РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 8 юли 2008 година
относно мерките C 58/02 (предишен № 118/02) които Франция е предприела в полза на Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (SNCM)
(нотифицирано под номер C(2008) 3182)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/611/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква a) от него,
след като покани заинтересованите страни да представят своите мнения относно посочените членове (1) и разгледа тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 18 февруари 2002 г. Френската република уведомява Комисията за проект за подпомагане на преструктурирането на Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (SNCM) (2), допълнен на 3 юли 2002 г. (3). Помощта за преструктуриране, за която е получено уведомление, се състои в рекапитализиране на SNCM чрез Генералната морска и финансова компания (CGMF) (4) на стойност 76 милиона евро.
(2)
С писмо от 19 август 2002 г. Комисията съобщава на френските власти решението си да открие официална процедура за разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, предвидена в член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. относно правилата за приложение на член 93 от Договора за ЕО (5).
(3)
На 8 октомври 2002 г. (6) френските власти съобщават на Комисията забележките си относно решението от 19 август 2002 г. (7).
(4)
По искане на френските власти на 24 октомври 2002 г., 3 декември 2002 г. и 25 февруари 2003 г. са организирани работни срещи със службите на Комисията.
(5)
В рамките на откриването на процедурата Комисията получава мненията на двете предприятия, а именно Corsica Ferries France (CFF) на 8 януари 2003 г. (8) и на групата Stef-TFE на 7 януари 2003 г., както и на различни френски териториални сдружения на 18 декември 2002 г. и на 9 и 10 януари 2003 г. Комисията предоставя тези мнения на Франция за коментар с писма от 13 и 16 януари и 5 и 21 февруари 2003 г.
(6)
Френските власти съобщават на Комисията своите коментари по мненията на CFF и Stef-TFE на 13 февруари 2003 г. (9) и на 27 май 2003 г. (10).
(7)
На 16 януари 2003 г. службите на Комисията отправят искане за допълнителна информация, на което френските власти отговарят на 21 февруари 2003 г.
(8)
С писмо от 10 февруари 2003 г. (11) френските власти представят аргументи с цел да докажат, че проектът за помощ отговаря изцяло на насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (12) (наричани по-долу „насоките от 1999 г.“).
(9)
На 25 февруари 2003 г. (13) по искане на Комисията френските власти изпращат копие от договора на акционерите, обвързващ SNCM и групата Stef-TFE.
(10)
С решение 2004/166/ЕО от 9 юли 2003 г. (14), (наричано по-долу „решението от 2003 г.“), Комисията одобрява, с някои условия, отпускането на помощ за преструктуриране в полза на SNCM, платима на два транша, първият от 66 милиона евро, другият максимум до 10 милиона евро, като последният бъде определен в зависимост от нетния резултат, получен от цесиите на активи, направени след приемането на решението от 2003 г.
(11)
На 13 октомври 2003 г. CFF внася жалба за отмяна на решението от 2003 г. в Първоинстанционния съд на ЕО (наричан по-долу „Съдът“) (дело № T-349/03).
(12)
На 8 септември 2004 г. Комисията решава, че промените, поискани от Франция на 23 юни 2004 г., а именно да замени кораба Aliso с кораба Asco в списъка на плавателните съдове, които SNCM има разрешение да използва по силата на решението от 2003 г., и продажбата на кораба Aliso вместо кораба Asco, не са от такова естество, че да поставят под въпрос съвместимостта с пазара на Общността на помощта за преструктуриране, допусната с решението от 2003 г. (15).
(13)
С решение от 16 март 2005 г. (наричано по-долу „решението от 2005 г.“) Комисията одобрява изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране на стойност 3,3 милиона евро, с което общата стойност на разрешената помощ за преструктуриране достига 69 292 400 евро.
(14)
На 15 юни 2005 г. по дело T-349/03 Съдът анулира решението от 2003 г. поради грешна преценка за минималния характер на помощта. Това решение връща Комисията на етапа на официалната процедура за разследване, открита с решение от 19 август 2002 г., и обезсилва решенията от 8 септември 2004 г. и 16 март 2005 г., които се основават на анулираното решение от 2003 г.
(15)
На 25 октомври 2005 г. (16) френските власти предават на Комисията информация относно финансовото състояние на компанията за периода след уведомлението за плана за помощ за преструктуриране от 18 февруари 2002 г.
(16)
На 17 ноември 2005 г. (17) френските власти предоставят сведения във връзка с актуализацията на плана за преструктуриране от 2002 г. и реконституирането на собствения капитал на SNCM (18).
(17)
На 15 март 2006 г. френските власти предоставят на Комисията обзорен доклад за пазара, бизнес плана (част приходи) и отчет за предварителния резултат от дейността (19). Други документи са подадени в службите на Комисията на 28 март 2006 г. и на 7 април 2006 г. (20). В тази последна кореспонденция френските власти приканват Комисията да отчете, че предвид естеството си на „компенсация за обществена услуга“, част от помощта за преструктуриране от 2002 г., по-конкретно сумата от 53,48 милиона евро, не следва да се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като не-помощ по смисъла на съдебната практика по делото Altmark (21) или като самостоятелна и независима мярка от план за преструктуриране по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(18)
На 21 април 2006 г. на Комисията е изпратено уведомление за проект за концентрация, чрез която се предвижда предприятията Veolia Transport (VT) (22) и Butler Capital Partners (BCP) да придобият съвместно контрола върху SNCM (23), съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (24). На 29 май 2006 г. Комисията приема решение, с което се одобрява концентрацията. (25).
(19)
На 21 юни 2006 г. (26) френските власти представят пред Комисията наредбата от 26 май 2006 г. на Министерството на икономиката, финансите и индустрията, с която се одобряват извършените от компанията CGMF финансови операции, декрет № 2006-606 от 26 май 2006 г. относно прехвърлянето на SNCM към частния сектор, както и наредба от 26 май 2006 г. относно одобряването на финансовите операции, извършени от SNCF.
(20)
Сведения относно възлагането на обществена услуга и помощите със социален характер, свързани с обслужването на Корсика, са представени в Комисията на 7 юни 2006 г. (27).
(21)
На 13 септември 2006 г. Комисията решава да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, свързана с новите мерки, предприети в полза на SNCM, като включва и плана за преструктуриране, за който е получено уведомление през 2002 г. (28) (наричано по-долу „решението от 2006 г.“).
(22)
На 16 ноември 2006 г. Франция изпраща в Комисията своите забележки в рамките на решението от 2006 г. (29).
(23)
Сезирана от някои заинтересовани страни с молба за удължаване с един месец на срока за представяне на мненията им (30), Комисията решава да даде този допълнителен срок на всяка заинтересована страна. (31).
(24)
Комисията получава от CFF (32) и STIM d’Orbigny (по-долу „STIM“) (33) забележки, които са предадени на френските власти с писмо от 20 февруари 2007 г. Трето заинтересовано лице също е направило коментари, които са представени на френските власти, и които то е оттеглило на 28 май 2008 г.
(25)
Френските власти съобщават своите забележки по коментарите на заинтересованите трети страни на 30 април 2007 г. (34).
(26)
На 20 декември 2007 г. CFF депозира жалба във връзка с държавните помощи срещу SNCM, която допълва изпратената информация на 15 юни 2007 г. и на 30 ноември 2007 г. Тази жалба касае член 3 от новото споразумение за предоставяне на обществени услуги, подписано през юни 2007 г. между Териториалната общност на Корсика и групата Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM за 2007-2013 г. Според CFF приложението на тази клауза ще мобилизира за SNCM нови финансови ресурси от порядъка на 10 милиона евро за 2007 г. Освен това компенсацията, изплатена на SNCM с оглед на задълженията за извършване на обществена услуга, ще бъде държавна помощ, която е и незаконна, тъй като не е обявена пред Комисията.
(27)
При положение, че известно количество информация е предоставена на Комисията след изтичането на определения срок 13 февруари 2007 г. (35), Комисията информира заинтересованите страни за решението си да удължи срока за представяне на забележките на трети страни до 14 март 2008 г.
(28)
Комисията изпраща на 26 март 2008 г. мненията на заинтересованите трети страни на Франция, която съобщава коментарите си на 28 март 2008 г., 10 април 2008 г. и 28 април 2008 г.
2. ИДЕНТИФИЦИРАНЕ НА БЕНЕФИЦИЕРА НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(29)
Бенефициерът на мерките, предмет на настоящото решение, е Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée) (SNCM), което обединява няколко филиала в морския сектор и което извършва превози по море на пътници, коли и тежки товари по връзките между континентална Франция и Корсика, Италия (Сардиния) и Магреб (Алжир и Тунис).
(30)
SNCM е анонимно дружество, създадено през 1969 г. от сливането на Трансатлантическата генерална компания (Compagnie générale transatlantique) и Компанията за смесено плаване (Compagnie de navigation mixte), и двете създадени през 1850 г. Наречена тогава Генерална транс-средиземноморска компания, тя е преименувана в Национално морско дружество Корсика-Средиземно море през 1976 г., след като френската национална железопътна компания (SNCF) придобива участие в капитала ѝ. Компанията е избрана от френското правителство, за да реализира принципа на териториална цялост с Корсика, по-конкретно уеднаквяване на тарифите за превозите по море и тарифите на SNCF за железопътния транспорт, на базата на споразумение, сключено на 31 март 1976 г. за двадесет и пет години. Транспортното обслужване на Корсика вече е било възложено на Трансатлантическата генерална компания от френското правителство с предишно споразумение, сключено на 23 декември 1948 г.
(31)
В момента на уведомлението за рекапитализацията през 2002 г. SNCM е собственост 20 % на SNCF и 80 % на CGMF. С отварянето на капитала на SNCM на 30 май 2006 г. (виж точка 18 от настоящото решение), BCP и VT имат съответно 38 % и 28 % от капитала на SNCM, а дяловото участие на CGMF капитала е 25 % (9 % от капитала е запазен за служителите).
(32)
Основните филиали на SNCM са Южна мореплавателна компания (Compagnie Méridionale de Navigation) (CMN) (36), Генерална компания за туризъм и хотелиерство (Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie) (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) и Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
След цесията на бързоходните кораби Aliso през септември 2004 г. и Asco (43) през май 2005 г. флотата на SNCM се състои от десет кораба (пет фериботни (44), четири смесени (товар и пътници) (45) и един бързоходен кораб (NGV), опериращи главно от Ница (46), от които седем са собствени (47).
(34)
За по-голяма изчерпателност е уместно да се припомни, че редовните транспортни услуги по море между пристанищата на континентална Франция и Корсика се осигуряват още от 1948 г. като обществена услуга, чиито концесионери между 1976 и 2001 г. са SNCM и CMN по силата на рамково споразумение, сключено първоначално за срок от двадесет и пет години. Съгласно действащите правила на Общността (48) и след тръжна процедура, публикувана на европейско равнище (49), организирана от териториалната общност на Корсика (50), SNCM и CMN спечелват съвместно предоставянето на обществената услуга (Délégation de Service Public) (DSP), състояща се в обслужване на Корсика с тръгване от Марсилия, срещу финансови компенсации, за периода 2002-2006 г.
(35)
След като DSP приключва в края на 2006 г., горепосочената обществена услуга по море отново е предмет на тръжна процедура на европейско равнище (51) и е присъдена на групата SNCM - CMN, считано от 1-ви май 2007 г. до 31 декември 2013 г. срещу субсидия от около 100 милиона евро годишно.
(36)
Успоредно с това, на всички оператори, обслужващи острова с тръгване от Тулон и Ница, са вменени задължения за честота на обслужването. По тези линии жителите на Корсика, както и други категории пътници, от 2002 г. до 2013 г. се ползват от социални помощи, отпускани по силата на решенията на Комисията от 2 юли 2002 г. (52) и 24 април 2007 г. (53).
3. КОНКУРЕНТНА СРЕДА
(37)
SNCM оперира основно на два отделни пазара, както за превоз на пътници, така и за превоз на товари: от една страна, транспортното обслужване на Корсика и на Магреб от Франция, и от друга, допълнително, обслужване на Италия и Испания.
3.1. Обслужването на Корсика
(38)
Обслужването на Корсика по отношение на превоза на пътници е пазар със силно изразен сезонен характер. Той в действителност се характеризира с върхови моменти в сезонните посещения, които може да са до десет пъти повече в сравнение с най-слабите месеци, а това изисква от операторите да разполагат с флота, способна да поеме тези пикове. Половината от оборота се реализира през юли и август. Освен това има и дисбаланс според направлението дори в периоди с върхови моменти: през юли, например, корабите тръгват от континента пълни, а се връщат почти празни. По тази причина средногодишните показатели за запълняемост на корабите са сравнително ниски.
(39)
SNCM е операторът, който исторически свързва Корсика с континентална Франция. Схематично, две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга; третата третина от неговата дейност се състои в осъществяването на връзки от други изходни точки и дестинации (Ница-Корсика, Тулон-Корсика, международни връзки към Сардиния или Магреб).
(40)
SNCM дълго време е монополист в основната си дейност. Но от 1996 г. дружеството се изправя срещу една конкуренция, която бързо се разгръща. Така например дружеството Corsica Ferries France (CFF) днес е оператор, доминиращ морските връзки между континента и Корсика, а пазарният му дял непрекъснато се увеличава. Въпреки че присъства на този пазар едва от 1996 г., CFF увеличава превоза си на пътници с […] (54) годишно между 2000 и 2005 г. и това увеличение е постоянно. Днес, почти […] от пътниците по море между континента и Корсика се качват на кораб на CFF, докато само […] ползват плавателен съд на SNCM, а CMN превозва останалата част от пътниците, а именно […].
(41)
Завоюваната за седем години позиция на CFF на разглеждания пазар се проявява и по отношение на броя на пътниците, превозвани за един сезон между Корсика и континентална Франция. От дадената по-долу графика се вижда, че пазарният дял на CFF се увеличава от 45 % през 2000 г. до […] % през 2007 г., а този на SNCM от 53 % до […] % за същия период, с разлика от над един милион превозени пътници.
Графика 1
Брой превозени пътници за един сезон (май-септември) между континентална Франция и Корсика - сезони от 2000 до 2007 г.
(42)
Другите по-малки конкуренти на SNCM в обслужването на Корсика са Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines и TRIS.
(43)
През последните две години предлагането на транспортни услуги от страна на SNCM и дяловете му от пазара на връзките с Корсика са редуцирани, като спадът е […] % от предлагането на места (- […] % за рейсовете от Ница и - […] % за тези от Марсилия).
(44)
Проследяването на намаляването на пазарните дялове показва, че връщането на доверието на пътниците, които твърде дълго са били свидетели на стачки и смущения, породени от социалните конфликти през 2004 и 2005 г., и по-конкретно по повод на приватизацията на предприятието, става твърде бавно. То е необходимо условие, за да се преодолее намаляването на пазарния дял на SNCM, констатирано през последните години. Увеличаването, в този контекст, на оборота през 2007 г. е успокоително по отношение на жизнеспособността на предприятието, въпреки че то загуби значителни пазарни дялове в полза на своя конкурент, чийто пазарен дял днес е много по-голям.
(45)
Пазарът на превоз на пътници по море между континента и Корсика нараства средно с 4 % през последните 15 години; това нарастване би трябвало да продължи с увеличение от […] %, предвидено и за 2008 г., и с по-умерено нарастване през следващите години. Освен това като че ли няма нови оператори, които да търсят развитие на този пазар. В отговор на обявения търг от Службата по транспорт на Корсика за възлагане на обществена услуга за обслужване по море на някои пристанища на Корсика за периода 2007-2013 г., единствените кандидати са CFF и SNCM-CMN, въпреки че са били възможни и частични участия по дадена линия.
(46)
Колкото до основния конкурент на SNCM, CFF увеличи рязко предлагането на места от 500 000 до […] милиона между 1999 и 2007 г. (от тях […] % увеличение между 2006 и 2007 г.), което му позволи да увеличи трафика си (от […] милиона през 2005 г. до […] милиона през 2007 г.), както и своя пазарен дял. Тази политика се изразява чрез показатели за запълняемост, които структурно са по-ниски за CFF, отколкото за SNCM, с отклонение от порядъка на […] процентни пункта през 2007 г. За SNCM, средният показател на запълняемост за 2007 г. достига […] %, което е нормално предвид силната сезонност на пазара (вж. по-горе).
(47)
По отношение на превозите на товари за Корсика SNCM държи през 2005 г. около […] % от пазара по линията от Марсилия-Тулон към Корсика.
(48)
При общия превоз на стоки (непридружавани) SNCM и CMN са почти фактически монопол. В рамките на договора за предоставяне на обществена услуга двете компании осигуряват чести рейсове от Марсилия към всички пристанища на Корсика.
(49)
При придружаваните ремаркета, натоварени върху ферибот, които представляват общо 24 % от трафика на общи товари, измерени в линейни метри, има конкуренция между всички оператори за превоз на пътници. SNCM и CMN държат по-голямата част от придружавания трафик. Другите оператори, в частност CFF, държат 10 % от него, което представлява 2 % от общия пазар.
(50)
При придружаваните автомобили (55), натоварени върху ферибот (около 24 % от трафика на общи товари през 2003 г.), SNCM и CMN държат по-голямата част от въпросния пазар. Но от 2002 г., CFF започна да развива предлагането и държи около […] % от пазара.
3.2. Обслужването на Магреб
(51)
Тунис и Алжир са сериозен пазар с около 5 милиона пътници с преобладаващ въздушен транспорт. В този контекст превозите по море представляват около 15 % от потока. Алжир е значителен пазар за превоз на пътници по море с около 560 000 пътника, а Тунис е по-малък пазар с около 250 000 пътника.
(52)
Пазарът на превозите по море от Франция към Магреб отбелязва устойчиво нарастване в последните години, от порядъка на 13 % между 2001 и 2005 г. Предвид перспективите за нарастване на туризма към този регион, морският транспорт би трябвало да отбелязва годишен ръст от порядъка на 4 % до към 2010 г.
(53)
В Алжир SNCM се позиционира като вторият пазарен участник след l’Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), алжирско публично дружество. Пазарният дял на SNCM се увеличава от 24 % през 2001 г. до […] % през 2005 г.
(54)
SNCM се позиционира като втори оператор на пазара на транспортни услуги към Тунис, след Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Въпреки че от 2001 г. SNCM е загубило пазарен дял за сметка на CTN, преминавайки от 44 % на […] % през 2004 г., през 2005 г. е регистрирано подобряване ([…] %).
4. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
4.1. Рекапитализацията на SNCM от 2002 г.
4.1.1. Описание
(55)
В резултат от решението на Комисията от 17 юли 2002 г. да разреши помощ за оздравяването на SNCM (56), на 18 февруари 2002 г. френските власти уведомяват Комисията относно проект за помощ за преструктурирането на SNCM. Тази мярка се състои в рекапитализация на SNCM чрез неговото дружество майка, CGMF, на стойност 76 милиона евро, от които 46 милиона евро разходи по преструктурирането (57). Това увеличение на капитала има за цел да увеличи собствения капитал на SNCM от 30 милиона евро на 106 милиона евро.
(56)
Съгласно насоките от 1999 г. френските власти внасят в Комисията план за преструктуриране (58) на SNCM със следните пет точки:
i)
намаляване на броя на курсовете и преразпределение на корабите му между отделните линии (намаляване на обслужването към Корсика и засилване на обслужването към Магреб) (59);
ii)
съкращаване на неговата флота с четири кораба, което трябва да донесе парични средства в размер на 21 милиона евро;
iii)
цесия на някои недвижими активи;
iv)
намаляване на персонала (60) с около 12 %, което в комбинация с една разумна политика на заплащане, би трябвало да доведе до съкращаване на разходите за екипажи от 61,8 милиона евро през 2001 г. до […] милиона евро средно от 2003 до 2006 г., а разходите за наземен персонал - от 50,3 милиона евро през 2001 г. до […] милиона евро за същия период;
v)
закриване на два от филиалите му, Compagnie Maritime Toulonnaise и дружеството Corsica Marittima, чиито остатъчни активи да се влеят в SNCM.
(57)
В резултат от забележките, посочени от Комисията в решението ѝ от 19 август 2002 г., френските власти описват в писмото си от 31 януари 2003 г. подобренията, внесени в плана за преструктуриране по следните точки:
-
ангажименти и уточнения в политиката на заплащане,
-
план за съкращаване на разходите за стоки и услуги,
-
ангажимент, че SNCM няма да предизвиква тарифна война с конкурентите си в Корсика.
(58)
По повод последната точка, френските власти уточняват: „SNCM приема този ангажимент безрезервно, тъй като смята, че една тарифна война няма да отговаря нито на стратегическото му положение, нито на неговия интерес, защото ще доведе до намаляване на приходите му, както и не отговаря на обичайните му практики и начин на действие“.
(59)
В рамките на плана за преструктуриране френските власти представят на Комисията подробен финансов макет за периода 2002-2007 г. на базата на усреднени хипотези за редица променливи величини (61). Финансовите прогнози показват, между другото, връщане към положителните текущи резултати от 2003 г.
Таблица 1
Финансов макет за периода 2002-2007 г.
(в милиони EUR)
2000 г.
2001 г.
2002 г.
2002 г.
2003 г.
2004 г.
2005 г.
2006 г.
2007 г.
изпълнен
изпълнен
план
изпълнен
план
план
план
план
план
Оборот
204,9
204,1
178
205,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Субсидии за дейността
85,4
86,7
74,5
77,7
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Текущ резултат
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетен резултат
-6,2
-40,4
23
4,2
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Собствен капитал
67,5
29,7
119
33,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетни финансови задължения (без лизинг)
135,8
134,5
67,7
144,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Финансова рентабилност
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Текущ резултат/оборот + субсидии
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Собствен капитал/балансова задлъжнялост
50 %
22 %
176 %
23 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Резултати за 2000, 2001 и 2002 г., почерпени от годишните отчети за 2001 и 2002 г. на SNCM.
(60)
Капиталовата вноска от 76 милиона евро, както и връщането към рентабилност на дейността, предвиждано още от 2003 г., би трябвало да направят възможно, според френските власти, увеличаването в кратък срок на собствения капитал от нивото му от около 30 милиона евро в края на 2001 г. до 120 милиона евро (2003 г.) и после до […] милиона евро до края на плана (2006-2007 г.). По този начин би трябвало да се намали финансовата задлъжнялост от 145 милиона евро през 2002 г. в размер от […] до […] милиона евро от 2003 до 2005 г. В последните години от плана от компанията се предвижда известно увеличаване на задлъжнялостта за обновяване на един или два собствени кораба.
(61)
Френските власти предоставят и проучване на чувствителността на изчислените резултати по отношение на работните хипотези за трафика по отделните линии. На тази база различните симулации показват, че SNCM би трябвало да намери отново пътя към рентабилността при разглежданите случаи.
4.1.2. Определяне на размера на рекапитализацията
(62)
Методът, приложен от френските власти (62) за определяне на стойността на рекапитализацията, се състои в изчисляване на необходимото финансиране на базата на средното съотношение между собствен капитал и финансови задължения, установено през 2000 г. за пет европейски морски компании. Въпреки различията в отчетите на тези предприятия, средната стойност, възприета от френските власти е 79 %. Френските власти поддържат тезата, че финансовите предвиждания за периода от 2002 до 2007 г. клонят към едно средно съотношение между собствен капитал и финансови задължения от 77 %, със собствен капитал, предвиден да достигне 169 милиона евро през 2007 г. Такова равнище на собствен капитал трябва да се получи чрез рекапитализация със 76 милиона евро и с успешното провеждане на действията, предвидени в плана за преструктуриране.
4.2. Мерки, последващи рекапитализацията от 2002 г.
4.2.1. Предварителни бележки
(63)
Рекапитализацията и планът за преструктуриране от 2002 г. не довеждат до очакваните резултати и от 2004 г. икономическото и финансовото състояние на SNCM силно се влошава. За това влошаване допринасят както вътрешни фактори (социални конфликти, недостатъчно и късно постигане на целите за производителност, загуба на пазарен дял), така и фактори извън SNCM (малка атрактивност на дестинацията Корсика, придобиване на пазарен дял от страна на CFF, управленски грешки от страна на държавата (63) и повишаването на цените на горивата.
(64)
Така текущият резултат на SNCM се установява на - 32,6 милиона евро през 2004 г. и - 25,8 милиона евро през 2005 г. Нетният резултат е - 29,7 милиона евро през 2004 г. и - 28,8 милиона евро през 2005 г.
(65)
Влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM принуждава френските власти да се освободят от активи извън предвиденото в плана за преструктуриране от 2002 г. и изисквано с решението от 2003 г., както и да открият процедура за търсене на частни партньори.
Таблица 2
Списък на активите, цедирани от SNCM след 2002 г. (64)
Нетен резултат от цесията
Дата
Цесии, предложени в уведомлението от 2002 г. (в евро)
25 165 000
Aliso (заместващ Asco, съгласно Решение от 8.9.2004 г. на Комисията)
[…]
30.9.2004 г.
Napoléon
[…]
6.5.2002 г.
Monte Rotondo
[…]
31.7.2002 г.
Liberté
[…]
27.1.2003 г.
Недвижим имот Schuman
[…]
20.1.2003 г.
Допълнителни цесии, наложени от Комисията в решението ѝ от 9.7.2003 г. (в евро)
5 022 600
SCI Espace Schuman
[…]
24.6.2003 г.
Southern Trader
[…]
22.7.2003 г.
Someca
[…]
30.4.2004 г.
Amadeus
[…]
12.10.2004 г.
CCM
[…] (65)
-
Допълнителни цесии, извършени след решението от юли 2003 г. (в милиони евро)
12,6
Asco
[…]
24.5.2005 г.
Sud Cargos
[…]
15.9.2005 г.
Продажба на апартаменти от имотите на SNCM (заемани преди от персонал на SNCM)
[…]
септември 2003 до 2006 г.
Общо (в милиони евро)
42,385
4.2.2. Мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(66)
След открита, прозрачна и недискриминационна процедура за избор (66), в крайна сметка на 13 октомври 2005 г. е подписан договор между държавата, BCP и VT, в много трудни социални и финансови условия. VT е индустриалният оператор на SNCM (28 % участие), а BCP е основният акционер с 38 % участие. Държавата се ангажира, специално по отношение на наетите работници, да остане акционер в компанията с 25 % участие (67). BCP и VT изработват бизнес план за SNCM, който е представен в Европейската комисия на 7 април 2006 г.
(67)
Меморандумът за разбирателство, по смисъла на който 75 % от капитала на SNCM е прехвърлен на частни купувачи, е подписан на 16 май 2006 г. между страните (BCP, VT и CGMF).
(68)
В раздел II на меморандума за разбирателство е предвидено, че CGMF се ангажира да одобри, подпише и освободи изцяло увеличение на капитала на SNCM на обща стойност 142,5 милиона евро.
(69)
След увеличението на капитала е предвидено дружественият капитал на SNCM да се редуцира чрез анулиране на акции, за да се приравни към законоустановения минимум за акционерни дружества, без публично предлагане на акции.
(70)
В допълнение към увеличението на капитала CGMF се ангажира да предостави на разположение на SNCM, под формата на аванс по текуща сметка, сумата от 38,5 милиона евро. Този аванс по текуща сметка, който SNCM ще депозира при секвестър (банка CIC), е предназначен за финансирането на онази част от разходите, наречена „sur générosité“, която ще се получи в допълнение към дължимите суми в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори при евентуален план за съкращаване на персонал, предприет от новите собственици (68). Изплащането на компенсации освен обезщетенията, получени в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори, се прави индивидуално и поименно за служители, които са напуснали предприятието и чийто трудов договор е прекратен.
(71)
Вследствие на тези операции раздел III от меморандума за разбирателство предвижда CGMF да отстъпи на частните купувачи акциите си, представляващи 75 % от дружествения капитал на предприятието и […] предназначен за финансиране на онази част от социалния план, която е извън задълженията, произтичащи от законовите разпоредби и колективните трудови договори.
(72)
Раздел III от меморандума за разбирателство предвижда също така съвместно и едновременно емитиране, от страна на купувачите и CGMF, на нови акции за общо 35 милиона евро и апорт по текуща сметка от 8,75 милиона евро от страна на BCP/VT, поставени на разположение на SNCM в зависимост от неговите нужди от парични средства. В параграф III.2.7 от меморандума за разбирателство е предвидено стойността на акциите на CGMF да е равна във всеки един момент на първоначалната им номинална стойност, увеличена с […] % от освободената им номинална стойност, умножено по J/365, където J е броят дни от датата на реализацията, след приспадане на каквато и да е получена сума (например дивиденти). Тези условия не са приложими при възстановяване или правна ликвидация на дружеството.
(73)
Меморандумът за разбирателство (раздел III.5) съдържа клауза за отмяна на цесията на SNCM, която може да се упражни едновременно от купувачите, ако е налице някое от следните събития, доколкото тези хипотези биха могли да поставят под въпрос изпълнимостта на техния бизнесплан и възстановяването на жизнеспособността на дружеството:
-
неприсъждане на договора за възлагане на обществена услуга - обслужване по море на Корсика за периода, започващ на 1-ви януари 2007 г. […],
-
всяко отрицателно решение на Европейската комисия или решение на Първоинстанционния съд или на Съда на ЕО, като отказ за операцията или налагане на условия, оказващи съществено въздействие върху стойността на дружеството, […].
(74)
Раздел VII от меморандума за разбирателство предвижда CGMF да поеме част от социалните ангажименти на SNCM като разходите по взаимноосигурителните дружества на пенсионерите му, на стойност 15,5 милиона евро, считано от деня на прехвърляне на собствеността на дружеството.
(75)
Начините за управление на дружеството са уточнени в раздел IV от меморандума за разбирателство. Предвидено е да се пристъпи към промяна на начина на управление на SNCM, което ще се преобразува в анонимно дружество със съвет на директорите и надзорен съвет. Последният ще се състои от 10, по-късно от 14 члена. Председателството се упражнява преходно от представител на държавата. Ако DSP е присъдено на SNCM, председателят на надзорния съвет ще бъде заместен от представител на BCP. Съветът на директорите има за задача да осигури оперативното управление на SNCM.
(76)
На 26 май 2006 г. френското правителство одобри цесията на SNCM, както и посочените по-горе мерки.
(77)
В светлината на казаното по-горе меморандумът за разбирателство съдържа три вида държавни мерки, които са повод за разследване предвид общностния режим за държавните помощи:
-
цесията на 100 % на SNCM на отрицателна цена от 158 милиона евро (капиталов апорт за 142,5 милиона евро и поемане на осигурителните разходи в размер на 15,5 милиона евро),
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 милиона евро в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 милиона евро, записано от CGMF съвместно и едновременно при внасянето на 26,25 милиона евро, направено от VT и BCP.
5. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(78)
Настоящото окончателно решение касае мерките, предприети от Франция в полза на SNCM след 18 февруари 2002 г., а именно:
-
капиталов апорт на CGMF в SNCM на стойност 76 милиона евро през 2002 г. (от тях 53,48 милиона евро съгласно задълженията за предоставяне на обществена услуга и остатъкът като помощ за преструктурирането),
-
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF на стойност 158 милиона евро,
-
апортна вноска на CGMF от 8,75 милиона евро,
-
ангажирането от страна на CGMF с някои допълнителни социални мерки на стойност 38,5 милиона евро.
(79)
Настоящото решение не касае разглеждането на финансовите компенсации, получени или които ще бъдат получени от SNCM като задължения за обществена услуга за периода 2007-2013 г., които са предмет на друга процедура.
6. ОСНОВАНИЯ ЗА ПРИЕМАНЕТО НА РЕШЕНИЯТА НА КОМИСИЯТА ОТ 2002 И 2006 Г.
6.1. Откриване на официалната процедура за разследване през 2002 г.
(80)
В решението си за откриване на процедурата от 19 август 2002 г. Комисията, като признава на SNCM статуса на предприятие в затруднение, изразява съмненията си по отношение на съвместимостта на мярката, за която е получено уведомление, с критериите, изложени в точка 3.2.2 на насоките от 1999 г., които по това време са в сила.
(81)
Комисията изразява някои съмнения по отношение на плана за преструктуриране, предвид липсата на анализ на причините за загубите на предприятието. В частност Комисията поставя въпроси, касаещи връзката между загубите и задълженията за извършване на обществена услуга, въздействието на политиката на купуване на съдове на SNCM върху баланса му и мерките, предвидени за увеличаване на производителността на предприятието.
(82)
Комисията посочва освен това и някои празноти в плана за преструктуриране, по-точно липсата на конкретни мерки за намаляване на разходите за стоки и услуги и липсата на информация за бъдещата тарифна политика на SNCM.
(83)
Комисията има въпроси и върху основателността на метода на изчисление, използван от френските власти за установяване на стойността на рекапитализацията, както и върху някои хипотези при финансовите симулации.
6.2. Разширяване на официалната процедура за разследване от 2006 г.
(84)
С решението си от 13 септември 2006 г. Комисията решава да разшири официалната процедура по разследване от 2002 г., като обхване мерките, предвидени в рамките на цесията на SNCM към частния сектор.
(85)
Най-напред, предвид поканата на френските власти от 7 април 2006 г. (виж точка 17 от настоящото решение) да проучи част от капиталовата вноска от 2002 г. в светлината на съдебната практика по делото Altmark, Комисията изразява по този повод съмнения по отношение на спазването на условията (в частност второто и четвъртото), поставени от съдията на Общността в посоченото решение (69).
(86)
Ако тази сума бъде квалифицирана като помощ, съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията счита, с решението си от 2006 г., че новият размер на помощта, който трябва да се пресметне в светлината на насоките за държавните помощи за преструктуриране, ще бъде 15,81 милиона евро. Доколкото размерът на помощта за преструктуриране е чувствително по-нисък от заявения през 2002 г. и одобрен през 2003 г., Комисията изразява съмнение дали е целесъобразно да се поддържа целия обем компенсаторни мерки за минимизиране на ефекта върху конкурентите, наложен на SNCM с решението от 2003 г.
(87)
Комисията изразява съмнения и дали се спазват условията, наложени с решението от 2003 г., а именно принципът за price leadership и броят на ротациите по линиите за Корсика.
(88)
Колкото до отрицателната цена за продажба на SNCM, Комисията се съмнява, че принципът на частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика, е в съответствие с рекапитализацията от страна на държавата, предшестваща продажбата на SNCM. В частност Комисията се съмнява във валидността на изчисленията на разходите за ликвидация, които държавата-акционер би трябвало да плати в случай на ликвидация на SNCM.
(89)
Комисията подлага на съмнение факта, че финансовите мерки могат да се обосноват в съответствие с насоките на Общността за помощите за оздравяване и преструктуриране.
(90)
Тя има съмнения освен това, че втората рекапитализация от 8,75 милиона евро, с оглед на спазване на принципите на едновременност между частния и публичния инвеститор и идентичността на условията за извършване по смисъла на съдебната практика.
(91)
Комисията се съмнява и във факта, че допълнителните социални мерки от 38,5 милиона евро в помощ на лицата може да донесат косвено предимство за предприятието. Тя подчертава и риска от противоречие, ако допълнителните обезщетения при уволнение се разглеждат като част от рисковете за разумния инвеститор.
7. ПОЗИЦИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
7.1. Относно рекапитализацията от 2002 г.
7.1.1. За размера от 53,48 милиона евро в светлината на съдебната практика по делото Altmark
7.1.1.1. Спазването на четирите критерияAltmark
(92)
В кореспонденцията си от 7 април 2006 г., както и в рамките на коментарите, направени след решението от 2006 г., френските власти приканват Комисията да констатира, че поради естеството си на „компенсация за обществена услуга“ за периода 1991-2001 г., част от увеличението на капитала през 2002 г., а именно 53,48 милиона евро, не представляват държавна помощ в светлината на съдебната практика по делото Altmark, считайки, че в конкретния случай четирите условия, установени в посочената съдебна практика, са изпълнени.
(93)
Колкото до второто условие Altmark, френските власти подчертават, че по смисъла на решението по делото Altmark само параметрите за изчисление трябва да се установят предварително, обективно и прозрачно. Те уточняват, че сумата от 53,48 милиона евро е платена през ноември 2003 г. на базата на параметри, фиксирани предварително за въпросния период (1991-2001 г.) (70).
(94)
Според Франция фактът, че изплащането на преизчислението за недостатъчно компенсиране идва a posteriori, не поставя под съмнение заключението ѝ, че параметрите, на базата на които е изчислена компенсацията от 53,48 милиона евро, са изработени по обективен и прозрачен начин преди изпълнението на задачите по обществената услуга.
(95)
Колкото до четвъртото условие Altmark, френските власти смятат, че то визира характеристиките на предприятие, извършващо обществена услуга, което отговаря на квалификацията за средно добро управление, но не е свързано по никакъв начин с каквото и да е изискване за минимална или средна рентабилност на въпросното предприятие.
(96)
По този повод френските власти смятат, че SNCM може да се възползва от „презумпция за добро управление“ за периода от 1991 до 2001 г. и че никаква „презумпция за лошо управление“ не може да се извлече само от факта за претърпени финансови загуби в периода 1991-2001 г. Според френските власти загубите на SNCM не би трябвало да се приписват на лошо управление, а на липсата на гъвкавост в подписаните споразумения през 1991 г. и 1996 г., както и на внезапния срив на историческия пазар на тази компания, дължащ се на преминаването от монополно положение към една силно конкурентна среда. SNCM се е държала като средно добре управлявана компания.
(97)
Франция подчертава, че публичният оператор е единственото предприятие, способно да поеме тези задължения за годишна регулярност и честота на услугата въпреки появата през 1996 г. на частен оператор, който експлоатира само няколко линии и то само през върховия сезон. Т.е. няма предприятие stricto sensu, чиито разходи да служат за сравнение при определяне дали равнището на компенсациите, дадени на SNCM, е надвишавало или не необходимите разходи за изпълнението на задълженията за обществена услуга. Деликатно е според френските власти да се прави сравнение между структурата на разходите на SNCM и тази на другите морски компании, предвид спецификата на дейността ѝ и на пазара, на който тя оперира.
(98)
Въпреки практическата невъзможност да се намери предприятие, което да бъде база за сравнение за този период, Франция смята, че е положила усилия да представи по време на срещите с Комисията през 2005 и 2006 г. обективни и аргументирани данни, позволяващи да се определи характерът на SNCM като „средно предприятие, добре управлявано и подходящо оборудвано“ и да се констатира, че четвъртият критерий от решението по делото Altmark е изпълнен (71).
(99)
Франция смята освен това, че сравнение, основаващо се на разполагаеми данни относно структурата на разходите на CFF и на SNCM, няма да обори презумпцията за добро управление на SNCM, преди всичко, защото то не би отчело една съвсем непренебрежима част от разходите за дейността по обществената услуга, която засяга превоза на товари.
(100)
Франция твърди, че в случай като този е позволено да се смята, че съдебната практика, довела до решението Altmark (конкретно решението по делото Ferring) трябва да се разбира единствено като проверка за отсъствие на свръхкомпенсация. По този повод френските власти твърдят, че дадените субсидии не надвишават действителните разходи на SNCM, произтичащи от задължението за извършване на обществената услуга, както Комисията е отбелязала в решението си от 30 октомври 2001 г. (72)
(101)
Накрая, френските власти твърдят, че фактът, че решението по делото Altmark се прилага към договора за DSP за 2002-2006 г., трябва да разсее съмненията относно приложимостта на тази съдебна практика към компенсациите за извършване на обществена услуга в периода от 1991 до 2001 г. Според Франция компенсациите, дадени през 1991-2001 г. и от 2002 до 2006 г., са от същото естество, доколкото параметрите за тяхното определяне, а именно тежките изисквания за извършването на обществената услуга, наличието на само едно предприятие, способно да я поеме, и схемата на експлоатационните разходи, са идентични.
(102)
В заключение Франция е на мнение, че наличието на задължения за извършване на обществена услуга в комбинация с отсъствието на свръхкомпенсация за периода 1991-2001 г., потвърждава спазването на четирите условия Altmark.
7.1.1.2. Съвместимост на сумата от 53,48 милиона евро по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО
(103)
Ако Комисията заключи, че тази интервенция представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, френските власти смятат, че тази автономна и независима мярка от плана за преструктуриране от 2002 г. е съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, като тази база за съвместимост не е оспорена от Съда в решението му от 2005 г.
(104)
Френските власти наблягат на факта, че в този типичен случай въпросната сума е мярка, която не би трябвало да се разглежда в светлината на насоките за помощи за преструктуриране от 1999 г. или от 2004 г. и по-точно, не би трябвало да се взема предвид, когато се оценяват условията, наложени в плана от 2002 г. Действително, според Франция, насоките за помощи за преструктуриране от 2004 г. (точка 68) не биха могли да аргументират включването на 53,48 милиона евро в помощите за преструктуриране.
(105)
По този повод Франция твърди, че сумата от 53,48 милиона евро за компенсации на разходите по изпълнение на обществената услуга за периода от 1991 до 2001 г. не е мярка, отпусната по време на преструктурирането, независимо дали става въпрос за плана за преструктуриране, представен през 2002 г. или неговата актуализация, а мярка, която предшества въпросните планове за преструктуриране. Освен това френските власти доказват, че мярка, чиято цел е да компенсира разходите, тежащи върху предприятия, задължени да извършват обществена услуга, няма характера на помощ за преструктуриране, така както тя е дефинирана в насоките.
(106)
Френските власти смятат, че дори ако тази сума е била нотифицирана в рамките на обща финансова инжекция като помощ за преструктуриране, Комисията не е обвързана с квалификациите, приети от държавите-членки и че напротив, тя би трябвало, ако случаят е такъв, да преквалифицира дадена мярка като непредставляваща държавна помощ или обратното, да квалифицира една държавна мярка като помощ, дори ако въпросната държава-членка не я е представила по този начин.
7.1.2. За остатъка, за който е получено уведомление като помощ за преструктуриране
(107)
В светлината на предходното, Франция смята, че ако сумата от 53,48 милиона евро е преценена като несъдържаща елементи на помощ или е квалифицирана като помощ, съвместима по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, размерът на помощта, която трябва да се разглежда като помощ за преструктуриране по смисъла на уведомлението от 2002 г., ще бъде вече не 76 милиона евро, а 15,81 милиона евро.
7.2. За мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(108)
Франция припомня, в самото начало, че сериозността на социалните движения от 2004/2005 г. и влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM са принудили държавата-акционер да лансира през януари 2005 г. процедура за избор на частни инвеститори и да предприеме спешни мерки (конкретно цесията на Asco и на участието в Sud Cargos (73).
7.2.1. За отрицателната цена на цесията на SNCM
(109)
Съгласно съдебната практика на Общността в тази област френските власти приканват Комисията да отчете, че отрицателната цена на цесията на SNCM от 158 милиона евро не съдържа никаква мярка, която би могла да се окачестви като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, доколкото френската държава се държи като частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(110)
Още в началото Франция обръща внимание, че крайната цена от 158 милиона евро, която е по-ниска от отрицателната цена, първоначално поискана от купувачите на базата на техния одит на SNCM, е резултат от преговори за прехвърляне на контрола, проведени в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна процедура, и в този смисъл цената наистина е пазарна.
(111)
Франция смята, че доколкото търсенето на частен партньор за SNCM е извършено в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна конкурентна процедура, чийто резултат е приемането на най-добрата оферта, цената на цесията е пазарна.
(112)
Според френските власти цесията, извършена на отрицателна цена от 158 милиона евро, се е осъществила при най-благоприятни за държавата условия и в съответствие със съдебната практика на Общността и практиката на решенията на Комисията, и не съдържа никакъв елемент на помощ. В действителност, Франция смята, че тази отрицателна цена е по-ниска от разходите за ликвидация, която държавата би трябвало да понесе при ликвидация на дружеството.
(113)
Това заключение се налага и при прилагане на съдебната практика на Съда на Европейските общности (наричана по-долу съдебна практика по делото Gröditzer (74) и с резултата от анализа на действителните ликвидационни разходи на SNCM (решение по делото ABX (75)).
(114)
По отношение на първия метод, базирайки се на съдебната практика по делото Gröditzer, Франция твърди, че това решение би потвърдило оценката на Комисията в нейното решение от 8 юли 1999 г., според което „само ликвидационната стойност […] на активите, […], трябва да се счита като стойност на ликвидацията“ (76).
(115)
По този повод докладите на CGMF (77) и Oddo-Hastings (78) оценяват ликвидационната стойност на активите на минимум […] милиона евро към 30 септември 2005 г. (79).
(116)
В резултат, доколкото държавата като собственик-акционер на едно дружество е отговорна за неговите задължения само до размера на ликвидационната стойност на неговите активи (съдебна практика по делото „Hytasa“ (80)), Франция твърди, че ликвидационната стойност на активите на компанията, изчислена на минимум […] милиона евро, е по-висока от отрицателната цена за прехвърляне от 158 милиона евро.
(117)
По втория метод Франция посочва, че той произтича от решение на Комисията относно държавната помощ, дадена от Белгия в полза на ABX Logistics, където Комисията разглежда една отрицателна цена за прехвърляне, имаща, както и в случая, характер на пазарна цена, като я сравнява с разходите, които държавата-акционер действително би понесла в рамките на една ликвидация по споразумение или по съдебен път, определени от експерт - независимо трето лице. Според Франция Комисията признава в това решение валидността на определен брой разходи, произтичащи от действие за попълване на пасивите, поискано от страна на кредиторите, или от ликвидацията за други клонове на групата, ликвидираща филиала си.
(118)
Въз основа на докладите CGMF и Oddo-Hastings, френските власти смятат, че съвкупността от действителните разходи, които Френската република би понесла като акционер, възлизат между […] и […] милиона евро към 30 септември 2005 г.
(119)
Този метод отчита риска, който френската държава би понесла, ако получи покана да „запълни пасива“, ако съдът сметне, че е фактически управител на SNCM. Френските власти смятат, че рискът от действие за запълване на пасива не може да се пренебрегне, особено при наличието на прецедент в Касационния съд на Франция (81). В няколко писма до Комисията френските власти поддържат, че възможността държавата да бъде осъдена от национален съдия да запълни пасива на предприятието, което управлява, е сценарий повече от възможен, и че това би трябвало да се отчете при изчисляването на реалната стойност на една евентуална ликвидация на SNCM.
(120)
Към 30 септември 2005 г. остатъчната сума от активите на SNCM (или […] милиона евро) би била, след изплащане на привилегированите задължения, […] милиона евро. Другите елементи на тази сума, отчетени като действие за запълване на пасива към държавата, включват разходите по прекратяването на основните експлоатационни договори, свързани с прекратяването на условията по лизинга на корабите и изплащането на негарантираните задължения, което ще доведе до недостатъчност на активите от […] милиона евро. Френските власти смятат, че държавата ще бъде осъдена да поеме от […] до […] % от тази сума.
(121)
Освен това френските власти смятат, че поради връзката си със SNCM и според друга френска съдебна практика (82), ликвидацията на предприятието би дала основание на съдията да нареди изплащане на щети и лихви на служителите. Тази съдебна практика дава основание на френските власти да смятат, че е повече от възможно един съдия да определи стойността на допълнителните обезщетения на базата на обезщетенията, които биха били изплатени в рамките на социален план, предложен преди ликвидацията.
(122)
Прилагайки към този случай съдебната практика по делото Aspocomp, Франция смята, че държавата би трябвало да плаща допълнителни обезщетения за уволнение на обща стойност между […] и […] милиона евро, което би довело in fine до една обща стойност на ликвидацията за сметка на държавата между […] и […] милиона евро.
(123)
Анализът на действителните разходи, които държавата-акционер би понесла показва, че разходите за държавата при продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 милиона евро са по-ниски от тези, които би понесла при ликвидация на предприятието по съдебен път.
(124)
В заключение френските власти смятат, че тази сума не би могла да бъде квалифицирана като държавна помощ.
7.2.2. За съвместната капиталова вноска на акционерите
(125)
Франция смята, че чрез това поемане на дялове тя се е държала като разумен инвеститор защото, от една страна, се е намесила едновременно и миноритарно заедно с BCP и VT, и от друга, това участие се е ползвало с изплащане във вид на фиксиран капитал от […] % годишно, което освобождава държавата от риска за изпълнението на бизнес-плана. Франция доказва, че този показател на рентабилност е удовлетворяващ за един частен инвеститор (83). Тя уточнява обаче, че няма да се дължи никакво изплащане при възстановяване или ликвидация по съдебен път на SNCM или при упражняването на разтрогващата клауза от страна на новите собственици.
7.2.3. За допълнителните социални мерки (помощ за персонала)
(126)
Франция смята, като се позовава на практиката на решенията на Комисията, конкретно по преписката SFP - Société française de production (84), че това финансиране е помощ за персонала, от която не се възползва предприятието. Прилагането, благодарение на публични фондове, на допълнителни социални мерки в полза на уволнените служители, без тези мерки да освобождават работодателя от нормалните му задължения, произтичат от социалната политика на държавите-членки и не представляват държавна помощ.
7.2.4. Заключение
(127)
Ако Комисията следва да квалифицира като държавна помощ всички или част от новите мерки, Франция обръща внимание на Комисията върху факта, че новите мерки, като осигуряват възстановяването на жизнеспособността на SNCM, ще направят възможно продължаването на конкуренцията на въпросните пазари и по-специално на пазара за транспортно обслужване на Корсика. Този елемент, според Франция, е един от принципите на насоките на Общността при оздравяване на изпаднало в затруднение предприятие, както е посочено от Комисията в настоящата преписка (параграф 283 от анулираното ѝ решение), така и от Съда в неговото решение от 15 юни 2005 г. В частност, последният би припомнил, че Комисията може да прецени, при упражняването на големите си правомощия за оценка, че присъствието на дадено предприятие е необходимо за предотвратяване на зараждането на една силна олигополитическа структура на въпросните пазари.
(128)
Относно определянето на евентуални компенсаторни мерки за минимизиране на ефекта върху конкурентите, които да бъдат наложени на SNCM, Франция подсказва на Комисията да се съобрази със структурата на пазара. Така например свиването на капацитета на SNCM ще доведе до засилване на позицията, и без друго доминираща, на CFF на пазара на транспортни услуги за Корсика (85).
(129)
Според френските власти планът за преструктуриране, заедно с актуализацията му, съответства на критериите за съвместимост, формулирани от Комисията в насоките си от 1999 и 2004 г. Комплексът от мерки, изложен в контекста на приватизацията на SNCM, ще позволи възстановяването в дългосрочен план, още от края на 2009 г., на жизнеспособността на SNCM и ще бъде ограничен до необходимия минимум за това възстановяване на жизнеспособността.
7.3. За вдигането на рестрикциите, наложени с анулираното решение от 2003 г.
(130)
Френските власти припомнят, от една страна, че всички условия, наложени с решението от 2003 г., са били приведени в действие и спазвани през периода 2003-2006 г. От друга страна, френските власти смятат, че тези мерки вече не са необходими за предотвратяване на изкривяването на конкуренцията и че тяхното поддържане ще противоречи на принципа за пропорционалност по отношение на ограничаването на размера на помощите за преструктуриране, редуцирани до 15,81 милиона евро. По-специално френските власти смятат, че е целесъобразно премахването на условията, които все още биха намерили приложение, конкретно касаещите забраната за модернизация на флота на SNCM, спазването на принципа за price leadership по отношение на тарифите и поддържането на определена честота на курсовете.
8. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
8.1. Относно решението за откриване на официална процедура за разследване от 2002 г.
8.1.1. Забележки на Corsica Ferries (CFF)
(131)
Като оспорва най-напред, че SNCM е предприятие в затруднение по смисъла на насоките (86), CFF се съмнява в капацитета нa SNCM да стане рентабилно по несубсидираните си линии. CFF констатира, че противно на обявеното в плана за преструктуриране (87), Ливорно все още се обслужва.
(132)
По въпроса за съкращаването на разходите, CFF съжалява, че няма достъп до някои елементи от плана за преструктуриране, по отношение на който неговите представители са изразили критики (88).
(133)
CFF е на мнение, че изчисленията на френските власти за сумата 76 милиона евро са чисто фиктивни (89), а съотношението между собствен капитал и финансови задължения, фиксирано от френските власти на 79 %, му се вижда преувеличено (90). Относно дяловете на SNCM, CFF отбелязва, че някои филиали не са полезни за дейностите на морската компания (91).
(134)
В заключение, според CFF, проектът за помощ се стреми да заобиколи регулирането на каботажа и да обезсмисли тръжната процедура, обявена за обслужването на Корсика от Марсилия. CFF настоява да не се допусне предвижданата помощ да доведе до по-агресивно търговско предлагане от страна на SNCM. То предлага помощта за преструктуриране да се одобри едва за 2007 г. и само в случай, че SNCM загуби следващия търг през 2006 г. - единственият сценарий, който наистина би поставил публичната морска компания в затруднение.
8.1.2. Забележки на групата Stef-TFE (92)
(135)
Групата Stef-TFE посочва, че участието на SNCM в CMN трябва да се разглежда като чисто финансови активи. Според групата Stef-TFE, CMN и SNCM са независими и в конкуренция за линиите, които не са с отправна точка Марсилия, дори ако тези две компании са съвместни изпълнители по договора за предоставяне на обществена услуга.
(136)
Писмото посочва, че групата Stef-TFE би се ангажирала „да откупи, изцяло или на части, а за предпочитане всички дялове на SNCM в CMN“, чиято стойност по нейна преценка е между 15 и 17 милиона евро, ако Комисията прецени в условията, които би могла да наложи в крайното си решение, че „подобна цесия е необходима за уравновесяване на плана за преструктуриране“.
8.1.3. Мнения на представителите на местните общности
(137)
Кметът на Марсилия, председателят на генералния съвет на Bouches-du-Rhône и председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur подчертават икономическото значение на SNCM за регионалната икономика.
(138)
Председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur добавя, че условията, с които планът за преструктуриране на SNCM би гарантирал жизнеспособността на предприятието, му се струват цялостни.
(139)
Председателят на Изпълнителния съвет на Асамблеята на Корсика е представил дебати на тази асамблея от 18 декември 2002 г., при които Асамблеята на Корсика е изказала „благоприятно мнение“ за проекта за рекапитализация на SNCM.
8.1.4. Мнение на Службата по транспорт на Корсика
(140)
Службата по транспорт на Корсика (Office des Transports de Corse) (OTC) (93) подчертава, че на обявената тръжна процедура за договор за възлагане на обществена услуга е била представена една-единствена оферта, тази на групата CMN и SNCM. Загрижена за поддържането на сигурна и качествена транспортна услуга, местната общност на Корсика е включила в своя договор финансови механизми за компенсация или корекция, в зависимост от ефективността и сигурността на услугите. Освен това се напомня, че териториалната общност на Корсика е взела предвид развитието на предлагането от 1996 г. при обслужването от пристанищата на континентална Франция, за да не ограничи задълженията за извършване на обществена услуга само до обслужването от Марсилия.
(141)
OTC отбелязва също, че SNCM е единствената компания, способна да отговори на изискванията по договора с оглед превоза на пътници и изчезването ѝ „ще доведе незабавно до значително намаление на услугите“. Припомня също така и тежестта на SNCM в икономиката на Корсика.
8.2. Относно решението за разширяване на процедурата от 2006 г.
8.2.1. Мнение на Corsica Ferries (CFF)
(142)
CFF подчертава значението на въпросните финансови суми, техния диспропорционален характер по отношение на оборота на SNCM и факта, че са били изплатени на SNCM преди Комисията да се произнесе за квалификацията им по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(143)
CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че подкрепата на френската държава за SNCM има стратегически характер за развитието на CFF. Тези неразрешени мерки ще позволят на SNCM да води твърде агресивна тарифна политика по линиите, на които CFF е позиционирано от 10 години и където, за първи път от своето навлизане, то ще загуби пазарни дялове.
(144)
CFF смята, че има алтернативи на присъствието на SNCM по всички тези линии, с DSP или без DSP, които биха дали редица предимства както на SNCM, така и на конкуренцията изобщо. Относно DSP (94), CFF смята, че SNCM трябва да съкрати своето предлагане по линиите, обслужвани в рамките на DSP, за да се предотврати злоупотреба с доминиращото му положение на този пазар, да се избегнат нови инвестиции и да се задейства социален план, ограничен до 120 сезонни работни места, без да е необходимо да се прекратяват безсрочни договори, което е по-скъпо. По отношение на линиите извън DSP, CFF предлага SNCM да изтегли един сезонен кораб.
8.2.1.1. Относно рекапитализацията от 2002 г.
(145)
Относно сумата от 53,48 милиона евро, CFF се съмнява в евентуално двойно броене при изчисляването на компенсацията от 787 милиона евро, разрешена с решение на Комисията от 2001 г.
(146)
CFF смята, че въпреки че съдебната практика по делото Altmark е последваща спрямо подписването на DSP, компенсациите, изплатени в рамките на обществената услуга, трябва да се разглеждат в светлината на критериите, установени с посочената съдебна практика. По този повод CFF смята, че с изключение на първия, критериите Altmark не са изпълнени.
(147)
По отношение, в частност, на четвъртия критерий Altmark, CFF споделя съмненията на Комисията относно факта, че SNCM може да бъде счетена за добре управлявано и подходящо оборудвано предприятие. По този повод CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че близо 50 % от загубите на SNCM са концентрирани в годините 2000 и 2001, което навежда на мисълта, че загубите на SNCM не биха могли да се дължат само на задълженията за обществена услуга.
(148)
Колкото до възможността тази сума да се разглежда в светлината на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, CFF смята, че Съдът би приканил Комисията за оценка, която би се ограничила до квалифицирането на тази сума като помощ, а няма да я аргументира по смисъла на споменатия член. Комисията ще бъде длъжна да провери дали тази сума не е прекомерна в сравнение със свръхразходите, породени от задълженията за извършване на обществена услуга.
8.2.1.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(149)
Относно тръжната процедура за цесията на компанията, CFF смята, че тя не е напълно прозрачна, доколкото избраното предприятие, в случая BCP, вече не е в оперативното ръководство на SNCM, отстъпвайки мястото си на групата VT. Освен това финансовите условия са станали много по-благоприятни за придобиващите и CFF се съмнява в принципа на равнопоставеност при третирането на инвеститорите, който би трябвало да е водещ за цялата операция.
(150)
Относно отрицателната цена на цесията от 158 милиона евро, CFF се съмнява в прилагането, в този случай, на критерия за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика. От друга страна, CFF се пита дали може да се смята, че въпросната операция е проведена от държавата успоредно със значителната и едновременна интервенция на частните оператори при сравними условия, след като държавата е рекапитализирала компанията преди съвместната рекапитализация на акционерите и новия план за преструктуриране. От друга страна, CFF смята, че предвид тежките финансови условия в SNCM, разумният инвеститор би се намесил по-рано, за да не се обезцени инвестицията му (95).
(151)
CFF смята, че сравнението с „ABX Logistics“ не е подходящо. Освен факта, че обстоятелствата по това дело не са приложими към конкретния случай, CFF подчертава един значителен принос на бенефициера на помощите в това дело, какъвто явно не е случаят с SNCM. Освен това според CFF, решението на Комисията от 2006 г. не би взело предвид разходите, свързани с риска от съдебни действия в рамките на една ликвидация на засегнатото предприятие. По този повод CFF смята, че националната съдебна практика, на която се позовава Франция, за да оправдае разходите, които биха били свързани с ликвидацията на SNCM, не е приложима към конкретния случай (96).
(152)
CFF смята, че прилагането на съдебната практика на Общността по делата „Gröditzer“ и „Hytasa“ към конкретния случай може само да доведе до заключението, че държавата не се е държала като частен инвеститор, доколкото съгласно тази съдебна практика капиталовата вноска на държавата е свързан с продажбата на 75 % от участието ѝ в SNCM, намалявайки перспективите за възвръщаемост от тях.
(153)
Накрая, CFF смята, че сравнението между разходите за ликвидация и разходите за рекапитализация трябва да отчете стойността на активите, които и в двата случая се прехвърлят на купувача. CFF смята, че стойността на прехвърлените активи варира между 640 милиона евро и 755 милиона евро (97), предвид пазарната стойност на флотата, използвана от SNCM, която CFF оценява между 644 и 664 милиона евро през август 2006 г.
(154)
По отношение на оценката на мерките, последвали рекапитализацията от 2002 г. като помощ за преструктуриране, CFF смята че, ако SNCM отговаря на условията за предприятие в затруднено положение според насоките от 2004 г. в периода, предшестващ първата рекапитализация със 142,5 милиона евро, тази квалификация става твърде спорна за периода, предшестващ второто увеличение на капитала с 8,75 милиона евро, доколкото собствения капитал на предприятието е възстановен.
(155)
Относно жизнеспособността на предприятието, CFF подчертава, че продажбата на SNCM е частична и не е неотменяема предвид разтрогващите клаузи, договорени с купувачите. Тези елементи са важни елементи на несигурност по отношение на волята и капацитета на купувачите да изправят на крака SNCM и още в началото „ипотекират“ перспективите за трайна жизнеспособност на предприятието. CFF посочва, че противно на изискванията в насоките от 2004 г., френските власти не са предвидили изоставянето на дейности, които ще останат на загуба дори след преструктурирането (98). CFF изразява своя скептицизъм по отношение на плана за съкращаване на разходите при положение, че флотата на SNCM ще се увеличи (99) и на плана за съкращаване на персонал в светлината на провала на социалния план от 2002 г.
(156)
CFF изразява съмненията си по повод факта, че новите помощи ще са ограничени до минимум, поради липсата на яснота за това какво покриват социалните разходи, от една страна, и от друга, поради съдържанието на протокола от Общото събрание на SNCM от 28 април 2006 г., откъдето е видно, че част от тези помощи биха покрили загубите от дейността на дружеството през 2006 и 2007 г. CFF смята също така че купувачите на SNCM не допринасят съществено за преструктурирането на предприятието.
(157)
За да се предотврати нежелано изкривяване на конкуренцията, CFF смята, че е необходимо да се преразгледат и уточнят компенсаторните мерки, наложени на SNCM през 2003 г., както и да се добавят нови, свързани с редуцирането на присъствието на SNCM на пазара (100). CFF смята, че част от мерките наложени на SNCM с решението от 2003 г. не са били спазени (101).
(158)
Относно естеството на втората рекапитализация от 8,75 милиона евро, CFF смята, че извън едновременността на публичната и частната инвестиция, частната интервенция трябва да бъде значителна и реализирана при сравними условия, така че да се оправдае интервенцията на държавата. В конкретния случай тези две условия не са удовлетворени. От една страна, участието на купувачите, тясно свързано с първото увеличение на капитала от 142,5 милиона евро, не е значително. От друга страна, интервенцията на купувачите не е извършена при сравними условия с тези на държавата поради разтрогващите клаузи и очакваната рентабилност от миноритарното участие на CGMF.
(159)
Относно социалните мерки на стойност 38,5 милиона евро, CFF оспорва квалификацията на тази сума като помощ за персонала. В действителност, макар да е вярно, че тази сума е в полза пряко на служителите на SNCM, CFF подчертава, че тази мярка може да генерира непряк положителен ефект за SNCM, конкретно по отношение на успокояването на социалния климат.
8.2.2. Забележки на STIM d’Orbigny (Groupe Stef-TFE)
8.2.2.1. Относно рекапитализацията от 2002 година
(160)
STIM подчертава, че с изплащането на сумата от 53,48 милиона евро като компенсации за извършването на обществена услуга, държавата компенсира SNCM два пъти за едни и същи задължения за извършване на обществена услуга. Освен това STIM смята, че това плащане не отговаря на условията, установени от съдебната практика по делото Altmark.
(161)
Що се отнася по-конкретно до второто и четвъртото условие Altmark, STIM оспорва, от една страна, съществуването на параметри, предварително определени по обективен и прозрачен начин, и от друга страна, сравнимостта на съответните дялове на SNCM и на CMN за периода 1991-2001 г. (102) и претендира в тази връзка, че предоставените на Комисията данни са били явно изкривени (103).
8.2.2.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 година
(162)
Относно отрицателната цена на цесията от 158 милиона евро, STIM смята, че тази цена не е пазарната цена, получена в резултат на открита и недискриминационна конкурентна тръжна процедура, тъй като рекапитализацията е извършена при условия, различни от тези, които по принцип трябва да ръководят един частен инвеститор. STIM счита, че преоцененият счетоводен нетен актив би позволил, в най-лошия случай, ликвидация без разходи за държавата, дори печалба от ликвидацията, че цената на цесията е смешна по отношение на стойността на дружеството (оценено от STIM на 350 милиона евро) и че помощта не е пропорционална на нуждите на дружеството.
(163)
STIM привлича вниманието на Комисията върху преувеличения характер на разтрогващата клауза за прехвърлянето към частния сектор.
(164)
Най-накрая, STIM оспорва обосноваването на продажбата на отрицателна цена, основаващо се на хипотезата за социално трудна ликвидация, което е малко реалистично.
(165)
Относно втората рекапитализация от 8,75 милиона, STIM смята, че тази капиталова вноска не спазва принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, предвид недостатъчните гаранции за възвръщаемост на инвестицията. STIM оспорва аргумента, приведен във връзка с едновременността на частната и публичната инвестиция, за да се отрече квалифицирането на тази вноска като държавна помощ. Една такава едновременност, доколкото е установена, представлява само показател и сама по себе си не би могла да бъде критерий за квалифициране (104). STIM твърди, че тази вноска съставлява гаранция, дадена на купувачите от страна на френското правителство, че SNCM ще получи DSP за обслужването на Корсика.
(166)
Относно сумата от 38,5 милиона евро за помощ за персонала, STIM смята, че тази сума цели в действителност да даде средства на SNCM, с които то да спази някои основни аспекти от плана за възстановяване, представен на Комисията, които не са били изпълнени, а именно намаляване на персонала.
8.2.2.3. Относно съвместимостта с насоките от 2004 г.
(167)
STIM e на мнение, че получените от SNCM помощи не са ограничени до минимума. Приносът на SNCM и на купувачите към плана за преструктуриране е недостатъчен по отношение на условията, наложени в насоките от 2004 г. и не е ясно дали положението на SNCM е изключително дотолкова, че да оправдае по-малък собствен принос. Освен това STIM подчертава непропорционалния характер на помощите, отпуснати през 2006 г., доколкото те са позволили на SNCM да формира резерви за покриване на бъдещи загуби. Най-накрая, фактът, че SNCM не е предвидило продажбата на активи, които не са необходими за оцеляването на дружеството, противоречи на изискванията, наложени от насоките от 2004 г.
(168)
STIM счита, че изплатените суми са били изплатени в нарушение на принципа на единство, залегнал в насоките от 2004 г. Влошаването на финансовото състояние на дружеството, както и социалните конфликти, не биха могли да се анализират като изключителни и непредвидени обстоятелства, за които дружеството не носи отговорност.
(169)
Следователно STIM изисква допълнителни компенсации на стойност половината от внесените помощи, или 98,25 милиона евро чрез продажбата на допълнителен кораб, както и на преките и косвените участия на SNCM в CMN. В тази връзка, STIM твърди, че тези участия не са стратегически по смисъла на насоките за държавните помощи за преструктуриране, тъй като те не са „от жизненоважно значение за оцеляването на дружеството“, нито имат характера на неотчуждаем актив.
(170)
STIM изтъква също така че предполагаемото взаимодействие между SNCM и CMN не съществува, доколкото SNCM няма действителна роля в управлението и развитието на CMN. STIM подчертава, че споразумението на акционерите, свързващо двете дружества не съществува от 15 март 2006 г., когато то е било прекратено от CMN, както е било установено от Апелативния съд в Париж.
8.2.3. Забележки на SNCM
(171)
SNCM е предало на Комисията преписка, съдържаща преглед на неговото икономическо и конкурентно положение, придружено от правно мнение, в което се оценява, в случай на процедура за ликвидация, рискът от съдебна квалификация на намесата на държавата в качеството ѝ на фактически управител на компанията през периода, предшестващ приватизацията.
(172)
В резултат на запитването от SNCM, кабинетът […] стига до заключението, че на базата на документите на дружеството, допълнени с кореспонденцията, оценките и протоколите на контролните органи, френската държава […] (105) (106) (107). Освен това докладът подчертава, че […] (108). Най-накрая, същият доклад отбелязва, че е […].
(173)
На тази база експертът на SNCM прави заключение, че е много вероятно качеството на фактически управител на френската държава да е било отбелязано от Търговския съд в Марсилия.
(174)
Освен това видно е от фактите, установени от доклади на Сметната палата, че грешките в управлението, в които носи отговорност френската държава (109), фактически управител на SNCM, са допринесли за недостига на активи, установен от SNCM. Щетите, резултат от грешките в управлението на държавата, възлизат на […].
(175)
В този контекст, според експерта на SNCM, осъждането на френската държава да поеме изцяло или отчасти недостига на активи в рамките на процедура по запълване на пасива е без никакво съмнение, предвид изключително силната намеса на държавата в управлението на SNCM, на очевидните ѝ грешки в управлението и на обхвата на нейните финансови ресурси.
(176)
На базата на съответната съдебна практика експертът на SNCM прави заключение, че ако SNCM е било ликвидирано, държавата без никакво съмнение би била осъдена да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM. Това би довело до поемане от страна на държавата-акционер на една част, оценена между […] и […] % от установения недостиг на активи (или между […] и […] милиона евро). Вследствие на това, решавайки да приватизира SNCM, като предварително подсили неговия собствен капитал със сумата от 158 милиона евро, френската държава се е държала като разумен инвеститор.
9. КОМЕНТАРИ НА ФРАНЦИЯ ОТНОСНО ЗАБЕЛЕЖКИТЕ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
9.1. Коментари на Франция относно забележките на заинтересованите страни по въпроса за решението за откриване на официална процедура за разследване от 2002 г.
9.1.1. Относно забележките на Corsica Ferries
(177)
Френските власти са посочили, че някои от представените от CFF данни относно предложението на SNCM са неточни.
(178)
Френската държава смята, противно на твърденията на CFF, че планът за преструктуриране е бил изготвен по такъв начин, че да позволи възстановяването на SNCM в най-кратки срокове и да създаде условия за неговата жизнеспособност в средносрочен и дългосрочен план. Френските власти напомнят, че важна част от програмата за намаляване на разходите вече е била изпълнена (110). Освен това SNCM е заделило, през 2001 г., 21,3 милиона евро, предназначени за финансирането на мерките по преструктуриране, и по-конкретно на плана за запазване на работните места.
(179)
Относно определянето на размера на помощта, френските власти потвърждават, че съотношение на собствения капитал към общата задлъжнялост от 0,79 е характерно за балансите на повечето морски дружества, освен при наличието на извънредна ситуация (111).
9.1.2. Относно забележките на Stef-TFE
(180)
Френските власти смятат, че описанието, направено от Stef-TFE на отношенията между SNCM и CMN в рамките на изпълнението на договора за извършване на обществена услуга, не отговаря на действителността.
(181)
Според френските власти, изборът на формулата за временно групиране на предприятия, в което SNCM и CMN са свързани и несолидарни изпълнители, „не е бил задължителен поради глобалния характер на консултацията“, противно на забележките на Stef-TFE. Изборът за създаване на обединение SNCM-CMN e резултат от анализ, направен от двете дружества, според който продължаването на тяхното историческо и естествено партньорство под тази форма би донесло най-добрите предимства - по-специално по отношение на конкурентоспособността - в рамките на тръжната процедура. Влизането на CMN в това обединение е било резултат на собствен избор, направен въз основа на неговите собствени интереси, а не на задължението, породено от формата на тръжната процедура.
(182)
Френските власти уточняват, че противно на забележките на Stef-TFE двете дружества SNCM и CMN не са нито независими, нито в пряка конкуренция. Една такава ситуация би била в противоречие със самия принцип на договора за възлагане на обществена услуга, в която участват и двете.
(183)
Френските власти твърдят, че участието на SNCM в капитала на CMN не може да бъде анализирано като чисто финансов актив, както твърди Stef-TFE. Франция защитава позицията, че участието на SNCM в CMN има силно стратегически характер. В действителност тяхното прехвърляне би представлявало според нея не само икономическа безсмислица, но и сериозна стратегическа грешка.
9.1.3. Коментари на Франция относно забележките на представителите на местните общности.
(184)
Франция одобрява като цяло съдържанието на писмото на председателя на област Provence-Alpes-Côte d’Azur, но държи въпреки това да отбележи, че противно на това, което се твърди в точка 2 от споменатото писмо (112), предлагането по линията между континентална Франция и Корсика не е „прекалено голямо по отношение на търсенето“ и че тарифната политика на SNCM отговаря на поетите от нея задължения да не предизвиква тарифна война и да не бъде „price leader“.
9.2. Коментари на Франция относно забележките на заинтересованите страни по решението от 2006 година
(185)
В общ смисъл, Франция отбелязва, че голям брой забележки на STIM и CFF са идентични с коментарите, които дружествата вече са формулирали пред Комисията през 2003 г. В частност те подчертават че коментарите на CFF са били представени пред Първоинстанционния съд в рамките на обжалване за анулиране на решението на Комисията от 9 юли 2003 г. и в по-голямата си част вече са били отхвърлени както от Комисията, така и от Съда.
(186)
При DSP относно връзките Марсилия - Корсика, Франция отхвърля всеки аргумент, целящ да покаже, че процедурата по възлагане на договор за DSP е била нередовна. Освен това, според Франция, съществуването на тези национални процедури пред компетентни национални съдии, като европейски съдия по общо право, предполага, че за Комисията не съществува общностен интерес, според който да разглежда въпросите, свързани с процедурата за възлагане на споразумението за DSP.
9.2.1. Относно предварителното изпълнение на мерките, предвидени в първия план за преструктуриране и неговите изменения
(187)
На общата забележка относно преждевременното прилагане, от страна на Франция, на мерките, които могат да бъдат квалифицирани като помощи, френските власти отговарят, че въпросното прилагане се оправдава с особения характер на процедурата, а именно анулирането през 2005 г. на решението за разрешение от страна на Комисията от 9 юли 2003 г., а не с волята на френските власти да не признаят задълженията си по договора за ЕО. Всъщност Франция уточнява, че винаги е информирала Комисията за развитието на делото и различните мерки, приети от януари 2005 г. съгласно принципа на лоялно сътрудничество между държавите-членки и Комисията.
(188)
Относно последните мерки, френските власти смятат, че тъй като нито една от тях не представлява помощ, член 88, параграф 3 от Договора за ЕО in fine не може да бъде приложен и не съществува никакво задължение за прекратяване на тяхното изпълнение.
9.2.2. Относно рекапитализацията от 2002 година
(189)
На първо място, френските власти посочват, че никога не са подлагали под съмнение приложимостта на решението Altmark и отбелязват някои трудности при извършването на проверката, поставена от това решение, тъй като въпросният размер е бил решен предварително и новите критерии не са могли да бъдат взети предвид.
(190)
Франция уточнява, че въпросната сума от 53,48 милиона евро е част от 69,3 милиона евро, обявени за съвместими от Комисията през 2003 г. Съмненията, изразени от Комисията в нейното решение за откриване на процедура от 2006 г., не засягат съвместимостта на тези мерки, която не е подложена на съмнение, както изглежда твърди STIM в своите забележки, а се отнасят до характера на тази сума като помощ, отпусната като компенсация за разходи по извършване на обществена услуга.
(191)
Според Франция забележките на CFF и STIM не поставят под съмнение приложимостта в конкретния случай на първото и второто условие Altmark.
(192)
Що се касае до третия критерий Altmark, френските власти оспорват аргумента, изложен от CFF и STIM, според който изплащането на тази сума би довело безспорно до свръхкомпенсация, предвид факта, че Комисията е разрешила, с решението си от 30 октомври 2001 г., изплащане на 787 милиона евро като компенсиране на разходи за извършване на обществена услуга. В тази връзка Франция уточнява, че Комисията, в решението си от 2003 г., е установила, че тези задължения са били недостатъчно компенсирани и че сумата от 53,48 милиона евро е обоснована като компенсация за извършване на обществена услуга.
(193)
Относно четвъртия критерий Altmark, френските власти подчертават, че въпреки липсата на референтно дружество и следователно невъзможността за общо сравнение между SNCM и други дружества, което е установено и от CFF, те са положили усилия да представят данни, които позволяват да се направи възможно най-точно сравнение със сходни дружества, конкретно и основно CMN. Франция оспорва също така аргумента, изложен от STIM и CFF, според който структурните разходи на SNCM са по-високи от тези на CMN. Дори и случаят да е такъв, френските власти смятат, че показателят за производителност на SNCM е много близък до този на CMN. В крайна сметка SNCM е също толкова добре управлявано, както и CMN, което STIM никога не определя като лошо ръководено дружество.
(194)
Франция уточнява, че понесените между 1991 и 2001 г. загуби не се дължат само на DSP, както твърди CFF, но че задълженията за предоставяне на обществена услуга са попречили на SNCM да се приспособи към промяната на конкурентната среда. Френските власти уточняват също така че тези загуби не са концентрирани в периода 2000-2001 г., а са се засилили през този период поради увеличаването на извършваните от CFF ротации.
(195)
Относно съвместимостта на 53,48 милиона евро, изплатени като компенсации за разходи за извършване на обществена услуга съгласно член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, френските власти напомнят, че от една страна, в решението от 2003 г. Комисията вече е обявила съвместимостта на тази сума с посочения член и, че от друга страна, Съдът не го е оспорил в решението си от 15 юни 2005 г.
9.2.3. Относно мерките, следващи рекапитализацията от 2002 година
(196)
Що се касае до процеса на цесията, Франция уточнява, че първоначално е предвиждала класически критерии за подбор, базиращи се основно на цената, предложена за остойностяването на акциите на SNCM, и на второ място, на други параметри (промишлен проект, социален проект и др.), сред които сумата, която кандидатите са били готови да инвестират в дружеството като рекапитализация. Франция оспорва твърдо аргумента, изложен от третите заинтересовани страни, според който процесът по продажба не е бил прозрачен, и напомня, че в конкретния случай самата държава е надхвърлила законовите си и регулаторни задължения, достатъчно силни и задължаващи, предвидени в случай на цесия на публични дялове. Франция напомня, че развитието вследствие на предложението на BCP да закупи 100 % от акциите на SNCM, е протекло в много трудни финансови и социални условия и че присъединяването на VT към предложението на BCP не е променило търговските и финансови параметри на операцията (извън разпределението на капитала).
(197)
Относно отрицателната цена от 158 милиона евро, френските власти напомнят, че предвид финансовото състояние на SNCM към 30 септември 2005 г., дружеството е било продадено на пазарна цена и че продажбата е била икономически по-изгодна, отколкото ликвидацията на дружеството. В тази връзка френските власти уточняват, че прилагането на условието за частния инвеститор в случай на цесия на дружество, намиращо се близо до ликвидация, не трябва да бъде считано като търсене на „рентабилността на публичната намеса“, а като предотвратяване на по-сериозни загуби, които акционерът би могъл да понесе с извършването на по-скъпа ликвидация.
(198)
Относно платената цена, Франция оспорва аргумента, според който SNCM е било продадено на цена, която не отговоря на реалната му стойност (113).
(199)
Френските власти отричат освен това и аргумента на CFF, че са подценили пазарната стойност на флотата на SNCM, която CFF определя между 406,5 милиона евро и 426,5 милиона евро. Френските власти твърдят, че корабите, взети предвид при изчисляването на CFF, не отговарят на тези, които SNCM притежава към 30 септември 2005 г. Липсата на отстъпка, приложена към пазарната стойност на корабите, не взема предвид контекста, в който би се извършила една евентуална съдебна ликвидация на тези активи и най-накрая, датата, отбелязана при изчисляването на тази пазарна стойност, а именно август 2006 г., не е датата на потенциалната ликвидация на SNCM, която трябва да послужи като референтна дата, която е 30 септември 2005 г. От друга страна, Франция отбелязва, че ако се спази предложеното от CFF изчисление, отрицателната цена би била три пъти по-ниска от стойността за ликвидация на активите, изисквана от съдебната практика по делото Gröditzer, което би било по-благоприятно, отколкото хипотезите, представени на Комисията от френските власти.
(200)
На аргумента, изложен от CFF, оспорващ прилагането на съдебната практика по делото Gröditzer, позовавайки се на факта, че апортът в капитала на SNCM от страна на държавата е свързан с продажбата на 75 % от нейното участие, намалявайки с толкова перспективите за възвръщаема печалба, френските власти напомнят, че отрицателната цена на цесията от 158 милиона евро отговаря на продажбата на целия капитал на SNCM, последвана от нова инвестиция от държавата на стойност 25 % с възвръщаемост от […] % годишно. Следователно Франция счита, че възвръщаемостта на инвестицията остава гарантирана с нейното участие сред акционерите на компанията в размер на 25 %, доколкото това участие се ползва с висока гаранция за възвръщаемост.
(201)
Освен това Франция оспорва и аргумента, изложен от CFF за неприложимостта, в конкретния случай, на метода ABX, основаващ се върху анализа на действителните разходи по ликвидацията на SNCM и върху риска, че държавата би могла да бъде разглеждана като отговорна за пасива на дружеството по силата на действие по запълване на пасива, както е предвидено във френските колективни процедури и потвърдено от националната съдебна практика (решение на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.). Въпреки че френските власти смятат, че тяхното поведение като управител на SNCM не би трябвало да бъде квалифицирано като „неправилно“ по тази процедура, те настояват за съществуването на много висок риск от осъждане на държавата от национален съдия за недостиг на активи на SNCM, поради гъвкавите условия за квалифициране на грешката в управлението по смисъла на член L.651-2 от търговския закон и съгласно горепосочената съдебна практика, която може да бъде приложена в настоящия случай.
(202)
По отношение на рекапитализацията от 8,75 милиона евро, Франция напомня, че противно на твърденията на CFF и STIM, тази капиталова вноска не представлява държавна помощ предвид едновременността на тази инвестиция, сходния характер на условията по нея и плащането, получено от държавата чрез CGMF, чийто размер е по-висок от средния.
(203)
По-конкретно френските власти уточняват, че принципът на равенство на инвеститорите не би бил оспорен от съществуването на разтрогващи клаузи, доколкото те са били предвидени в рамките на цесията на 100 % от SNCM, а не в рамките на последвалата я рекапитализация с 35 милиона евро.
(204)
Освен това Франция припомня, че размерът на нейната инвестиция е доста по-нисък от този на купувачите, доколкото само сумата от 8,75 милиона евро трябва да бъде сравнявана с направената от купувачите инвестиция (26,25 милиона евро). В действителност първата рекапитализация от 142,5 милиона евро трябва да бъде разглеждана само и единствено в рамките на сравнение с ликвидационната цена.
(205)
Най-накрая Франция оспорва аргумента на STIM относно факта, че този апорт би съставлявал гаранция за частните купувачи, че SNCM ще получи DSP за обслужване на Корсика. Френските власти изтъкват, че това увеличение на капитала е разумно и независимо от резултатите на дружеството и че предоставянето на DSP на SNCM не би позволило да се подобри очакваната възвръщаемост на тази инвестиция.
(206)
Относно сумата от 38,5 милиона евро за социални мерки, Франция отново представя аргумента, според който тези мерки представляват помощ за персонала и че тяхното поемане от страна на държавата не може да бъде считано като предоставяне на непряко предимство на дружеството, доколкото те идват като допълнение към законовите разпоредби и задълженията, произтичащи от колективните трудови договори на SNCM. Освен това Франция напомня, че тези мерки не биха позволили напускането на служители, които биха останали на заплата от SNCM в случай на отсъствие на такива мерки.
(207)
В отговор на аргумента на CFF френските власти уточняват, че сумата от 38,5 милиона евро не е предназначена за провеждане на съкращенията на персонала, предвидени в социалния план от 2003 г., тъй като, въпреки закъснението, тези съкращения вече са изпълнени на практика. Новият социален план се явява като допълнение на първите социални мерки от 2003 г.
9.2.4. Относно съвместимостта с насоките на Общността
(208)
Франция счита, че в светлината на гореизложеното размерът на помощта, която трябва да бъде оценена съгласно насоките, възлиза на 15,81 милиона евро.
(209)
Обратно на твърденията на CFF френските власти считат, че по отношение на точка 11 от насоките от 2004 г. първата рекапитализация, при все че е позволила на SNCM да възстанови собствения си капитал, не е причина да загуби характера си на предприятие в затруднение, доколкото тази рекапитализация има за цел да осигури поддържането на дейността на дружеството.
(210)
Франция опровергава твърденията на CFF, според които тя не е трябвало да извършва нови финансови инжекции в дружеството, предвид факта, че SNCM е могло да поиска банков кредит. В тази връзка френските власти напомнят, че на 24 август 2005 г. банките са отказали отпускането на нови кредити за оборотни парични средства в полза на SNCM и че от този момент единствената възможна алтернатива е била приватизацията или ликвидацията на дружеството.
(211)
Франция оспорва твърденията на CFF и STIM относно провала на плана за преструктуриране от 2002 г., който, въпреки известно закъснение, е бил изпълнен и е позволил да бъдат постигнати целите през 2005 г. Влошаването на икономическото и финансово състояние на SNCM, дължащо се на външни за дружеството фактори, е довело след това до необходимостта от удължаване на плана, за което е изпратено уведомление през 2002 г., и до въвеждането на нови мерки.
(212)
Франция смята, че SNCM има добри перспективи за възстановяване и че мерките, предвидени от новите акционери, а именно изпълнението на социалния план, възстановяването на транспортните услуги и обновяването на някои кораби, ще позволят да се възвърне жизнеспособността на дружеството. В тази връзка Франция отбелязва, че поради приходите, получени от DSP (около […] от оборота на SNCM) и предвид значимостта на фиксираните разходи и трудностите при разпределяне на 6-те кораба за обслужване на линията Марсилия-Корсика, DSP представлява съществен елемент от стратегията на дружеството и неговата жизнеспособност.
(213)
По отношение на ограничението до минимум на помощта, Франция смята, че е ограничила до стриктния минимум разходите за необходимото преструктуриране, за да позволи неговото реализиране. В тази връзка френските власти напомнят, че, както Комисията посочива в решението си от 2003 г., дружеството само е допринесло достатъчно за плана за преструктуриране със свои собствени ресурси, чрез цесия на активи на стойност 30,2 милиона евро. Освен това, предвид други цесии, извършени от SNCM, в размер на 12,2 милиона евро, общият размер на собствения принос на дружеството достига 42,4 милиона евро. Франция смята, че този размер е много по-висок от този на собствения принос, необходим за одобряване на помощите за преструктуриране, чийто краен размер възлиза на 15,81 милиона евро, доколкото останалите мерки не са държавни помощи.
9.2.5. Относно условията, наложени с решение на Комисията от 2003 г., и относно евентуалните нови компенсаторни мерки
(214)
Противно на твърденията на STIM и на CFF, френските власти заявяват, че са спазили условията, наложени с решението от 2003 г., с които са били обвързани до края на 2006 г., и по-конкретно поддържане на флота с 11 кораба и прилагане на тарифи, по-ниски от тези на конкурентите.
(215)
От друга страна, Франция смята, че в рамките на новото окончателно решение, нивото на компенсаторни мерки, което ще бъде наложено на SNCM, трябва да бъде съответстващо, доколкото размерът на помощите за преструктуриране ще бъде от този момент 15,81 милиона евро вместо 69,3 милиона евро.
(216)
В тези връзка Франция оспорва становището на STIM относно възможността Комисията да наложи на SNCM като компенсаторна мярка цесията на нейното участие в CMN. Франция оспорва аргумента на STIM, според който определянето на стратегически активи не би съответствало на насоките от 2004 г. в сравнение с тези от 1999 г.
(217)
Що се касае до изложените от CFF мерки, целящи намаляването на присъствието на SNCM на пазара, френските власти напомнят, че както всъщност е било посочено от Комисията в решението от 2003 г. (точка 87), съответните засегнати пазари (Франция - Корсика и Магреб) не са пренаситени и че едно преструктуриране на линиите, обслужващи Корсика в рамките и извън DSP, ще погуби отново жизнеспособността на дружеството.
(218)
По отношение на аргумента, изложен от CFF, според който прилагането в полза на SNCM на описаните по-горе мерки би довело до сериозен риск от изчезването от пазара на континентална Франция - Корсика на неговия основен конкурент, а именно CFF, френските власти изтъкват, че предвид настоящата конфигурация на този пазар, на който CFF има мажоритарно участие, поддържането на конкурентна структура зависи от одобряването на плана за преструктуриране на SNCM и неговото присъствие на въпросния пазар.
10. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
(219)
Член 87, параграф 1 от Договора за ЕО предвижда, че „освен когато е предвидено друго в настоящия договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на определени стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“.
(220)
Квалифицирането на една национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1. въпросната мярка дава избирателно икономическо предимство; 2. това предимство се финансира чрез държавни ресурси; 3. това предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и, най-накрая; 4. това предимство засяга търговията между държавите-членки (114).
(221)
Комисията установява, че SNCM е получило държавни ресурси на обща стойност 274,54 милиона евро чрез CGMF, притежавано 100 % от френската държава.
(222)
Тъй като SNCM работи в сектора на морския транспорт, отворен към вътрешноевропейската конкуренция, полученото потенциално икономическо предимство може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки.
(223)
Обстоятелството, че пазарът на каботажни превози със средиземноморските острови до 1 януари 1999 г. е бил временно освободен от прилагането на Регламент (ЕИО) № 3577/92 на Съвета от 7 декември 1992 г. относно прилагането на принципа за свободно предоставяне на услуги в областта на морския превоз в рамките на държавите-членки (морско крайбрежно плаване - каботаж) (115) не позволява a priori да се изключи, че изплатените субсидии за обслужване на каботажните линии между средиземноморските острови в рамките на DSP са могли да засегнат търговията между държавите-членки и да нарушат конкуренцията.
(224)
Във всички случаи, дори ако отпуснатите субсидии за обслужване на линиите за каботаж не са засягали търговията и не са изкривявали конкуренцията преди 1 януари 1999 г., положението се е променило след тази дата, тъй като съгласно Регламент (ЕИО) № 3577/92 дейностите, свързани с морския каботаж, са отворени за всички европейски оператори. Освен това трябва да се подчертае, че SNCM не извършва само крайбрежен транспорт, но работи и на международния морски транспортен пазар, който бе либерализиран с Регламент (ЕИО) № 4055/86 на Съвета от 22 декември 1986 г. относно прилагането на принципа на свободното предоставяне на услуги по отношение на морския транспорт между държави-членки и между държави-членки и трети страни (116).
(225)
Следователно Комисията счита, че в конкретния случай трите последни критерия на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, посочени в точка 220 от настоящото решение, са изпълнени. Следващите раздели разглеждат последователно, за всяка отделна мярка, наличието на избирателно икономическо предимство и, в зависимост от случая, съвместимостта с общия пазар на мерките, квалифицирани като държавни помощи.
10.1. Вноска в капитала на стойност 53,48 милиона евро като компенсация за обществена услуга
(226)
Въпреки че в решението си от 2003 г. Комисията е признала характера на компенсация за извършване на обществена услуга на една част от тези 76 милиона евро, а именно 53,48 милиона евро за обслужването на Корсика между 1991 и 2001 г., Комисията е оценила цялата вноска в капитала, т.е. 76 милиона евро, като помощи за преструктуриране, доколкото този размер е посочен в уведомлението от френските власти. В решението си от 15 юни 2005 г., анулирало решението на Комисията от 2003 г., съдията на Общността е поканил Комисията да разгледа сумата от 53,48 милиона евро в светлината на решението на Съда от 24 юли 2003 г. по делото Altmark.
(227)
Освен това френските власти са отправили молба към Комисията да отчете, че поради своя характер на „компенсация за извършване на обществена услуга“ една част от помощта за преструктуриране от 2002 г. не може да бъде считана като помощ в светлината на съдебната практика Altmark.
(228)
След като френското правителство е посочило прилагането, в конкретния случай, на съдебната практика по делото Altmark и на изключението, предвидено в член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията следва да се произнесе по този въпрос, тъй като аргументите ѝ имат съществено значение за аргументацията на Франция (117).
10.1.1. Предварителни бележки
(229)
В самото начало Комисията напомня, че въпреки факта, че постановяването на решението Altmark следва прилагането на горепосочената мярка, критериите, установени от съдията на Общността в това решение, са приложими в настоящия случай.
(230)
В действителност, както наскоро посочи Първоинстанционният съд (118), Съдът не е ограничил във времето обхвата на съдържанието на решението Altmark. При липса на такова ограничение във времето това съдържание, произтичащо от тълкуването на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, е напълно приложимо към фактическата и правна обстановка на разглежданото дело.
(231)
На първо място трябва да се отбележи, че между 1991 и 2001 г. SNCM е претърпяло съществени загуби по всички линии, обслужващи Корсика и подчинени на задължението за извършване на обществена услуга, въпреки субсидиите от държавата, отпуснати с решение на Комисията от 2001 г. (119). В действителност Комисията е установила, в точка 105 от това решение, че натрупаната загуба преди облагане за периода 1991-1999 г. за обслужването на Корсика (120), както е определена в доклада на експерта, назначен от Комисията, включително получените субсидии, възлиза на 217 милиона френски франка, или 33,08 милиона евро.
(232)
Що се отнася до 2000 и 2001 година (121), Комисията следва метода, използван в горепосочения експертен доклад и е преизчислила, въз основа на предоставения аналитичен резултат, резултата преди облагане, като е извадила провизиите за преструктуриране, калкулирани вече в разходите за преструктуриране, за които е получено уведомление. От друга страна, Комисията извърши проверка по годишния отчет на дружеството и установи, че през тези две години прехвърляне на корабно оборудване не е било извършвано.
(233)
Комисията е на мнение, че загубата от 2002 година от обслужването на линията Марсилия-Корсика не би могла да бъде взета предвид подари факта че, считано от 1 януари 2002 г. тарифите за експлоатация на линиите за Корсика от Марсилия и размерът на финансовата компенсация са определени от публичните власти и SNCM под договорна форма, противно на това, което беше изтъкнато за споразуменията от 1991 и 1996 г.
(234)
Следователно съгласно подхода и мотивите на решението от 2001 г. Комисията прави следните заключения:
Таблица 3
Аналитичен резултат за периода 1991-2001 година
Мрежа Корсика
2001 г.
2000 г.
1991-1999 г. (122)
Общо 1991-2001 г.
Милиони френски франка
Милиони евро
Милиони френски франка
Милиони евро
Милиони френски франка
Милиони евро
Милиони френски франка
Милиони евро
Резултат преди облагане
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Дотации провизии/амортизации Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Дотации провизии/Социален план
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Корекция допълнителни приходи (ДП) от корабите
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Резултат преди облагане и без ДП и без преструктуриране
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
Общо регистрираната натрупана загуба на SNCM от обслужването на линията Марсилия-Корсика, извън държавните субсидии, отпуснати с решението от 2001 г. и коригирана с допълнителните приходи от корабите, продадени през този период и разходите по преструктуриране, възлиза на 53,48 милиона евро за целия период 1991-2001 г.
(236)
В светлината на гореизложеното Комисията смята, че от вноската в капитала от 76 милиона евро през 2002 г. (124) 53,48 милиона евро могат да бъдат оценени като компенсация за предоставянето на обществена услуга.
10.1.2. Наличие на икономическо предимство по смисъла на съдебната практика по делото Altmark
(237)
Според Съда, доколкото намесата на държавата трябва да бъде считана като компенсация за разходите, извършени от предприятието-бенефициер за изпълнение на задълженията по обществена услуга, по такъв начин, че това предприятие в действителност не се възползва от финансово предимство и че въпросната намеса няма за цел да постави това дружество в по-благоприятно конкурентно положение по отношение на конкурентните предприятия, една такава намеса не попада в обхвата на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(238)
При все това, за да може една такава компенсация да избегне определението за държавна помощ, трябва да бъдат изпълнени определен брой кумулативни условия (виж бележката под линия на страница 68 от настоящото решение).
(239)
Що се касае, по-конкретно, до четвъртия критерий, изложен от Съда в решението по делото Altmark, редно е да се посочи, че SNCM не е било избрано с процедура за възлагане на обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност.
(240)
При липса на процедура за възлагане на обществена поръчка Комисията смята, че държавата-членка е тази, която трябва да докаже, че размерът на изплатената на SNCM компенсация не надвишава разходите, понасяни от едно средно взето дружество, добре ръководено и осигурено с необходимите транспортни средства, като се вземат предвид свързаните с това приходи, както и разумната печалба за изпълнението на тези задължения съгласно изискванията на съдебната практика на Съда.
(241)
В конкретния случай самите френски власти признават в своите писмени бележки от 16 ноември 2006 г., че на практика е невъзможно да се открие дружество, което би могло да послужи за сравнение през този период 1991-2001 г. поради задълженията за обществена услуга на SNCM, което е единственото дружество, способно да изпълни тези задължения. При тези обстоятелства, френските власти са положили усилия да предоставят данни с цел възможно най-точно сравняване със сходни дружества, а именно с CMN, като подчертават, че тези дружества не са се намирали в същите условия на експлоатация, наложени на SNCM от споразуменията за задължение за извършване на обществена услуга между 1991 и 2001 г.
(242)
В тази връзка Комисията счита, че предвид аргументацията на френските власти, те не са показали с какво определените като сходни от самите тях дружества биха могли да бъдат база за сравнение, както се изисква от съдебната практика на Общността. В този контекст Комисията показва, че данните за тези дружества, предадени от Франция, не ѝ позволяват да оцени степента на сходност, нито да анализира влиянието на разликите в условията за експлоатация, посочени при сравняването, което е трябвало да бъде извършено за прилагане на горепосочения четвърти критерий.
(243)
При тези обстоятелства, Комисията счита, че въз основа на информацията и данните, предадени от френските власти в рамките на настоящата процедура, четвъртият критерий Altmark не е изпълнен.
(244)
Предвид изложеното дотук, Комисията счита, че въпросната мярка е дала икономическо предимство на SNCM. Като се има предвид, че от мярката се е възползвала само SNCM, това предимство е избирателно. Следователно компенсацията, отпусната на SNCM в рамките на споразуменията от 1991 и 1996 г. в размер на 53,48 милиона евро представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
10.1.3. Съвместимост на въпросната мярка с общия пазар съгласно член 86, параграф 2 от Договора за ЕО
(245)
След като френските власти са изложили изключението от член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, и Комисията ще използва същия метод и същите мотиви, посочени в решението от 2001 г., за оценка на въпросната мярка.
(246)
Според този член изплащането на държавна помощ може да излезе от забраната на член 87 от Договора за ЕО, при условие че тази помощ има за цел само да компенсира поетите допълнителни разходи за изпълнението на особена задача от страна на дружеството, натоварено с управлението на услуга от общ икономически интерес и че отпускането на помощта се окаже необходима, за да може това дружество да изпълни задълженията си за обществена услуга в условия на икономическо равновесие.
(247)
Предвид съдебната практика, прилагана в периода 1991-2001 г. (125), Комисията трябва, както го е направила в своето решение от 2001 г.:
-
да извърши проверки и да се увери, че услугите, чието управление е поверено на SNCM, могат да бъдат квалифицирани като услуги от общ икономически интерес, и
-
да проучи адекватността на размера на субсидиите, отпуснати на SNCM в рамките на задълженията за извършване на обществена услуга, свързани с транспортното обслужване по море на Корсика спрямо разходите, направени от SNCM за изпълнението на основните изисквания на договора за обществена услуга.
(248)
В конкретния случай и след като се касае за компенсациите, изплатени за периода 1991-2001 г., както Комисията е отбелязала в своето решение от 2001 г., задълженията за обществена услуга, наложени на SNCM и на CMN са следствие от два петгодишни договора, подписани от двете дружества и Службата по транспорт на Корсика (OTC). Тези договори, чиято юридическа основа е рамковият договор 1976-2001 г., излагат условията и начините за изпълнение на обществената услуга съответно за периодите 1991-1996 г. и 1996-2001 г. Освен това те са определили и принципите на изплащане на фиксираната субсидия, приспадната от дотацията за териториална цялост в замяна на наложените задължения.
(249)
По отношение на въпроса, дали тези задължения отговарят на реална нужда от обществена услуга, Комисията е установила в своето решение от 2001 г. по-горе, че рамковият договор и петгодишните договори отговарят на принципа за териториална цялост, който цели да ограничи неудобствата, които представлява островността и да осигури обслужването на Корсика по начини и при условия, възможно най-близки до континенталните. Комисията отбелязва също така че тази цел, която е от законен обществен интерес, не е постигната в исторически план просто от действието на пазарните механизми (126).
(250)
Следователно Комисията смята, че системата за обслужване, предвидена в рамковия договор и петгодишните договори, отговаря на реална потребност от обществена услуга.
(251)
Както Комисията е установила в решението си от 2001 г., SNCM е получило, за периода 1991-2001 г. и при горепосочените законови рамки, годишна фиксирана субсидия, чийто размер е бил фиксиран за пет години и ежегодно преразглеждан в зависимост от развитието на вътрешния брутен продукт по пазарни цени и конвенционалния аналитичен резултат, представен от SNCM.
(252)
В точка 30 от решението си от 2001 г. Комисията отбелязва факта, че „по силата на член 4 от договора от 1976 г. (127) размерът на годишната субсидия се изплаща под формата на дванадесет равни месечни вноски. За да позволи окончателното изплащане на субсидията, SNCM трябва да представя, най-късно на 1 юли всяка година, своите резултати от предходната счетоводна година, утвърдени от държавния инспектор. Евентуални възстановявания на суми за сметка на SNCM се приспадат от предварителната(ите) сума(и) от текущата финансова година. Режимът за регуляризация на предварителните суми предвижда и евентуални допълнителни суми, внасяни от държавата. Последващите сключени договори предвиждат и санкции, в случай че през годината броят на основните връзки, нереализирани от SNCM е над 2 % от броя на основните връзки, предвидени в договора. Органът, който предоставя концесията, може да удържи от фиксираната дотация на SNCM за териториална цялост, в случай на значителни нарушения, водещи до прекъсване на изпълнението на обществената услуга.“.
(253)
В точка 82 от същото това решение Комисията отбелязва, че втората част на тази точка IV постановява, че „При хипотезата, че икономическите условия и по-конкретно разходите за дейността и нивата на трафик, послужили за база при изчисляването на субсидията, се изменят съществено, SNCM и OTC ще съгласуват действията си за разглеждане на мерките, които трябва да бъдат приложени за обслужването, тарифите или увеличаването на размера на дотацията с цел възстановяване на финансовото равновесие на дружеството.“
(254)
В светлината на това, което беше изложено по-горе и, както е заключила в своето решение от 2001 г., Комисията счита, че компенсацията от 53,48 милиона евро, изплатена от държавата, не е фиксирана сума, поради механизма, позволяващ запълването на финансовото неравновесие, произтичащо от неравностойността на реалните разходи за експлоатация и разходите, послужили за база при изчисляването на субсидията.
(255)
Както Комисията е констатирала в своето решение от 2001 г. (128), финансовите компенсации, получени по това време съгласно петгодишните договори от 1991 и 1996 г., не са позволили на SNCM да покрие изцяло загубите, свързани със задълженията за извършване обществени услуги. Комисията е оценила, че тази частична компенсация възлиза на 53,48 милиона евро.
(256)
Комисията заключава, че сумата от 53,48 милиона евро, изплатена от държавата, е равна на частичната компенсация за периода 1991-2001 г. и съответно отговаря на чистите разходи, породени от изпълнение на обществената услуга, предмет на която е SNCM.
10.1.4. Заключение
(257)
На базата на всичко гореизложено Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ, съвместима с общия пазар по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО. Тъй като мярката е приложена на 14 ноември 2003 г., Комисията констатира, че тази държавна помощ е незаконна.
(258)
В този контекст, размерът на помощта, която трябва да бъде считана като помощ за преструктурирането по смисъла на уведомлението от 2002 г. възлиза на 22,52 милиона евро (129). Тази сума се добавя към мерките от 2006 г., доколкото те съдържат помощи за преструктуриране (виж раздел 10.5 от настоящото решение).
10.2. Цесия на SNCM при отрицателна продажна цена от 158 милиона евро
(259)
В конкретния случай Комисията трябва да проучи дали апортната вноска в капитала от държавата в размер на 158 милиона евро, предхождаща цесията на SNCM на частни купувачи, т.е. in fine отрицателната продажна цена на дружеството за еквивалентна сума, не съдържа елементи на държавна помощ.
(260)
Открита обществена процедура за избор, прозрачна и недискриминационна, в рамките на която държавата прехвърля, след предварителна рекапитализация (за сума, по-голяма от продажната цена), не позволява непременно да се изключи наличието на помощ, от която може да се възползва едновременно приватизираното дружество и неговият купувач (130).
10.2.1. Референтна правна рамка
(261)
За да провери дали едно дружество е ползвало икономическо предимство вследствие на капиталовата вноска от държавата, Комисията прилага принципа на „частния инвеститор, действащ в условия на пазарна икономика“ (наричан по-долу „принцип за частния инвеститор“). Принципът на частния инвеститор следва принципа на равенство при третиране между публичния и частния сектор, което произтича от член 295 от Договора за ЕО. Според този принцип предоставените от държавата капитали на разположение на едно дружество, пряко или косвено, и при обстоятелства, отговарящи на нормалните условия на пазара, не биха могли да бъдат квалифицирани като държавни помощи (131).
(262)
За тази цел Комисията може да оцени дали лицето, предоставящо средствата, се държи като частен инвеститор, следващ структурна, обща или секторна политика, и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали. Валидността на този метод е признат от съдията на Общността в рамките на няколко дела (132).
(263)
Съгласно постоянната съдебна практика капиталова вноска, извършена от публичен инвеститор при отсъствието на всякаква перспектива за печалба, дори дългосрочна, представлява държавна помощ (133).
(264)
Съдията на Общността е отбелязал освен това, че един частен инвеститор, следващ структурна, обща или секторна политика, и воден от перспективи за дългосрочна рентабилност, не би могъл да си позволи, от гледна точка на разума и след дългогодишни загуби, да пристъпи към капиталова вноска, която, от икономическа гледна точка, е не само по-скъпа от една ликвидация на активите, но и е свързана с продажбата на дружеството, което му отнема всякаква перспектива за печалба, дори и срочна (134).
(265)
По-конкретно в решението си по делото „Gröditzer“ Съдът е отсъдил, че с цел определяне на това дали приватизацията на едно дружество срещу отрицателна продажна цена съдържа елементи на държавна помощ: „редно е да се установи, дали при сходни обстоятелства един частен инвеститор, чиято големина може да бъде сравнена с тази на органите, управляващи публичния сектор, би могъл да пристъпи към такава голяма капиталова вноска в рамките на продажбата на въпросното дружество или би избрал неговата ликвидация“ (135).
10.2.2. Прилагане в конкретния случай
(266)
В светлината на гореизложеното, с цел да се определи характера на помощта по въпросната мярка, Комисията трябва „да прецени дали избраното решение от държавата е в абсолютни стойности и по отношение на всяко друго решение, включително ненамесата, най-евтиното, което, ако е така, би довело до заключението, че държавата е действала като частен инвеститор“ (136).
10.2.2.1. За спазване на принципа на частния акционер в условията на пазарна икономика
(267)
В този контекст е редно да се отбележи, че големите групи предприятия, когато пристъпват към затваряне на работни обекти или ликвидация на филиали, не могат да не се интересуват от социалните последствия, до които водят тези затваряния.
(268)
По тази причина те най-често прилагат социални планове, които могат да включват мерки за преквалификация на персонала, съдействие при намиране на друга работа, обезщетения при напускане и действия на местно икономическо ниво, които дори преминават разпоредбите на закона и на колективните трудови договори.
(269)
В конкретния случай Комисията установява, че SNCM е дружество, контролирано от държавата чрез групата CGMF (Генерална морска и финансова компания).
(270)
Комисията счита, че при хипотезата за ликвидация на SNCM (137), такива мерки биха били прилагани като допълнение към законовите задължения, с цел да не се компрометира авторитетът на марката на холдинга и на нейния краен акционер (138).
(271)
Комисията напомня, че само призракът на ликвидацията на дружеството през 2004 г. е предизвикал многобройни и сериозни проблеми. Социалният конфликт от септември 2004 г. например блокира флотата на SNCM в продължение на 16 дни. Комисията добавя, че френските власти са привели доказателства в цифри, че тези социални вълнения от 2004 г. са засегнали облика на марката на холдинга пред клиентите и са довели до сериозно намаляване на броя на пътниците, превозвани от SNCM, и следователно, на оборота на дружеството. Освен това Комисията подчертава, че вследствие на зловредния социален климат от лятото на 2004 г., засегнал финансовото положение на SNCM, през пролетта на 2005 г. акционерът на дружеството е приложил социален план, прекратен през април 2005 г. в съгласие със синдикатите. Въз основа на гореизложеното Комисията смята, че се е оказало, че при хипотезата за ликвидация на SNCM, отказът на групата CGMF да поеме допълнителните обезщетения за уволнение сериозно е засегнал облика на марката на холдинга и на нейния акционер.
(272)
Следователно Комисията смята, че свързаните с тези мерки разходи трябва да бъдат включени в изчисляването на разходите по ликвидация. Тези разходи биха били приспаднати от стойността на ликвидацията на SNCM, доколкото тя е била положителна, и/или поети директно от CGMF/държавата в качеството ѝ на акционер. Комисията счита, че всяко друго решение не би взело предвид социалната реалност, пред която днес са изправени големите групи предприятия (139).
(273)
С цел определянето на цената на една ликвидация за акционера, Комисията възприема хипотеза a minima, съответстваща единствено на допълнителните обезщетения за уволнение.
(274)
В тази връзка френските власти считат, че на базата на социалния план от 2005 г., изграден въз основа на социалния план от 2002 г., размерът трябва да бъде от […] до […] евро на служител, или общ размер между […] милиона евро и […] милиона евро. Френските власти уточняват, че долната граница на горепосочения размер обяснява факта, че цената на референтния социален план е увеличена поради големия брой служители, доближаващи пенсионна възраст и чието напускане се извършва при изключително благоприятни условия. Освен това взет е предвид и фактът, че контекстът на ликвидацията на дружеството и уволняването на целия персонал не могат да бъдат сравнени с преквалификацията на служителите, позволяваща продължаване на дейността, какъвто е случаят при референтния социален план.
(275)
Експертът на Комисията е направил сравнителен анализ на цифрите, предоставени от френските власти и социалните планове, приложени наскоро във Франция. Социалният план на Hewlett Packard за 2003 г. е струвал 214 000 евро на човек, а през 2005 г. между 50 000 и 400 000 евро. През 2004 г. социалният план, приложен от Péchiney след сливането с Alcan, е струвал 128 000 евро на човек. За социалния план на Giat Industries през 2004 г. общата цена за служител е била в рамките на 162 000 евро срещу 71 000 евро за Gemplus през 2002 г. и 69 000 евро за Danone (за дейността, свързана с бисквити) през 2001 г. През 2002 г. Yves Saint Laurent Haute Couture обявява социален план на стойност 115 000 евро за служител. Планът Power 8, обявен от Airbus France през февруари 2007 г., е предвиждал цена за служител от 68 000 евро (140). През 2008 г. цената в социалния план на Michelin възлиза на 157 400 евро за служител.
(276)
Що се касае до докерите, Комисията уточнява, че Сметната палата в обществения си тематичен доклад от юли 2006 г. „Френските пристанища, изправени пред промените на морския транспорт: спешност на действията“ напомня общата цена на човек в социалния план от 2004 г., а именно 145 000 евро за напускане от автономните пристанища и 209 000 евро за напускане от пристанището на Марсилия.
(277)
Комисията напомня, че нейното решение от 17 юли 2002 г. относно Френското дружество за производство позволява да се илюстрира щедрата цена в един случай на приватизация на предприятие в затруднение. Така, щедростта се е изразила в разходи за държавата от 43,1 милиона евро (или 151 000 евро за служител, а планът е предвиждал напускането на 285 служители), която се прибавя към сумата от 5,3 милиона евро от законовите и договорни задължения (или общ размер от 169 000 евро за служител).
(278)
В светлината на този сравнителен анализ Комисията счита, че хипотезата за […] евро, изплатени на всеки служител за допълнителни обезщетения за уволнение, е съвместима с разходите на напуснал служител, посочени в социалните планове, прилагани от частните акционери по време на същия период.
(279)
И накрая Комисията смята, че хипотезата за напускане на целия персонал на SNCM в рамките на ликвидация на дружеството е най-вероятната хипотеза именно защото възлагането на DSP за периода 2007-2013 г. не е било предмет на тръжна процедура и следователно на окончателно решение. Освен това предвид обезпокоителната финансова ситуация на SNCM, е малко вероятно да е бил изготвен план за продължаване на дейността така че дружеството да бъде поставено под финансов надзор и уволняването на персонала да бъде избегнато.
(280)
В светлината на гореизложените данни Комисията отбелязва общия размер от […] милиона евро, който CGMF (държавата) би трябвало да отдели за допълнителни обезщетения за уволнение.
(281)
В този етап на анализа Комисията трябва да определи стойността на ликвидацията на SNCM, без допълнителни обезщетения за уволнение. Това е в действителност разликата между тази стойност на ликвидация, доколкото тя е положителна, и допълнителните обезщетения за уволнение, която разлика трябва да бъде сравнена с отрицателната цена, произтичаща от продажбата, за да се провери дали държавата е действала като частен инвеститор в условията на пазарна икономика. За тази цел Комисията се основава на изчислението на повторно оценения нетен актив. Съгласно този метод, недостатъчното количество на активи е установено, когато икономическата стойност на реалните активи (по принцип по-висока от счетоводната нетна стойност) не покрива икономическата стойност на реалните дългове.
(282)
С цел установяването на недостатъчните активи в конкретния случай, Комисията, с помощта на свой експерт (141), е проверила, както е обяснено по-долу, че на 30 септември 2005 г. стойността на актива на SNCM не е бил достатъчен, за да удовлетвори привилегированите и непривилегированите кредитори (включително служителите като класически кредитори).
(283)
Комисията счита, че стойността на чистия актив е често използван метод за остойностяване на дружествата в сектора на морския транспорт. Освен това тя смята, че този метод е изключително подходящ за ситуацията на SNCM, доколкото неговият основен акционер има единственият избор, алтернативен на цесията, а именно да обяви фалит на дружеството, което ще бъде поставено в ликвидация.
(284)
По отношение на другите методи за остойностяване и по-конкретно на метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, Комисията смята, че предвид факта, че той предполага продължаването на дейността на дружеството, което не е случай при SNCM, то той не е актуален в настоящия случай.
(285)
Комисията отбелязва датата 30 септември 2005 г. като референтна дата за оценката на SNCM, която е датата, на която е направен реалният избор между приемане на предложението за възстановяване на дружеството или неговата ликвидация; избирането на BCP е решено на 27 септември 2005 г.
(286)
Комисията отбелязва, че акционерът на SNCM със сътрудничеството на кантора Ernst & Young, е пристъпил към определяне на разходите при ликвидацията на дружеството (горепосоченият доклад CGMF) на 30 септември 2005 г., който е бил повторно разгледан от Oddo Corporate Finance и кантората Paul Hastings. Комисията напомня, че посоченият по-горе доклад Oddo-Hastings е оценил актива на SNCM на […] милиона евро.
(287)
Относно стойността на собствената флота (142), брутната продажна стойност на корабите на SNCM е била оценена от специализирания експерт BRS на […] милиона евро на 30 септември 2005 г., а флотата на SNCM е била оценена в доклада Oddo на […] милиона евро след отстъпки (143), комисиона за търговско посредничество (144) и несигурно събитие (145).
Таблица 4
Сценарии за остойностяване на актива на SNCM към 30 септември 2005 г.
(в милиони евро)
Стойност на актива
в доклада Oddo
Стойност на актива
от експерт на Комисията
Нематериални активи
-
-
Материални активи
-
Собствена флота
[…]
[…]
-
Недвижими имоти (146)
[…]
[…]
Финансови активи (147)
[…]
[…]
Нематериален актив
[…]
[…]
Стокова наличност
-
-
Аванси и предплати
-
-
Вземания от клиенти
[…]
[…]
Други вземания (148)
[…]
[…]
Нетни парични потоци
[…]
-
Сметки от изравняване
-
-
Други активи
[…]
[…]
Общо активи
[…]
[…]
Източници: Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(288)
При прочита на горната таблица Комисията констатира, че флотата от кораби съставлява основният елемент от оценката на актива на дружеството. В тази връзка експертът на Комисията е преценил, след извършване на сравнителен анализ в подходящото време, че намалението, приложено към брутната продажна цена на корабите и несигурното събитие, са били съвместими. На тази база той е направил заключения, че няма аргументи за отхвърляне на оценката на стойността на флотата, изготвена от френската държава.
(289)
По отношение на намалението Комисията смята, че неговото ниво е съвместимо с намаленията, наблюдавани при продажбите на кораби при съдебна ликвидация. Според експерта на Комисията Управлението за морски транспорт, национално белгийско дружество, обслужващо линията Ostende-Ramsgate, е продало, например, два ферибота за автомобили през 1997 г. с намаления, оценени на 35 % и 45 %. Неотдавна дружеството Festival Cruises е продало три туристически кораба със средна отстъпка от 20 %. Намаленията, прилагани в сходни случаи, са от порядъка на тези, приложени от френските власти в настоящия случай.
(290)
По отношение на несигурното събитие, такъв пример не е бил отбелязан на пазара и Комисията смята, че аргументите, оправдаващи прилагането на несигурното събитие са съвместими с ограничения пазар на специализирани кораби, изработени за изключително специфична употреба.
(291)
От друга страна, Комисията отбелязва, че нейният независим експерт е ревизирал покачването на стойността на финансовите активи, и в частност стойността на участието на SNCM в CMN (от […] милиона евро до […] милиона евро). В тази връзка, предвид предложението за закупуване на това участие от Stef-TFE за […] милиона евро, предадено на Комисията в рамките на настоящата инструкция, Комисията счита, че оценката на участието на SNCM в CMN на […] милиона евро е разумна в контекста на ликвидация на дружеството.
(292)
Относно остойностяването на другите компоненти на активите, експертът на Комисията не е дал особено мнение. Той не е отбелязал рубриката „нетни парични потоци“, тъй като тя е в дефицит. Комисията смята, че тази рубрика трябва да премине в пасива на дружеството SNCM.
(293)
Като взима предвид извършените промени Комисията оценява активите на SNCM на […] милиона евро към 30 септември 2005 г.
(294)
Комисията установява, че френските власти оценяват дължимата сума за привилегировани вземания на […] милиона евро и на […] милиона евро дължимата сума за непривилегировани вземания (без допълнителните обезщетения за уволнение).
(295)
Относно по-конкретно пасива на дружеството френските власти оценяват цената на социалния план по колективния трудов договор на […] милиона евро. Разходите по социалния план са определени на индивидуална база и предвид вида на договора (безсрочен договор - CDI и срочен договор - CDD), устава и колективните трудови договори (плаващ персонал, стационарен персонал и управление), трудовия стаж, позицията и възнаграждението на всеки отделен служител. Този размер покрива неустойките по предизвестия ([…] милиона евро), неустойките по платен отпуск по предизвестие ([…] милиона евро), конвенционални обезщетения за уволнение ([…] милиона евро) и контрибуция Delalande ([…] милиона евро) (149).
(296)
Цената на социалния план извън колективните трудови договори е оценен от френските власти на […] милиона евро. Този социален план обхваща всички придружаващи мерки, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM в областта на уволнението (150) и косвените разходи, свързани с конвенционалния социален план (151).
(297)
Разходите по прекратяване на основните договори за експлоатация засяга основно и включването на банкова гаранция в размер на […] милиона евро, дадена като гаранция за доброто изпълнение от страна на SNCM на неговите задължения за извършване на обществена услуга, към която се прибавя наказателна санкция, предвидена в договора, в размер на […] % от референтната финансова компенсация в размер на […] милиона евро за 2005 година, или около […] милиона евро.
(298)
По отношение на нетния актив, свързан с кораби на лизинг (152), френските власти подчертават, че на базата на определени хипотези (153), нетният продукт от цесията е оценен от специалист BRS на […] милиона евро към 30 септември 2005 г. след отстъпки, комисиона за търговско посредничество и финансови разходи за пристанище. Спестяванията от данъци и банкови задължения възлизат на […] милиона евро, като съществува оставаща сума от банкови задължения от корабите, закупени на лизинг, която трябва да бъде възстановена, на стойност […] милиона евро.
Таблица 5
Сценарии за остойностяване на пасива на SNCM към 30 септември 2005 г.
(в милиони евро)
Стойност на пасива в
доклада Oddo
Стойност на пасива експерт
на Комисията
Привилегировани задължения, от които:
-
Социални и данъчни задължения
[…]
[…]
-
Финансови задължения, гарантирани с актива (154)
[…]
[…]
Разходи по социалния план по колективния трудов договор
[…]
[…]
Разходи по пенсионни осигурителни каси (155)
[…]
[…]
Разходи по процеса на ликвидация
[…]
[…]
Добавени загуби от дейността (156)
[…]
[…]
Удовлетворяване на привилегировани кредитори
[…]
[…]
Необезпечени задължения (157)
[…]
[…]
Разходи по социалния план, извън колективния трудов договор
[…]
[…]
Разходи по прекратяване на основните договори за експлоатация
[…]
[…]
Допълнителни разходи, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг
[…]
[…]
Удовлетворяване на непривилегировани кредитори
[…]
[…]
Източници: Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(299)
Комисията отбелязва, че социалните пасиви на дружеството съставляват основния елемент от пасива на SNCM. Що се отнася до привилегирования пасив на дружеството, т.е. цената на конвенционалния социален план, експертът на Комисията е проверил формулите за изчисляване на всички елементи от плана на базата на сондажи и не е установил нито аномалия, нито грешка. Въз основа на тази проверка, Комисията смята за разумен размера от […] милиона евро, изплатени предварително от френските власти за социален план по колективния трудов договор.
(300)
Относно допълнителните загуби от дейността, Комисията смята, че оценката е предпазлива с оглед на законодателството и в частност членове L.622-10 от Търговския закон и 119-2 от Постановление № 85-1388 от 27 декември 1985 г., съгласно които SNCM би могло да бъде задължено от компетентния търговски съд да продължи дейността за срок от два месеца, който срок може да бъде подновен по молба на прокуратурата във връзка с изпълнението на задълженията за предоставяне на обществена услуга.
(301)
Що се отнася до необезпечените задължения, експертът на Комисията няма особени забележки. При все това, той е коригирал размера от […] милиона евро на […] милиона евро, вследствие на промяната на рубриката „Нетни парични потоци“ в актива. Комисията оценява, че тази промяна е в съответствие с промените, извършени при оценката на актива на SNCM.
(302)
По отношение на разходите по социалния план извън колективния трудов договор (без допълнителните обезщетения за уволнение), експертът на Комисията счита, че разходите за съдебни спорове трябва да бъдат […] милиона евро вместо […] милиона, изплатени предварително от френските власти. По тази точка, ако Комисията смята за сигурно, че синдикалните организации биха поискали преквалифициране на договорите CDD в договори CDI (158), от друга страна, тя мисли, че тези изчисления трябва да засягат само и единствено служителите, работещи на CDD, за които този риск е почти сигурен (или […] CDD). Считайки едно месечно брутно възнаграждение в размер на […] евро с обезщетение за 9 месеца от заплатата за първите […] CDD и 6 месеца за следващите […], размерът възлиза на […] милиона евро.
(303)
Що се касае до нетния пасив, свързан с продажбата на корабите, взети на лизинг, Комисията смята, че хипотезите, свързани с изчисленията, са оправдани от договорния формализъм на GIE, който ограничава всякакво заместване на SNCM от трети страни и обуславя данъчни предимства за използването на корабите под френски флаг. Освен това несигурното събитие не се прилага в случая на кораби, използвани на лизинг, тъй като тези кораби са продадени от банките кредитори на GIE. В този контекст, Комисията счита, че е оправдано да бъдат взети предвид разходите за пренасяне между 30 септември 2005 г. и датата на действителната продажба на кораба.
(304)
Във връзка с гореизложеното, Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. привилегированият актив на SNCM възлиза на […] милиона евро, а непривилегированият актив на SNCM е […] милиона евро.
(305)
В светлината на горепосоченото Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. стойността на актива на SNCM (или […] милиона евро) не е била достатъчна за удовлетворяване на привилегированите кредитори (или […] милиона евро) и на непривилегированите кредитори (или […] милиона евро).
(306)
В един такъв контекст, при липса на действия за запълване на пасива (виж по-долу), и предвид точка 273 от настоящото решение и недостатъчния актив, разходите за ликвидация на SNCM от CGMF биха се ограничили до допълнителните обезщетения за уволнение в размер на […] милиона евро.
(307)
Следователно изборът, направен от френските власти за продажбата на SNCM на отрицателна цена от 158 милиона евро, сравнена с минималната цена за ликвидация от […] милиона евро, може да бъде считан като съответстващ на избора, който би направила частна група от дружества в условията на пазарна икономика.
10.2.2.2. Последствия от съдебна ликвидация на SNCM
(308)
Комисията също така разгледа и аргумента на френските власти, според който държавата, в качеството ѝ на мажоритарен акционер, може да бъде поканена да запълни пасива в случай на ликвидация на дружеството (виж по-долу). В този случай, според френските власти, при изчисляването на разходите за ликвидация за държавата-акционер трябва да се вземе предвид националното право, както Комисията е отбелязала в своето решение ABX Logistics (159), и да се оцени, като вземе предвид особеностите на сектора (160) и обстоятелствата на конкретния случай.
(309)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че на 28 март 2006 г. френските власти са ѝ предоставили документи, удостоверяващи, че акционерът на SNCM е потърсил най-малко струващото за него решение, като е разглеждал паралелно и още от самото начало два варианта, а именно ликвидацията на дружеството и неговата продажба на отрицателна цена.
(310)
Въз основа на горепосочените експертизи, представени на Комисията, френските власти смятат, че всички реални разходи, които е трябвало да бъдат поети от Френската република, в качеството ѝ на акционер чрез CGMF, възлизат между […] и […] милиона евро към 30 септември 2005 г. Тази оценка взема предвид риска френската държава да бъде задължена да „запълни пасива“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM, както и риска държавата да бъде осъдена да заплати допълнителните обезщетения за уволнение на уволнения персонал. Френските власти смятат, че тези рискове трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(311)
В този момент се поставя въпросът за оценката на всички реални разходи, която Франция би била длъжна да поеме като акционер в случай на съдебна ликвидация на SNCM, за да определи дали, предвид възможностите да бъде осъден да поеме тези разходи и предвид техния обем (161), един частен акционер би предпочел да продаде незабавно своя филиал на отрицателната цена от 158 милиона евро, отколкото да се изложи на този риск.
а) За възможно осъждане на държавата да запълни пасива
(312)
Във френското право назначеният ликвидатор на дружество в съдебна ликвидация има възможността да започне процедура по отговорност срещу бившите управители на дружеството, наречена „процедура по запълване на пасива“, в случай на решение за предприемане на план за възстановяване на дружеството или поставянето му под съдебен надзор, както и в случай на съдебна ликвидация (162).
(313)
Започването на процедура по запълване на пасива срещу бившите управители на дружеството във фалит е мотивирано от необходимостта от възстановяване на имуществото на дружеството, което е една от задачите на назначения ликвидатор.
(314)
В множество писма до Комисията френските власти поддържат становището, че хипотезата за осъждане на държавата от национален съдия за запълване на пасива на управляваното от нея дружество представлява възможно най-приемливия сценарий и че тя трябва да бъде отбелязана при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(315)
В писмените си бележки от 28 февруари 2008 г. SNCM е представила експертен доклад, оценяващ правните последствия от процедура по запълване на пасива, противопоставима на френската държава. Този доклад заключава, че сезираният по делото търговски съд най-вероятно би отбелязал отговорността на държавата и би я осъдил да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM.
(316)
В конкретния случай Комисията е на мнение, че предвид установения недостиг на активи на SNCM (виж по-горе) и възможното ангажиране на гражданската отговорност на назначения ликвидатор в случай на бездействие по смисъла на закона от 1985 г. и правото на действие за кредиторите от 2005 г., една процедура по запълване на пасива би била, най-вероятно, започната срещу френската държава в случай на съдебна ликвидация на (163).
(317)
Съответното законодателство предвижда, че социалните задължения на дружество в ликвидация могат да бъдат поети от неговите бивши управители от правна и фактическа гледна точка, ако бъдат едновременно спазени четири условия.
i) Признаване на държавата като управител от правна и фактическа гледна точка на дружество в съдебна ликвидация (164)
(318)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че експертът на SNCM е представил подробен анализ, водещ до заключението, че френската държава най-вероятно би била определена като фактически управител на SNCM. По същество горепосоченият експертен доклад е доказал, съответно приложимата съдебна практика (165), че държавата е извършила положителни действия при управлението, които не са произтичали от административните проверки, наложени от закона, при това за продължителен период от време. По-конкретно, според доклада на експерта на SNCM, държавата е взимала решения в рамките на пълномощията си за контрол, дадени от самата нея, отклонявайки по този начин своите пълномощия за контрол, за да вземе решения за сметка на дружеството от името на управителите, оправомощени да взимат тези решения. Освен това е станало ясно, че управленските органи на SNCM не са разполагали с никаква независимост по отношение на държавата при управлението на дружеството. Най-накрая държавата е иззела функциите и е заместила управленските органи на SNCM, като е взимала сама стратегически решения, без да ги информира.
(319)
Комисията установява, че френските власти в писмените си бележки от 28 март 2008 г. не са изказали резерви по отношение на определянето на френската държава като фактически управител на SNCM. В писмото си от 20 ноември 2006 г. самите френски власти отбелязват, че съдията не би пропуснал да определи държавата акционер на SNCM като фактически управител на дружеството. При все това, очевидно е, че една такава декларация, направена в рамките на дело за държавна помощ, не е достатъчна сама по себе си, за да даде достатъчно правно основание да се прецени дали един съдия би счел националните власти за фактически управители на дружеството-бенефициер на въпросните мерки и най-вече степента на вероятност на такава възможност.
(320)
При обстоятелствата на конкретния случай Комисията не счита за необходимо да се произнесе по въпроса за оценката на данните, предоставени от френските власти предвид заключението, до което е стигнала в раздел 10.2.2.1 по-горе.
ii) Съществуването на една или повече грешки при управлението от страна на френската държава, фактически управител на дружество в съдебна ликвидация
(321)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че докладът на експерта на SNCM е споменал въз основа на списък от фактически данни, който не е изчерпателен, редица данни, за да покаже, че държавата, фактически управител на SNCM, е допуснала грешки при управлението.
(322)
По-конкретно е отбелязано, че френската държава е допуснала грешки при инвестициите […]. Освен това държавата е допуснала и многобройни грешки в управлението по отношение на […].
(323)
В тази връзка, […] (166). В писмото си от 30 април 2007 г., френските власти са оценили като много висок риска от осъждане на държавата по отговорност предвид критериите […] за квалифициране на грешката при управление по смисъла на член L.651-2 от Търговския закон. При все това е очевидно, че една такава декларация, направена в рамките на процедура за държавни помощи, не е достатъчна сама по себе си, за да даде достатъчно правно основание да се допусне, дали един съдия би счел, че националните власти са допуснали фактите, в които ги обвиняват и най-вече степента на вероятност на такава възможност.
iii) Установяване на недостиг на активи
(324)
В конкретния случай Комисията установява, че в писмото си от 16 ноември 2006 г. френските власти са представили оценка на недостига на активи на SNCM на базата на експертните доклади на CGMF и на Oddo-Hastings, посочени по-горе. Комисията отбелязва, че експертизата на SNCM относно процедурата за запълване на пасива, предадена на Комисията през февруари 2008 г. се базира на същите тези доклади, за да констатира съществуването на недостиг на активи в случай на съдебна ликвидация на дружеството. По-конкретно, докладът на Oddo-Hastings показва недостиг на активи в размер на […] милиона евро към 30 септември 2005 г., изчислен като разликата между, от една страна, стойността на актива на SNCM ([…] милиона евро) и, от друга страна, стойността на пасива на дружеството (привилегировани и непривилегировани задължения, оценени съответно на […] милиона евро и на […] милиона евро).
(325)
Комисията отчита факта, че съгласно горепосоченото френско законодателство недостигът на активи е установен от момента, в който назначеният ликвидатор на дружеството не разполага с достатъчно активи за да удовлетвори кредиторите, без значение дали те са привилегировани или не. Що се отнася по-конкретно до социалните вземания на дружеството, социалният пасив на дружеството е a minima съставен от класическите вземания за служителите, т.е. тези, които са директно свързани с трудовия договор, колективния трудов договор или закона, и които са автоматично отнесени от назначения ликвидатор в пасива на дружеството (167).
(326)
Комисията е оценила недостига на активи на SNCM на […] милиона евро към 30 септември 2005 г.
iv) Съществуване на причинно-следствена връзка между грешките и установения недостиг на активи
(327)
Според френските власти, по френското право молителят по процедура за запълване на пасива не е длъжен да определи размера на натрупаните тежести на пасива вследствие на грешка в управлението от страна на управителя. Управителят на юридическо лице може да бъде обявен за отговорен на основание на член L.624-3 от Търговския закон, дори ако грешката в управлението, допусната от него, е само една от причините за недостига на активи и може да бъде осъден да заплати всички или част от социалните задължения, дори ако грешката е причина само за част от тях (168).
(328)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че експертът на SNCM квалифицира като очевидна връзката между грешките в управлението и установения недостиг на активи. Въз основа на представените от въпросния експерт оценки, финансовата щета, произтичаща от неизчерпателен списък с грешки в управлението на държавата, посочени в точка 322 от настоящото решение, възлиза на […] милиона евро (169).
(329)
Френските власти […] (170).
(330)
Освен това Комисията констатира, че френските власти в писмените си бележки от 16 ноември 2006 г., от 27 април 2007 г. и от 28 март 2008 г. […] (171). Френските власти […] (172). Френските власти са приели, в писмото си от 16 ноември 2005 г., че „е било ясно, че държавата акционер, която съдията не би пропуснал да назначи като фактически управител на SNCM, дружество с ограничена отговорност, би била, най-вероятно, осъдена съгласно член L.651-2 от Търговския закон да изплати цялата сума от недостига на активи на SNCM“.
(331)
При обстоятелствата на настоящия случай, Комисията не счита за необходимо да се произнесе по въпроса за оценката на данните, предоставени от френските власти, предвид заключението, до което е стигнала в раздел 10.2.2.1 по-горе.
б) За оценка на общите разходи за съдебната ликвидация на SNCM
(332)
В светлината на гореизложеното, в актуалното положение на делото, Комисията не трябва да оценява реалната икономическа стойност на ангажиране на отговорността на акционера.
(333)
В тази връзка Комисията отбелязва, че на основание на член L.624-3 от Търговския закон, правният и фактическият управител на дружество в ликвидация при подобни обстоятелства се осъжда да изплати част или целия установен недостиг на активи.
(334)
Комисията констатира, че горепосоченият член оставя на магистратите пълната свобода да преценят дали следва управителят да бъде осъден да заплати част или всички социални задължения. В светлината на съответното законодателство е видно, че съдилищата са чувствителни към поведението на подведения под отговорност управител и изготвят присъди в зависимост от фактите, които могат да установят.
(335)
Както е посочено по-горе, френските власти смятат, че френската държава ще бъде задължена да заплати една част в размер между […] и […] % от установения недостиг на активите, или между […] милиона евро и […] милиона евро.
(336)
Комисията подчертава че в контекст, близък до този на SNCM, отнасящ се до дружество Les Mines de Salsignes, отделение на филиала на BRGM (публично дружество с промишлен и търговски характер) (173), търговската колегия на Касационния съд е осъдила BRGM и неговите филиали в качеството им на фактически управител солидарно с други управители на дружеството Les Mines de Salsignes да заплати целия недостиг на активите (174). Частта от социалните задължения, поети от дружеството Coframines и от BRGM и следователно in fine - от държавата, е възлизала на 73,6 %. В рамките на това решение Съдът е разкрил, че Управителният съвет е бил поставен в ситуация на зависимост от двете дружества.
(337)
При все това Комисията счита, че френските власти не са показали, в светлината на правилата за държавните помощи, в какво се състоят грешките в управлението на държавата, довели до нанасяне на щети на дружеството и с какво са грешки, които всеки друг частен акционер в условията на пазарна икономика би могъл да допусне. В тази връзка трябва да се подчертае, че само и единствено такива грешки, надлежно установени, биха могли да бъдат взети предвид, за да се определи дали, предвид риска от осъждане за изплащане на разходите и техния размер (т.е. нетната актуализирана стойност на риска от бъдещо осъждане), един частен оператор би предпочел да заплати незабавно отрицателната цена от 158 милиона евро, отколкото да поеме този риск. В действителност не би могло да се счита, че един частен инвеститор би допуснал грешки, мотивирани от цели, несвързани с дружеството, а от общ характер (например социални цели или цели за регионално развитие).
(338)
Комисията не отрича, че в определени изключителни случаи, някои национални законодателства предвиждат възможността за трети страни да се обърнат срещу акционерите на ликвидирано дружество, а именно когато тези акционери могат да бъдат считани като правни и фактически управители и са допуснали грешки в управлението на дружеството, като по този начин са нанесли щети. При все това, въпреки че такава възможност съществува съгласно френското право, Комисията смята, че френските власти не са опровергали ясно съмненията на Комисията за конкретния случай относно аргументите, породени от риска, че в случай на ликвидация на SNCM, френската държава би била осъдена да запълни пасива на това дружество. Не е необходимо да се прави заключение по този аспект в настоящото решение предвид заключението, което Комисията е направила в раздел 10.2.2.1 по-горе.
(339)
Освен недостига на активи, според френските власти, и предвид съответната съдебна практика (175), един съдия със сигурност би осъдил френската държава да изплати допълнителните обезщетения за уволнение (или между […] и […] милиона евро). Според френските власти, всички реални разходи, които френската държава в качеството си на акционер би могла да бъде задължена да заплати, са между […] милиона евро и […] милиона евро.
(340)
Френските власти уточняват, че в последните съдебни решения френските съдилища са осъдили правния и фактически управител да поеме, освен недостига на активите, допълнителните обезщетения за уволнение, изчислени на базата на социалния план, изготвен от дружеството преди ликвидацията.
(341)
Френските власти посочват, че по делото Aspocomp, френското дружество Aspocomp SAS, филиал 99 % на финландското дружество Aspocomp Group Oyj, е сключило споразумение на 18 януари 2002 г., в което се описват условията за обезщетение по социален план за 210 служители от общо 550. Това споразумение посочвало размера на компенсационните и допълнителните обезщетения, както и помощите при доброволно напускане. Вследствие промяна на стратегията на групата, дружеството майка Aspocomp Group Oyj взело решение на 21 февруари 2002 г. да спре финансирането на филиала Aspocomp SAS и по този начин предизвикало обявяването във фалит на този филиал. Това решение de facto го е затруднило да изпълнява задълженията си, поети в рамките на това споразумение, и го е довело до необходимостта от уволнение на целия останал персонал.
(342)
В този контекст, съдебното решение на Апелативния съд на Руан е потвърдило решението на колегията по трудовоправни дела в Еврьо и е осъдило дружеството Aspocomp Group Oyj, което притежава 99 % от управлението на своето дъщерно дружество, да изплати: i) на засегнатите от споразумението служители всички компенсационни и допълнителни обезщетения, предвидени в това единствено споразумение, както и всички обезщетения за пропуснати ползи и загуби за уволнение без реална и сериозна причина и ii) на служителите, уволнени вследствие обявяването на дружество Aspocomp във фалит - еквивалентните обезщетения, като счита, че с неспазването на поетите ангажименти компанията майка е показала нелоялно поведение и сериозно лекомислие.
(343)
В конкретния случай Комисията отбелязва, видно от документите по делото, че един договорен социален план, базиран на социалния план от 2002 г. и приложен през пролетта на 2005 г., е бил прекратен на 25 април 2005 г. от акционера на SNCM без съгласието на дирекцията на дружеството. Освен това Комисията установява, че изготвянето на този социален план предшества решението на държавата за продажба на SNCM.
(344)
Комисията смята, че при хипотезата на ликвидация на SNCM, служителите на дружеството не биха се поколебали да заведат дело срещу разпоредбите на този социален план.
(345)
За да може едно такова действие да бъде уместно в случай, какъвто е настоящият, Комисията трябва да прецени i) дали един съдия би осъдил държава-членка за прекратяване на въпросния социален план, без съгласието на дирекцията на дружеството, ii) размерът, който държавата-членка би била осъдена да заплати в този случай и iii) степента на вероятност за такава възможност (176).
(346)
Комисията отбелязва, че едно решение на търговската колегия на Касационния съд, в което Съдът посочва, че е готов да предприеме дело за отговорността срещу дружеството, чието некоректно поведение е довело до фалита на филиала и вследствие на това - до колективно уволнение на персонала (177), има същия смисъл, както съдебната практика по делото Aspocomp.
(347)
В тази връзка Комисията установява, че принципът на решението на Апелативния съд в Руан не е подкрепен към днешна дата от други подобни решения. Вследствие на това Комисията смята, че френските власти не са опровергали достатъчно ясно съмненията на Комисията, че въз основа на тази съдебна практика е твърде вероятно отговорността на акционера на SNCM и задължението му за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение да бъдат оспорени. При все това, не е необходимо да се правят заключения по този аспект в настоящото решение, предвид заключението, което Комисията е направила в раздел 10.2.2.1 по-горе.
10.2.2.3. Заключение
(348)
Комисията смята, че въз основа на гореизложеното, изборът за продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 милиона евро съответства на избора, който би бил направен от частна група в условията на пазарна икономика, предвид социалните разходи, до които би довела една ликвидация.
(349)
Комисията е основала предшестващия анализ единствено върху хипотези, които ѝ изглеждат разумни и достатъчно добре обосновани. Тези оценки водят до заключението, че разликата между сценария, избран от френските власти, и алтернативното решение би била най-малко […] милиона евро, което би било повече от достатъчно, за да компенсира една евентуална грешка по оценките, направени в този анализ.
(350)
Освен това Комисията смята, че отрицателната цена от 158 милиона евро е резултат от търговски преговори между държавата и частните купувачи в края на открита публична процедура за избор, прозрачна, без дискриминационен характер и безусловна. В тази връзка Комисията смята, че тази цена, която е възможно най-малко отрицателната, представлява пазарна цена.
(351)
Въпреки ограниченията, посочени в точка 284 от настоящото решение, Комисията отбелязва, че експертът на Комисията е проверил сценариите за остойностяване на SNCM посредством метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, посочени в доклад на банка HSBC, поръчан от френските власти. Експертът на Комисията смята, че изчисленията на HSBC са били коректно и вярно направени. На базата на тези изчисления може да се заключи, че цената, платена от SNCM, е съвместима със стойността на дружеството, оценена на базата на метода на оперативните свободни парични потоци, актуализирани в момента на операцията.
(352)
Видно от раздел 10.2.2.1 по-горе, без да е необходимо да се прави заключение относно елементите, изложени в раздел 10.2.2.1 по-горе, въпросната мярка не предоставя по-голямо икономическо предимство нито на SNCM, нито на частните купувачи. Следователно, капиталовата вноска от държавата на стойност 158 милиона евро, предшестваща продажбата на дружеството на частни купувачи, т.е. отрицателната продажна цена от 158 милиона евро, не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
10.3. Капиталова вноска на CGMF на стойност 8,75 милиона евро
10.3.1. Референтна правна рамка
(353)
Ако намесата на публичните органи по делото е извършена едновременно със сериозна намеса на частни оператори, направена при същите условия, идеята за съществуването на икономическо предимство трябва да бъде отхвърлена (178).
(354)
Практиката на Комисията при вземане на решения, потвърдена от съдията на Общността, автоматично изключва капиталовата вноска от държавата при такива обстоятелства да представлява помощ, стига да са изпълнени три условия:
-
частната намеса трябва да произлиза от икономически оператори. Не е такъв случаят при участие на служителите в капитала на въпросното дружество (179);
-
частната намеса трябва да бъде значителна. Не е такъв случаят, например, на частна намеса, която засяга само 3,3 % от общия разглеждан размер (180);
-
частната намеса трябва също така да бъде извършена едновременно с публична намеса. По този начин Съдът е потвърдил анализа на Комисията, според който публичните апорти могат да представляват държавна помощ, когато частните инвестиции в същото дружество са извършени едва след публичните апорти (181). Въпреки това, Комисията се съгласява да вземе предвид една частна намеса, извършена малко след публичната такава, когато частният инвеститор вече е подписал писмо за намерение в момента на публичната намеса (182).
10.3.2. Приложение в конкретния случай
(355)
Най-напред Комисията установява, че акциите на SNCM са отстъпени на икономическите оператори BCP и VT. След операцията държавата трябва да внесе в дружеството сума в размер на 8,75 милиона евро така че нейното участие от 25 % в SNCM да остане същото съгласно нейните задължения по отношение на персонала.
(356)
След това апортът на френската държава в размер на 8,75 милиона евро трябва да бъде сравнен с вноската на частните купувачи, възлизаща на 26,25 милиона евро. Това разпределение произтича, както е посочено по-горе, от задължението на френските власти да задържат 25 % от участието във въпросното дружество. Частната намеса е 75 % от общия размер, и Комисията смята, че тя е значителна. Освен това Комисията подчертава, че частните партньори притежават солидна финансова структура, закупуването на SNCM се вписва идеално в тяхната предприемаческа стратегия, както и че дружественият план на тези частни купувачи предвижда връщане към рентабилност в края на 2009 година.
(357)
По отношение на едновременността на двете операции на капиталови вноски, експертът на Комисията е проверил, че въпросните капитали са били внесени от всички акционери на SNCM, включително CGMF.
(358)
Беше удостоверено, че на 31 май 2006 г. Управителният съвет на SNCM е установил, че всички горепосочени операции са били извършени. По-конкретно, едновременното увеличаване на капитала от всички акционери в размер на 35 милиона евро е било извършено на 31 май 2006 г. То е било реализирано в два едновременни етапа: i) първо увеличаване на капитала с […] акции е било изцяло записано от купувачите в брой и с номинална стойност ([…] евро), и ii) второ увеличаване на капитала с […] акции (изплатени на четвърт) е било частично записано от купувачите ([…] акции, или в размер на 26,25 милиона евро) и от френската държава чрез CGMF ([…] акции, или в размер на 8,75 милиона евро), при същите условия, а именно записване в брой и с номинална стойност от […] евро.
(359)
Публичните и частните капиталови вноски трябва да бъдат извършени едновременно.
(360)
В светлината на гореизложеното, Комисията смята, че критериите, изготвени от съдебната практика за изключване на характера на помощ на въпросната мярка са изпълнени. Следователно Комисията смята, че капиталовата вноска от френската държава в размер на 8,75 милиона евро не предоставя икономическо предимство на SNCM, доколкото е реализирана паралелно с апорт на частни капитали при едни и същи условия по смисъла на европейската съдебна практика.
(361)
При всички положения Комисията е на мнение, че процентът за възстановяване на апорта на държавата, или […] % годишно, представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор.
(362)
По този въпрос Комисията установява, че в действителност фиксираната възвращаемост на инвестицията в капитала на SNCM от държавата, го освобождава от всякакъв риск при изпълнение на бизнес плана, тъй като тази възвращаемост няма никаква връзка с резултатите от дейността (по-добри или по-лоши) на дружеството. По този начин предоставянето на DSP на SNCM не би позволило на държавата да повиши очакваната възвращаемост от своето участие.
(363)
Експертът на Комисията заключава, че по отношението на рисковете, капиталовата вноска от френската държава би могла да бъде оприличена повече на облигация с фиксиран процент, отколкото на вложение в акции. Следва, че процентът на възвръщаемост от […] % трябва да бъде сравнен с процента на облигациите във френския частен сектор в момента на операцията. Според експерта на Комисията, този процент е бил 4,15 % в края на месец май 2006 г.
(364)
Комисията счита, че съществуването на разтрогващата клауза за продажба на SNCM няма характер, който да оспори принципа на равенство на инвеститорите. Тази клауза се отнася до цялата продажба на SNCM на частни купувачи, а не до инвестицията (35 милиона евро), свързваща частните купувачи (26,25 милиона евро) и държавата (8,75 милиона евро) в приватизираното SNCM.
(365)
В светлината на всичко гореизложено, Комисията установява, че въпросната мярка не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
10.4. Мерки за помощ на персонала (38,5 милиона евро)
10.4.1. Референтна правна рамка
(366)
За да се прецени дали дадена мярка дава икономическа облага на едно предприятие „трябва […] да се определи дали предприятието бенефициер има икономическа изгода, която не би получило при нормални пазарни условия“ (183) или обратно, дали то ще избегне „разходите, които нормално би трябвало да бъдат отчислени от собствените му финансови ресурси, като по този начин се попречи на последиците от безпрепятственото действие на пазарните механизми“ (184).
(367)
Съгласно постоянната съдебна практика нормален разход е разходът, който предприятието трябва нормално да поеме в рамките на текущото управление или нормалните си дейности (185). По-специално Съдът е посочил, че намаляването на социалните разходи представлява помощ от държавата, ако тази мярка е „предназначена да освободи частично предприятията в даден промишлен сектор от паричните социални разходи, произтичащи от нормалното прилагане на общата система за социална осигуряване, без това освобождаване да се мотивира от природата или организацията на тази система“ (186).
(368)
На 20 септември 2001 г. Съдът потвърди този подход: „помощта представлява облекчаване на разходите, които нормално са за сметка на бюджета на предприятията предвид естеството или организацията на въпросната система от разходи, докато специален разход обратно е допълнителен разход по отношение на тези нормални разходи“ (187).
(369)
Следователно, за да се идентифицира една облага по смисъла на съдебната практика за понятието държавна помощ, трябва да се определи референтното правило или общия режим на приложение в рамките на даден правен режим, по чийто мащаб ще бъде сравнявана въпросната облага (188). В това отношение Съдът впрочем е преценил, че определянето на референтната рамка приема по-голямо значение при данъчните мерки, защото самото наличие на облага може да се установи единствено във връзка с нормално данъчно облагане, а именно процентът, който е в сила в съответната географска зона (189).
(370)
От друга страна, съгласно постоянната съдебна практика: „За целите на прилагане на чл. 92 от Договора няма значение дали положението на предполагаемия бенефициер на помощта се е подобрило или влошило в сравнение с предишното правно състояние, или обратно, дали не е претърпяло никакво развитие във времето. […]. Трябва само да се определи дали в рамките на даден правен режим една държавна мярка може да облагодетелства някои предприятия и някои производства по смисъла на член 92, параграф 1 от Договора в сравнение с други предприятия, които, като се има предвид целта на въпросната мярка, се намират в подобно фактическо и правно положение“ (190).
10.4.2. Приложение в конкретния случай
(371)
От съдебната практика и постановителната практика (191) на Комисията следва, че за да се изключи възможността въпросната мярка да има същност на помощ, Комисията трябва да провери дали мярката не облекчава SNCM от разходите за текущото му управление, тоест в конкретния случай от разходи, произтичащи от нормалното прилагане на социалното законодателство в сектора при прекъсване на трудовия договор.
(372)
В това отношение Комисията констатира, че съобразно меморандума за разбирателство, подписан между страните, обезпечителният депозит може да се ползва само за финансиране на компенсациите, изплащани на лица, чийто трудов договор със SNCM предварително е бил прекратен. Така че тези мерки нямат за цел, нито за следствие да улеснят напускането на служители, които при отсъствието на тези мерки биха могли да останат на заплата от SNCM.
(373)
Комисията отбелязва също така че отпускането на тези компенсации на лица, освободени след цесията на SNCM, е било одобрено от държавата като публична власт, а не от предприятието.
(374)
Освен това Комисията отбелязва, че тези допълнителни социални мерки надвишават обезщетенията, предвидени от социалното законодателство и прилаганите колективни споразумения. Разходите от прилагането на последните остават изцяло за сметка на SNCM.
(375)
Комисията отбелязва, че тези допълнителни социални мерки ще бъдат осъществени при евентуалната реализация на план за намаляване на числения състав от страна на купувачите след продажбата на SNCM. С други думи тези компенсации не съответстват на изпълнението на плановете за намаляване на числения състав, предвидени в рамките на плана за преструктуриране от 2002 г.
(376)
Следователно Комисията счита, че стойността на допълнителните социални обезщетения не съвпада нито със стойността на социалните планове преди цесията, поети от държавата, нито със социалната цена, разглеждана по-горе в рамките на съдебната ликвидация на SNCM
(377)
От това следва, че допълнителните социални мерки не представляват разходи, свързани с нормалното приложение на социалното законодателство в рамките на прекъсване на трудовия договор.
(378)
Освен това Комисията констатира, че дори ако се добави сумата от 38,5 милиона евро към капиталовата вноска на държавата в размер на 142,5 милиона евро, коригираната отрицателна продажна цена от 195,50 милиона евро остава значително по-ниска от стойността на съдебната ликвидация на SNCM (вж. т. 3 от настоящото решение).
(379)
В светлината на горепосоченото и съгласно постановителната практика (192), Комисията счита, че реализирането с помощта на публични фондове на допълнителни социални мерки в полза на уволнени лица, без те да облекчават работодателя от нормалните му разходи, е част от социалната политика на държавите-членки и не представлява пряка помощ в смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Комисията счита, че то не е и косвена помощ, тъй като засяга работещите само, когато са уволнени.
10.5. Сумата от 22,52 милиона евро, нотифицирана като помощ за преструктуриране
(380)
Въз основа на гореизложеното и съобразно точка 258 от настоящото решение сумата на субсидията, която трябва да се приеме като помощ от държавата, а не като компенсация за обществена услуга, възлиза на 22,52 милиона евро (193) и представлява част от финансовата подкрепа, за която френските власти са уведомили през 2002 г.
(381)
Комисията счита, че тази сума дава на SNCM селективна икономическа облага и следователно тази субсидия представлява помощ от държавата по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
10.5.1. Съвместимостта на мярката с насоките на Общността относно помощите за оздравяване и преструктуриране
(382)
Уведомление за въпросната мярка е било изпратено от френските власти през 2002 г. в съответствие с насоките на Общността относно помощите за оздравяване и преструктуриране от 1999 г. (194).
(383)
Насоките на Общността относно държавните помощи за морския транспорт (195) препращат към гореспоменатите насоки при изчисляването на помощите за оздравяване и преструктуриране. Съгласно точка 19 от споменатите насоки „единственото основание, на което помощите за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение могат да бъдат разглеждани като съвместими, е член 87, параграф 3, точка в)“.
(384)
Тъй като става дума за съвместимостта на една държавна помощ за преструктуриране с член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, от съдебната практика произтича, че решението на Комисията трябва да изложи мотивите, поради които тя счита, че помощите са оправдани предвид условията, предвидени от насоките и по-специално наличието на план за преструктуриране, задоволителна демонстрация за дългосрочната жизнеспособност и пропорционалния характер на помощите спрямо приноса на техния бенефициер.
(385)
За да може да получи помощ за преструктуриране, предприятието трябва да е квалифицирано като предприятие в затруднено положение по смисъла на насоките от 1999 г. (196).
(386)
В конкретния случай Комисията напомня, че е констатирала, че този критерий е бил спазен, както в решението на Комисията от 17 юли 2002 г. относно помощта за оздравяване на SNCM (197), така и в това от 19 август 2002 г., откриващо официалната процедура за разследване на проекта за рекапитализация на база годишния баланс на SNCM за 2001 г.
(387)
За целите на настоящото решение Комисията провери дали SNCM отговаря на тези условия на базата на годишния баланс на предприятието за 2002 г. Собственият капитал извън регламентираните провизии (198) остава отрицателен: - 26, милиона евро за 2002 г., след като е бил - 30,7 милиона евро през 2001 г. Подобно ниво показва отсъствие на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е изчезнал през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин доказва наличието на достатъчното, но не и необходимо условие, описано в точка 5 а) на насоките.
(388)
Освен динамиката на дружествения капитал, Комисията установи, че:
-
между 2001 и 2002 г. текущият резултат преди данъци се е променил от - 5,1 милиона евро през 2001 г. на - 5,8 милиона евро през 2002 г., като чистите загуби през 2002 г. са били намалени единствено чрез продажба на някои кораби,
-
способността за самофинансиране на SNCM, достигаща 39,2 милиона евро в края на 2001 г., е сведена до 35,7 милиона евро в края на 2002 г.,
-
нетните финансови задължения извън кредитите по договорите са се променили от 135,8 милиона евро на 144, 8 милиона евро между 2000 и 2002 г.,
-
финансовите разходи (лихви и подобни разходи) са се променили от 7,0 милиона евро през 2000 г. на 9,503 милиона евро през 2002 г.
(389)
От друга страна, френските власти са потвърдили пред Комисията, че банките вече отказват да му заемат пари поради задлъжнялостта, въпреки че SNCM е предложило да даде като гаранция последните си кораби, които нямат ипотека или подобни тежести.
(390)
Най-накрая, договорът за DSP не променя с нищо този анализ. Ако този договор трябва нормално да позволи на SNCM, заедно с успеха на плана за преструктуриране, да постигне след време положителни резултати от дейността, не може да се отрече, че острата липса на собствен капитал, нарастващото задлъжняване и стойността на оперативните мерки в плана за преструктуриране ще доведат след известно време до преустановяване на плащането.
(391)
В светлината на гореизложеното Комисията счита, че SNCM отговаря едновременно на условието, предвидено от точка 5, буква а) от насоките от 1999 г., както и на предвиденото в точка 6. Поради това тя констатира, че през 2002 г. SNCM е било предприятие в затруднено положение по смисъла на горепосочените насоки.
(392)
Съгласно насоките от 1999 г., отпускането на помощ зависи от реализирането на план за преструктуриране, който да бъде одобрен от Комисията. Както се посочва в член 79 от решението за разширяване на формалната процедура за преглед от 2006 г., и като се има предвид, че Комисията е сметнала, че мерките след уведомлението от 2002 г. не представляват държавна помощ, Комисията смята, че съвместимостта на капиталовата вноска от 22,52 милиона евро с насоките от 1999 г. трябва да се разгледа в мащаба на плана за преструктуриране от 2002 г. „Налага се да се поставим в контекста на периода, когато мерките за финансова помощ са били взети, за да […] избегнем всяка оценка, базираща се на по-късна ситуация“ (199).
(393)
Въз основа на информацията, предоставена от френските власти, Комисията констатира, че въпреки факта, че планът за преструктуриране от 2002 г. предвижда връщане на рентабилността още от 2003 г. благодарение на действия, които следват най-вече през 2002 и 2003 г., очевидно SNCM достига до задоволително равнище на собствените фондове едва през 2005-2006 г. Ето защо Комисията определя 31 декември 2006 г. като крайна дата на периода на преструктуриране.
(394)
Възстановяването на рентабилността от обслужването на линията Марсилия - Корсика се предвижда в кратък срок, а Магреб вече е печеливша дейност. Единствено линията с начален пункт Ница остава по-несигурна, но тежестта ѝ намалява, а очакваната амортизация на Liamone през 2001 г. ще улесни връщането към положителни резултати по тази линия. От друга страна, Комисията приема аргумента, според който дори ограничената дейност по линия с начална точка Ница остава необходима за мястото на компанията на пазара като цяло. Разработването на линията към Магреб ще допринесе за намаляване на зависимостта на компанията от историческата ѝ транспортна мисия и би трябвало да способства също така и за възстановяване на жизнеспособността, като се имат предвид… […].
(395)
Колкото до жизнеспособността в дългосрочен план, т.е. след изтичането на настоящия договор за DSP, Комисията смята, че осъществяването на плана трябва да позволи на предприятието да посрещне успешно конкуренцията по време на подновяване на договорите. Тя отбелязва, че дори при сценарий с частична загуба, например на един ферибот, този договор би трябвало да даде възможност на компанията да запази положителните резултати. Ако несключването на този договор предизвика намаление с 40 % или повече на приходите на компанията на историческия ѝ пазар, както се предполага в друг сценарий, Комисията счита, че това ще бъде ситуация, която малко планове за преструктуриране, със или без публична помощ, биха могли да овладеят, и че на този етап е преждевременно да се мисли за нея.
(396)
По отношение на „реалистичните хипотези относно условията за бъдеща дейност“ Комисията смята проучването на пазара за сериозно и че то представлява добра основа за изграждането на сценарии за развитието на предприятието.
(397)
Комисията констатира, че за да се възвърне жизнеспособността на предприятието, планът за преструктуриране предвижда тя да се подобрява в резултат преди всичко на вътрешни мерки като по-добър контрол на производствените разходи и по добра производителност. Освен това ако подобряването на финансовото положение на SNCM преминава чрез пренасочване на дейността ѝ по линията за Магреб, предвид перспективите за растеж на този пазар, планът за преструктуриране от 2002 г. съдържа също мерки за изоставяне на някои дейности и по-специално на италианския филиал Корсика Маритима.
(398)
Комисията преценява, че ефектът от мерките, посочени в представения план и неговият успех не зависят от еволюцията на пазара, с изключение на разширяването към Магреб, което отговаря преди всичко на завръщане към позиция, която SNCM е имало до средата на 90-те години.
(399)
Освен това Комисията взема предвид факта, че планът за преструктуриране отчита ситуацията и предвидимата еволюция на предлагането и търсенето на пазара на съответните продукти със сценарии, представящи оптимистични, песимистични и средни хипотези, както и специфичните силни и слаби страни на SNCM.
(400)
И накрая, Комисията смята, че планът за преструктуриране предлага такава промяна на SNCM, че то да може да покрие след завършването на преструктурирането всичките си разходи, включително разходите за амортизация и финансовите задължения.
(401)
Предвид гореизложеното, Комисията констатира, че въз основа на сведенията, които са били на разположение по времето, когато са били взети мерките за финансова помощ, критерият за жизнеспособността на предприятието е спазен.
(402)
Съгласно точка 35 от споменатите насоки трябва да се вземат мерки, за да се смекчат, доколкото е възможно, неблагоприятните последици от помощта за конкурентите на предприятието. В противен случай помощта ще се смята като противоречаща на общия интерес и следователно несъвместима с общия пазар.
(403)
В конкретния случай това условие трябва да се изпълни чрез ограничаване на присъствието на предприятието върху историческия му пазар, а именно обслужването на линиите до Корсика, която е едновременно и мястото, където то трябва да се справи с конкуренцията на утвърдени в Общността компании. Това не е така при обслужването на линията за Магреб.
(404)
Комисията е на мнение, че пазарът на морските маршрути към Корсика няма свръхкапацитет, като се има предвид сезонния характер и значителното нарастване на трафика. Комисията отбелязва също така че процентът на средната запълняемост на корабите на главния конкурент на SNCM е по нисък от този на публичната компания. Тъй като пазарът няма свръхкапацитет по смисъла на насоките, няма причина да се допринася за неговото оздравяване. Продажбата на кораби е за предпочитане пред тяхното унищожаване и представлява приемливо намаляване на капацитета в светлината на насоките.
(405)
Принудителното ограничаване или намаляване на присъствието на пазара или пазарите, на които предприятието действа, всъщност представлява компенсация за конкурентите, компенсация, чиято големина трябва да бъде в зависимост от последиците от изкривяване на конкуренцията, което помощта за преструктуриране причинява или може да причини.
(406)
Планът за преструктуриране способства видимо за ограничаване на присъствието на предприятието на своя пазар с пряка полза за конкурентите, поради изпълнение на следните елементи:
-
закриване на филиала Корсика Маритима (82 000 пасажери през 2000 г.), който е бил натоварен с осигуряване на връзките между Италия и Корсика и следователно оттегляне на групата SNCM от пазара на транспортните услуги между Италия и Корсика,
-
почти пълно оттегляне на SNCM от връзките между Тулон и Корсика, пазар, който през 2002 г. е наброявал не по-малко от 460 000 пасажери,
-
ограничаване на общия брой предлагани места и броя на ротациите, извършвани ежегодно от SNCM, считано от 2003 и по-специално по линията Ница-Корсика,
-
продажбата на четири кораба.
(407)
В заливите на Генуа и Тулон SNCM намалява предлагането с повече от един милион места годишно в сравнение с 2001 г., тоест с повече от два пъти по малко в полза на конкурентите си, макар че именно тези линии отбелязват най-голям растеж.
(408)
Макар и внушителни по мащаб, тези мерки са допълнени със задължението от страна на SNCM да не финансира през периода на преструктуриране нови инвестиции, освен разходите по разгръщане на дейността по линията към Магреб, включени в плана за преструктуриране.
(409)
Предвид гореизложеното Комисията счита, че критерият за предотвратяване на неоснователното изкривяване на конкуренцията е изпълнен.
(410)
Размерът на помощта трябва да бъде ограничен до стриктния минимум, необходим за преструктуриране в зависимост от финансовите възможности на предприятието, неговите акционери или търговската група, в която участва, без обаче това да попречи на шансовете му да възвърне жизнеспособността си.
(411)
В решението си от 19 август 2002 г. Комисията беше изказала съмнения относно метода за изчисление, предложен от френските власти, за определяне размера на помощта. Въпреки допълнителните обяснения, дадени от Франция, Комисията извърши собствени изчисления.
(412)
Всъщност по отношение на подхода, възприет от френските власти, основаващ се на съотношението между собствения капитал и задлъжнялостта, Комисията смята, че:
-
групата от пет предприятия, използвана от френските власти, не е достатъчно представителна за сектора на крайбрежния морски транспорт,
-
показателят 79 %, получен от тази група предприятия като съотношение между собствения капитал и финансовите задължения, в никакъв случай не е надежден индикатор за доброто здраве на дадено предприятие,
-
френските власти не са обяснили какво точно покрива размерът на финансовите задължения на тези пет компании и следователно не са успели да гарантират, че тези данни са еднородни с размера на задлъжнялост на SNCM, какъвто е записан в плана за преструктуриране,
-
френските власти не са доказали, че тези 79 %, получени при групата от пет предприятия като съотношение между собствения капитал и финансовите задължения, наистина са спазени за периода 2002-2007 г. във финансовия макет, включен в плана за преструктуриране.
(413)
По отношение на другите подходи, предложени от Франция, за да се докаже, че капиталовият принос е бил ограничен до минимум, Комисията критикува тяхната състоятелност (200).
(414)
Всъщност Комисията е на мнение, че първостепенната цел на капиталовата вноска не е да увеличи собствения капитал на предприятието (просто финансово преструктуриране), а да помогне на предприятието да премине от монополно положение, каквото е имало съгласно режима на споразумението от 1976 г., към дейност в конкурентна среда. Ето защо Комисията се въздържа да изчисли помощта въз основа на метода, избран от френските власти, като се има предвид колко трудно е да се определи подходящото ниво на собствения капитал на SNCM. Комисията отбелязва, че като се махнат или добавят някои предприятия в избраната от френските власти група, средното съотношение между собствен капитал и задлъжнялост може да се променя по много показателен начин.
(415)
Комисията счита, че помощта за преструктуриране може да покрие стойността на различните действия, предвидени в плана за преструктуриране (оперативно преструктуриране), необходими поради промяната на юридическия и конкурентен контекст на компанията. Колкото до разходите, свързани с оперативните мерки за преструктуриране, Комисията приема числото 46 милиона евро (вж. точка 55 от настоящото решение) (201).
(416)
По отношение на точното изчисление на потребността от помощ на SNCM, Комисията припомня, че „е необходимо случаят да се постави в контекста на периода, когато са били взети мерките за финансово подпомагане, за да […] се избегне евентуална оценка, основаваща се на по-късна ситуация“ (202).
(417)
В конкретния случай Комисията отбелязва в светлината на точка 40 от насоките, че значими продажби на активи и най-вече на кораби на стойност 26,25 милиона евро нетен продукт от всички финансови задължения (203) са били реализирани между февруари 2002 г., датата на уведомлението от страна на френските власти за помощта за преструктуриране и 9 юли 2003 г., датата, на която Комисията е взела решение за разрешаване на помощта за преструктуриране
(418)
Но тези продажби не са достатъчни, за да възвърнат жизнеспособността на SNCM, чието финансово положение продължава да се характеризира със значителни пасиви (19,75 милиона евро) и след тази операция. След като SNCM не е в състояние да вземе банков заем, дори ако предложи като гаранция ипотекиране на последните си кораби, Комисията счита, че предприятието не може да намери други собствени ресурси, за да финансира преструктурирането си.
(419)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията достига до заключението, че сумата от 19,75 милиона евро е оправдана, за да се помогне на предприятието да възвърне в кратък срок своята жизнеспособност.
(420)
Комисията смята, че от сумата, първоначално обявена като помощ за преструктуриране и възлизаща на 22,52 милиона евро, само 19,75 милиона евро могат да бъдат оправдани с нуждите от парични средства на SNCM и с продажбите на активи, реализирани на 9 юли 2003 г., запазвайки си правото да вземе предвид продукта от цесиите (виж по-горе), наложени от Комисията с решението ѝ от 2003 г., и които са станали в допълнение на цесиите, предвидени в плана за преструктуриране.
(421)
В насоките (204) се посочва, че компания, която вече е ползвала в миналото помощ за преструктуриране, не може да получи втора такава десет години след края на периода на преструктуриране. В описа на помощите, ползвани досега от SNCM, не присъства никаква помощ за преструктуриране. Всъщност става дума за първото преструктуриране на SNCM от създаването му през 1976 г.
10.5.2. За запазването на компенсаторните мерки
(422)
Както се внушава от Първоинстанционния съд в решението му от 2005 г. и както е посочено в точка 137 от решението за разширение от 2006 г., предвид намаляването на размера на помощта, одобрена съобразно насоките от 1999 г., се поставя въпросът за запазване на компенсаторните мерки, наложени от Комисията в решението ѝ от 2003 г.
(423)
Трябва да припомним, че с решението си от 2003 г., Комисията е одобрила една финансова инжекция на стойност 76 милиона евро в съответствие с насоките от 1999, като същевременно е наложила следните условия (205):
i)
забрана за закупуване на нови кораби и подписване на договори за построяване, поръчки или наемане на нови или ремонтирани кораби до 31 декември 2006 г.;
ii)
изключително използване само на единадесетте кораба, притежание на SNCM до 31 декември 2006 г.;
iii)
преустановяване на всички преки и косвени участия в Амадеус Франс (Amadeus France), Компанията Корсика Средиземно море (Corse Méditerranée), Гражданско дружество за недвижим и имоти (SCI) Schuman, Средиземноморско дружество за инвестиции и участия (Société méditerranéenne d’investissements et de participations), Someca;
iv)
отказ от всякаква тарифна политика по отношение на публикуваните тарифи, целяща предлагане на по-ниски цени от тези на всеки от конкурентите за равностойни дестинации и услуги и за идентични дати до 31 декември 2006 г.;
v)
ограничение до 31 декември 2006 г. на годишния брой ротации на кораби по различните морски линии с Корсика.
(424)
Експертът на Комисията провери изпълняването на пакета от условия, наложени с решението на Комисията от 2003 г.
(425)
Той потвърди спазването на условията относно придобиването на кораби (условие i) по-горе). В това отношение трябва да се подчертае че корабът Superfast, преименуван на Jean Nicoli, е бил придобит от дружеството VT и е бил отдаден под наем на SNCM от февруари 2007 г., тоест след края на периода, определен от решението от 2003 г. (206).
(426)
Колкото до използването на съществуващия флот на SNCM (условие ii) по-горе), експертът на Комисията потвърди, че SNCM е запазило флота си от 10 кораба, тоест брой по-малък от границата от 11 кораба, определена с решението от 2003 г., след заместването на Aliso с Аsco през 2004 г. (207) и цесията на Asco на 24 май 2005 г.
(427)
Колкото до заместването на Aliso с Asco, Комисията отбелязва на първо място, че корабите Aliso и Аsco са два „sisterships“, тоест два кораба близнаци, построени по едни и същи планове и от едно и също корабостроително предприятие. Те имат абсолютно еднакви размери, една и съща форма и капацитет. Комисията смята, че размяната на двата кораба няма за цел да увеличи капацитета на SNCM. От друга страна, Комисията напомня, че възможността да се промени състава на оторизирания флот на SNCM може да се извърши само по причини, независещи от волята на SNCM. В конкретния случай Комисията е на мнение, че проблемите, с които се е сблъскало SNCM, за да отстъпи кораба Asco, не са зависели от волята на компанията. Комисията смята също така че ако SNCM е намерило купувач за Aliso вместо за Asco, продажбата на Aliso е имала същите последици за капацитета на SNCM, както и продажбата на Asco, и че ангажиментите на френските власти да се придържат към плана за преструктуриране са били изпълнени що се отнася до продажбата на четири кораба от оперативния флот на SNCM.
(428)
От друга страна, експертът е установил въз основа на счетоводните документи, че всички прехвърляния на активи, наложени с решението от 2003 г. (условие iii) по-горе) са били извършени. Нетните резултати от прехвърлянето възлизат на 5,02 милиона евро (208). Комисията подчертава, че освен цесиите, предвидени в плана за преструктуриране от 2002 г. или наложени с решението от 2003 г., SNCM е извършило цесии на активи (209), чиято материализация експертът на Комисията е проверил, с нетен резултат от прехвърлянето, възлизащ на 12,6 милиона евро.
(429)
Относно липсата на „price leadership“ (210), експертът на Комисията е проверил, от една страна, дали в SNCM има процедура за проверка на спазването на въпросното условие. От друга страна, той е разгледал прилагането на това условие от SNCM по различни линии за периода от 16 март 2005 до 31 декември 2006 г. (211). Въз основа на тази проверка експертът на Комисията заключава, че в […] % от случаите билетите, издадени от SNCM, са спазвали условие iv) Комисията отбелязва, че въз основа на сведенията, предоставени от френските власти, SNCM продължава и в този момент да прилага условия iv) и v., макар че решението от 2003 година посочва като крайна дата 31 декември 2006 г.
(430)
За условие v. експертът е установил, че SNCM е спазвало броя на пътуванията за отчетните години 2005 и 2006. В замяна на това то е превишило нормите за максималния брой предоставени места по линията от Марсилия за 2005 и 2006 г., както и в много малка степен тези за максималния брой линейни метри, предлагани за пътуванията от Тулон през 2005 и 2006 г. и от Марсилия през 2006 г.
(431)
По последния пункт Комисията все пак отбелязва, че по въпроса за местата, понятието ексклузивност на кабините само за едно семейство усложнява точното изчисляване на превишаването на нормите. Все пак това единствено обстоятелство не би могло да позволи да се счита, че SNCM не е спазило условията, наложени му с решението от 2003 г.
(432)
Като се има пред вид гореизложеното, Комисията заключава, че SNCM е изпълнило компенсаторните мерки, наложени с решението от 2003 г.
10.5.3. Заключение
(433)
Комисията отбелязва, че компенсаторните мерки от решението от 2003 г. са били спазени почти изцяло. Като се има предвид значителното намаляване на размера на помощта, одобрена съобразно насоките от 1999 г. по отношение на сумата, определена през 2003 г., която накара Комисията да наложи въпросните условия, Комисията не смята за необходимо да налага допълнителни условия и задължения, за да не допусне изкривяване на конкуренцията с мярка, противоречаща на обшия интерес.
(434)
В светлината на гореизложеното и като се има предвид точният размер на нетния резултат от прехвърлянията, определен в момента на приемане на решението от 2005 г., Комисията смята, че държавната помощ под формата на капиталова вноска от 15,81 милиона евро (212) е съвместима с член 87, параграф 3, точка в) от Договора за ЕО.
11. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(435)
В заключение Комисията смята, че мерките, чийто обект е настоящото решение, не представляват помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО или са помощи съвместими с общия пазар.
(436)
Комисията призовава Франция:
-
да уточни пред Комисията в най-кратък срок и най-късно до 15 работни дни от датата на получаване на настоящото решение данните, които тя счита за защитени от професионалната тайна по силата на член 25 от Регламент (ЕО) № 659/1999,
-
да информира бенефициера на помощта, одобрена с настоящото решение в най-кратки срокове, като скрие, ако се наложи, някои от данните, за които е преценила, че представляват професионална тайна и чието съобщаване на бенефициера би могло да навреди на някои от заинтересованите страни, или като му посочи, ако се наложи, в предадената версия другите елементи, които е сметнала за професионална тайна, но не е скрила.
(437)
Комисията напомня на Франция, че по силата на насоките една втора помощ за преструктуриране не може нормално да бъде предвидена за десетте години след края на периода на преструктуриране т.е. в конкретния случай 31 декември 2006 г., освен при изключителни и непредвидими обстоятелства, за които предприятието не носи отговорност,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Компенсацията, изплатена от френската държава на SNCM в размер на 53,48 милиона евро като задължения за извършване на обществена услуга за периода 1991-2001 г., представлява незаконна държава помощ по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, но съвместима с общия пазар според член 86, параграф 2 от въпросния договор.
Отрицателната продажна цена на SNCM от 158 милиона евро, поемането от страна на CGMF на социални мерки по отношение на служителите в размер на 38,5 милиона евро и съвместната и съпътстваща рекапитализация на SNCM от CGMF в размер от 8,75 милиона евро не представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
Помощта за преструктуриране в размер на 15,81 милиона евро, които Франция е отпуснала в полза на Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (SNCM) представлява незаконна държавна помощ по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, но съвместима с общия пазар според член 86, параграф 2 от въпросния договор.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 8 юли 2008 година.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 8 de julio de 2008
sobre las medidas C 58/02 (ex N 118/02) ejecutadas por Francia en favor de la Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
[notificada con el número C(2008) 3182]
(El texto en lengua francesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2009/611/CE)
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 88, apartado 2, párrafo primero,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los artículos citados (1), y teniendo en cuenta dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
El 18 de febrero de 2002, la República Francesa notificó a la Comisión un proyecto de ayuda a la reestructuración en favor de la Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (en lo sucesivo, «la SNCM») (2), completado el 3 de julio de 2002 (3). La ayuda a la reestructuración notificada consistía en recapitalizar la SNCM, a través de la Compagnie Générale Maritime et Financière (en lo sucesivo, «la CGMF») (4), con un importe de 76 millones EUR.
(2)
Mediante carta de 19 de agosto de 2002, la Comisión comunicó a las autoridades francesas la Decisión de incoar el procedimiento de investigación formal, en aplicación del artículo 88, apartado 2, del Tratado CE, previsto en el artículo 6 del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (5).
(3)
El 8 de octubre de 2006 (6), las autoridades francesas comunicaron a la Comisión sus observaciones sobre la Decisión de 19 de agosto de 2002 (7).
(4)
A petición de las autoridades francesas se organizaron reuniones de trabajo con los servicios de la Comisión el 24 de octubre y el 3 de diciembre de 2002, y el 25 de febrero de 2003.
(5)
En el marco de la incoación del procedimiento, la Comisión recibió observaciones de dos empresas: Corsica Ferries France (en lo sucesivo, «la CFF»), el 8 de enero de 2003 (8), y el grupo Stef-TFE, el 7 de enero de 2003, así como de distintos entes territoriales franceses, el 18 de diciembre de 2002, y el 9 y el 10 de enero de 2003. Mediante cartas de 13 y 16 de enero, y de 5 y 21 de febrero de 2003, la Comisión comunicó dichas observaciones a Francia, para que, a su vez, hiciese las suyas.
(6)
Las autoridades francesas comunicaron a la Comisión sus comentarios sobre las observaciones de la CFF y Stef-TFE el 13 de febrero (9) y el 27 de mayo de 2003 (10).
(7)
El 16 de enero de 2002, los servicios de la Comisión enviaron una solicitud de información complementaria, a la que las autoridades francesas respodieron el 21 de febrero de 2003.
(8)
Mediante carta de 10 de febrero de 2003 (11), las autoridades francesas adujeron argumentos para demostrar que el proyecto de ayuda se ajustaba enteramente a las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de empresas en crisis (12), (en lo sucesivo, «Directrices de 1999»).
(9)
El 25 de febrero de 2003 (13), las autoridades franceses enviaron copia del acuerdo de accionistas que vinculaba a la SNCM con el grupo Stef-TFE, a petición de la Comisión.
(10)
Mediante la Decisión 2004/166/CE, de 9 de julio de 2003 (en lo sucesivo, «la Decisión de 2003») (14), la Comisión aprobó la concesión, en determinadas condiciones, de la ayuda a la reestructuración en favor de la SNCM, pagadera en dos tramos: uno de 66 millones EUR y otro de un máximo de 10 millones EUR, en función del producto neto resultante de las cesiones de activos realizadas tras la adopción de la Decisión de 2003.
(11)
El 13 de octubre de 2003, la CFF presentó un recurso de anulación de la Decisión de 2003 ante el Tribunal de Primera Instancia de las Comunidades Europeas (en lo sucesivo, «el Tribunal») (asunto T-349/03).
(12)
El 8 de septiembre de 2004, la Comisión decidió considerar que las modificaciones solicitadas por Francia el 23 de junio de 2004: la permuta del buque Aliso por el buque Asco en la lista de buques que la SNCM estaba autorizada a utilizar tras la Decisión de 2003 y la venta del buque Aliso, en lugar del buque Asco, no eran motivo para poner en tela de juicio la compatibilidad con el mercado común de la ayuda a la reestructuración autorizada por la Decisión de 2003 (15).
(13)
Mediante Decisión de 16 de marzo de 2005 (en lo sucesivo, «la Decisión de 2005»), la Comisión aprobó el pago de un segundo tramo de la ayuda a la reestructuración, por valor de 3,3 millones EUR, con lo que el importe total de la ayuda a la reestructuración autorizada se elevaba a 69 292 400 EUR.
(14)
El 15 de junio de 2005, en el asunto T-349/03, el Tribunal anuló la Decisión de 2003, debido a una apreciación errónea del carácter mínimo de la ayuda. La consecuencia de dicho fallo fue que la Comisión volvía a estar en la etapa del procedimiento de investigación formal incoado por Decisión de 19 de agosto de 2002, invalidando las Decisiones de 8 de septiembre de 2004 y de 16 de marzo de 2005, que se basaban en la Decisión anulada de 2003.
(15)
El 25 de octubre de 2005 (16), las autoridades francesas transmitieron a la Comisión información sobre la situación financiera de la empresa tras la notificación del plan de ayuda a la reestructuración de 18 de febrero de 2002.
(16)
El 17 de noviembre de 2005 (17), las autoridades francesas proporcionaron datos sobre la actualización del plan de reestructuración de 2002 y la reconstitución de los fondos propios de la SNCM (18).
(17)
El 15 de marzo de 2006, las autoridades francesas transmitieron a la Comisión una síntesis sobre el mercado, el plan de operaciones (parte de ingresos) y la cuenta de resultados previstos (19). Se transmitieron otros documentos a los servicios de la Comisión el 28 de marzo y el 7 de abril de 2006 (20). En este último correo, las autoridades francesas invitaron, además, a la Comisión a considerar que, en razón de su naturaleza de «compensación de servicio público», una parte de la ayuda a la reestructuración de 2002, concretamente el importe de 53,48 millones EUR, no era una medida adoptada en el marco de un plan de reestructuración, sino una no ayuda, con arreglo a la jurisprudencia del asunto Altmark (21), o una medida autónoma e independiente del plan de reestructuración con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE.
(18)
El 21 de abril de 2006, se notificó a la Comisión un proyecto de concentración por el que las empresas Veolia Transport (en lo sucesivo, «VT») (22) y Butler Capital Partners (en lo sucesivo, «BCP») asumían conjuntamente el control de la SNCM (23), notificación realizada en virtud del artículo 4 del Reglamento (CE) no 139/2004 del Consejo (24). El 29 de mayo de 2006, la Comisión adoptó una Decisión por la que aprobaba esta operación de concentración (25).
(19)
El 21 de junio de 2006 (26), las autoridades francesas transmitieron a la Comisión la Orden del Ministerio de Economía, Hacienda e Industria, de 26 de mayo de 2006, por el que se aprueban las operaciones financieras realizadas por la empresa CGMF; el Decreto no 2006-606, de 26 de mayo de 2006, sobre la tranferencia de la SNCM al sector privado, y la Orden de 26 de mayo de 2006 por la que se aprueban las operaciones financieras realizadas por la SNCF.
(20)
El 7 de junio de 2006 se transmitió a la Comisión información sobre la delegación de servicio público y las ayudas de carácter social relativas a la línea de Córcega (27).
(21)
El 13 de septiembre de 2006, la Comisión decidió incoar el procedimiento previsto en el artículo 88, apartado 2, del Tratado CE, relativo a las nuevas medidas aplicadas en favor de la SNCM, integrando el plan de reestructuración notificado en 2002 (28) (en lo sucesivo, «la Decisión de 2006»).
(22)
El 16 de noviembre de 2006, Francia transmitió a la Comisión sus observaciones en el marco de la Decisión de 2006 (29).
(23)
A raíz de la solicitud de algunas partes interesadas de prorrogar un mes el plazo de presentación de sus observaciones (30), la Comisión decidió conceder ese plazo adicional a todas las partes interesadas (31).
(24)
La Comisión recibió de la CFF (32) y de STIM d’Orbigny (en lo sucesivo, «STIM») (33) observaciones que fueron transmitidas a las autoridades francesas mediante correo de 20 de febrero de 2007. Un tercero interesado envió también sus comentarios, que se transmitieron a las autoridades francesas, y los retiró el 28 de mayo de 2008.
(25)
Las autoridades francesas comunicaron sus observaciones sobre los comentarios de los terceros interesados el 30 de abril de 2007 (34).
(26)
El 20 de diciembre de 2007, la CFF presentó una denuncia por las ayudas estatales contra la SNCM, que completa los envíos de información de 15 de junio y 30 de noviembre de 2007. La denuncia se refiere al artículo 3 del nuevo convenio de delegación de servicio público (en lo sucesivo, «DSP»), firmado en junio de 2007 por el ente territorial de Córcega y la agrupación Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM para el período de 2007 a 2013. Según la CFF, la aplicación de esta cláusula permitió obtener nuevos recursos financieros, del orden de 10 millones EUR, para la SNCM en 2007. Por otra parte, la compensación abonada a la SNCM en concepto de obligaciones de servicio público se considera una ayuda estatal y, además, ilegal, ya que no se notificó a la Comisión.
(27)
Dado que, tras la expiración de plazo fijado inicialmente hasta el 13 de febrero de 2007 (35), se transmitió a la Comisión un determinado número de datos, esta informó a las partes interesadas de su decisión de ampliar, hasta el 14 de marzo de 2008, el plazo para la presentación de observaciones de terceros.
(28)
El 26 de marzo de 2008, la Comisión transmitió las observaciones de los terceros interesados a Francia, que comunicó sus comentarios en fecha de 28 de marzo, 10 de abril y 28 de abril de 2008.
2. IDENTIFICACIÓN DEL BENEFICIARIO DE LAS MEDIDAS OBJETO DE LA PRESENTE DECISIÓN
(29)
El beneficiario de las medidas amparadas por la presente Decisión es la Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), que agrupa varias filiales del sector marítimo y realiza el transporte marítimo de pasajeros, automóviles y camiones de las conexiones entre Francia continental y Córcega, Italia (Cerdeña) y el Magreb (Argelia y Túnez).
(30)
La SCNM es una sociedad anónima surgida en 1969 de la fusión de la Compagnie générale transatlantique y la Compagnie de navigation mixte, ambas creadas en 1850. Esta compañía, que en su día se denominó Compagnie générale transméditerranéenne, fue rebautizada, en 1976, con el nombre de Société nationale maritime Corse-Méditerranée, después de que la Société nationale des chemins de fer (SNCF) hubiese adquirido una participación en su capital, dado que había sido seleccionada por el Gobierno francés para aplicar el principio de continuidad territorial con Córcega, alineando las tarifas del transporte marítimo con las aplicadas por la SNCF en el transporte ferroviario, según lo estipulado en un convenio firmado el 31 de marzo de 1976 para un período de veinticinco años. La Compagnie Générale Transatlantique había recibido ya del Gobierno francés la responsabilidad de garantizar el servicio de transporte marítimo de Córcega mediante un convenio anterior, celebrado el 23 de diciembre de 1948.
(31)
En el momento de notificar la recapitalización, en 2002, la SNCM pertenecía en un 20 % a la SNCF y en un 80 % a la CGMF. Desde la apertura del capital de la SNCM, el 30 de mayo de 2006 (véase el considerando 18 de la presente Decisión), BCP y VT poseen, respectivamente, un 38 % y un 28 % del capital de la SNCM; la CGMF sigue teniendo un participación del 25 % (el 9 % del capital está reservado a los trabajadores).
(32)
Las principales filiales de la SNCM son la Compagnie Méridionale de Navigation (en lo sucesivo, «CMN») (36), la Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), la Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) y Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Tras la cesión de los buques de gran velocidad Aliso, en septiembre de 2004, y Asco (43), en mayo de 2005, la flota de la SNCM está compuesta por diez buques: cinco transbordadores (44), cuatro buques mixtos (carga y pasajeros) (45) y un buque de gran velocidad (BGV) que opera principalmente desde Niza (46), siete de los cuales son de su propiedad (47).
(34)
En aras de la exhaustividad hay que recordar que los servicios de transporte marítimo regulares entre los puertos de Francia continental y Córcega se han garantizado, desde 1948, en el marco de un servicio público prestado, entre 1976 y 2001, por las empresas concesionarias SNCM y CMN, en virtud de un acuerdo marco celebrado inicialmente por veinticinco años. De acuerdo con las normas comunitarias vigentes (48), y a raíz de la licitación europea (49) organizada por el ente territorial de Córcega (50), la SNCM y la CMN asumieron conjuntamente la delegación de servicio público de los servicios marítimos de Córcega con salida de Marsella, a cambio de compensaciones financieras, durante el período de 2002 a 2006.
(35)
Dado que la DSP expiraba a finales de 2006, el servicio público marítimo indicado, objeto de una nueva licitación a nivel europeo (51), se adjudicó a la agrupación SNCM - CMN, del 1 de mayo de 2007 al 31 de diciembre de 2013, por una subvención de aproximadamente 100 millones EUR anuales.
(36)
De forma paralela, se impusieron obligaciones en relación con la frecuencia de las conexiones a todos los explotadores que prestaban servicios de transporte desde Tolón y Niza. En estas líneas, los residentes corsos y otras categorías de pasajeros son beneficiarios desde 2002, y lo serán hasta 2013, de ayudas sociales aplicadas en virtud de las Decisiones de la Comisión de 2 de julio de 2002 (52) y de 24 de abril de 2007 (53).
3. CONDICIONES DE MERCADO
(37)
La SNCM opera principalmente en dos mercados distintos, tanto en lo que se refiere al tráfico de pasajeros como al tráfico de mercancías: por una parte, el servicio marítimo a Córcega y al Magreb, desde Francia, y, por otra, con carácter complementario, a Italia y España.
3.1. Servicios marítimos de Córcega
(38)
El servicio marítimo de Córcega para el transporte de pasajeros es un mercado que se caracteriza por su fuerte oscilación estacional y por picos de afluencia estacional hasta diez veces superiores a los de los meses más flojos, lo que exige de los operadores una flota que permita absorber esos momentos de máxima afluencia. La mitad del volumen de negocio se realiza en los meses de julio y agosto. Por otra parte, existe un desequilibrio en función del sentido del trayecto, incluso en los períodos de máxima afluencia: en julio, por ejemplo, la salida del continente se efectúa con lleno total y el regreso, casi de vacío. Así pues, los índices de carga anual media de los buques son relativamente bajos.
(39)
La SNCM es el operador histórico que comunica Córcega con Francia continental. De manera esquemática, dos tercios de su actividad se realizan entre Marsella y Córcega en el marco de una delegación de servicio público; el último tercio de su actividad está constituido por conexiones con otros puntos de salida o de destino (Niza-Córcega, Tolón-Córcega o conexiones internacionales con Cerdeña o el Magreb).
(40)
Durante mucho tiempo, la SNCM gozó de una situación de monopolio en su actividad principal. Sin embargo, a partir de 1996 tuvo que enfrentarse a una competencia en rápido desarrollo. Así, la empresa Corsica Ferries France (CFF) es en la actualidad el operador dominante de las conexiones marítimas entre el continente y Córcega, y su cuota de mercado no deja de aumentar. Aunque su presencia en este mercado solo data de 1996, entre 2000 y 2005, la CFF experimentó un incremento anual del […] (54) de su tráfico de «pasajeros», que no deja de aumentar. Así, hoy en día, cerca del […] de los pasajeros entre el continente y Córcega viajan en buques de la CFF, mientras que solo el […] utiliza los buques de la SNCM y el […] restante, los de la CMN.
(41)
La posición lograda desde hace siete años por CFF en el mercado considerado se pone también de manifiesto en el número de pasajeros transportados por temporada entre Córcega y Francia continental. La cuota de mercado de CCF pasó del 45 % en 2000 al […] % en 2007, y la de la SNCM, del 53 % al […] % durante ese mismo período, con una diferencia superior a un millón de viajeros transportados, según se desprende de la siguiente gráfica:
Gráfico 1
Número de pasajeros transportados por temporada (mayo-septiembre) entre Francia continental y Córcega - Temporadas de 2000 a 2007
(42)
Los otros competidores de menor importancia de la SNCM para el servicio marítimo de Córcega son la Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines y TRIS.
(43)
Estos dos últimos años, la oferta de la SNCM y sus cuotas de mercado en las conexiones con Córcega han disminuido, con una bajada del […] % de la oferta de plazas (- […] % en los servicios desde Niza y - […] % en los servicios a partir de Marsella).
(44)
Sin embargo, el hecho de que las cuotas de mercado sigan disminuyendo pone de manifiesto la lentitud con que se está produciendo la recuperación de la confianza por parte de los pasajeros, que se vio grandemente afectada, en 2004 y 2005, por las huelgas y las perturbaciones ocasionadas por la conflictividad social, principalmente cuando se privatizó la empresa, y es una condición necesaria para contener la disminución de la cuota de mercado de la SNCM observada estos últimos años. La progresión, dadas las circunstancias, del volumen de negocio en 2007 induce a confiar en la viabilidad de la empresa, aun cuando haya liberado cuotas de mercado considerables en provecho de su único competidor, cuya cuota de mercado es actualmente muy superior.
(45)
El mercado del transporte marítimo de pasajeros entre el continente y Córcega ha crecido una media del 4 % en los quince últimos años; su crecimiento debería continuar, con un aumento del […] % previsto también para 2008 y un crecimiento moderado en años sucesivos. Sin embargo, no parece que en este mercado haya nuevos participantes interesados en desarrollarse. Con ocasión de la licitación lanzada por la Office des Transports de Corse para la adjudicación, durante el período de 2007 a 2013, de la delegación de servicio público para la conexión marítima de algunos puertos de Córcega, no hubo más candidaturas que las presentadas por CFF y SNMC-CMN, a pesar de que existía la posibilidad de presentar propuestas parciales para una línea determinada.
(46)
La CFF, principal competidora de la SNCM, ha aumentado notablemente su oferta de plazas, de 500 000 a […] millones entre 1999 y 2007 (siendo del […] % el aumento registrado entre 2006 y 2007), lo cual le ha permitido aumentar su tráfico (de […] millones en 2005 a […] millones en 2007) y su cuota de mercado. No obstante, esta política se traduce en índices de carga estructuralmente menos elevados para la CFF que para la SNCM, con una diferencia del orden de […] puntos porcentuales en 2007. Por lo que se refiere a la SNCM, el índice medio de carga en 2007 fue del […] %, lo cual es normal, si se tiene en cuenta que el mercado sufre grandes variaciones estacionales (cf. supra).
(47)
En cuanto al tráfico de carga con Córgega, la SNCM poseía, en 2005, cerca del […] % del mercado de Marsella-Tolón a Córcega.
(48)
En el tráfico de carga general (no acompañada), la SNCM y la CMN gozan prácticamente del monopolio de hecho. En el marco del contrato de delegación de servicio público, las dos compañías realizan servicios de transporte frecuentes de Marsella a todos de los puertos de Córcega.
(49)
Por lo que respecta a los remolques acompañados cargados en transbordadores, que representan globalmente el 24 % del tráfico de carga general, medido en metros lineales, todas las compañías que explotan servicios de pasajeros compiten entre sí. La SNCM y la CMN realizan también la mayor parte de este tráfico acompañado. Los demás operadores, en particular la CFF, transportan el 10 %, lo que representa un 2 % del mercado total.
(50)
En cuanto a los automóviles acompañados (55) cargados en los transbordadores (en torno al 24 % del tráfico de carga general en 2003), la SNCM y la CMN poseen también la mayor parte del mercado. No obstante, desde 2002, la CFF ha desarrollado su oferta y posee alrededor del […] % del mercado.
3.2. Servicio marítimo del Magreb
(51)
Túnez y Argelia constituyen un mercado importante, de cerca de cinco millones de pasajeros, en el que predomina el transporte aéreo. En este contexto, el transporte marítimo representa cerca del 15 % de los flujos. Es significativo el mercado marítimo de Argelia, con 560 000 pasajeros, siendo menos importante el de Túnez, con 250 000 pasajeros.
(52)
El mercado del transporte marítimo de Francia al Magreb ha experimentado un crecimiento sostenido durante estos últimos años de alrededor del 13 % entre 2001 y 2005. Teniendo en cuenta las perspectivas de crecimiento del turismo hacia esa región, cabe esperar que el transporte marítimo experimente un índice de crecimiento anual de un 4 % para 2010.
(53)
En Argelia, la SNCM se sitúa como segundo agente del mercado, tras la empresa pública argelina Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). La cuota de mercado de la SNCM pasó del 24 % en 2001 al […] % en 2005.
(54)
La SNCM se sitúa como segundo operador en el mercado de Túnez, tras la Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Aunque, desde 2001, la SNCM haya perdido cuotas de mercado en favor de la CTN, habiendo pasado del 44 % al […] % en 2004, se produjo una mejora en 2005 (el […] %).
4. DESCRIPCIÓN DE LAS MEDIDAS OBJETO DE LA PRESENTE DECISIÓN
4.1. Recapitalización de la SNCM en 2002
4.1.1. Descripción
(55)
Tras la Decisión de la Comisión, de 17 de julio de 2002, de autorizar una ayuda de salvamento a la SNCM (56), las autoridades francesas notificaron a la Comisión, el 18 de febrero de 2002, un proyecto de ayuda a la reestructuración en favor de la SNCM. La medida consistía en recapitalizar la SNCM, a través de su empresa matriz, la CGMF, con un importe de 76 millones EUR, 46 millones en concepto de cargas de reestructuración (57). El objetivo de este aumento de capital era incrementar los fondos propios de la SNCM de 30 millones EUR a 106 millones EUR.
(56)
Conforme a las Directrices de 1999, las autoridades francesas presentaron a la Comisión un plan de reestructuración (58) para la SNCM que constaba de cinco puntos:
i)
reducción del número de travesías y redistribución de sus buques entre las distintas líneas (reducción del servicio a Córcega y refuerzo del servicio del Magreb) (59),
ii)
reducción de cuatro buques de su flota, que suponía una aportación de 20 millones EUR de liquidez,
iii)
cesión de determinados activos inmobiliarios,
iv)
reducción de aproximadamente el 12 % de los efectivos (60), que, combinada con una política salarial razonable, debía permitir una reducción de los costes de tripulación de 61,8 millones EUR en 2001 a […] millones EUR de media entre 2003 y 2006, y de los costes del personal de tierra, de 50,3 millones EUR en 2001 a […] millones en ese mismo período,
v)
supresión de dos de sus filiales, la Compagnie Maritime Toulonnaise y la empresa Corsica Marittima, cuyas actividades residuales serían asumidas por la SNCM.
(57)
Tras las observaciones hechas por la Comisión en su Decisión de 19 de agosto de 2002, las autoridades francesas describieron, en su carta de 31 de enero de 2003, las mejoras aportadas al plan de reestructuración en los puntos siguientes:
-
compromisos y precisiones en lo que se refiere a la política salarial,
-
plan de reducción de los costes de las compras intermedias,
-
compromiso de que la SNCM no provocase una guerra de tarifas con sus competidores en Córcega.
(58)
Sobre este último punto, las autoridades francesas indican que «la SNCM asume este compromiso sin reservas, pues considera que el desencadenamiento por su parte de una guerra de tarifas no se compadecería ni con su posicionamiento estratégico ni con sus intereses, ya que redundaría en una disminución de sus ingresos, ni con sus usos habituales y su competencia profesional».
(59)
En su plan de reestructuración, las autoridades francesas presentaron a la Comisión un modelo financiero detallado para el período 2002-2007 sobre la base del supuesto intermedio relativo a una serie de variables (61). Las proyecciones financieras indican, entre otras cosas, una vuelta a resultados ordinarios positivos a partir de 2003.
Cuadro 1
Modelo financiero para el período 2002-2007
(en millones EUR)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Realizado
Realizado
Plan
Realizado
Plan
Plan
Plan
Plan
Plan
Volumen de negocio
204,9
204,1
178
205,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Subvenciones de explotación
85,4
86,7
74,5
77,7
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Resultado ordinario
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Resultado neto
-6,2
-40,4
23
4,2
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Fondos propios
67,5
29,7
119
33,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Deudas financieras netas (sin contar arrendamiento financiero)
135,8
134,5
67,7
144,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Ratios financieras
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Resultado ordinario/vol. negocio + subvenciones
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Fondos propios/deuda en balance
50 %
22 %
176 %
23 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Las cifras correspondientes a 2000, 2001 y 2002 se han obtenido de los informes anuales de 2001 y 2002 de la SNCM.
(60)
La aportación de capital de 76 millones EUR y la recuperación de la rentabilidad de la explotación a partir de 2003 debían permitir, según las autoridades francesas, que los fondos propios pasaran de un nivel de aproximadamente 30 millones EUR a finales de 2001 a 120 millones EUR a corto plazo (2003), y a […] millones EUR al finalizar el plan (2006-2007). Esto debía permitir la reducción de la deuda financiera de 145 millones EUR en 2002 a niveles de entre […] y […] millones EUR de 2003 a 2005. En los últimos años del plan, la compañía había considerado la posibilidad de aumentar la deuda para la renovación, en plena propiedad, de uno o dos buques.
(61)
Las autoridades francesas proporcionaron también un estudio de sensibilidad de los resultados previstos con respecto a las hipótesis de trabajo relativas al tráfico en las distintas líneas. Sobre esta base, las diferentes simulaciones demuestran que la SNCM tenía la posibilidad de recuperar la rentabilidad en los casos considerados.
4.1.2. Determinación de la cuantía de la recapitalización
(62)
El método elegido por las autoridades francesas (62) para determinar la cuantía de la recapitalización consiste en calcular las necesidades de financiación sobre la base de la ratio media recursos propios/deuda financiera observada en el año 2000 en cinco compañías marítimas europeas. Aunque los balances de esas empresas muestran fuertes disparidades, las autoridades francesas han calculado una media del 79 %. Sostienen que el modelo financiero del período 2002-2007 conduce a una ratio media recursos propios/deuda financiera del 77 %, con fondos propios de 169 millones EUR en 2007. Ese nivel de fondos propios se debía obtener mediante una recapitalización de 76 millones EUR, contando con que las medidas previstas en el plan de reestructuración surtiesen los efectos previstos.
4.2. Medidas posteriores a la recapitalización de 2002
4.2.1. Observación preliminar
(63)
La recapitalización y el plan de reestructuración de 2002 no dieron los resultados esperados y, desde 2004, la situación económica y financiera de la SNCM ha sufrido un grave deterioro, al cual han contribuido tanto los factores internos (conflictos sociales, consecución insuficiente y tardía de los objetivos de productividad, pérdida de cuotas de mercado) como los externos a la SNCM [menor atractivo de Córcega, adquisición de cuotas de mercado por la CFF, gestión deficiente por parte del Estado (63)], así como la subida del coste de los combustibles.
(64)
Por lo tanto, el resultado ordinario de la SNCM se establece en - 32,6 millones EUR en 2004 y - 25,8 millones EUR en 2005. El resultado neto fue de - 29,7 millones EUR en 2004 y - 28,8 millones EUR en 2005.
(65)
El deterioro de la situación económica y financiera de la SNCM obligó a las autoridades francesas a ceder más activos de los previstos por el plan de reestructuración de 2002 y exigidos por la Decisión de 2003, y a lanzar un procedimiento de búsqueda de socios privados.
Cuadro 2
Lista de los activos cedidos por la SNCM desde 2002 (64)
Producto neto de las cesiones
Fecha
Cesiones propuestas en la notificación de 2002 (en EUR)
25 165 000
Aliso(en sustitución del Asco, con arreglo a la Decisión de la Comisión de 8 de septiembre de 2004)
[…]
30.9.2004
Napoleón
[…]
6.5.2002
Monte Rotondo
[…]
31.7.2002
Liberté
[…]
27.1.2003
Conjunto inmobiliario Schuman
[…]
20.1.2003
Cesiones adicionales impuestas por la Comisión en su Decisión de 9 de julio de 2003(en EUR)
5 022 600
SCI Espace Schuman
[…]
24.6.2003
Southern Trader
[…]
22.7.2003
Someca
[…]
30.4.2004
Amadeus
[…]
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Cesiones adicionales realizadas tras la Decisión de julio de 2003 (en millones EUR)
12,6
Asco
[…]
24.5.2005
Sud-Cargos
[…]
15.9.2005
Ventas de pisos del parque inmobiliario de la SNCM(ocupados anteriormente por el personal de la SNCM)
[…]
Septiembre de 2003 a 2006
Total (en millones EUR)
42,385
4.2.2. Medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(66)
Tras un proceso de selección abierto, transparente y no discriminatorio (66), el 13 de octubre de 2005, el Estado, BCP y VT llegaron finalmente a un acuerdo, en un contexto social y financiero muy difícil. Así, VT es el operador industrial de la SNCM (participación del 28 %), mientras que BCP es el accionista de referencia, con una participación del 38 %. El Estado se comprometió, sobre todo frente a los trabajadores, a seguir siendo accionista de la empresa en un 25 % (67). BCP y VT establecieron un plan de operaciones para la SNCM que fue comunicado a la Comisión Europea el 7 de abril de 2006.
(67)
El Protocolo de Acuerdo, en virtud del cual el 75 % del capital de la SNCM se cedía a los inversores privados, se firmó el 16 de mayo de 2006 entre las partes (BCP, VT y la CGMF).
(68)
En la sección II del Protocolo de Acuerdo se prevé el comprimoso de la CGMF de aprobar, suscribir y liberar enteramente un aumento de capital de la SNCM de un total de 142,5 millones EUR.
(69)
Tras el aumento de capital, se prevé que el capital social de la SNCM se reduzca, mediante la anulación de acciones, hasta situarse en el mínimo legal para una sociedad anónima sin cotización oficial.
(70)
Como complemento del aumento de capital, la CGMF se compromete a poner a disposición de la SNCM, en forma de anticipo en cuenta corriente, la suma de 38,5 millones EUR. Este anticipo en cuenta corriente, que será abonado por la SNCM a través de un administrador judicial (el banco CIC) se destinará a la financiación de la fracción de coste de «generosidad», que vendría a completar las sumas devengadas en aplicación de las disposiciones legales y de los convenios en el caso de que los inversores aplicasen un plan de reducción de efectivos (68). El abono de las compensaciones añadidas a las indemnizaciones percibidas en aplicación de las disposiciones legales y de los convenios se efectúa sobre una base individual y nominal correspondiente a los trabajadores que han dejado la empresa y cuyo contrato de trabajo se ha rescindido.
(71)
Tras estas operaciones, la sección III del Protocolo de Acuerdo prevé que la CGMF venda a los inversores privados sus acciones, que representan el 75 % de las que componen el capital social de la empresa y el […] destinado a financiar la parte del plan social añadido a las obligaciones legales y por convenio.
(72)
La sección III del Protocolo de Acuerdo prevé asimismo la suscripción conjunta y simultánea por los inversores y la CGMF de nuevas acciones por un valor total de 35 millones EUR y de una aportación en cuenta corriente de 8,75 millones EUR por BCP/VT, facilitada a la SNCM en función de sus necesidades de tesorería. En el apartado III.2.7 del Protocolo de Acuerdo se prevé que el valor de las acciones de la CGMF sea igual, en todo momento, a su valor nominal inicial, aumentado en […] % de su valor nominal liberado, multiplicado por J/365, siendo «J» el número de días desde la fecha de realización, con deducción de todas las sumas percibidas (por ejemplo, dividendos). Estas modalidades no son aplicables en caso de recuperación o de liquidación del activo de la empresa.
(73)
El Protocolo de Acuerdo (sección III.5) incluye una cláusula resolutoria de cesión de la SNCM que puede ser aplicada, de manera simultánea, por los inversores en caso de darse alguno de los supuestos siguientes, siempre y cuando dichos supuestos pudiesen poner en tela de juicio la credibilidad de su plan de operaciones y el restablecimiento de la viabilidad de la empresa:
-
la no adjudicación del contrato de delegación de servicio público relativo a la comunicación marítima de Córcega para el período que comienza el 1 de enero de 2007 […],
-
cualquier decisión negativa de la Comisión Europea o una sentencia del Tribunal o del Tribunal de Justicia, como el rechazo de la operación o la imposición de condiciones que tengan un efecto sustancial sobre el valor de la empresa […].
(74)
La sección VII del Protocolo de Acuerdo prevé que la CGMF asuma una parte de los compromisos sociales de la SNCM en concepto de gastos de las mutuas de sus pensionistas, que ascienden a 15,5 millones EUR, a partir de la fecha en que se transfiera la propiedad de la empresa.
(75)
Las modalidades de gobernanza de la empresa se especifican en la sección IV del Protocolo de Acuerdo. Está prevista la modificación del modo de gestión de la SNCM, que se transformará en sociedad anónima con comité de dirección y consejo de vigilancia. Este último que estará constituido, al principio, por diez y, más tarde, por catorce miembros. Su presidencia se asignará, de forma transitoria, a un representante estatal. Si la DSP se asigna a la SNCM, el Presidente del Consejo de Vigilancia será sustituido por un representante de BCP. El Comité de Dirección tiene, a su vez, la función de garantizar la gestión operativa de la SNCM.
(76)
El 26 de mayo de 2006, el Gobierno francés aprobó la cesión de la SNCM, así como las medidas citadas.
(77)
A la luz de lo anteriormente expuesto, el Protocolo de Acuerdo contiene tres tipos de medidas estatales que justifican un examen a la luz del régimen comunitario de ayudas estatales:
-
la cesión del 100 % de la SNCM a un precio negativo de 158 millones EUR (aportación de capital de 142,5 millones EUR y asunción de los gastos de las mutualidades por valor de 15,5 millones EUR),
-
anticipo en cuenta corriente por parte de la CGMF, por valor de 38,5 millones EUR en favor del personal despedido de la SNCM,
-
aumento de capital de 8,75 millones EUR suscrito por la CGMF, conjunta y simultáneamente con la aportación de 26,25 millones EUR realizada por VT y BCP.
5. ALCANCE DE LA PRESENTE DECISIÓN
(78)
La presente Decisión definitiva se refiere a las medidas aplicadas por Francia a favor de la SNCM desde el 18 de febrero de 2002, que son las siguientes:
-
aportación de capital de la CGMF a la SNCM, en 2002, por valor de 76 millones EUR (53,48 millones EUR, en concepto de obligaciones de servicio público y el saldo, en concepto de ayudas a la reestructuración),
-
precio de venta negativo de la SNCM por la CGMF, por valor de 158 millones EUR,
-
aportación de la CGMF de 8,75 millones EUR,
-
asunción por parte de la CGMF de algunas medidas sociales complementarias, por valor de 38,5 millones EUR.
(79)
La presente Decisión no se refiere al examen de las compensaciones financieras percibidas o pendientes de percibir por la SNCM en concepto de obligaciones de servicio público para el período 2007-2013, que son objeto de un procedimiento distinto.
6. MOTIVOS PARA LA ADOPCIÓN DE LAS DECISIONES DE LA COMISIÓN DE 2002 Y 2006
6.1. Incoación del procedimiento de investigación formal de 2002
(80)
En su Decisión de incoar el procedimiento, de 19 de agosto de 2002, aun reconociendo a la SNCM el carácter de empresa en crisis, la Comisión expresó sus dudas sobre la compatibilidad de la medida notificada con los criterios expuestos en el punto 3.2.2 de las Directrices de 1999, vigentes en ese momento.
(81)
La Comisión expresó algunas dudas sobre el plan de reestructuración, al no haberse analizado las causas de las pérdidas sufridas por la empresa. En particular, la Comisión se preguntaba sobre la relación entre las pérdidas y las obligaciones de servicio público, la repercusión de la política de adquisición de buques de la SNCM sobre sus cuentas de resultados y las medidas consideradas para aumentar la productividad de la empresa.
(82)
Además, la Comisión subrayó las lagunas del plan de reestructuración, en particular, la falta de medidas concretas para reducir el importe de los consumos intermedios y de indicaciones con respecto a la futura política de tarifas de la SNCM.
(83)
La Comisión se preguntaba también por la pertinencia del método de cálculo elegido por las autoridades francesas para decidir el importe de la recapitalización y por determinadas hipótesis elegidas para establecer las simulaciones financieras.
6.2. Ampliación del procedimiento de investigación formal de 2006
(84)
Mediante su Decisión de 13 de septiembre de 2006, la Comisión decidió ampliar el procedimiento de investigación formal de 2002 para tener en cuenta también las medidas previstas en el marco de la cesión de la SNCM al sector privado.
(85)
Primeramente, teniendo en cuenta la petición de las autoridades francesas, de 7 de abril de 2006 (véase el considerando 17 de la presente Decisión), de examinar una parte de la aportación de capital de 2002 a la luz de la jurisprudencia Altmark, la Comisión manifestó dudas sobre el cumplimiento de las condiciones (principalmente, la segunda y la cuarta) impuestas por el juez comunitario en dicha sentencia (69).
(86)
En el supuesto de que ese importe se calificase de ayuda compatible con lo dispuesto en el artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, la Comisión consideraba, en su Decisión de 2006, que el nuevo importe de ayuda que se debía evaluar con arreglo a las Directrices en materia de ayudas a la reestructuración era de 15,81 millones EUR. En la medida en que el importe de ayuda a la reestructuración fuese muy inferior al notificado en 2002, y aprobado en 2003, la Comisión expresó dudas sobre la conveniencia de mantener todas las contrapartidas impuestas a la SNCM por la Decisión de 2003.
(87)
La Comisión también expresó dudas con respecto al cumplimiento de las condiciones impuestas por la Decisión de 2003: el principio del liderazgo en materia de precios («price leadership») y el número de rotaciones a Córcega.
(88)
En cuanto al precio de cesión negativo de la SNCM, la Comisión manifestó dudas sobre la conformidad de la recapitalización estatal previa a la cesión de la SNCM con el principio del inversor privado en una economía de mercado. En concreto, la Comisión manifestó dudas sobre la validez del cálculo de los costes de liquidación que el Estado accionista debería pagar en caso de liquidación de la SNCM.
(89)
La Comisión puso en duda que las medidas financieras pudieran justificarse con arreglo a las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de empresas en crisis.
(90)
También expresó dudas sobre la segunda recapitalización de 8,75 millones EUR en lo que se refiere a la observancia de los principios de simultaneidad entre la inversión privada y pública, y la conformidad de las condiciones de suscripción con la jurisprudencia.
(91)
Por último, la Comisión manifestó dudas con respecto al hecho de que las medidas sociales complementarias de 38,5 millones EUR de ayuda a las personas pudiesen constituir una ventaja indirecta para la empresa. También subrayó el riesgo de contradicción con la toma en consideración de las indemnizaciones complementarias de despido como uno de los riesgos a los que ha de hacer frente un inversor prudente.
7. POSICIÓN DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS
7.1. Sobre la recapitalización de 2002
7.1.1. Sobre el importe de 53,48 millones EUR con arreglo a la jurisprudencia Altmark
7.1.1.1. Cumplimiento de los cuatro criterios Altmark
(92)
En su correo de 7 de abril de 2006, así como en los comentarios presentados tras la Decisión de 2006, las autoridades francesas invitaban a la Comisión a observar que, en razón de su naturaleza de «compensación de servicio público» para el período 1991-2001, una parte del aumento de capital de 2002 (53,48 millones EUR) no constituía una ayuda estatal con arreglo a la jurisprudencia Altmark, por considerar que en el caso en cuestión se cumplían las cuatro condiciones establecidas por dicha jurisprudencia.
(93)
En relación, más concretamente, con la segunda condición Altmark, las autoridades francesas subrayan que, de conformidad con la sentencia Altmark, solo deben fijarse previamente, de manera objetiva y transparente, los parámetros de cálculo. Sin embargo, en el caso que nos ocupa, precisan que el importe de 53,48 millones se abonó en noviembre de 2003 sobre la base de parámetros de cálculo fijados con anterioridad al período en cuestión (1991-2001) (70).
(94)
Así pues, según Francia, el hecho de que el abono de la reevaluación por compensación insuficiente se produjera con posterioridad no pone en tela de juicio su conclusión de que los parámetros utilizados para calcular la compensación de 53,48 millones EUR se hubieran establecido claramente de manera objetiva y transparente antes de la ejecución de las misiones de servicio público.
(95)
Por lo que se refiere a la cuarta condición Altmark, las autoridades francesas consideran que se refiere a las características de una empresa responsable de una misión de servicio público que responda a la calificación de buen gestor medio, pero no hace, en cambio, referencia alguna a ninguna exigencia de rentabilidad mínima o media de la empresa en cuestión.
(96)
A este respecto, las autoridades francesas consideran que la SNCM puede beneficiarse de una «presunción de buena gestión» durante el período de 1991 a 2001 y que no cabría imputarle la «presunción de mala gestión» solo por las pérdidas financieras sufridas durante el período 1991-2001. Según las autoridades francesas, las pérdidas de la SNCM no deben imputarse a una mala gestión, sino a la severidad de los convenios suscritos en 1991 y 1996, y al trastorno repentino del mercado histórico de esta compañía al pasar de una situación de monopolio a un entorno muy competitivo. A su modo de ver, la SNCM se comportó, por lo tanto, como una empresa medianamente bien gestionada.
(97)
Francia subraya que el operador público era la única empresa capaz de asumir esas obligaciones en términos de regularidad anual y frecuencia de servicio, a pesar de la llegada, en 1996, de un operador privado que solo explotaba algunas líneas en temporada alta. Por otra parte, no hay, en rigor, ninguna empresa cuyos costes puedan servir de referencia para determinar si el nivel de la compensación concedida a la SNCM supera o no los costes necesariamente ocasionados por la ejecución de las obligaciones de servicio público. Según las autoridades francesas, sería, por lo tanto, delicado comparar la estructura de costes de la SNCM con la de otras compañías marítimas, teniendo en cuenta las especificidades de la actividad de esta última y del mercado en el que opera.
(98)
A pesar de la imposibilidad práctica de encontrar una empresa que pudiera servir de referencia para este período, Francia considera que, con ocasión de los intercambios con la Comisión en 2005 y 2006, se esforzó por facilitar elementos objetivos y justificables que permitiesen determinar el carácter de «empresa media, bien gestionada y adecuadamente equipada» de la SNCM, y verificar el cumplimiento del cuarto criterio establecido por la sentencia Altmark (71).
(99)
Francia considera, además, que una comparación basada en los elementos disponibles sobre la estructura de costes de la CFF y sobre la de la SNCM estaría lejos de contradecir la presunción de buena gestión de la SNCM, sobre todo, porque no permiten, en absoluto, tomar en consideración una parte no despreciable de los costes de la actividad de servicio público que afecta al transporte de mercancías.
(100)
Por otra parte, Francia afirma que, en un caso como este, cabe considerar que la jurisprudencia que dio lugar a la sentencia Altmark (y, sobre todo, a la Ferring) debe entenderse únicamente como una comprobación de la inexistencia de una compensación excesiva. A este respecto, las autoridades francesas manifiestan que las subvenciones concedidas no excedieron de los costes efectivamente soportados por la SNCM en razón de las obligaciones de servicio público de las que eran responsables, según señalaba la Comisión en su Decisión de 30 de octubre de 2001 (72).
(101)
Por último, las autoridades francesas afirman que el hecho de que la jurisprudencia en el asunto Altmark se aplique al convenio de delegación de servicio público de 2002-2006 debería contribuir a despejar las dudas sobre la aplicabilidad de esta jurisprudencia a las compensaciones por cargas de servicio público del período comprendido entre 1991 y 2001. Según Francia, las compensaciones concedidas entre 1991 y 2001, y entre 2002 y 2006, son de la misma índole, al ser idénticos los parámetros de su definición: condiciones onerosas de servicio público, presencia de una única empresa capaz de asumirlas y esquema de toma en consideración de los costes de explotación.
(102)
En conclusión: Francia considera que la existencia de obligaciones de servicio público, combinada con la inexistencia de compensación excesiva en el período 1991-2001, confirma el cumplimiento de las cuatro condiciones del asunto Altmark.
7.1.1.2. Compatibilidad del importe de 53,48 millones EUR, con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE
(103)
Aunque la Comisión debía concluir que esta intervención constituye una ayuda estatal según el artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, las autoridades francesas consideran que esta medida, autónoma e independiente, del plan de reestructuración de 2002 es compatible en virtud del artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, ya que esta base de compatibilidad nunca fue contestada por el Tribunal en su sentencia de 2005.
(104)
Las autoridades francesas insisten en que, en el caso que nos ocupa, el importe en cuestión es una medida que no debería estudiarse a la luz de las Directrices sobre ayudas a la reestructuración de 1999 o de 2004 y, sobre todo, no debería tomarse en consideración a la hora de apreciar las condiciones impuestas al plan de 2002. Según Francia, las Directrices sobre ayudas a la reestructuración de 2004 (punto 68) no justifican la integración de los 53,48 millones EUR en las ayudas a la reestructuración.
(105)
A este respecto, Francia afirma que el importe de 53,48 millones EUR que cubren las compensaciones de cargas de servicio público del período 1991-2001 no es una medida concedida durante la reestructuración, ya sea el plan de reestructuración notificado en 2002, ya sea su actualización, sino una medida anterior a los planes de reestructuración en cuestión. Además, las autoridades francesas arguyen que una medida destinada a compensar las cargas de las empresas en razón de sus obligaciones de servicio público no puede considerarse una ayuda a la reestructuración según la definición de las Directrices.
(106)
Las autoridades francesas consideran que, aunque ese importe se notificó en el marco de una inyección financiera global en concepto de ayuda a la reestructuración, la Comisión no está vinculada a las calificaciones adoptadas por los Estados miembros, sino que, por el contrario, le corresponde, en su caso, recalificar una medida como no constitutiva de ayuda estatal, o bien calificar una medida estatal de ayuda cuando el propio Estado miembro de que se trate no la haya presentado como tal.
7.1.2. Sobre el saldo notificado en concepto de ayudas a la reestructuración
(107)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, Francia considera que, si el importe de 53,48 millones EUR se considera exento de elementos de ayuda, o si se lo califica de ayuda compatible con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, el importe de la ayuda que se ha de considerar ayuda a la reestructuración en razón de la notificación de 2002 ascendería, no a 76 millones EUR, sino a 15,81 millones EUR.
7.2. Sobre las medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(108)
Como observación preliminar, Francia recuerda que la gravedad de los movimientos sociales de 2004/05 y el deterioro de la situación económica y financiera de la SNCM dieron lugar a que el Estado accionista lanzase, en enero de 2005, un procedimiento de selección de inversores privados y a que aplicase medidas de urgencia (principalmente, la cesión del Asco y la participación en Sud-Cargos) (73).
7.2.1. Sobre el precio de cesión negativo de la SNCM
(109)
En aplicación de la jurisprudencia comunitaria en la materia, las autoridades francesas invitan a la Comisión a considerar que el precio de cesión negativo de la SNCM, de 158 millones EUR, no contiene ninguna medida que se pueda calificar de ayuda con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, ya que el Estado francés actuó como un inversor privado en una economía de mercado.
(110)
Como observación previa, Francia señala que el precio final de 158 millones EUR, inferior al precio negativo que solicitaban inicialmente los inversores al finalizar su auditoría de la SNCM, es el resultado de una negociación de cesión de control mantenida en el marco de una apertura a la competencia abierta, transparente y no discriminatoria, y, por lo tanto, es indudablemente un precio de mercado.
(111)
Francia considera que, en la medida en que esta búsqueda de un socio privado para la SNCM se produjo en el marco de un procedimiento de apertura a la competencia abierto, transparente y no discriminatorio, mediante el cual se seleccionó la mejor oferta, el precio de cesión es un precio de mercado.
(112)
Según las autoridades francesas, la cesión al precio negativo de 158 millones EUR se produjo en las condiciones más ventajosas para el Estado, conforme a la jurisprudencia comunitaria y a la práctica de toma de decisiones de la Comisión, y no contenía, por lo tanto, ningún elemento de ayuda. Francia considera que ese precio negativo es inferior al coste de liquidación que el Estado habría tenido que soportar en caso de liquidación de la empresa.
(113)
Esta conclusión se impone, a su modo de ver, tanto al aplicar el enfoque derivado de la jurisprudencia del Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas [en lo sucesivo, «jurisprudencia Gröditzer» (74)] como al aplicar el planteamiento basado en el análisis de los costes reales de liquidación de la SNCM [decisión ABX (75)].
(114)
Dado que se trata del primer método, basado en la jurisprudencia Gröditzer, Francia señala que esta sentencia confirmaba la apreciación de la Comisión en su Decisión de 8 de julio de 1999, según la cual: «solo el mencionado valor de liquidación del activo […] puede tomarse en consideración como coste de liquidación» (76).
(115)
A este respecto, los informes de la CGMF (77) y Oddo-Hastings (78) estiman el valor de liquidación del activo en un mínimo de […] millones EUR a 30 de septiembre de 2005 (79).
(116)
Por lo tanto, en la medida en que el Estado, en tanto que propietario del capital social de las empresas de referencia, solo respondía de sus deudas hasta el valor de liquidación de sus activos [jurisprudencia «Hytasa» (80)], Francia afirma que el valor de liquidación de los activos de la compañía, estimado en un mínimo de […] millones EUR, es claramente superior al precio negativo de cesión de 158 millones EUR.
(117)
Sobre el segundo método, Francia indica que se deriva de la Decisión de la Comisión relativa a la ayuda estatal ejecutada por Bélgica en beneficio de ABX Logistics, en la que la Comisión examinaba un precio de cesión negativo que presentaba, como en el caso que nos ocupa, el carácter de un precio de mercado, comparándolo con los costes que el Estado accionista habría soportado realmente en el marco de una liquidación amistosa o judicial, según el informe pericial de un tercero independiente. Según Francia, la Comisión reconoce, en concreto, en dicha Decisión la validez de una serie de costes que pueden derivarse de una actuación para asumir el pasivo por parte de los acreedores o de la liquidación a las otras ramas del grupo al liquidar su filial.
(118)
Sobre la base de los informes CGMF y Oddo-Hastings, anteriormente citados, las autoridades francesas consideran que todos los costes reales que habría tenido que soportar la República Francesa, a 30 de septiembre de 2005, en su condición de accionista se situarían entre […] y […] millones EUR.
(119)
Este método tiene en cuenta, sobre todo, el riesgo que el Estado francés habría corrido por «asunción del pasivo» si un tribunal hubiera tenido que considerarlo gestor de hecho de la SNCM. Las autoridades francesas consideran que el riesgo de actuación para asumir el pasivo no puede descartarse, especialmente en lo que se refiere a un precedente juzgado por la Cour de Cassation en Francia (81). Así, en varios correos dirigidos a la Comisión, las autoridades francesas sostuvieron que la hipótesis de una condena del Estado por un juez nacional a asumir el pasivo de la empresa que dirige constituía una hipótesis más que plausible y que se debía incluir en el cálculo del coste efectivo de una eventual liquidación de la SNCM.
(120)
A fecha de 30 de septiembre de 2005, el valor residual del activo de la SNCM ([…] millones EUR), tras el pago de las deudas preferentes, sería de […] millones EUR. Los otros elementos de costes tenidos en cuenta en concepto de actuación para asumir el pasivo frente al Estado incluyen, sobre todo, los costes de rescisión de los principales contratos de explotación; los costes relacionados con la rescisión de las condiciones del arrendamiento financiero de los buques, y el pago de las deudas quirografarias, lo que daría lugar a una insuficiencia de activos por valor de […] millones EUR. Las autoridades francesas consideran que el Estado habría sido condenado a asumir entre el […] y el […] % de ese importe.
(121)
Además, las autoridades francesas consideran que, en razón de su vínculo de dependencia con la SNCM, y según otra jurisprudencia francesa (82), la liquidación de la empresa habría podido impulsar al juez a ordenar el pago de daños y perjuicios a los trabajadores. Según esta jurisprudencia, las autoridades francesas consideran que sería más que probable que un juez hubiese fijado el importe de las indemnizaciones complementarias tomando como base las indemnizaciones que se tendrían que haber abonado en el marco de un plan social presentado con anterioridad a la liquidación.
(122)
Aplicando la jurisprudencia Aspocomp en el caso que nos ocupa, Francia considera que el Estado habría tenido que abonar indemnizaciones complementarias de despido por un coste total de entre […] y […] millones EUR, lo que, al final, habría ocasionado un coste total de liquidación a cargo del Estado comprendido entre […] y […] millones EUR.
(123)
Según este enfoque, el análisis de los costes efectivos que tendría que haber asumido el Estado accionista pone de manifiesto que el coste para el Estado de la venta de la SNCM a un precio negativo de 158 millones EUR es inferior al coste efectivo que tendría que haber soportado en caso de liquidación del activo de la empresa.
(124)
En conclusión: las autoridades francesas consideran que este importe no debería considerarse ayuda estatal.
7.2.2. Sobre la aportación de capital conjunto de los accionistas
(125)
Francia considera que, con la adquisición de participaciones, se comportó como un inversor prudente, ya que, por una parte, intervino de manera simultánea y minoritaria junto a BCP y VT y, por otra, esta participación goza de una remuneración en capital fijo del […] % anual, lo que exime al Estado del riesgo de ejecución del plan de operaciones. Efectivamente, Francia expone que ese índice de rentabilidad es muy satisfactorio para un inversor privado (83). Sin embargo, precisa que no se devengaría ninguna remuneración en caso de recuperación o de liquidación del activo de la SNCM o del ejercicio de la cláusula resolutoria por parte de los inversores.
7.2.3. Sobre las medidas sociales complementarias (ayuda a las personas)
(126)
Remitiéndose a las prácticas decisorias de la Comisión, especialmente en el expediente SFP-Société française de production (84), Francia considera que esta financiación constituye una ayuda a las personas que no beneficia a la empresa. Por lo tanto, según Francia, la aplicación, con fondos públicos, de medidas sociales adicionales en favor de las personas despedidas, sin que esas medidas alivien a la empresa de sus cargas normales, es parte de la política social de los Estados miembros y no constituye una ayuda estatal.
7.2.4. Conclusión
(127)
No obstante, si la Comisión tuviese que calificar de ayuda estatal a todas o a parte de las nuevas medidas, Francia llama la atención de la Comisión sobre el hecho de que las nuevas medidas, al asegurar la nueva viabilidad de la SNCM, permitirían el mantenimiento de un juego competitivo en los mercados en cuestión, principalmente en el de los servicios marítimos de Córcega. Según Francia, este elemento es uno de los principios de las Directrices para el salvamento de un empresa en crisis, como recuerdan la Comisión (apartado 283 de su Decisión anulada) en el presente expediente y el Tribunal, en su sentencia de 15 de junio de 2005. En particular, el Tribunal recordó que la Comisión podía estimar, en el ejercicio de sus amplios poderes de apreciación, que la presencia de una empresa era necesaria para prevenir la emergencia de una estructura oligopolística reforzada de los mercados en cuestión.
(128)
Por lo que se refiere a la determinación de las posibles contrapartidas que se han de imponer a la SNCM, Francia sugiere que la Comisión tenga en cuenta la estructura de mercado. Así, una reducción de las capacidades de la SNCM podría reforzar la posición dominante que tendría a partir de ese momento la CFF en el mercado de servicios marítimos de Córcega (85).
(129)
Según las autoridades francesas, el plan de reestructuración actualizado se ajusta a los criterios de compatibilidad enunciados por la Comisión en su Directrices de 1999 y 2004. Todas las medidas expuestas en el contexto de la privatización de la SNCM permiten también, a su modo de ver, restablecer, a partir de finales de 2009, la viabilidad a largo plazo de la SNCM y se limitarán al mínimo necesario para que vuelva a ser viable.
7.3. Sobre la supresión de las restricciones planteadas por la Decisión anulada de 2003
(130)
Las autoridades francesas recuerdan, por una parte, que las condiciones impuestas por la Decisión de 2003 se aplicaron y cumplieron en su totalidad durante el período 2003-2006. Por otra parte, las autoridades francesas consideran que esas medidas ya no son necesarias para prevenir el falseamiento de la competencia y que su mantenimiento sería contrario al principio de proporcionalidad, dada la limitación del importe de las ayudas a la reestructuración, reducido ahora a 15,81 millones EUR. En particular, las autoridades francesas consideran que hay que suprimir las condiciones que se podrían seguir aplicando, que son las relativas a la prohibición de modernizar la flota de la SNCM, al cumplimiento del principio del liderazgo en materia de precios y al mantenimiento de un determinado número de frecuencias.
8. OBSERVACIONES DE LAS PARTES INTERESADAS
8.1. Sobre la decisión de incoar el procedimiento de investigación formal de 2002
8.1.1. Observaciones de Corsica Ferries (CFF)
(131)
Contestando primeramente que la SNCM sea una empresa en crisis con arreglo a las Directrices (86), la CFF se pregunta por la capacidad de la SNCM de ser rentable en sus líneas no subvencionadas. La CFF observa, además, que, contrariamente a lo que se anunció en el plan de reestructuración (87), Livorno sigue contando con servicio.
(132)
Por lo que se refiere a la reducción de los costes, la CFF lamenta no tener acceso a determinados elementos del plan de reestructuración, con respecto al cual han expresado críticas sus representantes (88).
(133)
La CFF considera que el cálculo de las autoridades francesas que da lugar a la suma de 76 millones EUR es totalmente ficticio (89), mientras que la ratio de fondos propios sobre las deudas financieras del 79 % adoptada por las autoridades francesas le parece exagerada (90). Por lo que se refiere a las participaciones de la SNCM, la CFF observa que algunas de las filiales no son necesarias para las actividades de la compañía marítima (91).
(134)
En conclusión: según la CFF, el proyecto de ayuda pretende soslayar el Reglamento sobre cabotaje marítimo y hacer innecesaria la licitación lanzada para los servicios marítimos de Córcega a partir de Marsella. La CFF insiste en que la ayuda proyectada no debe permitir una oferta comercial más agresiva por parte de la SNCM. Sugiere que no se conceda la ayuda a la reestructuración hasta 2007 y a condición de que la SNCM pierda la próxima licitación de 2006, único supuesto, a su modo de ver, que pondría realmente a la compañía marítima pública en una situación crítica.
8.1.2. Observaciones del grupo Stef-TFE (92)
(135)
El grupo Stef-TFE alega que las participaciones de la SNCM en la CMN deben analizarse como activos puramente financieros. Según el grupo Stef-TFE, la CMN y la SNCM son independientes y compiten por las líneas que no salen de Marsella, aunque ambas sean cocontratantes en el marco del contrato de delegación de servicio público.
(136)
La carta indica que el grupo Stef-TFE se compromete a comprar, total o parcialmente, y preferiblemente la totalidad de las participaciones de la SNCM en la CMN, cuyo valor estima entre 15 y 17 millones EUR, si la Comisión debiese estimar, en las condiciones que pudiera imponer en su decisión final que una cesión de esas características es necesaria para el buen equilibrio del plan de reestructuración.
8.1.3. Observaciones de representantes de los entes locales
(137)
El alcalde del municipio de Marsella, el presidente del Consejo General de Bouches-du-Rhône y el presidente del Consejo Regional Provence-Alpes-Côte d’Azur destacan la importancia económica que tiene la SNCM en la economía regional.
(138)
El presidente del Consejo Regional Provence-Alpes-Côte d’Azur añade que, a su modo de ver, se dan las condiciones para que el plan de reestructuración de la SNCM garantice la viabilidad de la empresa.
(139)
El presidente del Consejo Ejecutivo de la Asamblea de Córcega transmitió una deliberación de dicha Asamblea, con fecha de 18 de diciembre de 2002, durante la cual la Asamblea de Córcega emitía «un dictamen favorable» al proyecto de recapitalización de la SNCM.
8.1.4. Observaciones de la Office des Transports de Corse
(140)
La Office des Transports de Corse (OTC) (93) subraya que la licitación lanzada para el contrato de delegación de servicio público fue objeto de una única oferta, la de la agrupación CMN y SNCM. En aras de mantener un servicio fiable de calidad, el ente territorial de Córcega incluyó en su contrato mecanismos financieros de compensación o de corrección en función de la eficacia y la fiabilidad de los servicios. Por último, se recuerda que el ente territorial de Córcega tuvo en cuenta la evolución de la oferta desde 1996 en los servicios a partir de los puertos de Francia continental, para limitar las obligaciones de servicio público a los servicios a partir de Marsella exclusivamente.
(141)
La OTC indica también que, dado que la SNCM es en la actualidad la única empresa capaz de cumplir los requisitos del contrato en lo que se refiere al tráfico de pasajeros, su desaparición implicaría inmediatamente una disminución importante de los servicios. Recuerda, además, el peso de la SNCM en la economía de Córcega.
8.2. Sobre la decisión de ampliar el procedimiento de 2006
8.2.1. Observaciones de Corsica Ferries (CFF)
(142)
La CFF destaca la importancia de los importes financieros en cuestión, su carácter desproporcionado con respecto al volumen de negocio de la SNCM y el hecho de que se abonaran a la SNCM antes de que la Comisión se pronunciase sobre la calificación con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
(143)
La CFF llama la atención de la Comisión sobre el hecho de que el apoyo del Estado francés a la SNCM tiene un carácter estratégico para el desarrollo de la CFF. Estas medidas no autorizadas permetirían a la SNCM tener una política de tarifas muy agresiva en las líneas en las que la CFF está implantada desde hace diez años y en las que perdería cuotas de mercado por primera vez desde su implantación.
(144)
La CFF considera que existen vías alternativas a la presencia de la SNCM en todas las líneas en cuestión, las consideradas por la delegación de servicio público (DSP) y las que no están incluidas, que presentarían numerosas ventajas, tanto para la SNCM como para la competencia en general. Por lo que se refiere a la DSP (94), la CFF considera que la SNCM debería reducir su oferta en los servicios operados en el marco de la delegación, para impedir que abuse de su posición dominante en este mercado, a fin de evitar nuevas inversiones y de establecer un plan social limitado a 120 puestos de trabajo estacional, sin tener que suprimir los contratos de duración indefinida, más costosos. Por lo que se refiere a las líneas excluidas de la DSP, la CFF sugiere la retirada por parte de la SNCM de un buque estacional.
8.2.1.1. Sobre la recapitalización de 2002
(145)
Por lo que se refiere al importe de 53,48 millones EUR, la CFF se pregunta por una posible doble contabilización a la hora de calcular la compensación de 787 millones EUR autorizada por la Decisión de la Comisión de 2001.
(146)
La CFF considera que, aunque la jurisprudencia Altmark sea posterior a la firma de la DSP, las compensaciones abonadas en el marco de esta deben examinarse con arreglo a los criterios establecidos por dicha jurisprudencia. A este respecto, la CFF considera que solo se cumple el primero de ellos.
(147)
Por lo que se refiere, en concreto, al cuarto criterio Altmark, la CFF duda, al igual que la Comisión, de que la SNCM fuera en aquel momento una empresa bien gestionada y adecuadamente equipada. A este respecto, la CFF llama la atención de la Comisión sobre el hecho de que aproximademente el 50 % de las pérdidas de la SNCM se concentraran en los ejercicios 2000 y 2001, lo cual parece indicar que dichas pérdidas no serían imputables exclusivamente a las obligaciones de servicio público.
(148)
En cuanto a la posibilidad de valorar este importe con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, la CFF considera que el Tribunal invitó a la Comisión a una valoración que se limitaba a la calificación de dicho importe como ayuda y no a su justificación con arreglo a dicho artículo. La Comisión estaba obligada a comprobar que dicho importe no fuera excesivo con respecto al exceso de costes ocasionados por las obligaciones de servicio público.
8.2.1.2. Sobre las medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(149)
Por lo que se refiere al proceso de apertura a la competencia para la cesión de la empresa, la CFF considera que no fue completamente transparente, ya que la empresa seleccionada, BCP, ya no tiene el control operativo de la SNCM, al haber cedido su puesto al grupo VT. Por otra parte, dado que las condiciones finacieras evolucionaron, resultando mucho más favorables para los compradores, la CFF se pregunta sobre el principio de igualdad de trato de los inversores que tendría que haber presidido toda la operación.
(150)
En cuanto al precio de cesión negativo de 158 millones EUR, la CFF duda de la aplicación, en el caso que nos ocupa, del criterio del inversor prudente en una economía de mercado. Por una parte, la CFF se pregunta si se puede considerar que la operación en cuestión fue realizada por el Estado paralelamente a una intervención significativa y simultánea de los operadores privados afectados en condiciones comparables, cuando el Estado recapitalizó la empresa antes de la recapitalización conjunta de los accionistas y el nuevo plan de reestructuración. Por otra parte, la CFF considera que, frente a las condiciones financieras graves de la SNCM, un inversor prudente habría intervenido antes, para evitar que su inversión se depreciara (95).
(151)
La CFF considera que la referencia al asunto «ABX Logistics» no es pertinente. Además del hecho de que las circunstancias de este asunto no son transferibles al presente caso, la CFF destaca una contribución significativa del beneficiario de las ayudas en este asunto, lo que, evidentemente, no sería el caso de la SNCM. Por otra parte, según la CFF, la Decisión de la Comisión de 2006 no tuvo en cuenta los costes relacionados con el riesgo de actuaciones judiciales en el marco de una liquidación de la empresa en cuestión. A este respecto, la CFF considera que la jurisprudencia nacional aducida por Francia para justificar los costes relacionados con la liquidación de la SNCM no es aplicable al presente caso (96).
(152)
La CFF considera que la aplicación de la jurisprudencia comunitaria en los asuntos Gröditzer e Hytasa al presente caso solo puede llevar a la conclusión de que el Estado no se comportó como un inversor privado, ya que, según la citada jurisprudencia, la aportación de capital del Estado estuvo vinculada a la venta del 75 % de su participación en la SNCM, con la consiguiente disminución de las perspectivas de beneficio correspondiente.
(153)
Por último, la CFF considera que la comparación entre los costes de liquidación y los costes de una recapitalización deberían tomar en consideración el valor de los activos, que, en ambos casos, se transfirió al comprador. La CFF considera que el valor del activo cedido a los inversores fue de entre 640 millones EUR y 755 millones EUR (97), teniendo en cuenta el valor venal de la flota utilizada por la SNCM, que la CFF sitúa entre 644 y 664 millones EUR en agosto de 2006.
(154)
En cuanto a la apreciación de las medidas posteriores a la recapitalización de 2002 como ayudas a la reestructuración, la CFF considera que, aunque la SNCM cumpliese las condiciones de empresa en crisis de las Directrices de 2004 en el período anterior a la primera recapitalización, de 142,5 millones EUR, esta calificación es muy discutible en lo que se refiere al período anterior al segundo aumento de capital, de 8,75 millones EUR, al haberse reconstituido los fondos propios de la empresa.
(155)
Por lo que se refiere a la viabilidad de la empresa, la CFF destaca que la cesión de la SNCM es solo parcial y no irrevocable, teniendo en cuenta las cláusulas resolutorias negociadas con los inversores. Estos elementos conllevan una gran incertidumbre con respecto a la voluntad y la capacidad de los inversores de sanear la SNCM y, por lo tanto, hipotecan las perspectivas de viabilidad duradera de la empresa. Además, la CFF indica que, contrariamente a lo exigido por las Directrices de 2004, las autoridades francesas no consideraron la posibilidad de abandonar actividades que seguirían siendo deficitarias, desde el punto de vista estructural, aun después de la reestructuración (98). Asimismo, la CFF manifiesta su escepticismo con respecto al plan de reducción de los costes, teniendo en cuenta que la flota de la SNCM, incluso, se agrandó (99), y al de reducción de personal, visto, principalmente, el fracaso del plan social de 2002.
(156)
La CFF duda de que las nuevas ayudas se limitasen al mínimo, debido, por una parte, a la falta de claridad sobre lo que cubren los costes sociales y, por otra, al contenido del acta de la Asamblea de la SNCM de 28 de abril de 2006, de la cual se desprende que una parte de las ayudas sirvió para cubrir las pérdidas de explotación de la empresa en 2006 y 2007. La CFF considera también que los inversores de la SNCM no contribuyen de manera sustancial a la reestructuración de la empresa.
(157)
A fin de prevenir falseamientos indebidos de la competencia, la CFF considera necesario mantener y especificar las contrapartidas impuestas a la SNCM en 2003, así como añadirles otras nuevas para reducir la presencia de la SNCM en el mercado (100). La CFF considera, además, que una parte de las medidas impuestas a la SNCM por la Decisión de 2003 no se cumplieron (101).
(158)
Sobre la naturaleza de la segunda recapitalización, de 8,75 millones EUR, la CFF considera que, además de la simultaneidad de la inversión pública y la privada, la intervención privada debe ser significativa y realizarse en condiciones comparables, de manera que se valide la intervención del Estado. En el caso que nos ocupa no se cumplen estas dos condiciones. Por una parte, la participación de los inversores, estrictamente vinculada al primer aumento de capital, de 142,5 millones EUR, no es significativa. Por otra parte, la intervención de los inversores no se efectuó en condiciones comparables a las del Estado, principalmente debido a las cláusulas resolutorias y la rentabilidad esperada de la participación minoritaria de la CGMF.
(159)
Por lo que se refiere a las medidas sociales por valor de 38,5 millones EUR, la CFF contesta que se dé a ese importe la calificación de ayuda a las personas, pues, si bien es cierto que ese importe beneficia directamente a los empleados de la SNCM, la CFF destaca que esa medida podría generar efectos positivos indirectos para la SNCM, principalmente en términos de apaciguamiento del clima social.
8.2.2. Observaciones de STIM d’Orbigny (Groupe Stef-TFE)
8.2.2.1. Sobre la recapitalización de 2002
(160)
La STIM subraya que, mediante el pago de 53,48 millones EUR en concepto de compensaciones de servicio público, el Estado compensó a la SNCM dos veces por las mismas obligaciones de servicio público. Además, la STIM considera que dicho pago no cumple los criterios establecidos por la jurisprudencia Altmark.
(161)
Por lo que se refiere, más concretamente, a los criterios segundo y cuarto de la jurisprudencia Altmark, la STIM contesta, por una parte, la existencia de parámetros preestablecidos de manera objetiva y transparente y, por otra, la comparabilidad de las ratios de la SNCM y de la CMN durante el período de 1991 a 2001 (102), y aduce al respecto que los datos facilitados a la Comisión eran manifiestamente sesgados (103).
8.2.2.2. Sobre las medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(162)
Por lo que se refiere al precio de cesión negativo de 158 millones EUR, la STIM considera que este precio no constituye un precio de mercado resultante de un procedimiento de apertura a la competencia y no discrimintaorio, ya que la recapitalización se produjo en condiciones distintas de las que deben normalmente guiar a un inversor privado. La STIM considera que el activo neto contable reevaluado permitiría, en la peor de las hipótesis, una liquidación sin costes para el Estado o, incluso, que, al liberar una plusvalía de liquidación, el precio de cesión es ridículo con respecto al valor de la empresa (estimado por la STIM en 350 millones EUR) y que la ayuda es desproporcionada con respecto a las necesidades de la empresa.
(163)
La STIM llama también la atención de la Comisión sobre el carácter desorbitado de la cláusula resolutoria de la transferencia al sector privado.
(164)
La STIM contesta, por último, la justificación de la venta a un precio negativo partiendo del supuesto de una liquidación socialmente difícil, que parece poco realista.
(165)
En cuanto a la segunda recapitalización de 8,75 millones, la STIM considera que esta aportación de capital no se ajusta al principio del inversor privado en una economía de mercado, teniendo en cuenta la insuficiencia de garantías de rendimiento de la inversión. La STIM contesta el argumento extraído de la concomitancia de la inversión privada y la pública para negar a esta aportación la calidad de ayuda de Estado. Dicha concomitancia, de determinarse, no es más que un índice y no puede constituir por sí sola un criterio de calificación (104). Por último, la STIM afirma que esa aportación constituiría una garantía dada a los inversores por el Gobierno francés de que la SNCM sería con seguridad adjudicataria de la DSP de los servicios marítimos de Córcega.
(166)
Por lo que se rerfiere a los 38,5 millones EUR de ayudas a las personas, la STIM considera que dicho importe se destinó, en realidad, a dar a la SNCM los medios para cumplir algunos aspectos esenciales del plan de recuperación presentado a la Comisión, en concreto la reducción de personal, que no se aplicaron.
8.2.2.3. Sobre la compatibilidad con las Directrices de 2004
(167)
Según la STIM, las ayudas recibidas por la SNCM no se limitaron al mínimo. La contribución de la SNCM y de los inversores al plan de reestructuración fue insuficiente en cuanto a las condiciones impuestas por las Directrices de 2004, y no se ha demostrado que la situación de la SNCM fuese tan excepcional como para justificar una contribución propia menos elevada. Además, la STIM subraya el carácter desproporcionado de las ayudas concedidas en 2006, ya que permitieron a la SNCM constituir reservas para cubrir pérdidas futuras. Por último, el hecho de que la SNCM no previese vender los activos no indispensables para la supervivencia de la empresa fue contrario a los requisitos planteados por las Directrices de 2004.
(168)
La STIM considera que las sumas abonadas infringieron el principio de unicidad establecido por dichas Directrices. La degradación de la situación financiera de la empresa y los conflictos sociales no pueden considerarse circunstancias excepcionales, imprevisibles y no imputables a la empresa beneficiaria.
(169)
Por lo tanto, la STIM exige compensaciones adicionales de hasta la mitad de las ayudas aportadas, es decir, 98,25 millones EUR, mediante la cesión de un buque adicional y de las participaciones directas e indirectas de la SNCM en la CMN. A este respecto, la STIM afirma que dichas participaciones no son estratégicas con arreglo a las Directrices sobre ayudas a la reestructuración, ya que no eran «indispensables para la supervivencia de la empresa» ni revestían el carácter de activo inalienable.
(170)
La STIM aduce también que la pretendida sinergia entre la SNCM y la CMN no existe, ya que la SNCM no desempeña ninguna función efectiva en la gestión y el desarrollo de la CMN. La STIM destaca finalmente que el acuerdo de accionistas que vincula a las dos empresas no existe desde el 15 de marzo de 2006, fecha en la que fue denunciado por la CMN, según lo constató la Cour d’Appel de París.
8.2.3. Observaciones de la SNCM
(171)
La SNCM transmitió a la Comisión un expediente en el que hacía balance de la situación económica y de competencia, acompañado de una consulta jurídica que valoraba el riesgo, en el marco de un procedimiento de liquidación, de una comprobación de la tipicidad de la intervención del Estado como gestor de hecho de la empresa durante el período previo a la privatización.
(172)
Consultado por la SNCM, el estudio […] llega a la conclusión de que, tomando como base los documentos sociales de la empresa, completados por las correspondencias, las intervenciones y las actas de los órganos de control, el Estado francés […] (105) (106) (107). El informe destaca, además, que […] (108). Por último, señala que […].
(173)
Partiendo de ello, el experto de la SNCM concluye que es muy probable que la calidad de gestor de hecho del Estado francés hubiese sido admitida por el Tribunal de Commerce de Marsella.
(174)
Por otra parte, de los hechos establecidos, en concreto, por los informes del Tribunal de Cuentas se desprende que los fallos de gestión imputables al Estado francés (109), gestor de hecho de la SNCM, coadyuvaron a la insuficiencia de activos observada en la SNCM. El perjuicio resultante de la gestión deficiente del Estado es de […].
(175)
En este contexto, según el experto de la SNCM, la condena al Estado francés de afrontar, total o parcialmente, la insuficiencia de activos en el marco de una actuación para asumir el pasivo no plantea, por lo tanto, ninguna duda, dada la gran implicacion del Estado en la gestión de la SNCM, sus notorios fallos de gestión y la magnitud de sus recursos financieros.
(176)
Tomando como base la jurisprudencia pertinente, el experto de la SNCM concluye que, si la SNCM hubiese sido liquidada, el Estado habría sido condenado, con seguridad, a asumir todas las deudas sociales de la SNCM. Esto habría dado lugar a la asunción por parte del Estado accionista de un porcentaje de entre el […] y el […] % de la insuficiencia de activos observada (es decir, entre […] y […] millones EUR). Por consiguiente, al decidir la privatización de la SNCM, previo refuerzo de sus fondos propios por un importe de 158 millones EUR, el Estado francés se hubiera comportado como un inversor prudente.
9. COMENTARIOS DE FRANCIA SOBRE LAS OBSERVACIONES DE LAS PARTES INTERESADAS
9.1. Comentarios de Francia sobre las observaciones de las partes interesadas respecto a la Decisión de apertura del procedimiento de investigación formal de 2002
9.1.1. Sobre las observaciones de Corsica Ferries
(177)
Las autoridades francesas indicaron que algunos datos presentados por la CFF sobre la oferta de la SNCM son inexactos.
(178)
Contrariamente a las afirmaciones de la CFF, el Estado francés considera que el plan de reestructuración se elaboró de manera que permitiese la recuperación de la SNCM en los mejores plazos y crease las condiciones para su viabilidad a medio y largo plazo. Las autoridades francesas recuerdan que ya se ha aplicado una parte importante del programa de reducción de costes (110). Además, la SNCM constituyó, en 2001, una provisión de 21,3 millones EUR para la financiación de medidas de reestructuración y, especialmente, del plan de mantenimiento del empleo.
(179)
Por lo que se refiere a la determinación del importe de la ayuda, las autoridades francesas confirman que la ratio fondos propios/deuda total de 0,79 es típica de los balances de la mayor parte de las compañías marítimas, salvo casos particulares (111).
9.1.2. Sobre las observaciones de Stef-TFE
(180)
Las autoridades francesas consideran que la descripción que hace Stef-TFE de las relaciones entre la SNCM y la CMN en el contexto de la ejecución del contrato de servicio público no se corresponde con la realidad.
(181)
Según las autoridades francesas, la opción por la fórmula de consorcio temporal de empresas, en el que la SNCM y la CMN son concesionarias conjuntas y no solidarias, en absoluto «estuvo forzada por el carácter global de la consulta», al contrario de lo que afirma Stef-TFE en sus observaciones. La decisión de constituir un consorcio SNCM-CMN fue el resultado del análisis realizado por las dos compañías, según el cual continuar de esta forma su asociación histórica y natural les proporcionaría mayores ventajas en el marco de la licitación, especialmente desde el punto de vista de la competencia. La entrada de la CMN en el consorcio se debe, por lo tanto, a una elección deliberada por su parte, basada en la evaluación de sus propios intereses, y no a una obligación derivada del texto de la licitación.
(182)
Las autoridades francesas precisan que, al contrario de lo que afirma Stef-TFE, las dos compañías, SNCM y CMN, no son independientes ni se encuentran en competencia directa. Tal situación estaría en contradicción con el principio mismo del contrato de delegación de servicio público único del que son cosignatarias.
(183)
Las autoridades francesas sostienen que la participación de la SNCM en el capital de la CMN no puede considerarse un activo puramente financiero, tal como parece afirmar Stef-TFE. Francia sostiene que la participación de la SNCM en la CMN posee un carácter altamente estratégico. Su cesión constituiría, no solo un contrasentido desde el punto de vista industrial, sino también un grave error estratégico.
9.1.3. Comentarios de Francia sobre las observaciones de representantes de los entes locales
(184)
Aunque Francia aprueba, en general, el contenido de la carta del Presidente de la Región Provence-Alpes-Côte d’Azur, desea, sin embargo, señalar que, a diferencia de lo que se afirma en el punto 2 de dicha carta (112), la oferta de servicios marítimos entre Francia continental y Córcega no está «sobredimensionada con respecto a la demanda» y la política de tarifas de la SNCM se ajusta a los compromisos asumidos por la compañía de no provocar una guerra de tarifas ni erigirse en «empresa líder en materia de precios».
9.2. Comentarios de Francia sobre las observaciones de las partes interesadas relativas a la Decisión de 2006
(185)
En general, Francia señala que gran parte de las observaciones de la STIM y la CFF son idénticas a los comentarios ya formulados por estas empresas ante la Comisión en 2003. En concreto subraya que los comentarios de la CFF fueron presentados ante el Tribunal de Primera Instancia en el marco del recurso de anulación de la Decisión de la Comisión de 9 de julio de 2003 y ya han sido rechazados, en su mayor parte, por la Comisión y por el Tribunal.
(186)
Sobre la DSP relativa a las conexiones Marsella-Córcega, Francia contesta todos los argumentos que tachan de irregular el procedimiento de celebración del acuerdo de DSP. Además, según Francia, la existencia de esos procedimientos nacionales ante jueces nacionales competentes en tanto que jueces comunitarios de Derecho ordinario implica que no existe interés comunitario para la Comisión en examinar los asuntos relativos al procedimiento de celebración del acuerdo de DSP.
9.2.1. Sobre la ejecución anticipada de las medidas previstas por el primer plan de reestructuración y sus modificaciones
(187)
A la observación general sobre la ejecución anticipada de medidas calificables de ayudas por parte de Francia, las autoridades francesas responden que dicha ejecución se justifica por la especificidad del procedimiento; es decir, la anulación, en 2005, de la Decisión de autorización de la Comisión de 9 de julio de 2003, y no por la voluntad de las autoridades francesas de incumplir sus obligaciones en virtud del Tratado CE. Por otra parte, Francia precisa que siempre mantuvo informada a la Comisión de la evolución del expediente y de las distintas medidas adoptadas desde enero de 2005, en virtud del principio de cooperación leal entre los Estados miembros y la Comisión.
(188)
Por lo que respecta a estas últimas medidas, las autoridades francesas consideran que, dado que ninguna de ellas constituye una ayuda, no sería aplicable in fine el artículo 88, apartado 3, del Tratado CE y que, por lo tanto, no habría obligación de suspender su ejecución.
9.2.2. Sobre la recapitalización de 2002
(189)
En primer lugar, las autoridades francesas precisan que no pusieron en duda la aplicabilidad de la sentencia Altmark, destacando, en cambio, las dificultades de aplicación de la prueba planteada por dicha sentencia, ya que el importe en cuestión era anterior a esta y, por lo tanto, no se habían podido tener en cuenta esos nuevos criterios.
(190)
Francia precisa que los 53,48 millones EUR en cuestión son parte de los 69,3 millones EUR declarados compatibles por la Comisión en 2003. Las dudas expresadas por la Comisión en su Decisión de apertura de 2006 no se refieren, por lo tanto, a la compatibilidad de dichas medidas, que no se pone en tela de juicio, como parece afirmar la STIM en sus observaciones, sino que se refieren a la naturaleza de la ayuda de ese importe, concedido como compensación por cargas de servicio público.
(191)
Según Francia, las observaciones de la CFF y de la STIM no ponen en tela de juicio la aplicabilidad, en el presente caso, de la primera y la segunda condición Altmark.
(192)
Por lo que se refiere al tercer criterio Altmark, las autoridades francesas refutan el argumento utilizado por la CFF y la STIM de que el pago de esa suma daba lugar necesariamente a una compensación excesiva, debido a que la Comisión había autorizado, mediante su Decisión de 30 de octubre de 2001, el pago de 787 millones EUR como contrapartida por cargas de servicio público. A este respecto, Francia precisa que la Comisión, en su Decisión de 2003, constató, en efecto, que esas obligaciones no se habían compensado debidamente y que el importe de 53,48 millones EUR estaba justificado como compensación de servicio público.
(193)
Sobre la cuarta condición Altmark, las autoridades francesas subrayan que, a pesar de no disponer de una empresa de referencia y debido, por lo tanto, a la imposibilidad de establecer una comparación global entre la SNCM y otras empresas, según constataba también la CFF, se esforzaron en proporcionar elementos que permitiesen una comparación lo más precisa posible con empresas análogas, principalmente la CMN. Francia contesta asimismo el argumento de la STIM y de la CFF de que las cargas de estructura de la SNCM eran más onerosas que las de la CMN. Pero, aun en ese caso, las autoridades francesas consideran que las ratios de productividad de la SNCM se aproximan bastante a las de la CMN. En conclusión: la SNCM estaba tan bien gestionada como la CMN, a la que la STIM no califica, en ningún momento, de empresa mal gestionada.
(194)
Francia precisa que las pérdidas sufridas entre 1991 y 2001 no cabe imputarlas solamente a la DSP, como parece querer afirmar la CFF, sino que las obligaciones de servicio público impidieron a la SNCM adaptarse al cambio de situación en cuanto a la competencia. Las autoridades francesas precisan también que esas pérdidas no se concentraron en el período 2000-2001, pero que se aceleraron en dicho período debido al aumento de las rotaciones efectuadas por la CFF.
(195)
Por lo que se refiere a la compatibilidad de los 53,48 millones EUR abonados como compensación por las cargas de servicio público en aplicación del artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, las autoridades francesas recuerdan que, por una parte, en su Decisión de 2003, la Comisión ya había declarado que ese importe era compatible con dicho artículo y que, por otra parte, el Tribunal no lo puso en tela de juicio en su sentencia de 15 de junio de 2005.
9.2.3. Sobre las medidas posteriores a la recapitalización de 2002
(196)
Por lo que se refiere al proceso de cesión, Francia precisa que previó, desde el principio, criterios de selección clásicos, basados principalmente en el precio propuesto para valorar los títulos de la SNCM y, en segundo lugar, en otros parámetros (proyecto industrial, proyecto social, etc.), entre ellos el importe que los candidatos estaban dispuestos a invertir en la empresa para su recapitalización. Francia contesta con firmeza el argumento de las terceras partes de que el proceso de puesta a la venta no fue transparente y recuerda que, en el presente caso, el Estado fue, incluso, más allá de sus obligaciones legales y reglamentarias, que ya eran fuertes y vinculantes, previstas en caso de venta de participaciones públicas. Francia recuerda que la evolución posterior a la oferta de BCP de adquirir el 100 % de los títulos de la SNCM se desarrolló en un contexto financiero y social muy difícil y que la asociación de VT a la oferta de BCP no cambió los términos comerciales y financieros de la operación (sin el reparto del capital).
(197)
Por lo que se refiere al precio negativo de 158 millones EUR, las autoridades francesas recuerdan que, teniendo en cuenta la situación financiera de la SNCM a 30 de septiembre de 2005, la empresa se vendió a un precio de mercado y que la venta fue económicamente más ventajosa de lo que hubiera sido su liquidación. A este respecto, las autoridades francesas precisan que la aplicación del criterio del inversor privado en caso de cesión de una empresa próxima a la liquidación no debe considerarse la búsqueda de la «rentabilidad de la intervención pública», sino la prevención de pérdidas mayores que habría sufrido el accionista con una liquidación más costosa.
(198)
En cuanto al precio pagado, Francia contesta el argumento de que la SNCM se vendió a un precio que no se correspondía con su valor real (113).
(199)
Las autoridades francesas refutan también el argumento de la CFF de haber subestimado el valor venal de la flota de la SNCM, que la CFF cifra entre 406,5 millones EUR y 426,5 millones EUR. Las autoridades francesas señalan que los buques tomados en consideración en el cálculo de la CFF no son los que tenía en propiedad la SNCM a 30 de septiembre de 2005. La ausencia de descuentos aplicados al valor venal de los buques no tiene en cuenta el contexto en el que se habría desarrollado la eventual liquidación del activo y, por último, la fecha elegida para calcular el valor venal, agosto de 2006, no es la fecha de la posible liquidación de la SNCM a la que conviene referirse, el 30 de septiembre de 2005. Por otra parte, Francia observa que, si se aceptase el cálculo propuesto por la CFF, el precio negativo sería tres veces menor que el valor de liquidación de los activos exigido por la jurisprudencia Gröditzer, lo que sería, por lo tanto, más favorable que las hipótesis presentadas a la Comisión por las autoridades francesas.
(200)
Al argumento aducido por la CFF, que pone en tela de juicio la aplicación de la jurisprudencia Gröditzer al referirse al hecho de que la aportación de capital del Estado en la SNCM estuvo relacionada con la venta del 75 % de su participación, con la consiguiente disminución de las perspectivas de beneficio correspondiente, las autoridades francesas recuerdan que el precio de cesión negativo de 158 millones EUR se corresponde perfectamente con la cesión de la totalidad del capital de la SNCM, seguida de una nueva inversión estatal del 25 %, con un beneficio correspondiente del […] % anual. Por lo tanto, Francia considera que el rendimiento de la inversión está garantizado con su participación en el accionariado de la compañía del 25 %, ya que dicha participación goza de una garantía de rendimiento muy elevado.
(201)
Francia contesta también el argumento aducido por la CFF sobre la no aplicabilidad al caso que nos ocupa del enfoque ABX, basado, principalmente, en el análisis de los costes de liquidación efectivos de la SNCM y en el riesgo de que el Estado hubiera podido ser considerado responsable del pasivo de la empresa en razón de una actuación de asunción del pasivo como la prevista por los procedimientos colectivos franceses y confirmada por la jurisprudencia nacional (sentencia de la Cour d’Appel de Ruán de 22 de marzo de 2005). Aunque las autoridades francesas consideran que su comportamiento como gestor de la SNCM no puede calificarse de «doloso» con respecto a esta actuación, insisten en la existencia de un riesgo muy elevado de condena del Estado por un juez nacional por la insuficiencia de activos de la SNCM, en razón de criterios flexibles de calificación de la gestión deficiente con arreglo al artículo L.651-2 del «Code de commerce» y en virtud de la jurisprudencia citada, que sería aplicable al caso que nos ocupa.
(202)
Por lo que se refiere a la recapitalización de 8,75 millones EUR, Francia recuerda que, contrariamente a lo que afirman la CFF y la STIM, esta aportación de capital no es una ayuda estatal, en razón de la simultaneidad de dicha inversión, de la semejanza de las condiciones de su suscripción y de la remuneración superior a la media obtenida por el Estado a través de la CGMF.
(203)
En particular, las autoridades francesas precisan que el principio de igualdad de los inversores no es puesto en tela de juicio por la existencia de cláusulas resolutorias, ya que estas se previeron en el marco de la cesión del 100 % de la SNCM, y no en el de la recapitalización de 35 millones EUR posterior a esta.
(204)
Además, Francia recuerda que su inversión es muy inferior a la de los inversores, ya que solo el importe de 8,75 millones EUR es comparable con la inversión efectuada por ellos (26,25 millones EUR): el examen de la primera recapitalización de 142,5 millones EUR solo debería hacerse en el marco de la comparación con el precio de liquidación.
(205)
Por último, Francia contesta el argumento aducido por la STIM de que esa aportación constituía una garantía dada a los inversores privados de que la SNCM iba a ser con seguridad adjudicataria de la DSP de los servicios marítimos de Córcega. Las autoridades francesas aducen que este aumento de capital es prudente e independiente de los resultados de la empresa, y que la adjudicación de la DSP a la SNCM no permitía mejorar el rendimiento esperado de la inversión.
(206)
Por lo que se refiere a los 38,5 millones EUR de medidas sociales, Francia reitera el argumento de que estas medidas son ayudas a las personas y que no cabe considerar que su asunción por el Estado proporciona una ventaja indirecta a la empresa, ya que estas vienen a añadirse a las obligaciones legales y por convenio a cargo de la SNCM. Además, Francia recuerda que estas medidas no permitirían el despido de trabajadores, que, de no existir, seguirían a cargo de la SNCM.
(207)
Contrariamente a lo aducido por la CFF, las autoridades francesas precisan que los 38,5 millones EUR no responden a la aplicación de reducciones de personal previstas en el marco del plan social de 2003, que, a pesar del retraso, ya se han aplicado. Por lo tanto, el nuevo plan social viene a completar las primeras medidas sociales de 2003.
9.2.4. Sobre la compatibilidad con las Directrices
(208)
Francia considera que, dado lo anteriormente expuesto, el importe de ayuda que se ha de evaluar con arreglo a las Directrices es de 15,81 millones EUR.
(209)
Contrariamente a lo afirmado por la CFF, las autoridades francesas consideran que, teniendo en cuenta el punto 11 de las Directrices de 2004, aunque la primera recapitalización permitió a la SNCM reconstituir sus fondos propios, no le hizo perder su carácter de empresa en crisis, ya que la recapitalización se destinó a garantizar el mantenimiento de la actividad de la empresa.
(210)
Francia refuta las alegaciones de la CFF, según las cuales no se tendrían que haber dado nuevas inyecciones financieras a la empresa, porque la SNCM podría haber recurrido al crédito bancario. A este respecto, las autoridades francesas recuerdan que, el 24 de agosto de 2005, los bancos denegaron la concesión de nuevas líneas de tesorería en favor de la SNCM y que, por lo tanto, las únicas alternativas posibles eran la privatización o la liquidación de la empresa.
(211)
Francia contesta los argumentos de la CFF y la STIM con respecto al fracaso del plan de reestructuración de 2002, que se ejecutó, aunque con algún retraso, y permitió alcanzar los objetivos en 2005. El deterioro de la situación económica y financiera de la SNCM, debido a factores externos a la empresa habría hecho, incluso, necesaria la prórroga del plan notificado en 2002 y la introducción de nuevas medidas.
(212)
Francia considera que la SNCM tiene buenas perspectivas de recuperación y que las medidas consideradas por los nuevos accionistas, como la aplicación del plan social, la reorganización de los servicios marítimas y la renovación de algunos buques, harán que la empresa vuelva a ser viable. A este respecto, Francia observa que, en razón de los ingresos obtenidos de la DSP (aproximadamente […] del volumen de negocio de la SNCM), y teniendo en cuenta la magnitud de los costes fijos y las dificultades de redistribución de los seis buques utilizados en el servicio Marsella-Córcega, la DSP es un elemento esencial de la estrategia de la empresa y de su viabilidad.
(213)
Sobre la limitación de la ayuda al mínimo, Francia considera haber limitado a lo estrictamente necesario los costes de reestructuración necesarios para poder llevar a cabo la reestructuración. A ese efecto, las autoridades francesas recuerdan que, según lo reconocía la Comisión en su Decisión de 2003, la propia empresa contribuyó de modo suficiente al plan de reestructuración con sus propios recursos, en razón de la cesión de activos por importe de 30,2 millones EUR. Por otra parte, teniendo en cuenta otras cesiones realizadas por la SNCM por valor de 12,2 millones EUR, el total de contribuciones propias de la empresa se elevaría a 42,4 millones EUR. Francia considera que ese importe es muy superior al de las contribuciones propias necesarias para aprobar las ayudas a la reestructuración, estimadas finalmente en 15,81 millones EUR, ya que las otras medidas no pueden considerarse ayudas estatales.
9.2.5. Sobre las condiciones impuestas por la Decisión de la Comisión de 2003 y sobre las posibles nuevas contrapartidas
(214)
Contrariamente a lo alegado por la STIM y la CFF, las autoridades francesas afirman que cumplieron todas las condiciones impuestas por la Decisión de 2003, a las que se atuvieron hasta finales de 2006, principalmente, el mantenimiento de la flota en once buques y la aplicación de tarifas inferiores a las de la competencia.
(215)
Por otra parte, Francia considera que, en el marco de la nueva Decisión final, debería adaptarse el nivel de contrapartidas que se ha de imponer a la SNCM, ya que el importe de las ayudas a la reestructuración sería entonces de 15,81 millones EUR, en vez de 69,3 millones EUR.
(216)
A este respecto, Francia refuta las observaciones de la STIM sobre la posibilidad de que la Comisión imponga a la SNCM, como contrapartida, la cesión de su participación en la CMN. Francia refuta el argumento de la STIM de que la definición de activos estratégicos se tendría que haber cuestionado en las Directrices de 2004, frente a las de 1999.
(217)
Por lo que se refiere a las medidas mencionadas por la CFF para a reducir la presencia de la SNCM en el mercado, las autoridades francesas recuerdan que, tal como señalaba, además, la Comisión en su Decisión de 2003 (punto 87), los mercados afectados (Francia-Córcega y Magreb) no tienen un exceso de capacidad, y que una reconfiguración de las líneas que dan servicio a Córcega en el marco de la DSP y fuera de dicho marco volvería a poner en peligro la viabilidad de la empresa.
(218)
En cuanto al argumento de la CFF de que la aplicación de las medidas descritas anteriormente en favor de la SNCM conllevaría el grave riesgo de hacer desaparecer del mercado Francia continental-Córcega a su principal competidor, la CFF, las autoridades francesas alegan que, teniendo en cuenta la configuración actual de ese mercado, en el que la CFF es ahora mayoritaria, el mantenimiento de una estructura de competencia depende de la autorización del plan de reestructuración de la SNCM y de la presencia de esta en ese mercado.
10. EVALUACIÓN DE LA MEDIDA
(219)
El artículo 87, apartado 1, del Tratado CE establece que «salvo que el presente Tratado disponga otra cosa, serán incompatibles con el mercado común, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones».
(220)
Para que una medida nacional pueda calificarse de ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, tienen que cumplirse las siguientes condiciones acumulativas: 1) que la medida otorgue una ventaja económica selectiva; 2) que esa ventaja se financie con recursos estatales; 3) que falsee o amenace con falsear la competencia, y, por último, 4) que afecte a los intercambios comerciales entre Estados miembros (114).
(221)
La Comisión observa que la SNCM obtuvo recursos estatales por un valor total de 274,54 millones EUR a través de la CGMF, propiedad al 100 % del Estado francés.
(222)
Dado que la SNCM opera en el sector del transporte marítimo, abierto a la competencia intraeuropea, la posible ventaja económica que percibió puede falsear la competencia y afectar a los intercambios comerciales entre los Estados miembros.
(223)
El hecho de que, hasta el 1 de enero de 1999, el mercado de cabotaje con las islas mediterráneas estuviese provisionalmente exento de la aplicación del Reglamento (CEE) no 3577/92 del Consejo, de 7 de diciembre de 1992, por el se aplica el principio de libre prestación de servicios a los transportes marítimos dentro de los Estados miembros (cabotaje marítimo) (115), no permite descartar, en principio, que las subvenciones concedidas para conexiones de cabotaje con las islas mediterráneas en el marco de la DSP hayan podido afectar a los intercambios entre Estados miembros y falsear la competencia.
(224)
En cualquier caso, aunque las subvenciones concedidas para el servicio de líneas de cabotaje no afectasen a los intercambios comerciales ni diesen lugar al falseamiento de la competencia antes del 1 de enero de 1999, la situación ha cambiado desde entonces, ya que, según el Reglamento (CEE) no 3577/92, las actividades de cabotaje están abiertas ahora a todos los operadores comunitarios. Además, hay que destacar que la SNCM no practica únicamente el transporte de cabotaje, sino que opera también en el mercado del transporte marítimo internacional, que fue liberalizado por el Reglamento (CEE) no 4055/86 del Consejo, de 22 de diciembre de 1986, relativo a la aplicación del principio de libre prestación de servicios al transporte marítimo entre Estados miembros y entre Estados miembros y terceros países (116).
(225)
Por lo tanto, la Comisión considera que, en el caso que nos ocupa, se cumplen los tres últimos criterios del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE citados en el considerando 220 de la presente Decisión. Las secciones siguientes examinan sucesivamente si las diferentes medidas presentan una ventaja económica selectiva y, en su caso, si son compatibles con el mercado común las medidas calificadas de ayuda estatal.
10.1. Aportación de capital de 53,48 millones EUR en concepto de compensación de servicio público
(226)
Aunque en su Decisión de 2003, la Comisión reconociese el carácter compensatorio de servicio público de una parte de esos 76 millones EUR (esto es, 53,48 millones EUR) para los servicios marítimos de Córcega entre 1991 y 2001, evaluó toda la aportación de capital (76 millones EUR) en concepto de ayudas a la reestructuración, ya que las autoridades francesas notificaron dicho importe por ese concepto. En su sentencia de 15 de junio de 2005, que anuló la Decisión de la Comisión de 2003, el juez comunitario pidió a la Comisión que examinara el importe de 53,48 millones EUR a la luz de la sentencia del Tribunal, de 24 de julio de 2003, en el asunto Altmark.
(227)
Además, las autoridades francesas pidieron a la Comisión que considerase que, en razón de su carácter de «compensación de servicio público», una parte de la ayuda a la reestructuración de 2002 se tratase como no constitutiva de ayuda con arreglo a la jurisprudencia Altmark.
(228)
Dado que las autoridades francesas solicitaron la aplicación, en el presente caso, de la jurisprudencia Altmark y, en su caso, de la excepción prevista por el artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, la Comisión debe pronunciarse a este respecto, ya que dichos razonamientos revisten una importancia esencial en la argumentación de Francia (117).
10.1.1. Observaciones preliminares
(229)
De forma preliminar, la Comisión recuerda que, aunque el pronunciamiento de la sentencia Altmark sea posterior a la aplicación de la medida mencionada, los criterios establecidos por el juez comunitario en dicha sentencia son aplicables al presente caso.
(230)
Efectivamente, según recordaba recientemente el Tribunal de Primera Instancia de las Comunidades Europeas (118), el TJUE no limitó en el tiempo el alcance de los términos recogidos en la sentencia Altmark. Así pues, al no existir limitación temporal, las indicaciones resultantes de una interpretación del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE son plenamente aplicables a la situación fáctica y jurídica del presente asunto.
(231)
En primer lugar, hay que señalar que la SNCM sufrió déficit sustanciales, entre 1991 y 2001, en todos los servicios marítimos de Córcega sometidos a obligación de servicio público, a pesar de las subvenciones estatales autorizadas por la Decisión de la Comisión de 2001 (119), pues, según observa la Comisión en el punto 105 de dicha Decisión, la pérdida acumulada antes de impuestos por los servicios marítimos de Córcega (120), durante el período 1991-1999, ascendió, según el informe del experto habilitado por la Comisión, a 217 millones de francos franceses (33,08 millones EUR), incluidas las subvenciones recibidas.
(232)
Por lo que se refiere a los ejercicios de 2000 y 2001 (121), la Comisión ha aplicado el mismo enfoque que en dicho informe y ha vuelto a calcular el resultado, antes de impuestos, a partir de las cuentas analíticas de resultados facilitadas, eliminando las provisiones para la reestructuración, ya contabilizadas en los gastos de reestructuración notificados. Por otra parte, la Comisión ha comprobado que, según la contabilidad anual de la empresa, no se han producido ventas de material naval en esos dos años.
(233)
La Comisión entiende que el déficit de 2002 en el tráfico Marsella-Córcega no se debe tener en cuenta, dado que, a partir del 1 de enero de 2002, las tarifas de explotación de dicho tráfico, así como las cuantías de la compensación financiera, han sido definidas entre las autoridades públicas y SNCM de manera contractual, contrariamente a la práctica utilizada en los convenios de 1991 y 1996.
(234)
Por lo tanto, de acuerdo con el enfoque y la motivación de la Decisión de 2001, la Comisión concluye lo siguiente:
Cuadro 3
Cuenta analítica de resultados para el período 1991-2001
Red de Córcega
2001
2000
1991-1999 (122)
Total 1991-2001
Millones FRF
Millones EUR
Millones FRF
Millones EUR
Millones FRF
Millones EUR
Millones de FRF
Millones EUR
Resultado antes de impuestos
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Dotaciones provisiones/depreciación Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Dotaciones provisiones/plan social
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Corrección plusvalías (PV) sobre buques
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Resultados antes de impuestos, sin contar PV ni reestructuración.
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
En total, la pérdida acumulada registrada por la SNCM en el servicio Marsella-Córcega, además de las subvenciones estatales autorizadas por la Decisión de 2001 y corregida de las plusvalías sobre los buques vendidos durante este período y los costes de la reestructuración, asciende a 53,48 millones EUR para todo el período 1991-2001.
(236)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que de la aportación de capital de 76 millones EUR notificada en 2002 (124), 53,48 millones EUR pueden evaluarse como compensación de servicio público.
10.1.2. Existencia de una ventaja económica según la jurisprudencia Altmark
(237)
Según el Tribunal de Justicia, si una intervención estatal debe considerarse una compensación en contrapartida por las prestaciones realizadas por las empresas beneficiarias para el cumplimiento de obligaciones de servicio público, de forma que estas empresas no gozan, en realidad, de una ventaja financiera y que, por tanto, dicha intervención no tiene por efecto situar a esas empresas en una posición competitiva más favorable respecto a las empresas competidoras, tal intervención no está sujeta al artículo 87, apartado 1, del Tratado.
(238)
Sin embargo, para que dicha compensación pueda eludir la calificación de ayuda estatal, deben reunirse determinadas condiciones acumulativas (véase la nota a pie de página 68 de la presente Decisión).
(239)
Por lo que se refiere, en particular, al cuarto criterio establecido por el Tribunal de Justicia en la sentencia Altmark, se ha de observar que la SNCM no fue elegida mediante un procedimiento de contratación pública que permitiera seleccionar al candidato capaz de suministrar esos servicios al menor coste para el ente.
(240)
A falta de procedimiento de licitación, la Comisión considera que incumbe al Estado miembro demostrar que el nivel de la compensación concedida a la SNCM no supera los costes afrontados por una empresa media, bien administrada y adecuadamente equipada, teniendo en cuenta los ingresos correspondientes y un beneficio razonable por la ejecución de las obligaciones, con arreglo a los requisitos de la jurisprudencia del Tribunal de Justicia.
(241)
En el caso que nos ocupa, las autoridades francesas reconocen, en su correo de 16 de noviembre de 2006, que es prácticamente imposible encontrar una empresa que pueda servir de referencia para este período de 1991-2001, debido a las obligaciones de servicio público que pesaban sobre la SNCM, única empresa capaz de asumir esas obligaciones. En tales circunstancias, las autoridades francesas se esforzaron en proporcionar datos que permitiesen establecer una comparación lo más precisa posible con empresas análogas, principalmente, con la CMN, si bien destacaron que esas empresas no se encontraban en las mismas condiciones de explotación que las impuestas a la SNCM por los convenios de obligación de servicio público entre 1991 y 2001.
(242)
A este respecto, la Comisión considera que los argumentos de las autoridades francesas no demuestran cómo podían servir del punto de referencia exigido por la jurisprudencia comunitaria las empresas consideradas por ellas análogas. En este contexto, la Comisión señala que los datos aportados por Francia sobre esas empresas no le permiten evaluar el grado de similitud aducido, ni determinar la repercusión de las diferencias relativas a las condiciones de explotación alegadas sobre la comparación que debería efectuarse para la aplicación del cuarto criterio mencionado.
(243)
En esas circunstancias, la Comisión considera que la información y los datos aportados por las autoridades francesas en el marco del presente procedimiento no permiten demostrar que se cumple el cuarto criterio Altmark.
(244)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que la medida en cuestión implica una ventaja económica para la SNCM. Y, dado que solo benefició a la SNCM, dicha ventaja económica es selectiva. Por lo tanto, la compensación de 53,48 millones EUR concedida a la SNCM en el marco de los convenios de 1991 y 1996 constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
10.1.3. Compatibilidad de la medida con el mercado común, en virtud del artículo 86, apartado 2, del Tratado CE
(245)
Dado que las autoridades francesas han solicitado la excepción prevista en el artículo 86, apartado 2, del Tratado CE, para evaluar la medida la Comisión utilizará el mismo enfoque y la misma motivación que la Decisión de 2001.
(246)
Según dicho artículo, el pago de una ayuda estatal puede eludir la prohibición del artículo 87 del Tratado CE, siempre que la ayuda de que se trate tenga como único fin compensar los costes adicionales generados por el cumplimiento de la misión específica que incumbe a una empresa encargada de la gestión de un servicio de interés económico general y que la concesión de la ayuda resulte necesaria para que dicha empresa pueda cumplir sus obligaciones de servicio público en condiciones de equilibrio económico.
(247)
Teniendo en cuenta la jurisprudencia aplicable al período 1991-2001 (125), y al igual que en su Decisión de 2001, la Comisión debe:
-
verificar que los servicios cuya gestión se ha confiado a la SNCM pueden calificarse de servicios de interés económico general, y
-
comprobar que el importe de las subvenciones otorgadas a la SNCM en el marco de las obligaciones de servicio público relacionadas con la comunicación marítima de Córcega corresponden a los sobrecostes soportados por la SNCM para cumplir los requisitos fundamentales del contrato de servicio público.
(248)
En el caso que nos ocupa, y en lo que se refiere a las compensaciones concedidas para el período 1991-2001, según observa la Comisión en su Decisión de 2001, las obligaciones de servicio público impuestas a la SNCM y a la CMN se derivan de dos convenios quinquenales firmados por estas empresas y la Office de transport de la Corse (OTC). Dichos convenios, cuya base jurídica la constituye el acuerdo marco de 1976-2001, precisan las modalidades de ejecución del servicio público, respectivamente, para los períodos 1991-1996 y 1996-2001. En los convenios se definían también los principios de abono de la subvención fija con cargo a la dotación de continuidad territorial, en contrapartida por las obligaciones impuestas.
(249)
Para saber si esas obligaciones responden a una necesidad real de servicio público, la Comisión observaba, en su Decisión de 2001, que el acuerdo marco y los convenios quinquenales responden al principio de continuidad territorial, cuyo objetivo es limitar las desventajas de la insularidad y garantizar el servicio marítimo a Córcega de la manera más próxima posible a las conexiones puramente continentales. La Comisión observa también que este objetivo, que constituye un interés público legítimo, históricamente nunca se ha alcanzado dejando actuar libremente a las fuerzas del mercado (126).
(250)
Por lo tanto, la Comisión considera que el sistema de servicio marítimo previsto por el acuerdo marco y por los convenios quinquenales responde a una necesidad real de servicio público.
(251)
Según observaba la Comisión en su Decisión de 2001, durante el período 1991-2001, la SNCM obtuvo, en virtud del marco legal descrito anteriormente, una subvención anual global cuyo importe se fijó para cinco años y se revisó anualmente con arreglo a la evolución del producto interior bruto, así como de la información y de las cuentas analíticas convencionales presentadas por la SNCM.
(252)
En el punto 30 de dicha Decisión, la Comisión observa lo siguiente: «Con arreglo a lo dispuesto en el artículo 4 del convenio de 1976 (127), el importe de la subvención anual se paga en doce plazos mensuales iguales. Con el fin de permitir la liquidación definitiva de la subvención, SNCM debe presentar, el 1 de julio de cada año como muy tarde, sus resultados del ejercicio anterior visados por el censor del Estado. Cualquier pago pendiente a cargo de SNCM se deduce de los plazos del ejercicio en curso. El dispositivo para la regularización de los plazos prevé asimismo la posibilidad de que el Estado abone complementos. Los convenios firmados posteriormente prevén asimismo penalizaciones si, en el curso de un año, el número de enlaces básicos no realizados por SNCM supera en un 2 % el número de travesías básicas previstas en el convenio. La autoridad adjudicadora puede notificar asimismo una retención a cargo de la dotación fija de continuidad territorial en caso de incidentes significativos que causen la interrupción de servicio público».
(253)
En el punto 82 de esa misma Decisión, la Comisión indica que la segunda parte del punto IV estipula que «en la hipótesis en que las condiciones económicas, y en particular, las cargas de explotación y los niveles de tráfico utilizados para calcular la subvención, se degradasen de manera sustancial, SNCM y la OTC se reunirán para estudiar todas las medidas necesarias en lo relativo al servicio, a las tarifas o al ajuste al alza del importe de la dotación con vistas a restablecer el equilibrio financiero de la compañía».
(254)
Con arreglo a lo anteriormente expuesto y a las conclusiones de su Decisión de 2001, la Comisión considera que la compensación de 53,48 millones EUR concedida por el Estado no es fija, en razón del mecanismo que permite compensar el desequilibrio financiero derivado de la discordancia entre las cargas de explotación y las utilizadas como base para calcular la subvención.
(255)
Según observa la Comisión, en su Decisión de 2001 (128), las compensaciones financieras recibidas en aquel momento en aplicación de los convenios quinquenales de 1991 y 1996 no permitieron a la SNCM compensar enteramente las pérdidas relacionadas con las obligaciones de servicio público. La Comisión consideró que la insuficiencia de la compensación ascendía a 53,48 millones EUR.
(256)
La Comisión concluye que la suma de 53,48 millones EUR concedida por el Estado es equivalente a la insuficiencia de la compensación observada para el período 1991-2001 y es, por lo tanto, adecuada en relación con los costes netos ocasionados por la misión de servicio público asumida por la SNCM.
10.1.4. Conclusión
(257)
Partiendo de lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que la medida en cuestión constituye una ayuda estatal compatible con el mercado común con arreglo al artículo 86, apartado 2, del Tratado CE. Teniendo en cuenta que la medida se aplicó el 14 de noviembre de 2003, la Comisión observa que dicha ayuda estatal es ilegal.
(258)
En ese contexto, el importe de la ayuda que se ha de considerar ayuda a la reestructuración en virtud de la notificación de 2002 es de 22,52 millones EUR (129). Este importe se añadirá a las medidas notificadas en 2006, siempre que estas incluyan ayudas a la reestructuración (véase la sección 10.5 de la presente Decisión).
10.2. Cesión de la SNCM a un precio de venta negativo de 158 millones EUR
(259)
En el caso que nos ocupa, la Comisión debe examinar si la aportación de fondos estatales de 158 millones EUR anterior a la cesión de la SNCM a los inversores privados -es decir, in fine el precio de venta negativo de la empresa por un importe equivalente- está exento de elementos de ayuda estatal.
(260)
Un procedimiento público de selección abierto, transparente y no discriminatorio, al término del cual el Estado enajena la empresa tras haberla recapitalizado (por un importe superior al precio de venta), no permite necesariamente descartar la existencia de una ayuda que pueda beneficiar, a un tiempo, a la empresa privatizada y a su comprador (130).
10.2.1. Marco jurídico de referencia
(261)
Para verificar si una empresa se ha beneficiado de una ventaja económica debida a una aportación de fondos estatales, la Comisión aplica, en principio, el criterio del «inversor privado en una economía de mercado» (en lo sucesivo, «el criterio del inversor privado»). Este criterio se deduce del principio de igualdad de trato entre los sectores público y privado que emana del artículo 295 del Tratado CE, en virtud del cual los fondos que el Estado pone, directa o indirectamente, a disposición de una empresa, en circunstancias que se corresponden con las condiciones normales de mercado, no se pueden considerar ayudas estatales (131).
(262)
Para ello, la Comisión puede, en concreto, sopesar si el proveedor de recursos se ha comportado como un inversor privado que sigue una política estructural, global o sectorial y está guiado por perspectivas de rentabilidad a largo plazo de los capitales invertidos. La validez de este planteamiento ha sido reconocida por el juez comunitario en varios asuntos (132).
(263)
Según jurisprudencia reiterada, una aportación de capital realizada por un inversor público sin ninguna perspectiva de obtener beneficio, ni siquiera a largo plazo, constituye una ayuda estatal (133).
(264)
El juez comunitario también ha establecido que un inversor privado que persiga una política estructural, global o sectorial, guiada por perspectivas de rentabilidad a largo plazo, no puede razonablemente permitirse, después de hacer frente ininterrumpidamente a años de pérdidas, proceder a una aportación de capital que no solamente es económicamente más costosa que la opción de liquidación de sus activos, sino que, además, está vinculada a la venta de la empresa, lo cual le priva de toda perspectiva de beneficio, incluso a más largo plazo (134).
(265)
Más concretamente, en su sentencia Gröditzer, el Tribunal de Justicia dictamina que, para determinar si la privatización de una empresa por un precio de venta negativo contiene elementos de ayuda estatal «debe apreciarse si, en circunstancias similares, un inversor privado de dimensiones comparables a las de los organismos gestores del sector público habría podido llegar a realizar aportaciones de capital de esta cuantía en el marco de la venta de dicha empresa o si habría optado por liquidarla» (135).
10.2.2. Aplicación al presente caso
(266)
A la luz de lo anteriormente expuesto, para determinar qué clase de ayuda es la medida en cuestión, la Comisión debe «evaluar si la solución elegida por el Estado es la menos onerosa, en términos absolutos y en comparación con todas las demás, incluida la inhibición, en cuyo caso habría que concluir que el Estado actuó como un inversor privado» (136).
10.2.2.1. Aplicación del principio del accionista privado en una economía de mercado
(267)
En este contexto hay que señalar que, cuando proceden al cierre de centros de actividad o a la liquidación de filiales, los grandes grupos empresariales no pueden desentenderse, en la actualidad, de las consecuencias sociales de dichos cierres o liquidaciones.
(268)
Y así, con frecuencia aplican planes sociales que pueden incluir medidas de reconversión del personal, ayudas a la búsqueda de empleo, indemnizaciones por despido o, incluso, actuaciones en el tejido económico local que van más allá de lo impuesto por la legislación y por los convenios colectivos.
(269)
En el caso que nos ocupa, la Comisión observa que la SNCM es una empresa controlada por el Estado a través del grupo CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière).
(270)
La Comisión considera que, en el supuesto de una liquidación de la SNCM (137), se habrían aplicado esas medidas que superan las obligaciones legales, para no empañar la imagen de marca del holding al que pertenece y de su accionista en último término (138).
(271)
La Comisión recuerda que la amenaza de liquidación de la empresa en 2004 provocó una extensa y grave perturbación social. El conflicto social exacerbado de septiembre de 2004 bloqueó, por ejemplo, la flota de la SNCM durante 16 días. La Comisión añade que las autoridades francesas han demostrado con cifras que esos movimientos sociales de 2004, al empañar la imagen de marca del holding frente a la clientela, ocasionaron un perjuicio importante al número de pasajeros transportados por la SNCM y, por lo tanto, al volumen de negocio de la empresa. La Comisión subraya, además, que, como consecuencia de clima social negativo del verano de 2004, que ocasionó perjuicios a la situación financiera de la SNCM, el accionista de la empresa estableció, en la primavera de 2005, un plan social que se suspendió en el mes de abril de ese año, en concertación con los sindicatos. Partiendo de lo anterior, la Comisión considera manifiesto que, en caso de haber liquidado la SNCM, la no asunción por parte del grupo CGMF de las indemnizaciones complementarias de despido habría dañado indudablemente la imagen de marca del holding y de su accionista en último término.
(272)
Por lo tanto, la Comisión considera que los costes relacionados con esas medidas deben incluirse en el cálculo de los costes de una liquidación. Dichos costes se habrían imputado al valor de liquidación de la SNCM si este hubiera sido positivo y/o asumido directamente por la CGMG/el Estado en tanto que accionista. La Comisión considera que cualquier otra solución no tendría en cuenta la realidad social que han de afrontar en la actualidad los grandes grupos empresariales (139).
(273)
Para cuantificar el coste de una liquidación por parte del accionista, la Comisión acepta una hipótesis de mínimos correspondiente únicamente a las indemnizaciones complementarias de despido.
(274)
A este respecto, las autoridades francesas consideran que, sobre la base del plan social de 2005, basado en el de 2002, la franja aceptable es de entre […] y […] EUR por trabajador, esto es, un total de entre […] millones y […] millones EUR. Las autoridades francesas precisan que el límite inferior de la franja tiene en cuenta el hecho de que el coste del plan social de referencia se ha incrementado en razón de la gran proporción de trabajadores próximos a la edad de jubilación, cuya cesación de empleo se efectúa en condiciones especialmente ventajosas. Por otra parte, también se ha tenido en cuenta que el contexto de liquidación de la empresa y de despido de todo el personal no es comparable al de un ajuste de efectivos que permite continuar las actividades, como es el caso del plan social de referencia.
(275)
El experto de la Comisión efectuó un análisis comparado de las cifras facilitadas por las autoridades francesas con los planes sociales aplicados recientemente en Francia. El plan social de Hewlett Packard, en 2003, costó 214 000 EUR por persona y, en 2005, entre 50 000 y 400 000 EUR. En 2004, el plan social ejecutado por Péchiney, tras su fusión con Alcan, costó 128 000 EUR por persona. En cuanto al plan social de Giat Industries, en 2004, el coste total por trabajador fue de aproximadamente 162 000 EUR, frente a los 71 000 de Gemplus, en 2002, y los 69 000 de Danone (galletas), en 2001. En 2002, Yves Saint Laurent Haute Couture anunció un plan social de 115 000 EUR por trabajador. El plan Power 8, anunciado por Airbus France en febrero de 2007, preveía un coste por trabajador de 68 000 EUR (140). En 2008, el coste del plan social de Michelin ascendió a 157 400 EUR por trabajador.
(276)
Por lo que se refiere a los estibadores, la Comisión precisa que el Tribunal de Cuentas, en su informe temático público de julio de 2006 «Les ports français face aux mutations du transport maritime: l’urgence de l’action» recuerda que el coste total por persona del plan social de 2004 fue de 145 000 EUR por despido para los puertos autónomos y de 209 000 EUR para el puerto de Marsella.
(277)
La Comisión recuerda que su Decisión de 17 de julio de 2002 en relación con la Société Française de Production permite ilustrar el «coste de la generosidad» en un caso de privatización de una empresa en crisis, cuyo coste para el Estado fue de 43,1 millones EUR (151 000 EUR por trabajador en un plan que preveía el despido de 285 trabajadores), que se añade al coste de 5,3 millones EUR de obligaciones legales y por convenio (coste total: 169 000 EUR por trabajador).
(278)
De acuerdo con este análisis comparado, la Comisión considera que la hipótesis de […] EUR abonados a cada empleado en concepto de indemnizaciones complementarias de despido es coherente con el coste por empleado despedido de planes sociales aplicados por accionistas privados en el mismo período.
(279)
Por último, la Comisión considera que la hipótesis de despido de todo el personal de la SNCM en el marco de una liquidación de la empresa es la hipótesis más probable, sobre todo porque la concesión de la DSP para el período 2007-2013 no había sido aún objeto de licitación ni, por lo tanto, de una decisión definitiva. Por otra parte, dada la situación financiera preocupante de la SNCM, es improbable, en efecto, que se elaborase un plan de continuación de la actividad de modo que la empresa fuese sometida a administración judicial y que los despidos se pudiesen evitar.
(280)
A la luz de los elementos anteriores, la Comisión acepta el importe total de […] millones EUR que la CGMF (el Estado) tendría que haber destinado a las indemnizaciones complementarias de despido.
(281)
En esta fase del estudio, la Comisión debe determinar el valor de liquidación de la SNCM sin las indemnizaciones complementarias de despido. Para comprobar si el Estado se comportó como un inversor privado en una economía de mercado, hay que comparar, efectivamente, la diferencia entre este valor de liquidación, siempre que sea positivo, y las indemnizaciones complementarias de despido con el precio negativo resultante de la venta. Para ello, la Comisión se basa en le cálculo del activo neto reevaluado. Según el método del activo neto reevaluado, la insuficiencia de activos se constata cuando el valor económico de los activos reales (generalmente superior al valor neto contable) no cubre el valor económico de las deudas reales.
(282)
Para determinar la insuficiencia de activos en el caso que nos ocupa, la Comisión, con ayuda de su experto (141), verificó, según se explica más adelante, que, en fecha de 30 de septiembre de 2005, el valor del activo de la SNCM no bastaba para satisfacer a los acreedores preferentes y no preferentes (incluyendo los créditos salariales clásicos).
(283)
La Comisión considera que la valoración del activo neto es un método utilizado de forma habitual para determinar el valor de las empresas en el sector del transporte marítimo. Considera, además, que este método se adapta especialmente bien a la situación de la SNCM, por cuanto su accionista de referencia no tiene otra elección frente a la cesión que presentar el balance de la empresa, para su liquidación.
(284)
Por lo que se refiere a otros métodos de valoración, y, en particular, el de la actualización de los flujos libres de caja operativos, la Comisión considera que no es pertinente para el caso que nos ocupa, dado que implica la continuación de la actividad de la empresa, lo cual no se da aquí.
(285)
La Comisión acepta la fecha de 30 de septiembre de 2005 como fecha de referencia para la evaluación de la SNCM, porque fue entonces cuando se realizó la elección entre la aceptación de la oferta de reanudación o la liquidación de la sociedad, ya que la selección de BCP se decidió el 27 de septiembre de 2005.
(286)
La Comisión observa, en particular, que el accionista de la SNCM, en colaboración con el gabinete Ernst&Young, procedió a cuantificar el coste de liquidación de la empresa (el informe CGMF mencionado) el 30 de septiembre de 2005, que fue objeto de otro dictamen pericial realilzado par Oddo Corporate Finance y por el estudio Paul Hastings. La Comisión recuerda que el informe Oddo-Hastings valoró el activo de la SNCM en […] millones EUR.
(287)
Por lo que se refiere a la valoración de la flota propiedad de la empresa (142), tras la evaluación del valor venal bruto de los buques de la SNCM por el agente especializado BRS en […] millones EUR, a 30 de septiembre de 2005, la flota de la SNCM fue valorada por el informe Oddo en […] millones EUR, tras descuento (143), corretaje (144) y riesgo judicial (145).
Cuadro 4
Hipótesis de valoración del activo de la SNCM a 30 de septiembre de 2005
(en millones EUR)
Valor del activo
Informe Oddo
Valor del activo
Experto de la Comisión
Activo inmaterial
-
-
Activos materiales
-
Flota propia
[…]
[…]
-
Inmuebles (146)
[…]
[…]
Inversiones (147)
[…]
[…]
Activo inmovilizado
[…]
[…]
Existencias
-
-
Anticipos y pagos a cuenta
-
-
Créditos a clientes
[…]
[…]
Otros créditos (148)
[…]
[…]
Tesorería neta
[…]
-
Cuentas de periodificación
-
-
Otros activos
[…]
[…]
Total activo
[…]
[…]
Fuentes: Informe Oddo-Hastings e informe del experto de la Comisión
(288)
Tras la lectura del cuadro anterior, la Comisión observa que la flota de buques constituye el elemento principal de la valoración del activo de la empresa. A este respecto, el experto de la Comisión, después de haber efectuado, siempre que fue posible, un análisis comparado, consideró que el descuento aplicado al valor venal bruto de los buques y al riesgo judicial eran coherentes. De ello concluyó que no había razones para rechazar la evaluación del valor de la flota realizada por el Estado francés.
(289)
Por lo que se refiere al descuento, la Comisión considera que su nivel es coherente con los descuentos observados con ocasión de ventas de buques en caso de liquidación del activo. Según el experto de la Comisión, la Régie des Transports Maritimes, empresa nacional belga que explota la línea Ostende-Ramsgate, cedió, por ejemplo, dos transbordadores de vehículos, en 1997, con descuentos estimados en el 35 % y el 45 %. En fecha más reciente, la empresa Festival Cruises cedió tres buques de crucero con un descuento medio del 20 %. Los descuentos observados en casos análogos son, por lo tanto, del orden de los aplicados por las autoridades francesas en este caso.
(290)
Con respecto al riesgo judicial, teniendo en cuenta que en el mercado no se ha producido ninguna transacción comparable, la Comisión considera que los argumentos que justifican la aplicación del riesgo judicial son coherentes con la reducida dimensión del mercado de este tipo de buques, diseñados para una explotación muy específica.
(291)
La Comisión observa, por otra parte, que su experto independiente revisó al alza la valoración de los activos financieros, en particular el de la participación de la SNCM en la CMN (entre […] millones y […] millones EUR). A este respecto, teniendo en cuenta la oferta de readquisición de esta participación por Stef-TFE, por […] millones EUR, transmitida a la Comisión en el marco de la presente investigación, la Comisión considera que la valoración de la participación de la SNCM en la CMN, en […] millones EUR, es razonable en un contexto de liquidación de sociedad.
(292)
Por lo que se refiere a la valoración de las demás partidas del activo, el experto de la Comisión no objetó nada en particular. Sin embargo, no aceptó la partida de «tesorería neta», por ser deficitaria. La Comisión considera que, efectivamente, esa partida debe reclasificarse en el pasivo de la SNCM.
(293)
Teniendo en cuenta los ajustes operados, la Comisión valora el activo de la SNCM en […] millones EUR, a 30 de septiembre de 2005.
(294)
La Comisión observa que las autoridades francesas cuantifican el importe debido por deudas preferentes en […] millones EUR, y en […] millones EUR, el importe debido por deudas no preferentes (sin indemnizaciones complementarias de despido).
(295)
Por lo que se refiere, en particular, al pasivo social, las autoridades francesas evalúan el coste del plan social por convenio en […] millones EUR. Los costes del plan social por convenio se fijaron de manera individual, teniendo en cuenta el tipo de contrato (contrato indefinido o contrato temporal), los estatutos y convenios colectivos aplicables (tripulación, personal de tierra y altos cargos), la antigüedad, la clasificación y la retribución de cada trabajador. Este importe cubre las indemnizaciones de preaviso ([…] millones EUR), las indemnizaciones de vacaciones pagadas sobre preaviso ([…] millones EUR), las indemnizaciones convencionales de despido ([…] millones EUR) y la contribución Delalande ([…] millones EUR) (149).
(296)
El coste del plan social no incluido en el convenio es evaluado por las autoridades francesas en […] millones EUR. Este plan social agrupa todas las medidas de acompañamiento relacionadas con las obligaciones legales y reglamentarias de la SNCM en materia de despido (150) y los costes indirectos relacionados con el plan social incluido en el convenio (151).
(297)
El coste de rescisión de los principales contratos de explotación es esencialmente el relativo a la ejecución de la garantía bancaria, de […] millones EUR, dada para garantizar la buena ejecución, por parte de la SNCM, de sus obligaciones de servicio público, a la cual se añadiría la multa prevista en dicho convenio, del […] % de la compensación financiera de referencia, de un importe de […] millones EUR para el ejercicio 2005 (es decir, cerca de […] millones EUR en caso de incumplimiento del delegado.
(298)
Por lo que se refiere al pasivo neto relacionado con la cesión de buques en arrendamiento financiero (152), las autoridades francesas destacan que, partiendo de determinadas hipótesis (153), el producto neto de cesión fue evaluado, a 30 de septiembre de 2005, por el agente especializado de BRS en […] millones EUR, tras descuento, corretaje y coste financiero de financiación. Los ahorros en impuestos y deudas bancarias ascienden a […] millones EUR, subsistiendo un saldo de deudas bancarias por pagar, relativas a los buques en arrendamiento financiero, de […] millones EUR.
Cuadro 5
Hipótesis de valoración del pasivo de la SNCM a 30 de septiembre de 2005
(en millones EUR)
Valor del pasivo
Informe Oddo
Valor del pasivo
Experto de la Comisión
Deudas preferentes:
-
Deudas sociales y fiscales
[…]
[…]
-
Deudas financieras garantizadas con activos (154)
[…]
[…]
Coste del plan social por convenio
[…]
[…]
Coste de las mutuas de los pensionistas (155)
[…]
[…]
Coste del proceso de liquidación
[…]
[…]
Pérdidas de explotación intermedias (156)
[…]
[…]
Reembolso de los acreedores preferentes
[…]
[…]
Deudas quirografarias (157)
[…]
[…]
Coste del plan social no incluido en convenio
[…]
[…]
Coste de rescisión de los principales contratos de explotación
[…]
[…]
Coste adicional de cesión de buques en arrendamiento financiero
[…]
[…]
Satisfacción de los acreedores no preferentes
[…]
[…]
Fuentes: Informe Oddo-Hastings e informe del experto de la Comisión.
(299)
La Comisión observa que el pasivo social constituye el elemento principal del pasivo de la SNCM. Por lo que se refiere al pasivo social preferente (es decir, el coste del plan social por convenio), el experto de la Comisión comprobó las fórmulas de cálculo de todos los componentes del plan, partiendo de sondeos, y no observó anomalías ni errores. Teniendo en cuenta esta verificación, la Comisión considera razonable el importe de […] millones EUR anticipados por las autoridades francesas en relación con el plan social por convenio.
(300)
Por lo que se refiere a las pérdidas de explotación intermedias, la Comisión considera que la estimación es prudente desde el punto de vista de la legislación, y, en particular, de los artículos L.622-10 del «Code du commerce» y 119-2 del «Décret» no 85-1388, de 27 de diciembre de 1985, en virtud de los cuales la SNCM podría ser obligada por el Tribunal de commerce competente a continuar su explotación por un período de dos meses, renovable a petición del ministerio fiscal, en razón de sus obligaciones de servicio público.
(301)
En cuanto a las deudas quirografarias, el experto de la Comisión no emitió ninguna objeción especial. Sin embargo, rectificó el importe de […] millones EUR del importe de […] millones EUR resultante de la retirada de la partida de activo «Tesorería neta». La Comisión considera que esta retirada se ajusta a las modificaciones realizadas a la valoración del activo de la SNCM.
(302)
Por lo que se refiere al coste del plan social no incluido en el convenio (sin indemnizaciones complementarias de despido), el experto de la Comisión considera que la estimación del coste de los contenciosos jurídicos debería situarse en […] millones EUR, en lugar de los […] millones anticipados por las autoridades francesas. A este respecto, aunque la Comisión considera que las organizaciones sindicales solicitarían, sin duda, una recalificación de los contratos temporales en contratos indefinidos (158), también piensa que la estimación solo debe afectar a los trabajadores con contratos temporales, para los que este riesgo es casi seguro (es decir […] contratos temporales). Partiendo de un salario mensual bruto de […] EUR, con una indemnización de nueve meses de salario para los […] primeros contratos temporales y seis meses para los […] siguientes, el importe se sitúa en […] millones EUR.
(303)
Por lo que se refiere al pasivo neto relativo a la cesión de buques en arrendamiento financiero, la Comisión considera que las hipótesis en las que se basa el cálculo están justificadas, principalmente en razón del formalismo contractual de las AIE, que limita cualquier sustitución de terceros en la SNCM y condiciona las ventajas fiscales a la explotación de los buques con pabellón francés. Por otra parte, también está justificado que el riesgo judicial no se aplique a los buques explotados en arrendamiento financiero, ya que esos buques son cedidos por los bancos acreedores de las AIE. En este contexto, la Comisión considera que está justificado que se tenga en cuenta un coste financiero neto de financiación entre el 30 de septiembre de 2005 y la fecha de cesión efectiva del buque.
(304)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que, a 30 de septiembre de 2005, el pasivo preferente de la SNCM ascendía a […] millones EUR y el pasivo no preferente, a […] millones EUR.
(305)
A la luz de lo anterior, la Comisión considera que, en fecha de 30 de septiembre de 2005, el valor del activo de la SNCM ([…] millones EUR) no bastaba para satisfacer a los acreedores preferentes ([…] millones EUR) ni a los acreedores no preferentes ([…] millones EUR).
(306)
En estas condiciones, a falta de actuación para asumir el pasivo (ver más adelante) y teniendo en cuenta el considerando 273 de la presente Decisión y la insuficiencia de activos, el coste de una liquidación de la SNCM por la CGFM se limitaría a los costes de las indemnizaciones complementarias de despido ([…] millones EUR).
(307)
De ello se infiere que la decisión de las autoridades francesas de ceder la SNCM a un precio negativo de 158 millones EUR, que se ha de comparar con el coste mínimo de liquidación de […] millones EUR, puede considerarse acorde con la decisión que habría tomado un grupo de empresas privadas en una economía de mercado.
10.2.2.2. Consecuencias de la posible liquidación del activo de la SNCM
(308)
La Comisión analizó también el argumento de las autoridades francesas de que el Estado, en su condición de accionista mayoritario, podría verse obligado a asumir el pasivo en caso de liquidación de la empresa (ver más adelante). En ese caso, según las autoridades francesas, el cálculo del coste de liquidación para el Estado accionista debe tener en cuenta la legislación nacional, tal como admitió la Comisión en su Decisión ABX Logistics (159), y debe estudiarse caso por caso, teniendo en cuenta las especificidades del sector (160) y las circunstancias del que aquí nos ocupa.
(309)
En el presente caso, la Comisión toma nota de que las autoridades francesas le remitieron, el 28 de marzo de 2006, documentos que acreditaban que el accionista de la SNCM había buscado la solución menos costosa para él y había estudiado, paralelamente y desde el principio, dos opciones: la liquidación de la empresa y su venta a un precio negativo.
(310)
Sobre la base de los informes citados, transmitidos a la Comisión, las autoridades francesas consideran que todos los costes reales que habría tenido que soportar la República Francesa, a través de la CGMF, a 30 de septiembre de 2005, en su condición de accionista, se situarían entre […] y […] millones EUR. Esta estimación tiene en cuenta, sobre todo, el riesgo que el Estado francés habría corrido riesgo de cubrir el pasivo, si un tribunal hubiera tenido que considerarlo gestor de hecho de la SNCM, y el riesgo de que el Estado fuera condenado a pagar indemnizaciones complementarias al personal despedido. Las autoridades francesas consideran que estos riesgos deben tenerse en cuenta para calcular el coste efectivo de una eventual liquidación de la SNCM.
(311)
Por lo tanto, se plantea la necesidad de evaluar todos los costes reales a los que probablemente habría tenido que hacer frente Francia, en su condición de accionista, en caso de liquidación del activo de la SNCM, para determinar si, ante la posibilidad de ser condenada a afrontar esos costes y la amplitud de estos (161), un accionista privado prudente no habría preferido vender inmediatamente su filial a un precio negativo de 158 millones EUR antes que correr ese riesgo.
a) Posible condena al Estado a cubrir el pasivo
(312)
En la legislación francesa, el liquidador de un empresa en proceso de liquidación del activo tiene la facultad de incoar un proceso de responsabilidad contra los antiguos directivos de la empresa, denominado «actuación de asunción del pasivo», en caso de resolución de un plan de salvaguardia o de administración judicial, o en caso de liquidación del activo (162).
(313)
La incoación de una actuación de asunción del pasivo contra los antiguos directivos de la empresa en quiebra está motivada por la necesidad de reconstituir el patrimonio de la empresa, que es una de la misiones confiadas al liquidador.
(314)
En varios correos dirigidos a la Comisión, las autoridades francesas sostuvieron que la hipótesis de que un juez nacional condenase al Estado a asumir el pasivo de la empresa de la que era gestor era una hipótesis muy plausible que se debía incluir en el cálculo del coste efectivo de una eventual liquidación de la SNCM.
(315)
En sus escritos de 28 de febrero de 2008, la SNCM proporcionó un informe de expertos sobre las consecuencias jurídicas de una actuación de asunción del pasivo contra el Estado francés. En dicho informe se concluía que era muy probable que un tribunal de comercio hubiera considerado responsable al Estado y lo hubiese condenado a asumir todas las deudas sociales de la SNCM.
(316)
En el caso que nos ocupa, la Comisión considera que, dada la insuficiencia de activos observada en la SNCM (ver más arriba) y teniendo en cuenta la posible responsabilidad civil del liquidador, en caso de no actuar conforme a la ley de 1985 y al derecho de actuación de los acreedores desde 2005, es muy probable que se hubiese emprendido una actuación de asunción del pasivo contra el Estado francés en caso de liquidación del activo de la SNCM (163).
(317)
La legislación pertinente prevé que las deudas sociales de la empresa en liquidación puedan ser imputadas a sus antiguos gestores de hecho o de derecho, sin perjuicio de la reunión acumulativa de cuatro condiciones.
i) Reconocimiento del Estado como gestor de hecho o de derecho de la empresa en proceso de liquidación del activo (164)
(318)
En el caso que nos ocupa, la Comisión observa que el experto de la SNCM proporcionó un análisis detallado del cual se infiere la gran probabilidad de que el Estado francés hubiera sido calificado de gestor de hecho de la SNCM. En esencia, el informe mencionado demostró que, según la jurisprudencia pertinente (165), el Estado había cometido, durante un largo período, actos positivos de gestión y dirección que no estaban sujetos manifiestamente a los controles administrativos establecidos por la ley. En particular, según el informe del experto de la SNCM, el Estado tomó decisiones en el marco de las facultades de control instauradas por él mismo, desviando así sus facultades de control para tomar decisiones por cuenta de la empresa en lugar de los directivos a los que correspondía tomar dichas decisiones. Además, parece ser que los órganos directivos de la SNCM no eran, en este caso, independientes del Estado para gestionar la empresa. Por último, el Estado suplantó a los órganos directivos de la SNCM al tomar en solitario decisiones estratégicas sin informarlos.
(319)
La Comisión observa que las autoridades francesas, en sus escritos de 28 de marzo de 2008, no expresaron reservas con respecto a la calificación del Estado francés de gestor de hecho de la SNCM. En su correo de 20 de noviembre de 2006, las autoridades francesas indican que el juez no habría dudado en calificar al Estado accionista de la SNCM de gestor de hecho de la empresa. Sin embargo, es evidente que una declaración así, realizada en el marco de un procedimiento sobre ayudas estatales, no puede bastar por sí sola para establecer de manera suficiente si un juez habría considerado a las autoridades nacionales gestores de hecho de la empresa beneficiaria de las medidas en cuestión, ni, menos todavía, el grado de probabilidad de una eventualidad así.
(320)
En las presentes circunstancias, la Comisión no necesita pronunciarse sobre la apreciación de los elementos invocados por las autoridades francesas, teniendo en cuenta la conclusión a la que llegaba en la sección 10.2.2.1.
ii) Existencia de uno o varios fallos de gestión del Estado francés, gestor de hecho de la empresa en proceso de liquidación del activo
(321)
En el caso que nos ocupa, la Comisión destaca que el informe del experto de la SNCM, partiendo de una lista no exhaustiva de elementos de hecho, expuso una serie de elementos para demostrar que el Estado, gestor de hecho de la SNCM, realizó una gestión deficiente.
(322)
En particular, indica que el Estado francés cometió fallos en materia de inversiones […]. El Estado cometió asimismo numerosos fallos de gestión en materia de […].
(323)
A este respecto, […] (166). En su correo de 30 de abril de 2007, las autoridades francesas calificaron de muy elevado el riesgo de que se hubiera condenado al Estado como responsable, teniendo en cuenta los criterios […] de calificación de la falta de gestión con arreglo al artículo L. 651-2 del «Code de commerce». Sin embargo, es evidente que una declaración así, realizada en el marco de un procedimiento sobre ayudas estatales, no puede bastar por sí sola para establecer de manera suficiente si un juez habría considerado que las autoridades nacionales cometieron las faltas alegadas, ni, menos todavía, el grado de probabilidad de una eventualidad así.
iii) Constatación de la insuficiencia de activos
(324)
En el caso que nos ocupa, la Comisión observa que, en su correo de 16 de noviembre de 2006, las autoridades francesas facilitaron una evaluación de la insuficiencia de activos de la SNCM sobre la base de los citados informes de expertos de la CGMF y Oddo-Hastings. La Comisión toma nota de que el informe pericial de la SNCM sobre la actuación de asunción del pasivo transmitido a la Comisión en febrero de 2008 se basa en los citados informes para constatar la insuficiencia de activos en caso de liquidación del activo de la empresa. En particular, el informe Oddo-Hastings destaca una insuficiencia de activos, a 30 de septiembre de 2005, por valor de […] millones EUR, diferencia entre el valor del activo de la SNCM ([…] millones EUR) y el valor del pasivo de la empresa (deudas preferentes y no preferentes, valoradas, respectivamente, en […] millones EUR y en […] millones EUR).
(325)
La Comisión toma nota de que, en virtud de la legislación francesa mencionada, se observa una insuficiencia de activos, ya que el liquidador de la empresa no dispone de activos suficientes para satisfacer a los acreedores, preferentes y no preferentes. Por lo que se refiere, más concretamente, a los créditos sociales de la empresa, el pasivo social está constituido a minima por los créditos salariales clásicos, es decir, los que provienen directamente del contrato de trabajo, el convenio colectivo o la ley, y que el liquidador inscribe de forma automática en el pasivo de la empresa (167).
(326)
La Comisión ha estimado anteriormente la insuficiencia de activos de la SNCM, a 30 de septiembre de 2005, en […] millones EUR.
iv) Existencia de una relación causal entre las faltas y la insuficiencia de activos observada
(327)
Según las autoridades francesas, en la legislación de ese país, el demandante de la actuación de asunción del pasivo no tiene que determinar el importe del empeoramiento del pasivo generado por la gestión deficiente del directivo. El gestor de una persona jurídica puede ser declarado responsable, en virtud del artículo L. 624-3 del «Code de commerce», aunque la gestión deficiente cometida por él solo sea una de las causas de la insuficiencia de activos, y puede ser condenado a soportar todas o parte de las deudas sociales, aunque su falta solo sea la causa de una parte de ellas (168).
(328)
En este caso, la Comisión toma nota de que el experto de la SNCM considera evidente la relación entre la gestión deficiente y la insuficiencia de activos constatada. Sobre la base de las estimaciones presentadas por dicho experto, el perjuicio financiero resultante de la lista no exhaustiva de los fallos de gestión del Estado señaladas en el considerando 322 de la presente Decisión asciende a […] millones EUR (169).
(329)
Las autoridades francesas […] (170).
(330)
Además, la Comisión observa que las autoridades francesas, en sus escritos de 16 de noviembre de 2006, de 27 de abril de 2007 y de 28 de marzo de 2008, […] (171). Las autoridades francesas […] (172). En su correo de 16 de noviembre de 2005, las autoridades francesas admitieron que «está claro que el Estado accionista, al que el juez no dudaría en designar gestor de hecho de la SNCM, sociedad de responsabilidad limitada, sería probablemente condenado en virtud del artículo L651-2 del “Code de commerce” a soportar toda la insuficiencia de activos de la SNCM».
(331)
En las presentes circunstancias, la Comisión no necesita pronunciarse sobre la apreciación de los elementos invocados por las autoridades francesas, teniendo en cuenta la conclusión a la que llegaba en la sección 10.2.2.1.
b) Estimación del coste total de la liquidación del activo de la SNCM
(332)
A la luz de lo anteriormente expuesto, la situación actual del expediente no permite a la Comisión determinar el coste económico real de la reclamación de la responsabilidad del accionista.
(333)
A este respecto, la Comisión toma nota de que, con arreglo al artículo L624-3 del «Code du Commerce», al gestor de hecho o de Derecho de la empresa en liquidación se le condena, en tales circunstancias, a pagar total o parcialmente la insuficiencia de activos constatada.
(334)
La Comisión observa que el artículo mencionado da a los magistrados absoluta libertad para decidir si procede condenar al gestor a soportar todas o una parte de las deudas sociales. Según la jurisprudencia pertinente, los tribunales se muestran sensibles frente al comportamiento del gestor acusado y modulan las condenas en función de las comprobaciones que puedan establecer.
(335)
Según se indica anteriormente, las autoridades francesas consideran que el Estado francés debería soportar una parte de la falta de activos observada de entre un […] y un […] %, es decir, una franja comprendida entre […] millones y […] millones EUR.
(336)
La Comisión destaca que, en una situación parecida a esta, en la que se vio afectada la empresa Les Mines de Salsignes, subfilial del BRGM (institución pública de carácter industrial y comercial) (173), la Chambre commerciale de la Cour de cassation condenó a la BRGM y a sus filiales, en su calidad de gestores de hecho solidariamente con los otros directivos de la empresa Les Mines de Salsignes, al pago completo de la insuficiencia de activos (174). La parte alícuota de las deudas sociales a cargo de la empresa Coframines y de BRGM y, en definitiva, por lo tanto, del Estado, ascendió al 73,6 %. En los términos de esa decisión, el Tribunal señaló que el consejo de administración se encontraba en una situación de dependencia con respecto a las dos entidades consideradas.
(337)
Sin embargo, la Comisión considera que las autoridades francesas no han demostrado, a la luz de la normativa sobre ayudas estatales, en qué medida los citados fallos de gestión del Estado, perjudiciales para la empresa, podrían haber sido cometidos por cualquier otro accionista privado en una economía de mercado. A este respecto hay que señalar que solo esos fallos, debidamente determinados, pueden tomarse en consideración para determinar si, teniendo en cuenta el riesgo de ser condenado a afrontar esos costes y la amplitud de estos (es decir, el valor actualizado neto del riesgo de una futura condena), un operador privado prudente hubiera preferido pagar inmediatamente un precio negativo de 158 millones EUR, antes que correr ese riesgo. Efectivamente, no cabe imaginar que un inversor privado se viese obligado a cometer fallos motivados por consideraciones no empresariales, sino de carácter general (por ejemplo, con fines sociales o de desarrollo regional).
(338)
La Comisión no niega que, en casos excepcionales, algunas legislaciones nacionales prevén la posibilidad de que terceras partes puedan recurrir contra los accionistas de una sociedad liquidada, sobre todo cuando dichos accionistas pueden considerarse gestores de hecho o de Derecho que han cometido fallos de gestión perjudiciales para la empresa. Sin embargo, aunque esa posibilidad exista en la legislación francesa, la Comisión considera que las autoridades francesas no han despejado de manera suficiente las dudas de la Comisión en este caso en lo que se refiere a los argumentos derivados del riesgo de que, en caso de liquidación de la SNCM, el Estado francés hubiera sido condenado a asumir el pasivo de esa empresa. Sin embargo, no es necesario pronunciarse sobre este aspecto en la presente Decisión, teniendo en cuenta las conclusiones de la Comisión en la sección 10.2.2.1.
(339)
Además de la insuficiencia de activos, según las autoridades francesas, teniendo en cuenta la jurisprudencia en la materia (175), un juez no habría dudado en condenar al Estado francés a asumir las indemnizaciones complementarias de despido (de entre […] y […] millones EUR). Según las autoridades francesas, todos los costes reales que la República Francesa habría tenido que soportar como accionista se sitúan en una franja comprendida entre […] millones y […] millones EUR.
(340)
Las autoridades francesas precisan que, en sentencias recientes, los tribunales franceses han condenado al gestor de hecho o de derecho a asumir, además de la insuficiencia de activos, las indemnizaciones complementarias de despido calculadas a partir de un plan social establecido por la empresa antes de su liquidación.
(341)
Las autoridades francesas indican, en concreto, que en el asunto Aspocomp, la empresa francesa Aspocomp SAS, filial al 99 % de la empresa finlandesa Aspocomp Group Oyj, firmó, el 18 de enero de 2002, un convenio colectivo en el que se describían las condiciones de indemnización de un plan social que afectaba a 210 trabajadores, de un total de 550. Ese acuerdo describía, principalmente, el importe de las indemnizaciones compensatorias y complementarias, así como las ayudas por despido voluntario. Sin embargo, tras un cambio de estrategia del grupo, la empresa madre Aspocomp Group Oyj decidió, el 21 de febrero de 2002, dejar de financiar a su filial Aspocomp SAS, obligándola así a que se declarase insolvente. Esta decisión impidió, de hecho, a la filial responder a los compromisos adquiridos en el marco del convenio colectivo y la obligó a despedir a todos los trabajadores.
(342)
En este contexto, la sentencia de la Cour d’Appel de Ruán confirmó la valoración del Conseil des Prud’hommes de Evreux, condenando a la empresa Aspocomp Group Oyj, que controlaba al 99 % la gestión de su filial, a abonar: i) a los trabajadores afectados por el convenio colectivo, todas las indemnizaciones compensatorias y complementarias previstas en ese único convenio colectivo, así como los daños y perjuicios por despido sin causa real y seria, y ii) a los trabajadores despedidos en el marco de la declaración de insolvencia de Aspocomp, indemnizaciones equivalentes, considerando que, al no responder a los compromisos adquiridos, la empresa madre había puesto de manifiesto un comportamiento desleal y una ligereza censurable.
(343)
En este caso, la Comisión observa que, según la documentación del expediente, el 25 de abril de 2005, el accionista de la SNCM suspendió, sin concertación con la dirección de la empresa, un plan social negociado, basado en el plan social de 2002 y aplicado en la primavera de 2005. La Comisión observa, además, que la elaboración de ese plan social es anterior a la decisión del Estado de vender la SNCM.
(344)
La Comisión considera que, si la SNCM hubiese sido liquidada, los trabajadores de la empresa no habrían dudado en apelar ante la justicia a las disposiciones de ese plan social.
(345)
Para que ese planteamiento resulte pertinente en un caso como el presente, la Comisión debería evaluar lo siguiente: i) si un juez habría condenado al Estado miembro por haber suspendido, sin concertación con la dirección de la empresa, el plan social en cuestión; ii) el importe que el Estado miembro tendría que pagar en ese caso, y iii) el grado de probabilidad de una eventualidad así (176).
(346)
La Comisión observa que una sentencia de la Chambre commerciale de la Cour de cassation en la que esta indica que estaría dispuesta a aceptar una demanda de responsabilidad contra una empresa dominante cuyo comportamiento doloso ha provocado la ruina de la filial y, por lo tanto, despidos colectivos (177), va en el mismo sentido que la jurisprudencia Aspocomp.
(347)
No obstante, la Comisión observa a este respecto que el principio que se deriva de la sentencia de la Cour d’Appel de Ruán no se ha visto reforzado hasta ahora por otras sentencias del mismo tipo. Por lo tanto, la Comisión considera que las autoridades francesas no han despejado de manera suficiente las dudas de la Comisión en cuanto a un riesgo cierto del accionista de la SNCM de que su responsabilidad fuese puesta en entredicho y se viese obligado a pagar indemnizaciones complementarias de despido sobre la base de esa jurisprudencia. Sin embargo, no es necesario sacar conclusiones sobre este aspecto en la presente Decisión, teniendo en cuenta lo concluido por la Comisión en la sección 10.2.2.1.
10.2.2.3. Conclusión
(348)
En razón de lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que la decisión de vender la SNCM a un precio negativo de 158 millones EUR responde a la que habría tomado un grupo privado en una economía de mercado, teniendo en cuenta los costes sociales que implicaría la liquidación de la empresa.
(349)
La Comisión ha basado el análisis anterior en las únicas hipótesis que le han parecido razonables y suficientemente motivadas. Esas estimaciones inducen a considerar que la diferencia entre la opción elegida por las autoridades francesas y la solución alternativa sería de, al menos, […] millones EUR, que deberían cubrir ampliamente un eventual error sobre las estimaciones aceptadas tras el análisis.
(350)
Además, la Comisión considera que el precio negativo de 158 millones EUR resulta de una negociación comercial entre el Estado y los inversores privados, tras un procedimiento público de selección abierto, transparente, no discriminatorio e incondicional. A este respecto, la Comisión considera que ese precio, que es el menos negativo posible, constituye un precio de mercado.
(351)
A pesar de los límites mencionados en el considerando 284 de la presente Decisión, la Comisión indica que el experto de la Comisión verificó las hipótesis de valoración de la SNCM partiendo del método de la actualización de los flujos libres de caja operativos del informe del Banque HSBC, encargado por las autoridades francesas. El experto de la Comisión considera que los cálculos del HSBC se efectuaron correctamente. Tomando como base los resultados de esas simulaciones, cabe concluir que el precio pagado por la SNCM es coherente con el valor de la empresa, calculado con el método de la actualización de los flujos libres de caja operativos realizada en el momento de la operación.
(352)
De la sección 10.2.2.1 se deduce, sin necesidad de pronunciarse sobre los elementos expuestos en la sección 10.2.2.2, que dicha medida no proporciona una ventaja económica ni a la SNCM ni a los inversores privados. Por lo tanto, la aportación de capital estatal por valor de 158 millones EUR, anterior a la cesión de la empresa a los inversores privados, es decir, el precio de venta negativo de 158 millones EUR, no constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
10.3. Aportación de capital de la CGMF de 8,75 millones EUR
10.3.1. Marco jurídico de referencia
(353)
Si la intervención de los poderes públicos de que se trate se realiza al mismo tiempo que una intervención significativa de operadores privados, efectuada en condiciones comparables, cabe descartar, de entrada, la existencia de una ventaja económica (178).
(354)
La práctica de toma de decisiones de la Comisión, confirmada por el juez comunitario, excluye, de entrada, la naturaleza de ayuda de una aportación de capital estatal en esas circunstancias, siempre que se cumplan las tres condiciones siguientes:
-
la intervención privada debe emanar de operadores económicos, lo cual no es el caso de una participación de los trabajadores en el capital de la empresa afectada (179),
-
la intervención privada debe ser significativa, lo cual no es el caso, por ejemplo, de una intervención privada referida solamente al 3,3 % del importe total en juego (180),
-
la intervención privada debe producirse al mismo tiempo que la pública, con lo que el Tribunal confirmaba el análisis de la Comisión, según el cual las aportaciones públicas pueden constituir una ayuda estatal cuando las inversiones privadas en la misma empresa no se efectúan hasta después de haberse asignado aportaciones públicas (181), a pesar de lo cual, la Comisión acepta a veces tomar en consideración las intervenciones privadas que han tenido lugar poco después de una intervención pública, sobre todo cuando el inversor privado ya ha firmado una carta de intenciones en el momento de producirse la intervención pública (182).
10.3.2. Aplicación al presente caso
(355)
La Comisión observa primeramente que las acciones de la SNCM se vendieron a operadores económicos, BCP y VT. Tras la operación de cesión, el Estado debía aportar a la empresa, al mismo tiempo, un importe de 8,75 millones EUR, de modo que su participación del 25 % en la SCMN se mantuviese con arreglo a su compromiso, sobre todo con los trabajadores.
(356)
En segundo lugar, la aportación del Estado francés de 8,75 millones EUR, se ha de comparar con la de los inversores privados, de 26,25 millones EUR. Según se indicaba anteriormente, este reparto resulta del compromiso de las autoridades francesas de mantener el 25 % de participación en la empresa en cuestión. Dado que la intervención privada asciende a un 75 % del importe total, la Comisión considera que es significativa. La Comisión reitera, además, que los socios privados poseen una estructura financiera sólida; que la adquisición de la SNCM se integra perfectamente en su estrategia empresarial, y que el plan de operaciones de dichos inversores prevé un restablecimiento de la rentabilidad a finales de 2009.
(357)
En lo que se refiere, por último, a la simultaneidad de las dos operaciones de aportación de capital, el experto de la Comisión se ha asegurado de que dichos capitales han sido abonados por todos los accionistas de la SNCM, incluida la CGMF.
(358)
El 31 de mayo de 2006 se comprobó efectivamente que el Consejo de Administración de la SNCM había observado que se habían llevado a cabo todas las operaciones mencionadas. En particular, el aumento de capital, de 35 millones EUR, realizado conjunta y simultáneamente por todos los accionistas, tuvo lugar el 31 de mayo de 2006 y se desarrolló en dos etapas simultáneas: i) un primer aumento de capital de […] acciones, suscrito enteramente por los inversores, en efectivo y nominalmente ([…] EUR), y ii) un segundo aumento de capital de […] acciones (liberadas en una cuarta parte), suscrito, en parte, por los inversores ([…] acciones, es decir, un importe de 26,25 millones EUR) y por el Estado francés, a través de la CGMF ([…] acciones, es decir, un importe de 8,75 millones EUR), en las mismas condiciones, es decir, la suscripción en efectivo por un importe nominal de […] EUR.
(359)
Las aportaciones de capital público y privado son, por lo tanto, estrictamente simultáneas.
(360)
A la luz de lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que se cumplen los criterios establecidos por la jurisprudencia para descartar, de entrada, la naturaleza de ayuda de la medida en cuestión. Por lo tanto, la Comisión considera que la aportación de capital del Estado francés por valor de 8,75 millones EUR no da una ventaja económica a la SNCM, ya que la aportación se realizó paralelamente a una aportación de capital privado en condiciones comparables, de acuerdo con la jurisprudencia comunitaria.
(361)
En cualquier caso, la Comisión considera que la tasa de rentabilidad de la aportación estatal, es decir, el […] % anual, constituye una rentabilidad a largo plazo acorde con el capital invertido por un inversor privado.
(362)
A este respecto, la Comisión observa, en efecto, que el rendimiento fijo de la inversión en capital estatal en la SNCM exime al Estado de cualquier riesgo de ejecución del plan de operaciones, ya que ese rendimiento está totalmente desvinculado del rendimiento (al alza o a la baja) de la empresa. Así, la adjudicación de la DSP a la SNCM no permitirá al Estado mejorar el rendimiento esperado de su participación.
(363)
El experto de la Comisión concluyó de ello que, en lo que se refiere al riesgo, la aportación de capital del Estado francés se asemejaría más a un obligación a tipo fijo que a una inversión en acciones. Por lo tanto, la tasa de rentabilidad del […] % debe compararse con la de las obligaciones del sector privado francés en el momento de realizarse la operación. Según el experto de la Comisión, esa tasa se estableció en 4,15 % a finales de mayo de 2006.
(364)
La Comisión considera, finalmente, que la existencia de la cláusula resolutoria de cesión de la SNCM no permite poner en tela de juicio el principio de igualdad de trato de los inversores, ya que esa cláusula se refiere a la cesión total de la SNCM a los inversores privados, y no a la inversión (35 millones EUR) simultánea de los inversores privados (26,25 millones EUR) y el Estado (8,75 millones EUR) en la SNCM privatizada.
(365)
Según esto, la Comisión considera que la medida en cuestión no constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
10.4. Medidas de ayuda a las personas (38,5 millones EUR)
10.4.1. Marco jurídico de referencia
(366)
A fin de valorar si una medida otorga o no una ventaja económica a una empresa, «debe […] determinarse si la empresa beneficiaria recibe una ventaja económica que no habría obtenido en condiciones normales de mercado» (183) o, al contrario, si esta evita soportar los costes que tendrían que haber debido gravar normalmente los recursos financieros propios de la empresa y han impedido así que las fuerzas presentes en el mercado tengan sus consecuencias normales (184).
(367)
Según jurisprudencia reiterada, una carga normal es una carga que una empresa debe soportar normalmente en el marco de su gestión corriente o de sus actividades normales (185). Más concretamente, el Tribunal indicaba que la reducción de cargas sociales constituye una ayuda estatal cuando esa medida está destinada a eximir parcialmente a las empresas de un sector industrial específico de las cargas sociales pecuniarias derivadas de la aplicación normal del sistema general de previsión social, sin que esa exención se justifique por la naturaleza o la economía de ese sistema (186). Con este pronunciamiento, el Tribunal indica claramente que la existencia de una ventaja económica debe establecerse en relación con el sistema general de seguridad social, aplicando así un razonamiento análogo al utilizado para los asuntos fiscales.
(368)
El 20 de septiembre de 2001, el Tribunal confirmó este planteamiento: «una ayuda consiste en una reducción de las cargas que normalmente recaen sobre el presupuesto de las empresas según la naturaleza o la estructura del sistema de cargas de que se trate […], mientras que, por el contrario, un gravamen especial es una carga suplementaria respecto de dichas cargas normales» (187).
(369)
Por lo tanto, para determinar lo que constituye una ventaja según la jurisprudencia relativa a la noción de ayuda estatal, es necesario determinar la norma de referencia o el régimen común aplicable, en el marco de un régimen jurídico determinado, que sirve de referencia para la comparación (188). A este respecto, el Tribunal de Justicia sentenció que la determinación del marco de referencia tiene una importancia enorme en el caso de las medidas fiscales, ya que la propia existencia de una ventaja solo puede establecerse con relación a una imposición «normal», a saber, el tipo impositivo vigente en la zona geográfica de referencia (189).
(370)
Por otra parte, según jurisprudencia reiterada, «A efectos de la aplicación del artículo 92 del Tratado […], resulta irrelevante que la situación del supuesto beneficiario de la medida haya mejorado o se haya agravado respecto al régimen anterior o, por el contrario, haya permanecido inalterada. Procede examinar únicamente si en el marco de un régimen jurídico concreto, una medida estatal puede favorecer a determinadas empresas o producciones en el sentido del artículo 92, apartado 1, del Tratado en relación con otras empresas que se encuentren en una situación fáctica y jurídica comparable habida cuenta del objetivo perseguido por la medida en cuestión» (190).
10.4.2. Aplicación al presente caso
(371)
De la jurisprudencia y la práctica en materia de toma de decisiones (191) de la Comisión se desprende que, para descartar el carácter de ayuda de la medida en cuestión, la Comisión debe comprobar que esta no alivia a la SNCM de cargas relacionadas con la gestión corriente, es decir, en el caso que nos ocupa, de cargas derivadas de la aplicación normal de la legislación social aplicable al sector en el marco de la ruptura del contrato de trabajo.
(372)
A este respecto, la Comisión observa que, conforme al protocolo de acuerdo firmado por las partes, la cuenta bloqueada solo puede activarse para financiar las compensaciones abonadas a los individuos cuyo contrato de trabajo con la SNCM se haya roto previamente. Por lo tanto, las medidas no tienen ni por objeto ni por efecto permitir el despido de trabajadores que, a falta de estas medidas, habrían podido permanecer a cargo de la SNCM.
(373)
La Comisión observa también que la concesión de esas compensaciones al personal despedido tras la cesión de la SNCM fue autorizado por el Estado como poder público, y no por la empresa.
(374)
Además, la Comisión observa que esas medidas sociales complementarias superan las indemnizaciones previstas por la legislación social y los convenios colectivos aplicables. Los costes derivados de la aplicación de estos siguen estando, por lo tanto, enteramente a cargo de la SNCM.
(375)
La Comisión observa, por último, que esas medidas sociales complementarias se aplicarán en caso de un plan de reducción de efectivos ejecutado por los inversores, una vez vendida la SNCM. En otras palabras: esas compensaciones no se corresponden con la ejecución de los planes de reducción de efectivos previstos en el contexto del plan de reestructuración de 2002.
(376)
Así pues, la Comisión considera que el coste de las indemnizaciones sociales complementarias no coincide ni con el coste de los planes sociales anteriores a la cesión asumidos por el Estado, ni con el coste social estimado anteriormente en el marco de una liquidación del activo de la SNCM.
(377)
Por lo tanto, las medidas sociales complementarias no constituyen cargas derivadas de la aplicación normal de la legislación social aplicable en el marco de la ruptura del contrato de trabajo.
(378)
A mayor abundamiento, la Comisión observa que, aun añadiendo el importe de 38,5 millones EUR a la aportación de capital estatal de 142,5 millones EUR, el precio de venta negativo ajustado de 196,50 millones EUR sigue siendo muy inferior al coste de liquidación del activo de la SNCM (véase el considerando 3 de la presente Decisión).
(379)
A la luz de lo anteriormente expuesto y conforme a su práctica en materia de toma de decisiones (192), la Comisión considera que la aplicación mediante fondos públicos de medidas sociales adicionales en favor del personal despedido, sin que esas medidas alivien al empresario de sus cargas normales, emana de la política social de los Estados miembros y no constituye una ayuda directa, con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE. La Comisión considera que no constituye tampoco una ayuda indirecta, ya que solo beneficia al personal cuando es despedido.
10.5. Saldo de 22,52 millones EUR notificado en concepto de ayudas a la reestructuración
(380)
Sobre la base de lo anteriormente expuesto, y con arreglo al considerando 258 de la presente Decisión, el importe de la subvención que se ha de evaluar como ayuda estatal sin compensación de servicio público es de 22,52 millones EUR (193) y representa una parte de la inyección de capital notificada por las autoridades francesas en 2002.
(381)
La Comisión considera que, con este importe, la SNCM obtiene una ventaja económica selectiva y, por lo tanto, que esta subvención constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
10.5.1. Compatibilidad de la medida con las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración
(382)
La medida en cuestión fue notificada, en 2002, por las autoridades francesas en virtud de las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de 1999 (194).
(383)
Las Directrices comunitarias sobre las ayudas estatales al transporte marítimo (195) remiten, para la evaluación de ayudas a la reestructuración de las compañías marítimas, a las Directrices anteriormente mencionadas. En el punto 19 de dichas Directrices se dispone que «el único fundamento para la compatibilidad de las ayudas de salvamento o de reestructuración de empresas en crisis es la letra c) del apartado 3 del artículo 87».
(384)
Por lo que se refiere a la compatibilidad de una ayuda de Estado a la reestructuración con el artículo 87 CE, apartado 3, letra c), del Tratado CE, según la jurisprudencia, la Decisión de la Comisión debe enumerar los motivos por los que considera que las ayudas están justificadas con arreglo a las condiciones previstas por las Directrices, en particular, la existencia de un plan de reestructuración, una demostración satisfactoria de la viabilidad a largo plazo y el carácter proporcionado de las ayudas con respecto a la contribución de su beneficiario.
(385)
Para poder acogerse a una ayuda a la reestructuración, la empresa debe poder ser considerada una empresa en crisis según las Directrices de 1999 (196).
(386)
En este caso, la Comisión recuerda haber observado que este criterio se cumplía, tanto en su Decisión de 17 de julio de 2002 sobre la ayuda de salvamento en favor de SNCM (197), como en la Decisión de 19 de agosto de 2002 que incoa el procedimiento de investigación formal sobre el proyecto de recapitalización, sobre la base de la contabilidad anual de SNCM correspondiente al ejercicio 2001.
(387)
A los fines de la presente Decisión, la Comisión ha comprobado que la SNCM cumplió esta condición sobre la base de la contabilidad anual de la empresa correspondiente al ejercicio 2002. Así pues, los fondos propios, sin contar provisiones obligatorias (198), siguen siendo negativos: - 26,5 millones EUR en 2002, tras una cifra de - 30,7 millones EUR en 2001. Ello supone la desaparición de más de la mitad del capital social de la empresa, más de una cuarta parte del cual desapareció durante los doce últimos meses siguientes a la notificación, lo cual demuestra la condición suficiente, aunque no necesaria, descrita en el punto 5, letra a), de las Directrices.
(388)
Además de la evolución del capital social, la Comisión observa, entre otras cosas, que:
-
entre 2001 y 2002, el resultado corriente antes de impuestos pasó de - 5,1 millones EUR en 2001 a - 5,8 millones EUR en 2002, siendo la venta de algunos buques la única manera de enjugar en parte las pérdidas netas de 2002,
-
la capacidad de autofinanciación de la SNCM, que alcanzaba 39,2 millones EUR a finales de 2001, se situaba en 35,7 millones EUR a finales de 2002,
-
las deudas financieras netas, al margen de los arrendamientos financieros, pasaron de 135,8 millones EUR a 144,8 millones EUR entre 2000 y 2002,
-
las cargas financieras (intereses y asimilados) pasaron de 7,0 millones EUR en 2000 a 9,503 millones EUR en 2002.
(389)
Las autoridades francesas han confirmado también a la Comisión que los bancos se niegan a prestar dinero a la SNCM, debido a su endeudamiento, a pesar de la propuesta de esta empresa de aportar como garantía sus últimos buques libres de hipotecas o cargas similares.
(390)
Por último, el contrato de DSP no modifica este análisis en modo alguno. A pesar de que dicho contrato debe permitir a la SNCM, conjuntamente con el éxito del plan de reestructuración, alcanzar a la larga resultados de explotación positivos, la grave escasez de fondos propios, el creciente endeudamiento y el coste de las medidas operativas del plan de reestructuración conducirá, indudablemente, a la compañía, tras un cierto lapso de tiempo, a la supensión de pagos.
(391)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera que la SNCM cumple, a la vez, el requisito previsto por el punto 5, letra a), de las Directrices de 1999 y el previsto por su punto 6. Por lo tanto, observa que, en 2002, la SNCM era una empresa en crisis en el sentido que dan a esta expresión las Directrices.
(392)
De conformidad con las Directrices de 1999, la concesión de la ayuda se condiciona a la ejecución de un plan de reestruración validado por la Comisión. Según se indica en el punto 79 de la decisión de ampliar el procedimiento de investigación formal de 2006 y, dado que la Comisión consideró que las medidas posteriores a la notificación de 2002 no constituían ayudas estatales, la Comisión considera que la compatibilidad de la aportación de capital por valor de 22,52 millones EUR con las Directrices de 1999 debe examinarse a partir del plan de reestructuración de 2002. «Es preciso volver a situarse en el contexto de la época en que se adoptaron las medidas de apoyo financiero para […] absteniéndose pues de toda apreciación basada en una situación posterior» (199).
(393)
Sobre la base de la información facilitada por las autoridades francesas, la Comisión observa que, aunque el plan de reestructuración de 2002 prevé un restablecimiento de la rentabilidad a partir de 2003, gracias a las actuaciones que tendrán lugar principalmente en el bienio 2002-2003, no es menos cierto que la SNCM deberá esperar hasta 2005-2006 para recuperar un nivel de fondos propios «suficiente». De este modo, la Comisión fija la fecha de 31 de diciembre 2006 como término del período de reestructuración.
(394)
El restablecimiento de la rentabilidad del servicio entre Marsella y Córcega se prevé a corto plazo, y las rutas con el Magreb son ya rentables. Solo el tráfico desde Niza se mantiene más incierto, aunque su importancia relativa está disminuyendo, y la depreciación anticipada del Liamone en 2001 facilitará la vuelta a resultados positivos en esta línea. Por otra parte, la Comisión acepta el argumento según el cual una presencia en Niza, aunque sea reducida, sigue siendo necesaria para el posicionamiento de la compañía en el conjunto del mercado. La reorganización en el Magreb contribuirá a reducir la dependencia de la compañía con relación a sus rutas históricas y deberá contribuir también al retorno a la viabilidad, teniendo en cuenta […].
(395)
Al tratarse de la viabilidad a largo plazo, es decir, más allá del vencimiento del actual contrato de DSP, la Comisión considera que la aplicación del plan debe permitir a la empresa afrontar la competencia de manera eficaz en el momento de la renovación de los contratos. Por último, observa que, incluso en un supuesto de pérdida parcial, como un transbordador de vehículos, ese contrato deberá permitir a la compañía mantener sus resultados positivos. Si la pérdida del contrato provocase un descenso igual o superior al 40 % de los ingresos de la empresa en su mercado histórico, como se prevé en otro supuesto, la Comisión considera que se entraría en una situación hipotética que pocos planes de reestructuración, con o sin ayuda pública, podrían contrarrestar, y que es prematuro prever en este momento.
(396)
Por lo que se refiere a «hipótesis realistas por lo que se refiere a las condiciones futuras de explotación», la Comisión considera que el estudio de mercado que se ha realizado es serio y constituye una buena base para establecer supuestos sobre la evolución de la empresa.
(397)
La Comisión observa que, para asegurar el retorno a la viabilidad de la empresa, el plan de reestructuración prevé que la mejora de la viabilidad sea el resultado, principalmente, de medidas internas como el mejor control de sus costes de producción y una mejora de la productividad. Además, aunque la mejora de la situación financiera de la SNCM dependa de la reorganización de sus actividades en el Magreb, dadas las perspectivas de crecimiento de ese mercado, el plan de reestructuración de 2002 implica también medidas destinadas al abandono de algunas actividades, en particular, de su filial italiana Corsica Marittima.
(398)
La Comisión considera que el efecto de las medidas del plan notificado y su éxito no deben depender de la evolución del mercado, con excepción del crecimiento en los servicios del Magreb, que representa, sobre todo, un retorno a la posición de que gozó la SNCM hasta mediados de los noventa.
(399)
Además, la Comisión observa que el plan de reestructuración tiene en cuenta la situación y la evolución previsible de la oferta y la demanda en el mercado de los productos en cuestión, con supuestos que se traducen en previsiones optimistas, pesimistas e intermedias, y también con los puntos fuertes y débiles propios de la SNCM.
(400)
Por último, la Comisión considera que el plan de reestructuración propone un cambio de la empresa que le permita cubrir, una vez llevado a cabo, todos sus costes, incluidos los relativos a la amortización y las cargas financieras.
(401)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión observa que, partiendo de la información disponible en el momento en el que se adoptaron las medidas de apoyo financiero, se satisface el criterio relativo a la viabilidad de la empresa.
(402)
Según el punto 35 de las Directrices, deben adoptarse medidas que mitiguen en lo posible las consecuencias negativas que la ayuda pueda acarrear para los competidores. De no ser así, la ayuda se consideraría contraria al interés común y, por consiguiente, incompatible con el mercado común.
(403)
En el caso que nos ocupa, esta condición debe implicar una limitación de la presencia de la empresa en su mercado histórico, a saber, el servicio de Córcega, que es también donde la compañía se enfrenta con la competencia de otras compañías establecidas en la Comunidad, lo que no sucede en el tráfico del Magreb.
(404)
La Comisión opina que el mercado de los servicios marítimos a Córcega no adolece de exceso de capacidad, habida cuenta de su fuerte estacionalidad y del importante crecimiento del tráfico. La Comisión observa también que el índice de ocupación media de los buques de la principal competidora de la SNCM es más bajo que el de la compañía pública. Al no existir exceso de capacidad en el mercado en el sentido de las Directrices, no procede el saneamiento del mismo. En consecuencia, la venta de buques, en lugar de su destrucción, constituye una reducción de capacidad aceptable conforme a las Directrices.
(405)
La limitación o reducción forzadas de la presencia en los mercados donde opera la empresa supone, en efecto, una contrapartida para los competidores, cuya amplitud debe guardar relación con los efectos de falseamiento de la competencia que genere o pueda generar la ayuda a la reestructuración.
(406)
El plan de reestructuración contribuye de forma significativa a reducir la presencia de la empresa en su mercado, en beneficio directo de sus competidoras, debido a la aplicación de los siguientes elementos:
-
cierre de la filial Corsica Marittima (82 000 pasajeros en 2000), encargada de los enlaces entre Italia y Córcega y, en consecuencia, retirada del grupo SNCM del mercado de los servicios entre Italia y Córcega,
-
abandono casi total, por parte de la SNCM, de las conexiones entre Tolón y Córcega, mercado que, en 2002, representaba no menos de 460 000 pasajeros,
-
limitación del número total anual de plazas ofertadas y del número de rotaciones operadas por la SNCM a partir de 2003, en particular en el servicio entre Niza y Córcega,
-
venta de cuatro buques.
(407)
En el conjunto formado por el golfo de Génova y Tolón, la SNCM reduce su oferta en más de un millón de plazas anuales con respecto a 2001, lo que representa una reducción del 50 %, en beneficio inmediato de sus competidores, a pesar de que esos servicios son los que experimentan crecimientos más fuertes.
(408)
Aunque de gran amplitud, estas medidas han sido completadas con la obligación por parte de la SNCM de no financiar, durante el período de reestructuración, nuevas inversiones, al margen de los costes de reorganización de su actividad hacia el Magreb consignados en el plan de reestructuración.
(409)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión considera satisfecho el criterio relativo a la prevención del falseamiento indebido de la competencia.
(410)
El importe de la ayuda debe limitarse a lo estrictamente necesario para permitir la reestructuración en función de las disponibilidades financieras de la empresa, de sus accionistas o del grupo comercial del que forme parte, sin por ello ahogar sus posibilidades de volver a ser viable.
(411)
En su Decisión de 19 de agosto de 2002, la Comisión expresó dudas con respecto al método de cálculo presentado por las autoridades francesas para determinar el importe de la ayuda. A pesar de las explicaciones complementarias aportadas por Francia, la Comisión decidió efectuar su propia evaluación.
(412)
Con relación al enfoque elegido por las autoridades francesas, basado en la ratio fondos propios/endeudamiento, la Comisión considera, efectivamente, que:
-
el grupo de cinco empresas seleccionadas por las autoridades francesas no es suficientemente representativo del sector del transporte marítimo de cabotaje,
-
el porcentaje del 79 % obtenido de este grupo de empresas para la ratio fondos propios/deuda financiera no es, en modo alguno, un indicador fiable de la buena salud de una empresa,
-
las autoridades francesas no han explicado a qué corresponde exactamente la cuantía de las deudas financieras de estas cinco compañías y, por lo tanto, no han podido garantizar que estos datos sean homogéneos con la cifra de endeudamiento de la SNCM tal como figura en el plan de reestructuración,
-
las autoridades francesas no han demostrado que el porcentaje del 79 % obtenido de este grupo de empresas para la ratio fondos propios/deuda financiera se haya respetado efectivamente para el período 2002-2007 en el modelo financiero incluido en el plan de reestructuración.
(413)
Con respecto a los demás enfoques propuestos por Francia para demostrar que la aportación de capital se limitó al mínimo, la Comisión critica su pertinencia (200).
(414)
Efectivamente, la Comisión opina que la aportación de capital debe tener como fin principal no incrementar los fondos propios de la empresa (simple reestructuración financiera), sino ayudarla a pasar de su situación de monopolio en el régimen del convenio de 1976 a una situación de competencia. Por este motivo, es renuente a fijar la dimensión de la ayuda con el método elegido por las autoridades francesas, dada la dificultad de definir el nivel de fondos propios adecuado para la SNCM. En efecto, la Comisión observa que si al grupo seleccionado por las autoridades francesas se le añaden, o se eliminan de él, determinadas empresas, la ratio media fondos propios/endeudamiento puede variar significativamente.
(415)
La Comisión considera que la ayuda a la reestructuración puede cubrir los costes de las distintas medidas previstas en el plan de reestructuración (reestructuración operativa) exigidas por el cambio del contexto jurídico y competitivo de la empresa. Por lo que se refiere a los costes relacionados con las medidas operativas de reestructuración, la Comisión acepta la cifra de 46 millones EUR (véase el considerando 55 de la presente Decisión) (201).
(416)
Por lo que se refiere al cálculo preciso de las necesidades de ayuda de la SNCM, la Comisión recuerda que «es preciso volver a situarse en el contexto de la época en que se adoptaron las medidas de apoyo financiero para […], absteniéndose pues de toda apreciación basada en una situación posterior» (202).
(417)
En el presente caso, la Comisión señala, con arreglo al punto 40 de las Directrices, que, entre el 18 de febrero de 2002, fecha de la notificación por las autoridades francesas de la ayuda a la reestructuración, y el 9 de julio de 2003, fecha en la que la Comisión decidió autorizar dicha ayuda, se realizaron ventas significativas de activos, esencialmente navales, por valor de 26,25 millones EUR de producto neto de las deudas financieras asociadas (203).
(418)
Sin embargo, esas ventas no bastan para restablecer la viabilidad de la SNCM, cuya situación financiera se seguirá caracterizando por un peso importante del pasivo (19,75 millones EUR) tras esta operación. Dado que la SNCM no está en condiciones de contratar préstamos bancarios, ni siquiera proponiendo como garantía hipotecaria sus últimos buques libres de hipoteca y otras cargas similares, la Comisión considera que la empresa no es capaz de encontrar otros recursos propios para financiar su reestructuración.
(419)
Teniendo en cuenta lo anterior, la Comisión llega a la conclusión de que la suma de 19,75 millones EUR está plenamente justificada para permitir a la empresa recuperar en breve plazo la senda de la viabilidad.
(420)
Así pues, la Comisión considera que, del saldo inicialmente notificado en concepto de ayudas a la reestructuración, de 22,52 millones EUR, solamente 19,75 millones pueden justificarse partiendo de las necesidades de liquidez de la SNCM y de las ventas de activos realizadas a 9 de julio de 2003, sin perjuicio de tener en cuenta el producto de las cesiones (ver más abajo) impuestas por la Comisión en su Decisión de 2003, y que vinieron a completar las previstas en el plan de reestructuración.
(421)
Las Directrices (204) disponen que la compañía que haya recibido en el pasado una ayuda a la reestructuración no podrá normalmente percibir una segunda en los diez años inmediatamente posteriores al término del período de reestructuración. En el inventario de ayudas recibidas por la SNCM no figura ninguna ayuda a la reestructuración, siendo esta, efectivamente, la primera reestructuración de la SNCM tras su creación en 1976.
10.5.2. Mantenimiento de las medidas compensatorias
(422)
Tal como sugiere el Tribunal en su sentencia de 2005 y como se indica en el punto 137 de la Decisión de ampliación de 2006, dada la revisión a la baja del importe de la ayuda validado con arreglo a las Directrices de 1999, se plantea si se han de mantener las medidas compensatorias impuestas por la Comisión en su Decisión de 2003.
(423)
Hay que recordar que, mediante su Decisión de 2003, la Comisión aprobó una inyección de capital de 76 millones EUR con arreglo a las Directrices de 1999, con las condiciones siguientes (205):
i)
abstenerse de adquirir nuevos buques y de firmar contratos de construcción, de pedido o de fletamento para buques adicionales, ya sean nuevos o rehabilitados, hasta el 31 de diciembre de 2006,
ii)
explotar únicamente los once buques que eran ya propiedad de la empresa SNCM hasta el 31 de diciembre de 2006,
iii)
vender todas las participaciones, directas e indirectas, en Amadeus France, Compagnie Corse Méditerranée, Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, Société méditerranéenne d’investissements et de participations, y Someca,
iv)
abstenerse de toda política consistente en publicar tarifas inferiores a las de sus competidores, para destinos y servicios equivalentes en las mismas fechas, hasta el 31 de diciembre de 2006,
v)
limitar, hasta el 31 de diciembre de 2006, el número anual de rotaciones de buques en las diferentes conexiones marítimas con Córcega.
(424)
El experto de la Comisión verificó la aplicación de todas las condiciones impuestas por la Decisión de la Comisión de 2003.
(425)
Confirmó, asimismo, el cumplimiento de las condiciones relativas a la no adquisición de buques [condición i)]. A este respecto hay que destacar que el buque Superfast, rebautizado Jean Nicoli, fue adquirido por la empresa VT y fue facilitado mediante arrendamiento del buque a la SNCM a partir de febrero de 2007, concretamente al finalizar el período fijado por la Decisión de 2003 (206).
(426)
Por lo que se refiere a la explotación de la flota existente de la SNCM [condición ii)], el experto de la Comisión confirmó que la SNCM mantuvo su flota en diez buques, es decir, uno menos del límite de once impuesto por la Decisión de 2003, tras la sustitución del Aliso por el Asco en 2004 (207) y la cesión del Asco el 24 de mayo de 2005.
(427)
Por lo que se refiere a la sustitución del Aliso por el Asco, la Comisión señala, en primer lugar, que esos buques son dos dos buques gemelos, construidos a partir de planos idénticos por el mismo astillero. Tienen exactamente las mismas dimensiones, forma y capacidad. La Comisión considera que la permuta de esos buques no se realizó para aumentar la capacidad de la SNCM. Por otra parte, recuerda que la posibilidad de modificar la composición de la flota autorizada de la SNCM solo puede realizarse por motivos independientes de la voluntad de la compañía. En el presente caso, la Comisión opina que los problemas que tuvo la SNCM para ceder el Asco no dependían de la voluntand de la empresa. La Comisión considera asimismo que si la SNCM encontró un comprador para el Aliso, en vez de para el Asco, la venta del primero fue equivalente, en sus efectos sobre la capacidad de la SNCM, a la venta del Asco, y que los compromisos de las autoridades francesas de ajustarse al plan de reestructuración se han cumplido en lo que respecta a la venta de cuatro buques de la flota explotada por la SNCM.
(428)
Por otra parte, el experto constató, basándose en los documentos de contabilidad, que todas las ventas de activos impuestas por la Decisión de 2003 [condición iii)] habían sido llevadas a cabo. Los productos netos de cesión ascienden a 5,02 millones EUR (208). La Comisión destaca que, aparte de las ventas previstas por el plan de reestructuración de 2002, o impuestas por la Decisión de 2003, la SNCM cedió activos (209), cuya materialización fue comprobada por el experto de la Comisión, por un producto de cesión neto de 12,6 millones EUR.
(429)
Por lo que se refiere a la condición de abstenerse de actuar como empresa líder en materia de precios (210), el experto de la Comisión comprobó, por una parte, la existencia en la SNCM de un procedimiento pensado para verificar el cumplimiento de esa condición. Por otra parte, también examinó la aplicación de esa condición por la SNCM a los distintos servicios durante el período de 16 de marzo de 2005 a 31 de diciembre de 2006 (211). Partiendo de esa verificación, el experto de la Comisión concluyó que, en el […] % de los casos, los billetes emitidos por la SNCM cumplieron la condición iv). La Comisión señala que, según la información facilitada por las autoridades francesas, la SNCM sigue aplicando en la actualidad las condiciones iv) et v), mientras que la Decisión de 2003 las daba por terminadas a 31 de diciembre de 2006.
(430)
Con respecto a la condición v), el expertó observó que la SNCM había cumplido el número de travesías relativas a los ejercicios 2005 y 2006. En cambio, parece que sobrepasó las normas relativas al número máximo de plazas ofertadas para las travesías de Marsella en 2005 y 2006, así como, de manera muy limitada, las relativas al número máximo de metros lineales ofertados para las travesías de Tolón en 2005 y 2006, y Marsella en 2006.
(431)
No obstante, sobre este último punto, la Comisión señala que, por lo que se refiere a las plazas, la noción de exclusividad de las cabinas para una sola familia dificulta la estimación exacta del exceso. Con ello, esta sola circunstancia no permite considerar que la SNCM fracasó en su cumplimiento de las condiciones que le fueron impuestas por la Decisión de 2003.
(432)
Teniendo en cuenta lo anteriormente expuesto, la Comisión concluye que la SNCM ejecutó las medidas compensatorias impuestas por la Decisión de 2003.
10.5.3. Conclusión
(433)
La Comisión observa que las medidas compensatorias de la Decisión de 2003 se cumplieron casi en su totalidad. Teniendo en cuenta la gran disminución de la ayuda aprobada con arreglo a las Directrices de 1999 con respecto al importe aprobado en 2003, que indujo a la Comisión a imponer dichas condiciones, la Comisión no considera necesario imponer condiciones u obligaciones adicionales para que no se falsee la competencia en medida contraria al interés común.
(434)
A la luz de lo anteriormente expuesto, y teniendo en cuenta el importe exacto del producto neto de las ventas determinado en el momento de ser adoptada la Decisión de 2005, la Comisión considera que la ayuda estatal en forma de aportación de capital de 15,81 millones EUR (212) es compatible con el artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado CE.
11. CONCLUSIÓN
(435)
En conclusión: la Comisión considera que las medidas objeto de la presente Decisión no constituyen ayudas con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, o son ayudas compatibles con el mercado común.
(436)
La Comisión pide a Francia que:
-
indique a la Comisión a la mayor brevedad posible, y en todo caso en el plazo de 15 días hábiles a partir de la recepción de la presente Decisión, los elementos que considere que deben ampararse en el secreto profesional en virtud del artículo 25 de Reglamento (CE) no 659/1999,
-
informe al beneficiario de la ayuda de la presente Decisión a la mayor brevedad posible, ocultando, si así procede, algunos de los elementos que considere que deben ampararse en el secreto profesional y cuya comunicación al beneficiario de la ayuda pudiera perjudicar a otras partes interesadas, y comunicando, si procede, los demás elementos que considere deben ampararse en el secreto profesional, pero que no haya ocultado.
(437)
La Comisión recuerda a Francia que, en virtud de las Directrices, no podrá normalmente concederse una segunda ayuda a la reestructuración, salvo que concurran circunstancias excepcionales, imprevisibles y no imputables a la empresa durante los diez años que sigan al término del período de reestructuración, es decir, en este caso, el 31 de diciembre de 2006.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La compensación abonada por el Estado francés a la SNCM, por valor de 53,48 millones EUR, en concepto de obligaciones de servicio público por el período 1991-2001, constituye una ayuda estatal ilegal con arreglo al artículo 88, apartado 3, del Tratado CE, aunque compatible con el mercado común en virtud del artículo 86, apartado 2, de dicho Tratado.
El precio de venta negativo de la SNCM, de 158 millones EUR, la asunción por la CGMF de medidas sociales para los trabajadores por valor de 38,5 millones EUR y la recapitalización conjunta y simultánea de la SNCM por la CGMF, por valor de 8,75 millones EUR, no constituyen ayudas estatales con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
La ayuda a la reestructuración por valor de 15,81 millones EUR que Francia ejecutó en favor de la Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) constituye una ayuda estatal ilegal con arreglo al artículo 88, apartado 3, del Tratado CE, aunque compatible con el mercado común en virtud del artículo 86, apartado 2, de dicho Tratado.
Artículo 2
El destinatario de la presente Decisión será la República Francesa.
Hecho en Bruselas, el 8 de julio de 2008.