, de la acuicultura, pesqueros y forestales, únicamente han de cumplir los criterios de sostenibilidad previstos en el apartado 2 del presente artículo para que se tengan en cuenta para los fines contemplados en el artículo 7 bis.
2. La reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero derivada del uso de biocarburantes considerados para los fines contemplados en el apartado 1 será de un 35 % como mínimo.
Con efectos a partir del 1 de enero de 2017, la reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero derivada del uso de biocarburantes considerados para los fines contemplados en el apartado 1 será de un 50 % como mínimo. A partir del 1 de enero de 2018, dicha reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero será del 60 % como mínimo para los biocarburantes producidos en instalaciones cuya producción haya comenzado a partir del 1 de enero de 2017.
La reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero derivadas del uso de biocarburantes se calculará conforme a lo dispuesto en el artículo 7 quinquies, apartado 1.
En el caso de los biocarburantes producidos por instalaciones operativas el 23 de enero de 2008, el párrafo primero será aplicable a partir del 1 de abril de 2013.
3. Los biocarburantes que se tengan en cuenta para los fines contemplados en el apartado 1 no se producirán a partir de materias primas procedentes de tierras de elevado valor en cuanto a biodiversidad, es decir tierras que a partir de enero de 2008 pertenecían a una de las siguientes categorías, con independencia de que sigan encontrándose en la misma situación:
a)
bosques primarios y otras superficies boscosas, es decir, bosques y otras superficies boscosas de especies nativas, cuando no hay signos visibles claros de actividad humana y los procesos ecológicos no están perturbados significativamente;
b)
zonas designadas:
i)
por ley o por las autoridades competentes pertinentes con fines de protección de la naturaleza, o
ii)
para la protección de las especies o los ecosistemas raros, amenazados o en peligro, reconocidos por acuerdos internacionales o incluidos en listas elaboradas por organizaciones intergubernamentales o la Unión Internacional para la Conservación de la Naturaleza, a condición de que dichas zonas hayan sido reconocidas de conformidad con el artículo 7 quater, apartado 4,
a menos que se demuestre que la producción de tales materias primas no ha interferido con dichos fines de protección de la naturaleza;
c)
prados y pastizales con una rica biodiversidad:
i)
naturales, es decir, prados y pastizales que seguirían siéndolo a falta de intervención humana y que conservan la composición en especies naturales y las características y procesos ecológicos, o
ii)
no naturales, es decir, prados y pastizales que dejarían de serlo a falta de intervención humana, que son ricos en especies y no están degradados, salvo que se demuestre que la explotación de las materias primas es necesaria para preservar su condición de prados y pastizales.
La Comisión determinará los criterios y áreas geográficas que permitan designar los prados y pastizales cubiertos por la letra c) del párrafo primero. Estas medidas, destinadas a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva completándola, se adoptarán con arreglo al procedimiento de reglamentación con control contemplado en el artículo 11, apartado 4.
4. Los biocarburantes que se tengan en cuenta para los fines contemplados en el apartado 1 no se fabricarán a partir de materias primas procedentes de tierras con elevadas reservas de carbono, es decir tierras que en enero de 2008 pertenecían a una de las siguientes categorías pero que ya no se encuentran en dicha situación:
a)
humedales, es decir, tierras cubiertas de agua o saturadas por agua permanentemente o durante una parte importante del año;
b)
zonas arboladas continuas, es decir tierras con una extensión superior a una hectárea, con árboles de una altura superior a cinco metros y una cubierta de copas superior al 30 %, o con árboles que pueden alcanzar estos límites in situ;
c)
tierras con una extensión superior a una hectárea, con árboles de una altura superior a cinco metros y una cubierta de copas de entre el 10 % y el 30 %, o con árboles que pueden alcanzar estos límites in situ, salvo si se aportan pruebas de que las reservas de carbono de la zona en cuestión antes y después de la conversión son tales que, cuando se aplica la metodología contemplada en el anexo IV, parte C, se cumplen las condiciones establecidas en el apartado 2 del presente artículo.
Lo dispuesto en el presente apartado no será de aplicación si, en el momento de obtener las materias primas, las tierras pertenecían a la misma categoría que en enero de 2008.
5. Los biocarburantes que se tengan en cuenta para los fines contemplados en el apartado 1 no provendrán de materias primas extraídas de tierras que, a enero de 2008, fueran turberas, a no ser que se aporten pruebas de que el cultivo y la recolección de esta materia prima no implican el drenaje de suelos no drenados con anterioridad.
6. Las materias primas agrícolas cultivadas en la Comunidad y utilizadas para la producción de biocarburantes que se tengan en cuenta para los fines contemplados en el artículo 7 bis se obtendrán de conformidad con los requisitos y normas previstos en las disposiciones a que se refiere el título “Medio ambiente” en la parte A y en el punto 9 del anexo II del Reglamento (CE) no 73/2009 del Consejo, de 19 de enero de 2009, por el que se establecen disposiciones comunes aplicables a los regímenes de ayuda directa a los agricultores en el marco de la política agrícola común y se instauran determinados regímenes de ayuda a los agricultores (18) y de conformidad con los requisitos mínimos de las buenas condiciones agrarias y medioambientales definidos con arreglo al artículo 6, apartado 1, de dicho Reglamento.
7. La Comisión informará cada dos años al Parlamento Europeo y al Consejo, en relación con los terceros países y los Estados miembros que constituyan una fuente importante de biocarburantes o de materias primas para biocarburantes consumidos en la Comunidad y que tratará sobre las medidas nacionales adoptadas para cumplir los criterios de sostenibilidad establecidos en los apartados 2 a 5, y para proteger el suelo, el agua y el aire. El primer informe se presentará en 2012.
La Comisión informará cada dos años al Parlamento Europeo y al Consejo sobre las consecuencias para la sostenibilidad social en la Comunidad y en terceros países del incremento de la demanda de biocarburantes, y sobre las consecuencias de la política de la Comunidad en materia de biocarburantes para la disponibilidad de productos alimenticios a un precio asequible, en particular para las personas que viven en los países en desarrollo, así como sobre cuestiones generales relacionadas con el desarrollo. En el informe se abordará el respeto de los derechos del uso del suelo. También se declarará, para los terceros países y los Estados miembros que sean una fuente significativa de materia prima para los biocarburantes consumidos en la Comunidad, si el país ha ratificado y aplicado cada uno de los siguientes convenios de la Organización Internacional del Trabajo:
-
convenio relativo al trabajo forzoso u obligatorio (no 29),
-
convenio relativo a la libertad sindical y a la protección del derecho de sindicación (no 87),
-
convenio relativo a la aplicación de los principios del derecho de sindicación y de negociación colectiva (no 98),
-
convenio relativo a la igualdad de remuneración entre la mano de obra masculina y la mano de obra femenina por un trabajo de igual valor (no 100),
-
convenio relativo a la abolición del trabajo forzoso (no 105),
-
convenio relativo a la discriminación en materia de empleo y ocupación (no 111),
-
convenio sobre la edad mínima de admisión al empleo (no 138),
-
convenio sobre la prohibición de las peores formas de trabajo infantil y la acción inmediata para su eliminación (no 182).
En los informes se declarará, para los terceros países y los Estados miembros que sean una fuente significativa de materia prima para los biocarburantes consumidos en la Comunidad, si el país ha ratificado y aplicado:
-
el Protocolo de Cartagena sobre bioseguridad,
-
la Convención sobre el comercio internacional de especies amenazadas de fauna y flora silvestres.
El primer informe se presentará en 2012. La Comisión, si procede, propondrá medidas correctivas, en particular si hay pruebas que demuestren que la producción de los biocarburantes incide de forma considerable en el precio de los productos alimenticios.
8. Los Estados miembros no se negarán a tener en cuenta, para los fines contemplados en el apartado 1, los biocarburantes obtenidos de conformidad con el presente artículo, por otros motivos de sostenibilidad.
Artículo 7 quater
Verificación del cumplimiento de los criterios de sostenibilidad para los biocarburantes
1. Cuando los biocarburantes deban tenerse en cuenta para los fines contemplados en el artículo 7 bis, los Estados miembros obligarán a los agentes económicos a demostrar el cumplimiento de los criterios de sostenibilidad enunciados en el artículo 7 ter, apartados 2 a 5. Con este fin, exigirán a los agentes económicos que utilicen un sistema de balance de masa que:
a)
permita mezclar las partidas de materias primas o biocarburantes con características diferentes de sostenibilidad;
b)
exija la información relativa a las características de sostenibilidad ambiental y al volumen de las partidas a que se refiere la letra a), para que permanezcan asociadas a la mezcla, y
c)
prevea que la suma de todas las partidas retiradas de la mezcla tenga las mismas características de sostenibilidad, en las mismas cantidades, que la suma de todas las partidas añadidas a la mezcla.
2. La Comisión informará al Parlamento Europeo y al Consejo en 2010 y 2012 sobre el funcionamiento del método de verificación por balance de masa descrito en el apartado 1 y sobre la posibilidad de prever otros métodos de verificación en relación con una parte o la totalidad de los tipos de materias primas o biocarburantes. En su evaluación, la Comisión considerará los métodos de verificación en los que no es preciso que la información sobre las características de sostenibilidad ambiental quede asociada físicamente a determinadas partidas o mezclas. Asimismo, la evaluación tendrá en cuenta la necesidad de mantener la integridad y eficacia del sistema de verificación, evitando al mismo tiempo la imposición de una carga irrazonable a la industria. El informe irá acompañado, en su caso, de propuestas al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la posibilidad de utilizar otros métodos de verificación.
3. Los Estados miembros tomarán medidas para garantizar que los agentes económicos presenten información fiable y pongan a disposición del Estado miembro que así lo solicite los datos utilizados para elaborar la información. Los Estados miembros obligarán a los agentes económicos a adoptar las medidas necesarias para garantizar un nivel adecuado de auditoría independiente de la información que presenten y a demostrar que la han llevado a cabo. La auditoría verificará que los sistemas utilizados por los agentes económicos son exactos, fiables y protegidos contra el fraude. Evaluará la frecuencia y la metodología de muestreo, así como la solidez de los datos.
La información mencionada en el párrafo primero se referirá, en particular, al cumplimiento de los criterios de sostenibilidad mencionados en el artículo 7 ter, apartados 2 a 5, contendrá información apropiada y pertinente sobre las medidas adoptadas para la protección del suelo, del agua y del aire, la restauración de la tierra degradada y la evitación de un consumo excesivo de agua en las zonas con escasez de agua, así como información apropiada y pertinente sobre las medidas adoptadas para tener en cuenta los hechos a que se refiere el artículo 7 ter, apartado 7, párrafo segundo.
La Comisión elaborará, de conformidad con el procedimiento consultivo previsto en el artículo 11, apartado 3, la lista de la información adecuada y pertinente, contemplada en los dos primeros párrafos. Velará, en particular, por que el hecho de que facilitar dicha información no represente una carga administrativa excesiva para los agentes, en general, o para los agricultores, organizaciones de productores y cooperativas de pequeña envergadura, en particular.
Las obligaciones que se establecen en el presente apartado se aplicarán tanto si los biocarburantes son producidos en la Comunidad como si son importados.
Los Estados miembros transmitirán a la Comisión de forma agregada la información contemplada en el párrafo primero. La Comisión publicará dicha información en la plataforma de transparencia contemplada en el artículo 24 de la Directiva 2009/28/CE, de forma resumida y protegiendo la confidencialidad de la información comercial sensible.
4. La Comunidad procurará celebrar con terceros países acuerdos bilaterales o multilaterales que contengan disposiciones sobre los criterios de sostenibilidad que correspondan a los de la presente Directiva. Cuando la Comunidad haya celebrado acuerdos que contengan disposiciones referentes a los temas abarcados por los criterios de sostenibilidad establecidos en el artículo 7 ter, apartados 2 a 5, la Comisión podrá decidir que dichos acuerdos demuestran que los biocarburantes obtenidos a partir de materias primas cultivadas en dichos países cumplen los criterios de sostenibilidad en cuestión. Cuando se celebren dichos acuerdos, se concederá la debida atención a las medidas adoptadas para la conservación de las zonas que prestan servicios básicos de ecosistema en situaciones críticas (como la protección de la línea divisoria de aguas y el control de la erosión) para el suelo, el agua y el aire, los cambios indirectos del uso del suelo, la restauración de tierras degradadas, la evitación del consumo de agua excesivo en las zonas en que hay escasez de agua y las cuestiones a que se refiere el artículo 7 ter, apartado 7, párrafo segundo.
La Comisión podrá decidir que los regímenes nacionales o internacionales voluntarios que establecen normas para la producción de productos de la biomasa contienen datos exactos a efectos del artículo 7 ter, apartado 2, o demuestran que las partidas de biocarburantes cumplen los criterios de sostenibilidad establecidos en el artículo 7 ter, apartados 3 a 5. La Comisión podrá decidir que dichos regímenes contienen datos exactos a efectos de la información relativa a las medidas adoptadas para la conservación de las zonas que prestan, en situaciones críticas, servicios básicos de ecosistema (como la protección de la línea divisoria de aguas y el control de la erosión) para el suelo, el agua y el aire, la restauración de tierras degradadas, la evitación de un consumo excesivo de agua en las zonas en que hay escasez de agua y a las cuestiones a que se refiere el artículo 7 ter, apartado 7, párrafo segundo. La Comisión podrá también reconocer zonas para la protección de especies o ecosistemas raros, amenazados o en peligro reconocidos por acuerdos internacionales o incluidos en listas elaboradas por organizaciones intergubernamentales o la Unión Internacional para la Conservación de la Naturaleza a efectos del artículo 7 ter, apartado 3, letra b), inciso ii).
La Comisión podrá decidir que los regímenes nacionales o internacionales voluntarios destinados a medir la reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero contienen datos exactos a efectos del artículo 7 ter, apartado 2.
La Comisión podrá decidir que las tierras incluidas en un programa nacional o regional para la reconversión de tierras gravemente degradadas o altamente contaminadas corresponden a los criterios a que se refiere el anexo IV, parte C, punto 9.
5. La Comisión solamente adoptará las decisiones a que se refiere el apartado 4 si el acuerdo o el régimen en cuestión cumple criterios adecuados de fiabilidad, transparencia y auditoría independiente. Los regímenes destinados a medir la reducción de emisiones de gases de efecto invernadero también cumplirán los requisitos metodológicos del anexo IV. Las listas de las zonas de alto valor de biodiversidad contempladas en el artículo 7 ter, apartado 3, letra b), inciso ii), cumplirán normas adecuadas de objetividad y de coherencia con las normas reconocidas internacionalmente y preverán procedimientos adecuados de recurso.
6. Las decisiones a que se refiere el apartado 4 se adoptarán con arreglo al procedimiento consultivo contemplado en el artículo 11, apartado 3. Estas decisiones serán válidas durante un período no superior a cinco años.
7. Cuando un agente económico presente pruebas o datos obtenidos en el marco de un acuerdo o régimen que ha sido objeto de una decisión, de conformidad con el apartado 4, en el ámbito que contemple dicha decisión, el Estado miembro no obligará al proveedor a proporcionar otras pruebas del cumplimiento de los criterios de sostenibilidad establecidos en el artículo 7 ter, apartados 2 a 5, ni la información sobre las medidas previstas en el apartado 3, párrafo segundo, del presente artículo.
8. A petición de un Estado miembro o por propia iniciativa, la Comisión examinará la aplicación del artículo 7 ter en relación con una fuente de biocarburante y, en un plazo de seis meses a partir de la recepción de una solicitud y de conformidad con el procedimiento mencionado en el artículo 11, apartado 3, decidirá si el Estado miembro en cuestión puede tener en cuenta el biocarburante procedente de esa fuente para los fines del artículo 7 bis.
9. A más tardar el 31 de diciembre de 2012, la Comisión informará al Parlamento Europeo y al Consejo sobre:
a)
la eficacia del sistema implantado para facilitar información sobre los criterios de sostenibilidad, y
b)
la viabilidad y adecuación del establecimiento de requisitos obligatorios sobre protección del aire, del suelo y del agua, teniendo en cuenta las últimas pruebas científicas y las obligaciones internacionales de la Comunidad.
Si procede, la Comisión propondrá medidas correctivas.
Artículo 7 quinquies
Cálculo del efecto de los biocarburantes en las emisiones de gases de efecto invernadero
1. A los efectos del artículo 7 bis y del artículo 7 ter, apartado 2, la reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero resultante del uso de biocarburantes se calculará como sigue:
a)
si en el anexo IV, parte A o B, se establece un valor por defecto para la reducción de emisiones de gases de efecto invernadero para el proceso de producción de los biocarburantes y si el valor de el para dichos biocarburantes calculado de conformidad con el anexo IV, parte C, punto 7, es igual o menor de cero, utilizando este valor por defecto;
b)
utilizando un valor real calculado de conformidad con la metodología establecida en el anexo IV, parte C, o
c)
utilizando un valor calculado correspondiente a la suma de los factores de la fórmula contemplada en el anexo IV, parte C, punto 1, cuando los valores por defecto desagregados del anexo IV, parte D o E, puedan utilizarse para algunos factores, y valores reales, calculados de conformidad con el método establecido en el anexo IV, parte C, para todos los demás factores.
2. A más tardar el 31 de marzo de 2010, los Estados miembros presentarán a la Comisión un informe que incluya una lista de las zonas de su territorio clasificadas en el nivel 2 en la nomenclatura común de unidades territoriales estadísticas (denominada en lo sucesivo “NUTS”), o en un nivel NUTS más desagregado de conformidad con el Reglamento (CE) no 1059/2003 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 26 de mayo de 2003, por el que se establece una nomenclatura común de unidades territoriales estadísticas (NUTS) (19), en las que cabe esperar que las emisiones típicas de gases de efecto invernadero procedentes del cultivo de materias primas agrícolas sean inferiores o equivalentes a las emisiones notificadas en el título “Valores por defecto desagregados para cultivo” del anexo IV, parte D, de la presente Directiva, acompañada de una descripción del método y de los datos utilizados para elaborar dicha lista. Dicho método tendrá en cuenta las características del suelo, el clima y el rendimiento previsto de las materias primas.
3. Los valores por defecto del anexo IV, parte A, y los valores por defecto desagregados para el cultivo del anexo IV, parte D, se podrán utilizar únicamente si sus materias primas:
a)
se cultivan fuera de la Comunidad;
b)
se cultivan en la Comunidad en zonas que figuran en las listas mencionadas en el apartado 2, o
c)
son desechos o residuos distintos de los residuos agrícolas, de la acuicultura y de la pesca.
En el caso de los biocarburantes no contemplados en las letras a), b) o c), se utilizarán los valores reales para el cultivo.
4. A más tardar el 31 de marzo de 2010, la Comisión presentará un informe al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la viabilidad de elaborar listas de zonas de terceros países en las que quepa esperar que las emisiones típicas de gases de efecto invernadero procedentes del cultivo de materias primas agrícolas sean menores o iguales que las emisiones objeto de información en el título “Valores por defecto desagregados para el cultivo” del anexo IV, parte D, acompañadas, a ser posible, por dichas listas y una descripción del método y de los datos utilizados para establecerlas. El informe irá acompañado, en su caso, de propuestas pertinentes.
5. La Comisión informará a más tardar el 31 de diciembre de 2012, y posteriormente cada dos años, sobre las estimaciones de los valores típicos y los valores por defecto del anexo IV, partes B y E, prestando especial atención a las emisiones procedentes del transporte y la transformación, y podrá, en su caso, decidir corregir los valores. Estas medidas, destinadas a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva, se adoptarán con arreglo al procedimiento de reglamentación con control contemplado en el artículo 11, apartado 4.
6. A más tardar el 31 de diciembre de 2010, la Comisión presentará un informe al Parlamento Europeo y al Consejo en el que se revisará el impacto del cambio indirecto del uso de la tierra en las emisiones de gases de efecto invernadero y se estudiarán maneras de minimizar dicho impacto. El informe irá acompañado, cuando proceda, de una propuesta basada en las mejores pruebas científicas disponibles e incluirá, en particular, una metodología concreta para tener en cuenta las emisiones derivadas de los cambios en las reservas de carbono provocados por cambios indirectos del uso de la tierra, garantizando su conformidad con la presente Directiva y, en particular, con su artículo 7 ter, apartado 2.
La propuesta incluirá las necesarias salvaguardias para aportar seguridad respecto de las inversiones emprendidas antes de aplicarse esa metodología. Por lo que respecta a las instalaciones que hayan producido biocarburantes antes de finales de 2013, la aplicación de las medidas a que se hace referencia en el párrafo primero no hará, hasta el 31 de diciembre de 2017, que se considere que los biocarburantes producidos en dichas instalaciones no cumplen los requisitos de sostenibilidad de la presente Directiva si hubiese sido así de otro modo, siempre que dichos biocarburantes permitan una reducción de emisión de gases de efecto invernadero de al menos el 45 %. Ello se aplicará a las capacidades de las instalaciones de biocarburantes a finales de 2012.
El Parlamento Europeo y el Consejo procurarán pronunciarse, a más tardar el 31 de diciembre de 2012, sobre las propuestas presentadas por la Comisión al respecto.
7. El anexo IV podrá adaptarse a los progresos técnicos y científicos, incluso mediante la adición de valores para otros procesos de producción de biocarburantes para la misma materia prima o para otras materias primas y la modificación de la metodología establecida en la parte C. Estas medidas, destinadas a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva, incluso completándola, se adoptarán con arreglo al procedimiento de reglamentación con control contemplado en el artículo 11, apartado 4.
Por lo que respecta a los valores por defecto y la metodología establecida en el anexo IV, debe tomarse especialmente en consideración:
-
el método utilizado para contabilizar los desechos y los residuos,
-
el método de cómputo de los coproductos,
-
el método de cómputo de la cogeneración, y
-
el estatuto otorgado a los residuos de cultivos agrícolas en tanto que coproductos.
Los valores por defecto correspondientes a biodiésel de aceites usados de origen vegetal o animal se revisarán lo antes posible.
Cualquier adaptación o incorporación a la lista de valores por defecto del anexo IV respetará lo siguiente:
a)
si la contribución de un factor a las emisiones globales es pequeña, o si la variación es limitada, o si el coste o la dificultad de elaborar valores reales es elevado, los valores por defecto deberán ser los valores típicos de los procesos de producción normales;
b)
en todos los demás casos, los valores por defecto deberán ser conservadores en comparación con los procesos de producción normales.
8. Se elaborarán definiciones detalladas, incluidas las especificaciones técnicas requeridas para las categorías que se recogen en el anexo IV, parte C, punto 9. Estas medidas, destinadas a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva completándola, se adoptarán con arreglo al procedimiento de reglamentación con control contemplado en el artículo 11, apartado 4.
Artículo 7 sexies
Medidas de ejecución e informes relativos a la sostenibilidad de los biocarburantes
1. Las medidas de ejecución mencionadas en el artículo 7 ter, apartado 3, párrafo segundo, en el artículo 7 quater, apartado 3, párrafo tercero, en el artículo 7 quater, apartado 6, en el artículo 7 quater, apartado 8, en el artículo 7 quinquies, apartado 5, en el artículo 7 quinquies, apartado 7, párrafo primero, y en el artículo 7 quinquies, apartado 8, también tendrán plenamente en cuenta los objetivos de la Directiva 2009/28/CE.
2. Los informes elaborados por la Comisión para el Parlamento Europeo y el Consejo contemplados en el artículo 7 ter, apartado 7, en el artículo 7 quater, apartado 2, en el artículo 7 quater, apartado 9, en el artículo 7 quinquies, apartados 4, 5 y 6, párrafo primero, así como los informes y la información presentados con arreglo al artículo 7 quater, apartado 3, párrafos primero y quinto, y al artículo 7 quinquies, apartado 2, se prepararán y transmitirán a los efectos tanto de la Directiva 2009/28/CE como de la presente Directiva.
7)
En el artículo 8, el apartado 1 se sustituye por el texto siguiente:
«1. Los Estados miembros supervisarán el cumplimiento de los requisitos establecidos en los artículos 3 y 4 respecto a la gasolina y los combustibles diésel basándose en los métodos analíticos enunciados en las normas europeas EN 228:2004 y EN 590:2004, respectivamente.».
8)
Se inserta el artículo siguiente:
«Artículo 8 bis
Aditivos metálicos
1. La Comisión llevará a cabo una evaluación de los riesgos para la salud y el medio ambiente derivados de la utilización de aditivos metálicos en los combustibles y, para este fin, desarrollará un método de ensayo. Informará de sus conclusiones al Parlamento Europeo y al Consejo a más tardar el 31 de diciembre de 2012.
2. A falta de la elaboración del método de ensayo mencionado en el apartado 1, la presencia del aditivo metálico tricarbonilo metilciclopentadienilo de manganeso (MMT) en los combustibles se limitará a 6 mg de manganeso por litro a partir del 1 de enero de 2011. El límite será de 2 mg de manganeso por litro a partir del 1 de enero de 2014.
3. El límite para el contenido de MMT en el combustible especificado en el apartado 2 se revisará sobre la base de los resultados de la evaluación realizada utilizando el método de ensayo a que se refiere el apartado 1. Se podrá reducir a cero si la evaluación de riesgos así lo justifica. No se podrá incrementar salvo si la evaluación de riesgos así lo justifica. Esta medida, destinada a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva, se adoptará de conformidad con el procedimiento de reglamentación con control previsto en el artículo 11, apartado 4.
4. Los Estados miembros garantizarán que figure una etiqueta relativa al contenido de aditivos metálicos del combustible en todos los puntos en que se ponga a disposición de los consumidores un combustible con aditivos metálicos.
5. La etiqueta llevará el siguiente texto: “Contiene aditivos metálicos”.
6. La etiqueta se fijará en el lugar en que figura la información que indica el tipo de combustible, en una posición claramente visible. La etiqueta tendrá un tamaño y tipo de letra que se vean con claridad y puedan leerse fácilmente.».
9)
El artículo 9 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 9
Informes
1. La Comisión presentará, a más tardar el 31 de diciembre de 2012 y, a continuación, cada tres años, un informe al Parlamento Europeo y al Consejo acompañado, si procede, de una propuesta de modificación de la presente Directiva. Ese informe tendrá en cuenta, en particular, los siguientes elementos:
a)
la utilización y la evolución de la tecnología del automóvil y, en particular, la viabilidad de un aumento del contenido máximo autorizado de biocarburante en la gasolina y el combustible diésel y la necesidad de revisar la fecha mencionada en el artículo 3, apartado 3;
b)
la política comunitaria sobre las emisiones de CO2 generadas por los vehículos de transporte por carretera;
c)
la posibilidad de aplicar los requisitos del anexo II y, en particular, el valor límite para los hidrocarburos aromáticos policíclicos, a las máquinas móviles no de carretera (incluidos los buques de navegación interior), los tractores agrícolas y forestales y las embarcaciones de recreo;
d)
el aumento de la utilización de detergentes en los combustibles;
e)
la utilización de aditivos metálicos distintos del MTT en los combustibles;
f)
el volumen total de los componentes utilizados en la gasolina y el combustible diésel teniendo en cuenta la legislación ambiental de la UE, incluidos los objetivos de la Directiva 2000/60/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de octubre de 2000, por la que se establece un marco comunitario de actuación en el ámbito de la política de aguas (20) y sus Directivas derivadas;
g)
las consecuencias del objetivo de reducción de los gases de efecto invernadero establecido en el artículo 7 bis, apartado 2, para el régimen de comercio de derechos de emisión;
h)
la necesidad potencial de ajustar el artículo 2, apartados 6 y 7, y el artículo 7 bis, apartado 2, letra b), con el fin de evaluar la posible contribución al logro del objetivo de reducción de gases de efecto invernadero hasta el 10 % para 2020. Estas consideraciones se basarán en el potencial de reducción de emisiones de gases de efecto invernadero del ciclo de vida de los combustibles y la energía en la Comunidad, teniendo en cuenta, en particular, cualquier evolución en las tecnologías de captura y almacenamiento seguros de carbono y en los vehículos de carretera eléctricos, así como la rentabilidad de las formas de reducir dichas emisiones, con arreglo al artículo 7 bis, apartado 2, letra b);
i)
la posibilidad de introducir medidas adicionales para los proveedores con el fin de reducir en un 2 % las emisiones de gases de efecto invernadero del ciclo de vida por unidad de energía, en comparación con las normas mínimas para combustibles contempladas en el artículo 7 bis, apartado 5, letra b), mediante el uso de créditos del Mecanismo de Desarrollo Limpio del Protocolo de Kioto, conforme a las condiciones fijadas en la Directiva 2003/87/CE, con el fin de evaluar otras contribuciones destinadas a lograr un objetivo de reducción de gases de efecto invernadero de hasta un 10 % para 2020, como indica el artículo 7 bis, apartado 2, letra c), de la presente Directiva;
j)
un análisis actualizado de rentabilidad e impacto de una reducción al máximo permitido de la presión de vapor para la gasolina durante el período estival por debajo de 60 kPa.
2. A más tardar en 2014, la Comisión presentará un informe al Parlamento Europeo y al Consejo respecto del logro del objetivo de reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero para 2020 a que se refiere el artículo 7 bis, teniendo en cuenta la necesidad de coherencia entre este objetivo y el objetivo mencionado en el artículo 3, apartado 3, de la Directiva 2009/28/CE, en lo que se refiere a la participación de la energía procedente de fuentes renovables en el transporte, a la vista de los informes contemplados en el artículo 23, apartados 8 y 9, de dicha Directiva.
La Comisión acompañará, en su caso, su informe de una propuesta de modificación del objetivo.
10)
En el artículo 10, el apartado 1 se sustituye por el texto siguiente:
«1. Si resultase necesario adaptar al progreso técnico los métodos analíticos autorizados a que se refieren los anexos I o II, podrán adoptarse medidas, destinadas a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva, con arreglo al procedimiento de reglamentación con control contemplado en el artículo 11, apartado 4. El anexo III podrá adaptarse asimismo a los progresos técnicos y científicos. Esta medida, destinada a modificar elementos no esenciales de la presente Directiva, se adoptará con arreglo al procedimiento de reglamentación con control contemplado en el artículo 11, apartado 4.».
11)
El artículo 11 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 11
Procedimiento de comité
1. Excepto en los casos a que se refiere el apartado 2, la Comisión estará asistida por el Comité sobre calidad del combustible.
2. En lo que respecta a los asuntos relativos a la sostenibilidad de los biocarburantes conforme a los artículos 7 ter, 7 quater y 7 quinquies, la Comisión estará asistida por el Comité sobre sostenibilidad de los biocarburantes y biolíquidos, al que se refiere el artículo 25, apartado 2, de la Directiva 2009/28/CE.
3. En los casos en que se haga referencia al presente apartado, serán de aplicación los artículos 3 y 7 de la Decisión 1999/468/CE, observando lo dispuesto en su artículo 8.
4. En los casos en que se haga referencia al presente apartado, serán de aplicación el artículo 5 bis, apartados 1 a 4, y el artículo 7 de la Decisión 1999/468/CE, observando lo dispuesto en su artículo 8.».
12)
Se suprime el artículo 14.
13)
Los anexos I, II, III y IV se sustituyen por el texto que se incluye en el anexo de la presente Directiva.
Artículo 2
Modificaciones de la Directiva 1999/32/CE
La Directiva 1999/32/CE se modifica como sigue:
1)
El artículo 2 se modifica como sigue:
a)
el punto 3 se sustituye por el texto siguiente:
«3.
“combustible para uso marítimo”: cualquier combustible líquido derivado del petróleo destinado a ser usado a bordo de una embarcación, incluidos los combustibles definidos en la norma ISO 8217; incluye cualquier combustible líquido derivado del petróleo usado a bordo de buques de navegación interior o embarcaciones de recreo, como se definen en la Directiva 97/68/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 16 de diciembre de 1997, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros sobre medidas contra la emisión de gases y partículas contaminantes procedentes de los motores de combustión interna que se instalen en las máquinas móviles no de carretera (21) y en la Directiva 94/25/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 16 de junio de 1994, relativa a la aproximación de las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas de los Estados miembros relativas a embarcaciones de recreo (22), cuando estas embarcaciones se hallan en el mar.
b)
Se suprime el punto 3 undecies.
2)
El artículo 4 ter se modifica como sigue:
a)
el título se sustituye por el texto siguiente: «Contenido máximo de azufre de los combustibles para uso marítimo utilizados por los buques atracados en puertos comunitarios»;
b)
se suprime la letra a) del apartado 1;
c)
se suprime la letra b) del apartado 2.
3)
En el artículo 6, apartado 1 bis, el párrafo tercero se sustituye por el texto siguiente:
«El muestreo empezará en la fecha en que entre en vigor el límite máximo de contenido en azufre del combustible. Se llevará a cabo con una frecuencia suficiente, en cantidades suficientes y de modo que las muestras sean representativas del combustible examinado y del combustible utilizado por los buques en las correspondientes zonas marítimas y puertos.».
Artículo 3
Derogación
Queda derogada la Directiva 93/12/CEE.
Artículo 4
Transposición
1. Los Estados miembros pondrán en vigor las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas necesarias para dar cumplimiento a lo establecido en la presente Directiva antes del 31 de diciembre de 2010.
Comunicarán inmediatamente a la Comisión el texto de dichas disposiciones
Cuando los Estados miembros adopten dichas disposiciones, estas incluirán una referencia a la presente Directiva o irán acompañadas de dicha referencia en su publicación oficial. Los Estados miembros establecerán las modalidades de la mencionada referencia.
2. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las principales disposiciones de Derecho interno que adopten en el ámbito regulado por la presente Directiva.
Artículo 5
Entrada en vigor
La presente Directiva entrará en vigor a los veinte días de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Artículo 6
Destinatarios
Los destinatarios de la presente Directiva son los Estados miembros.
Hecho en Estrasburgo, el 23 de abril de 2009.