РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2009 година
относно реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP (държавна помощ C 42/07 (ex N 428/06)) която Франция възнамерява да приведе в действие в полза на RATP (Парижката компания за градски транспорт)
(нотифицирано под номер C(2009) 5505)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/945/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква a) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 29 юни 2006 г. Франция уведоми Комисията за реформа на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP (Парижката компания за градски транспорт). На Комисията е предоставена допълнителна информация с писма от 29 септември 2006 г., 15 декември 2006 г. и 4 април 2007 г.
(2)
С писмо от 10 октомври 2007 г. Комисията уведоми Франция за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за създаване на ЕО по отношение на мярката, за която е била уведомена (наричана по-нататък „решението за откриване на процедура“).
(3)
Решението за откриване на процедура беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 15 януари 2008 г. (2)
(4)
Френските власти представиха мнението си на 22 януари 2008 г.
(5)
На 19 февруари 2008 г. в Комисията постъпи мнение от една заинтересована страна. Комисията предаде това мнение на Франция, с което ѝ даде възможност да го коментира и получи съответния коментар с писмо от 3 април 2008 г.
(6)
На 23 април 2008 г. френските власти уведомиха Комисията, че през есента на 2007 г. френското правителство е предприело реформа на специалните пенсионни схеми в държавните предприятия, и по-специално на пенсионната схема на RATP.
(7)
На 6 януари 2009 г. Комисията изпрати до френските власти искане за допълнителна информация, на което получи отговор с писмо от 3 март 2009 г.
2. ОПИСАНИЕ НА БЕНЕФИЦИЕРА
(8)
Парижката компания за градски транспорт (наричана по-нататък „RATP“) е френско държавно предприятие със 100 % държавно участие. RATP е създадена със Закон № 48-506 от 21 март 1948 г. за реорганизацията и координацията на транспорта на пътници в района на Париж (3), с предмет на дейност „експлоатация на предоставените ѝ мрежи и линии за обществен пътнически транспорт“ (4).
(9)
Законът ограничава дейността на RATP в рамките на обществения транспорт в района на Париж. По силата на член 7 от Закон № 48-506 от 21 март 1948 г. RATP отговаря за „експлоатацията на мрежите за обществен транспорт на град Париж и департамент Seine, както и на линиите Seine-et-Oise и Seine-et-Marne, които преди това са били отдадени на концесия или под аренда на железопътната компания, обслужваща парижкото метро, или на Дружеството за обществен транспорт в района на Париж“. Това положение е потвърдено с горепосочената Наредба № 59-151 от 7 януари 1959 г.
(10)
Въпреки това, посредством свои филиали RATP има възможност да предоставя услуги извън Ил-дьо-Франс (Ile-de-France) (5). Филиалите на RATP, създадени под формата на акционерни дружества, понастоящем са обединени в три главни сегмента на дейност, в които са заети около 2 050 души, 170 от които са преместени от предприятието майка:
-
сегмент Транспорт, който се ръководи от RATP Développement SA, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 г. възлиза на 57 милиона EUR, от които 4,7 милиона EUR от дейност в чужбина и 3,1 милиона EUR от дейност във френските региони (без Ile-de-France);
-
сегмент Инженерингова дейност, който се ръководи от RATP International SA, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 година възлиза на 86 милиона EUR, като 80 % от дейността се осъществява в чужбина, а останалата част, осъществявана във Франция, е основно извън Ile-de-France;
-
сегмент Стопанисване на обекти, в който са обединени основно филиали с дейност по управление на недвижимо имущество (на терените, предоставени на RATP), по стопанисване на търговските обекти в станциите на метрото, както и в областта на съобщенията, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 г. възлиза на 33 милиона EUR, произтичащ изключително от Ile-de-France.
(11)
В групата RATP работят общо около 46 050 души, 44 000 от които са назначени от дружеството като „щатни служители“, а останалите около 2 050 души работят във филиалите на групата.
(12)
Условията на труд за „щатните служители“ са регламентирани в правилника за служителите на RATP (6). За останалите 2 050 души, работещи във филиалите на RATP, условията на труд са определени с колективни трудови договори и поради това не се ползват със статута на щатни служители на RATP.
3. ОПИСАНИЕ НА ПАЗАРА НА ОБЩЕСТВЕН ТРАНСПОРТ В ILE-DE-FRANCE
(13)
Понастоящем пазарът на обществен транспорт в Ile-de-France не се развива в условията на конкуренция. Лицензите за експлоатация на линиите на обществения транспорт са предоставени в съответствие с процедурата, предвидена в Декрет № 59-157 от 7 януари 1959 г. за организацията на пътническия транспорт в Ile-de-France (7), с която пазарът на обществения транспорт в департамента е бил разпределен между RATP и многобройните традиционни дребни частни оператори, упражняващи дейност в него по онова време.
(14)
Освен RATP още около сто предприятия предоставят обществено-транспортни услуги в Ile-de-France. Това са френската национална железопътна компания (SNCF), както и частни оператори, обединени в сдружението OPTILE (около 95 предприятия, 3 от които са основните оператори на автобусен транспорт: Veolia Transport, Keolis и Transdev).
(15)
В Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 г. относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета (8) (наричан по-нататък „Регламент (ЕО) № 1370/2007“) се предвижда постепенното отваряне за конкуренцията на пазара на обществен транспорт. Съгласно член 12 от него той ще влезе в сила на 3 декември 2009 г.
4. ОБЕЗЩЕТЕНИЯ СЪГЛАСНО СПЕЦИАЛНАТА ПЕНСИОННА СХЕМА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP ПРЕДИ И СЛЕД РЕФОРМАТА, ПРЕДМЕТ НА УВЕДОМЛЕНИЕ
(16)
Пенсионната схема на RATP е предвидена в член 31 от горепосочения Закон № 48-506 от 21 март 1948 г., допълнен с Декрет № 59-1091 от 23 септември 1959 г. относно статута на RATP (9).
(17)
Пенсионната схема за служителите на RATP е специална схема по смисъла на членове L. 711-1 и R. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, като включва специфични предимства за разлика от общоприложимите схеми. Става въпрос за регламентирана схема, т.е. определена от държавата по административен път. По-специално подчинено на нормативни разпоредби е оценяването на параметрите, вноските и обезщетенията.
(18)
До 15 януари 2008 г. основните особености на специалната пенсионна схема за служителите на RATP в сравнение с общоприложимите схеми са се отнасяли до условията за изчисляване на правото на пенсия и за отпускане на пенсиите.
(19)
В това отношение общоприложимите пенсионни схеми предвиждат размерът на пенсията да се изчислява въз основа на средната заплата за целия трудов стаж или част от него. Размерът на пенсията зависи също така от осигурителния стаж или възрастта, като се прилага намаление или увеличение, в случай че определените стойности по отношение на тези два критерия не са достигнати или са надвишени. Така например при общоприложимата пенсионна схема пенсията се изчислява въз основа на средната заплата (включително премиите) за 25 най-добри години от трудовия стаж (в рамките на таван на годишната заплата) и процентът, който се прилага спрямо тази заплата, е 50 % (пълен процент), ако осигуреното лице има поне 40 години осигурителен стаж.
(20)
От своя страна пенсионната схема на RATP е предвиждала щатните служители да имат право за всяка година осигурителен стаж на 2 % от основната заплата без премиите, получавана през последните шест месеца на трудовия стаж, за не повече от 37,5 години от него. По този начин един служител на RATP е получавал след 37,5 години трудов стаж пенсия в размер на 75 % от последната си заплата без премиите, т.е. близо 64,5 % от последната си заплата заедно с премиите.
(21)
Основните принципи на осъществената със закона от 21 август 2003 г. (10) реформа на почти всички основни пенсионни схеми във Франция са приложени към специалната пенсионна схема на RATP с декрети 2008-48 от 15 януари 2008 г. (11), 2008-637 от 30 юни 2008 г. (12) и 2008-1514 от 30 декември 2008 г. (13) Една от целите на реформата е привеждането на специалните пенсионни схеми към общоприложимите такива, отнасящи се до заетите в частния сектор и до държавните служители. Що се отнася до специалната схема на RATP, осигурителният стаж, необходим по-специално за получаване на пълния размер на пенсията, се увеличава постепенно до достигане на 40 години стаж към 2012 г., след което се променя с едно тримесечие от 1 юли всяка година до достигане на осигурителния стаж съгласно общата схема и схемата за държавните служители (по този начин осигурителният стаж от 41 години, приложим към 2012 г. по общата схема и схемата за държавните служители, при специалната схема би трябвало да бъде достигнат през 2016 г.).
5. ФИНАНСИРАНЕ НА ПЕНСИОННАТА СХЕМА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP ПРЕДИ И СЛЕД РЕФОРМАТА, ПРЕДМЕТ НА УВЕДОМЛЕНИЕ
(22)
Пенсионната схема за служителите на RATP е пенсионна схема на принципа на преразпределяне, при която внасяните от работещите осигуровки за пенсия за старост се използват незабавно за изплащане на пенсиите на пенсионираните служители (14).
(23)
До 31 декември 2005 г. RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. По силата на член 20 от горепосочения закон от 1948 г. самото дружество е било длъжно да гарантира финансовото равновесие на своята специална пенсионна схема.
(24)
Управлението на тази специална пенсионна схема се извършва от пенсионната служба на RATP, която е част от юридическото звено на дружеството. Службата събира вноските на работещите служители на RATP и на самото дружество като работодател и изплаща пенсиите на правоимащите съгласно схемата. Размерът на пенсионните вноски (разпределени в съотношение 7,85 % за сметка на работещия и 15,34 % за сметка на работодателя) са били по-ниски от вноските съгласно общоприложимата пенсионна схема (съответно 12 % и 18 %).
(25)
Дълги години пенсионната схема на RATP е регистрирала структурен дефицит поради демографското несъответствие между работещи и пенсионирани лица, по отношение на специалните предимства, различни от общоприложимата схема, а до 31 декември 2005 г. - по отношение на нормираното определяне на размера на пенсионните вноски. Тези последователни дефицити на пенсионната схема на RATP са били покривани от държавата в съответствие с член 2 от наредбата от 7 януари 1959 г. и декрета от 7 януари 1959 г., посочени по-горе.
(26)
На 29 юни 2006 г. Франция уведоми за реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP. Според френските власти, тази реформа се вписва в контекста на институционалното развитие в сферата на градския транспорт в района на Ile-de-France през последните десет години и в контекста на подготовката за отваряне на пазара на градския транспорт за конкуренцията.
(27)
Реформата, предмет на уведомление, се осъществява на два етапа.
5.1. СЪЗДАВАНЕ НА ПЕНСИОННООСИГУРИТЕЛНА КАСА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP КЪМ 1 ЯНУАРИ 2006 Г.
(28)
Съгласно член първи от Декрет № 2005-1635 от 26 декември 2005 г. (15) от 1 януари 2006 г. се създава пенсионноосигурителна каса за служителите на RATP (наричана по-нататък „ПОК-RATP“).
(29)
ПОК-RATP е със статут на частноправен орган за социално осигуряване със статут на юридическо лице с правна и финансова самостоятелност по отношение на RATP. По силата на член L. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, ПОК-RATP притежава всички правомощия съгласно член L. 111-1 от същия кодекс, съгласно който организацията за социално осигуряване по-специално се основава на принципа на национална солидарност. Правилата на Кодекса за социално осигуряване, приложими по отношение на всички самостоятелни пенсионноосигурителни каси, обхващат и ПОК-RATP. Тя подлежи на контрол от страна на компетентните институции на държавата, представлявани от служители на правителството.
(30)
От датата на създаването си ПОК-RATP заема мястото на RATP като единствен правоприемник на разходите за пенсии за старост на щатните служители.
(31)
В това си качество от 1 януари 2006 г. ПОК-RATP събира от RATP погасителна сума, съответстваща на вноските на работещите съгласно специалната пенсионна схема, както и на вноската на самата RATP в качеството ѝ на работодател. От същата дата размерът на вноските е увеличен до нивата на общоприложимата схема (16). Освен пенсионните вноски, ПОК-RATP получава плащания от държавата за поддържане на финансово равновесие. С тази помощ се финансира както демографският дефицит в рамките на специалната схема, така и специфичните за тази схема пенсионни права. През 2006 г. и 2007 г. държавата е изплатила помощи в размер съответно на 390,11 и 414 милиона EUR.
5.2. ФИНАНСОВО ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ОСНОВНИТЕ ПРАВА ПО СПЕЦИАЛНАТА СХЕМА НА RATP КЪМ ОБЩОПРИЛОЖИМИТЕ СХЕМИ
(32)
Член 18 от горепосочения Декрет № 2005-1635 от 26 декември 2005 г. предвижда възможността ПОК-RATP да прехвърли финансово част от пенсионните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми (CNAV (17) и ARGIC (18)/ARRCO (19)) (20), т.е. технически да осъществи прехвърляне на пенсионните операции на ПОК-RATP към общоприложимите схеми (наричани по-нататък „приемни схеми“).
(33)
Прехвърлянето на част от пенсионните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми има за цел да задейства механизма на солидарност между поколенията и между различните професии върху значително по-широка демографска основа и в по-общ план да осигури устойчиво финансиране на схемите за задължително пенсионно осигуряване, финансирани съгласно принципа на преразпределянето.
(34)
По силата на член L. 222-6 от Кодекса за социално осигуряване, прехвърлянето на специална пенсионна схема или на друга пенсионна схема към общоприложимите схеми може да се осъществи за частта от обезщетенията по специалните схеми, еквивалентна на обезщетенията за старост, изплащани на осигурените по общата схема.
(35)
При пенсионните схеми с преразпределяне на поемането от приемна схема на права, придобити в миналото по друга схема (и следователно по други критерии) се осъществява чрез изчисляване на тези права, придобити въз основа на правилата на приемната схема, с презумпцията, че правоимащите (пенсионери, работещи и заличени) са осъществили целия си трудов стаж в условията на приемната схема.
(36)
В случая френските власти са изчислили основните права, т.е. тези, които съответстват на пенсионните обезщетения, пресметнати по някое от правилата на приемните схеми и които ще бъдат поети от тези схеми (21). Само определените по този начин основни права могат да бъдат поети от приемните схеми.
(37)
В член L. 222-6 от Кодекса за социално осигуряване е предвидено също така, че при прехвърляне на специална схема трябва да бъде съблюдаван принципът за стриктна финансова неутралност на операцията по отношение на осигурените съгласно приемната схема лица. С други думи финансовото прехвърляне на специална пенсионна схема към общоприложимите схеми не трябва в никакъв случай да влошава финансовото състояние на приемните схеми.
(38)
Тук се налага едно претегляне за определянето на частта от тези придобити в миналото пенсионни права, която да бъде призната при прехвърлянето, така че да бъде спазен стриктно горепосоченият принцип на финансова неутралност. За тази цел се сравняват пенсионните разходи на прехвърляната група с тези при приемната схема (22). Приемната схема определя каква част от придобитите в миналото права могат да бъдат запазени, така че да се осигури равенство между тези разходи: при едно такова утвърдено равнище пенсионните права се поемат „безплатно“ от приемната схема.
(39)
Ако утвърденото от приемната схема равнище на възстановените придобити права е по-малък от 100 %, тя може да предложи на прехвърляната схема да осигури признаване до 100 % на тези права посредством изплащане на вноска за запазване на правата (или „компенсация“).
(40)
Методът за изчисляване на компенсациите има за цел да запази предварително заложеното състояние на приемната схема. Ако претеглянето е с прогнозен характер, размерът на компенсацията е равен на нетната актуализирана стойност на годишните входящи права. Годишно входящо право е това, което по отношение на допълнителните права (т.е. тези, които надвишават безплатно поетите права), поети от приемната схема, изравнява годишно пенсионните разходи на интегрираната и приемната схема.
(41)
Ако финансовото състояние на приемната схема е в структурен дефицит, методът за изчисляване изисква да се избягва утежняване на съществуващата тенденция към неравновесие, а не неравновесието да се намалява като прехвърляната група се изисква прогнозно техническо равновесие.
(42)
В конкретния случай поради факта, че демографската структура на RATP е по-лоша от тази на средното френско предприятие, причислено към общоприложимата пенсионна схема, пълното прехвърляне на основните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми изисква изплащането на компенсации на приемните схеми, т.е. на извънредни фиксирани погасителни вноски.
(43)
Френските власти представиха подробно методите за изчисление на тези компенсации. Изчисленията ще бъдат направени въз основа на стойностите на параметрите в момента на прилагането им. Тези параметри са следните:
-
размерът на вноските и основите за изчисляване на очакваните от допълнителните схеми отчисления за резерви;
-
процентът на актуализация и евентуално таблицата за смъртност, които варират в зависимост от икономическите условия.
(44)
На този етап френските власти счетоха, че размерът на компенсациите, които трябва да бъдат платени, е следният:
-
компенсацията за Националната пенсионноосигурителна каса (CNAV), която управлява общата схема за социално осигуряване, би следвало да са около [между 400 и 800 милиона EUR] (23);
-
компенсациите за допълнителните общоприложими схеми, управлявани от AGIRC-ARRCO, под формата на участие в техническите резерви на тези схеми, би трябвало да е около [между 80 и 300 милиона EUR].
(45)
Френското правителство предвижда да поеме вместо ПОК-RATP плащането на тези компенсации на общоприложимите схеми, за да се гарантира финансовата неутралност на прехвърлянето на специалната схема на RATP към тези приемни схеми.
(46)
Що се отнася до основните права, придобити след осъществяването на операцията по прехвърлянето, предвижда се RATP и нейните служители да плащат пенсионноосигурителни вноски съгласно общоприложимата схема вследствие на включването на общата и на допълнителните схеми.
6. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ПРИЕМАНЕ НА РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА
(47)
В решението си за откриване на процедура Комисията изрази съмнения относно съвместимостта на реформата, предмет на уведомление, с общия пазар. Комисията изтъква, че предметът на процедурата е да определи дали реформата, предмет на уведомление, представлява помощ в полза на RATP.
(48)
Най-напред на Комисията направи впечатление тясната връзка между създаването на ПОК-RATP и операцията по прехвърлянето към общоприложимите схеми, като счете за необходимо да провери дали прехвърлянето на основните права не представлява държавна помощ в полза на RATP.
(49)
След това Комисията изрази съмнения относно твърдението, че финансирането от страна на държавата на специфичните за пенсионната схема на RATP права не представлява държавна помощ и ако е така - че тази помощ е съвместима с общия пазар.
(50)
Накрая Комисията изрази съмнения относно необходимостта от реформата, предмет на уведомление, и относно съответстващия с общия интерес характер на реформата. Във връзка с необходимостта от реформата, предмет на уведомление, Комисията потърси отговор на въпроса доколко отварянето за конкуренцията на пазара на обществен транспорт в района на Париж е действително, както и доколко елементите, характеризиращи правното и фактическото състояние на RATP, които биха възпрепятствали ефективната конкуренция, са отстранени. Комисията изрази съмнения и относно пропорционалността на реформата, предмет на уведомление, основно с мотива, че тя ще засегне и специалните пенсионни задължения към работещите, които ще бъдат наети след нейното прилагане.
(51)
От друга страна, в решението си от 10 октомври 2007 г. Комисията направи заключението, че финансирането от страна на държавата на дефицита в пенсионната схема на RATP за периода 1995-2005 г. е представлявало държавна помощ по силата на член 1, буква б), подточка iii) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (24) (вж. съображение 15 от настоящото решение).
(52)
Комисията също така прецени, че член 87 от Договора за ЕО не може да бъде приложен спрямо ПОК-RATP, тъй като тя не е предприятие (съображение 67 от настоящото решение).
(53)
Накрая Комисията счете, че гаранцията, предоставена от френската държава на правоимащите по специалната схема, е облагодетелствала пряко служителите на RATP, а не самото дружество, и поради това тази гаранция не може да бъде квалифицирана като икономическо предимство за дадено предприятие (съображение 70 от настоящото решение).
7. АРГУМЕНТИ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ СЛЕД ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(54)
С писмо от 22 януари 2008 г. френските власти припомниха, че от тяхна гледна точка реформата, предмет на уведомление, институционализира помощ за определени лица, а не за предприятието RATP и по тази причина тя не може да бъде разглеждана като държавна помощ в полза на RATP. Освен това, макар че истинският бенефициер на реформата, предмет на уведомление, е RATP, френските власти считат, че тази реформа не може да засегне търговията между държавите-членки, нито дори да наруши конкуренцията, тъй като RATP оперира само в рамките на един пазар - този на градския обществен транспорт в Ile-de-France, който все още не е отворен за конкуренцията и при който реформата не оказва никакво влияние върху дейността на филиалите на RATP или върху пазарите, на които те осъществяват своите дейности.
(55)
Френските власти счетоха, че прехвърлянето на ПОК-RATP към общоприложимата схема не съдържа елементи на държавна помощ в полза на RATP, тъй като липсва предимство за RATP.
(56)
На първо място френските власти счетоха, че както самата Комисия е отбелязала в точка 69 от решението за откриване на процедура, „вторият етап на реформата, а именно плащането на компенсации и прехвърлянето на финансирането на основните права от ПОК-RATP към CNAV и AGIRC-ARRCO не засягат икономическото състояние на RATP“.
(57)
Освен това френските власти счетоха, че съответстващите на основните права разходи на RATP не представляват разходи, които по смисъла на съдебната практика на Общността обичайно биха утежнили нейния бюджет. Според френските власти, финансовите ресурси на френските предприятия при обичайни условия действително са утежнени от погасителни вноски, изплащани на пенсионноосигурителните каси по общоприложимата схема, но не по задължение за плащане на пенсионноосигурителните вноски за работещите и пенсиите за пенсионираните служители, какъвто е бил случаят в RATP, която сама е обслужвала пенсиите преди осъществяването на реформата, предмет на уведомление. Поради това, щом като бъдат придружени с плащане на погасителна вноска в размер съгласно общоприложимата схема, прехвърлянето на ПОК-RATP към общоприложимата схема и плащането на компенсации на общата схема от страна на държавата не водят до освобождаване на RATP от разходите, които обичайно биха утежнили състоянието на финансовите ресурси на предприятието.
(58)
Накрая френските власти счетоха, че тъй като държавата е наложила специалната схема при създаването на RATP през 1948 г., би било неестествено предприятието да поеме разходите за изплащане на компенсациите вследствие на прехвърлянето на ПОК-RATP към общата схема.
(59)
На първо място френските власти счетоха, че правното основание, съгласно което разходите вследствие на колективен трудов договор представляват по своята същност разход, обичайно утежняващ бюджета на дадено предприятие, независимо дали предприятието е приело този договор доброволно или той му е бил наложен по нормативен или законодателен ред (25), не е приложимо в конкретния случай, тъй като пенсионната схема за служителите на RATP не произтича от колективния трудов договор.
(60)
На второ място френските власти счетоха, че съществуването на специфични права по никакъв начин не предоставя предимство на RATP. Фактът, че RATP продължава да наема щатни служители, ползващи се от специфични права, не доказва, че наличието на специфичните права е икономическо предимство за RATP.
(61)
На трето място френските власти посочиха, че държавното финансиране на специфичните права е само компенсация на извънредните разходи, поемани от RATP. Френските власти считат, че заключението, че финансирането на специфичните пенсионни права не представлява държавна помощ, е следствие от принципите, залегнали в съдебната практика на Общността от самото ѝ създаване, най-скорошно свидетелство за което са решенията на Съда по делата Combus (26) и Enirisorse (27).
(62)
Дори Комисията да реши, че реформата, предмет на уведомление, съдържа елементи на държавна помощ, френските власти смятат, че при всички случаи реформата е съвместима с общия пазар.
(63)
Френските власти поддържат становището, че реформата, предмет на уведомление, съответства на теорията за невъзвръщаемите разходи и е в полза на конкуренцията.
(64)
Освен това френските власти счетоха, че новото финансиране на пенсионните права от 2006 г. е необходимо и пропорционално с оглед постигане на конкурентно функциониране на пазара.
(65)
Френските власти счетоха, че реформата, предмет на уведомление, е необходима, тъй като тя предшества отварянето за конкуренцията на сектора на градския транспорт в Ile-de-France, предвидено в Регламент (ЕО) № 1370/2007. Реформата ще позволи да се избегне, от една страна, нелоялната конкуренция между държавните и частните оператори, а от друга - да се премахне окончателно пречката за достъп до пазара, каквато представлява начинът на финансиране на пенсиите в RATP.
(66)
Относно съответстващия характер на реформата, предмет на уведомление, френските власти уведомиха Комисията с писмо от 23 април 2008 г. за реформа на специалната пенсионна схема на RATP, предприета от френското правителство, която привежда специалната пенсионна схема на RATP към правилата в общоприложимата схема.
8. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ СЛЕД ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(67)
С писмо от 13 февруари 2008 г. синдикатът SUD на RATP изрази несъгласие с оповестения от френските власти проект с аргумента, че единствената цел на проекта е RATP да се превърне в голяма международна група, чийто стремеж е максимизиране на печалбата. В това писмо синдикатът SUD на RATP привлече вниманието на Комисията върху факта, че според него служителите на RATP нямат статут на работещи в частния сектор по Кодекса на труда.
(68)
Синдикатът SUD на RATP допълни, че реформата на пенсионната схема на RATP би трябвало да бъде изготвена от смесена многостранна комисия, тъй като за целта е необходимо колективно договаряне между социалните партньори.
9. КОМЕНТАР НА ФРАНЦИЯ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(69)
Що се отнася до правния режим, приложим по отношение на служителите на RATP, френските власти уточниха в писмо от 3 април 2008 г., че разпоредбите на Кодекса на труда са приложими за щатните служители на RATP, освен ако кодексът или съдебната практика изрично са изключили прилагането на разпоредбите по отношение на тези служители. Според Франция, съществуването на подобни изключения не е достатъчно, за да се приеме, че служителите на RATP се намират в трудови правоотношения по публичното право.
(70)
Франция посочи също, че Декрет № 60-1362 от 19 декември 1960 г., с който се предоставят правомощия на смесената многостранна комисия на RATP по въпросите на статута на персонала, не засяга пенсионната схема. Според френските власти, пенсионната схема на RATP не е резултат от колективно договаряне, а е била наложена на RATP от държавата по административен път.
10. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(71)
В настоящото решение се разглежда въпросът за съвместимостта на новата система за финансиране на пенсиите с правилата на Общността относно държавните помощи.
(72)
Откриването на процедура на 10 октомври 2007 г., и по-специално коментарът на френските власти позволи на Комисията да разбере по-ясно условията за прилагане на реформата, предмет на уведомление, и въз основа на това да установи три мерки, които е възможно да съдържат елементи на държавна помощ.
(73)
Първо, на 1 януари 2006 г. ПОК-RATP, а не RATP става единствен правоприемник на задълженията за пенсиите за прослужено време на щатните служители в RATP.
(74)
Второ, считано от 1 януари 2006 г. държавата изплаща на ПОК-RATP субсидия, предназначена да се постигне равновесие в сметките на последната. Тази държавна субсидия покрива демографския дефицит и допълнителните разходи по специалната схема на RATP.
(75)
Трето, реформата, предмет на уведомление, предвижда възможността специалната схема на ПОК-RATP да бъде прехвърлена към основните общоприложими пенсионни схеми. Държавата, вместо ПОК-RATP, поема плащането на компенсациите, предназначени да осигурят спазването на стриктна финансова неутралност на прехвърлянето.
11. ОЦЕНКА НА ПЪРВАТА МЯРКА: СЪЗДАВАНЕТО НА ПОК-RATP
(76)
Комисията отбеляза, че към 1 януари 2006 г. ПОК-RATP, а не RATP, става единствен правоприемник на задълженията за пенсиите за прослужени години на щатните служители. Комисията установи, че едновременно с това пенсионноосигурителната вноска, плащана от RATP на ПОК-RATP, става погасителна.
(77)
Комисията отбеляза, че в рамките на съществувалата преди 1 януари 2006 г. система, RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. В този смисъл системата за финансиране на специалната схема за служителите на RATP е била дерогационна по отношение на общото право: RATP е била гарант на финансовото равновесие на въпросната схема, тъй като вноската „от работодател“, плащана по специалната схема от RATP, не е била погасителна.
(78)
Вследствие на горното Комисията заключи, че основният резултат от разпоредбите, предвидени в реформата, предмет на уведомление, е бил да се придаде погасителен характер на вноската „от работодател“, плащана от RATP за пенсии на своите служители, като по този начин я освободи от традиционното ѝ задължение да осигурява равновесието на специалната схема. С други думи, реформата, предмет на уведомление, е прехвърлила отговорността за финансовото равновесие на въпросната специална схема от RATP към ПОК-RATP и in fine към държавата.
(79)
Комисията също така установи, че, без прилагането на реформата, предмет на уведомление, задължението на RATP за осигуряване на финансовото равновесие на специалната схема, би довело до възникване на задължение към държавата, подлежащо на отразяване в сметките при преминаването към Международните стандарти за финансово отчитане (МСФО), приложими за RATP от 30 юни 2007 г. (28)
(80)
На този етап Комисията държи да подчертае, че въпросът, поставен със създаването на ПОК-RATP, е идентичен с проблематиката, възникнала в рамките на реформата на финансирането на пенсиите на държавните пощенски служители (29). В тази връзка Комисията ще провери дали в конкретния случай разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, като възприеме същия подход като в горепосоченото решение.
11.1. НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(81)
В член 87, параграф 1, от Договора за ЕО се предвижда, че „освен когато е предвидено друго в настоящия договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или застрашава да наруши конкуренцията, чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“.
(82)
Окачествяването на дадена национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО предполага едновременното наличие на следните условия, а именно: 1. въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2. това предимство да е финансирано с държавни ресурси; 3. това предимство да нарушава или да застрашава да наруши конкуренцията; както и 4. това предимство да засяга търговията между държавите-членки.
(83)
Уместно е да се изложат причините, които позволяват да се счита, че въпросната мярка изпълнява тези кумулативни условия и поради това представлява държавна помощ в полза на RATP по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
11.1.1. НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ИКОНОМИЧЕСКО ПРЕДИМСТВО В ПОЛЗА НА RATP
(84)
За да се оцени дали въпросната мярка съдържа елементи на държавна помощ, е необходимо да се определи дали тази мярка предоставя икономическо предимство на RATP, освобождавайки я от разходи, които при обичайни условия биха утежнили собствените ѝ финансови ресурси и по този начин са попречили на пазарните принципи да проявят обичайното си въздействие (30).
(85)
В този смисъл, съгласно установената съдебна практика, обичаен разход е разходът, необходим за текущото управление или за текущата дейност на дадено предприятие (31). Съдът е преценил също, че помощта представлява облекчаване на разходите, които при обичайни условия утежняват бюджета на предприятията предвид естеството или икономическия характер на въпросната разходна схема, докато специалният разход е допълнително задължение по отношение на обичайните разходи (32).
(86)
В контекста на установената практика на Съда и в съответствие с неговите решения (33), Комисията счита, че определянето на разходите като обичайни или специални изисква да бъде определена базова рамка или рамка за сравнение, с оглед установяване на предприятия, които са в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(87)
В тази връзка следва да се припомни, че за да бъде приложен член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, е необходимо само да бъде решено дали в рамките на даден правен режим мярка от страна на държавата може да облагодетелства „определени предприятия или производството на някои стоки“ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО в сравнение с други предприятия, които се намират в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(88)
По-специално Съдът посочва, че изборът на базовата система се осъществява на два етапа: първо, определяне на системата от задължения, обхваната от въпросната мярка, и второ, определяне на общата схема, която се прилага по отношение на въпросната система от задължения.
(89)
В случай че се намери подходящ външен обект за сравнение, при съпоставка с който може да се каже, че съществуват „необичайни“ задължения, съответната мярка не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. В противен случай въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на същата разпоредба.
11.1.1.1. Липса на външен обект за сравнение в конкретния случай
(90)
Прилагайки тази методология в конкретния случай, Комисията счита, че системата от задължения, засегната от въпросната мярка, се състои от социалноосигурителни вноски, плащани от работодател в рамките на задължителното осигуряване за пенсия за старост на неговите служители.
(91)
В теоретичен план Комисията разграничава две възможни референтни рамки:
-
разпоредбите в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост, приложими за общоприложимите пенсионни схеми, т.е. за социалноосигурителната схема на CNAV и за схемите за допълнително пенсионно осигуряване на AGIRC и ARRCO;
-
разпоредбите в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост, приложими за други публични институции.
(92)
Що се отнася до първата рамка за сравнение, а именно общоприложимите пенсионни схеми, Комисията отбелязва, че считано от 1 януари 2006 г., RATP плаща социалноосигурителна вноска в размер, равен на размера на вноската, плащана от предприятията на пенсионноосигурителните каси, управляващи общоприложимите схеми. Комисията отбелязва обаче, че към 1 януари 2006 г. обезщетенията, изплащани на притежателите на пенсионни права в RATP в рамките на специалната схема, управлявана от ПОК-RATP, са по-високи от обезщетенията, изплащани на работещите, прикрепени към общоприложимите схеми.
(93)
Освен това, Комисията установи, че осигурените по общоприложимите схеми работят по трудови договори от частноправен характер, докато работещите в RATP са щатни служители. В тази връзка трябва да се подчертае, че статутът на персонала на RATP е в много отношения дерогационен по отношение на общото право (вж. бележка под линия 6).
(94)
В контекста на горните съображения и на досегашните си решения (34), Комисията счете, че приложимите разпоредби по отношение на общоприложимите схеми в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост не могат да служат за сравнение при анализа, извършван от Комисията с цел определяне на наличието на икономическо предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(95)
Що се отнася до втората възможна рамка за сравнение, а именно публичните институции, Комисията не успя да намери съвкупност от икономически субекти, формиращи хомогенна група, която да служи за сравнение. Действително, във Франция RATP в много отношения се намира в твърде специфично правно и фактическо положение (35).
(96)
В заключение Комисията счита, че не съществува външен обект за сравнение, който да даде възможност да се определи обичайна вноска, плащана от предприятия в правно и фактическо положение, подобно на това на RATP по отношение на целта, преследвана с разглежданата мярка.
(97)
Цитираното от Франция решение Enirisorse (36) не променя заключенията на Комисията по отношение наличието на предимство в полза на RATP. Действително, в това решение Съдът обосновава заключението си чрез сравнение на оспорваната мярка с „обичайно положение“, което Съдът е успял да установи, но което не се проявява по подобен начин в настоящия случай.
(98)
При липса на подходящ външен обект за сравнение Комисията счита, че за да се определи наличието на предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, базовата рамка за оценка на наличието на предимство е състоянието на самата RATP преди прилагането на мярката.
11.1.1.2. Наличие на икономическо предимство
(99)
Както беше посочено по-горе, в рамките на съществувалата преди 1 януари 2006 г. система RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. В този смисъл RATP е гарантирала финансовото равновесие на въпросната схема, тъй като вноската „от работодател“, плащана от RATP по специалната схема, не е била погасителна.
(100)
Комисията установи, че основният ефект от разпоредбите на реформата, предмет на уведомление, е било придаването на погасителен характер на вноската „от работодател“, плащана от RATP за пенсии на своите служители.
(101)
Поради това Комисията заключава, че въпросните мерки освобождават RATP от задължения, които би трябвало да поеме съгласно горепосочения закон от 1948 г.
(102)
В контекста на един анализ на това дали разходите за пенсии имат или не обичаен характер за самата RATP, Комисията счита, че задълженията, които дадено предприятие поема по силата на трудовото законодателство или на колективни трудови договори, сключени със синдикатите във връзка с обезщетения при уволнение и/или предсрочно пенсиониране, са част от обичайните разходи, които предприятието е длъжно да отдели от собствените си финансови ресурси (37).
(103)
По аналогия, Комисията счита, че разходите, поемани от RATP по силата на закона от 1948 г., са обичайни разходи. Поради това, тъй като въпросната мярка спомага да се избегне поемането на разходи, които обичайно биха засегнали собствените финансови ресурси на RATP, Комисията счита, че мярката предоставя на оператора икономическо предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Това предимство е избирателно, тъй като се отнася само за един бенефициер.
(104)
Комисията установи също, че задължението за финансово равновесие на специалната схема, наложено на RATP, без осъществяване на реформата, предмет на уведомление, би довело до включване в баланса на RATP на задължение към държавата, подлежащо на отразяване в сметките при преминаване към стандарта IFRS (International Financial Reporting Standard - Международни стандарти за финансова отчетност), приложими за RATP от 30 юни 2007 г.
(105)
Този елемент потвърждава, че създаването на ПОК-RATP освобождава RATP от разходи, които обичайно би трябвало да направи.
11.1.1.3. Неприложимост на съдебната практика по делото Combus в настоящия случай
(106)
Френските власти подробно се позовават на делото Combus (38), по което Съдът е приел за „необичайни“ задълженията, произтичащи от дерогационния статут на служителите на предприятие, което в резултат на проведена реформа се оказва подвластно на общото право, следователно с положение като на своите конкуренти по отношение на управлението на персонала си. Съдът обявява следното: „въпросната мярка е имала за пцел да замени привилегирования и скъпоструващ статут на щатен служител на наетите от Combus със статут на договорно наети лица, подобен на статута на наетите в други предприятия в сферата на автобусния транспорт, конкурентни на Combus. Следователно целта е била да бъде освободен Combus от неблагоприятно в структурен план положение по отношение на неговите частни конкуренти. Единствената цел на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО е да забранява предимства, които облагодетелстват определени предприятия, като понятието помощ покрива само намеси, облекчаващи задължения, които обичайно засягат бюджета на дадено предприятие и които трябва да се разглеждат като икономическо предимство, което предприятието бенефициер не би получило при обичайни пазарни условия. […]. От друга страна, датската държава би могла, вместо да изплаща сумата от 100 милиона DKK директно на служителите на Combus, да постигне същия резултат като пренасочи тези служители в рамките на публичната администрация, без да им изплаща специален бонус, което би дало възможност на Combus да наеме незабавно служители по договор с частноправен статут“.
(107)
Като цяло, трябва първо да се припомни, че съдебното решение Combus не е било потвърдено от Съда. Някои елементи от практиката на Съда противоречат на хипотезата, според която компенсирането на едно структурно неблагоприятно положение би изключило едно окачествяване като помощ. Съдът често посочва, че наличието на помощ трябва да се преценява от гледна точка на постигнатия ефект, а не само от гледна точка на причините или целите на държавната намеса (39). В тази връзка Съдът поддържа твърдението, че понятието „помощ“ включва предимства, предоставени от публичните власти, които под една или друга форма облекчават задълженията, които обичайно засягат бюджета на дадено предприятие (40). Съдът също така ясно е посочил, че разходите, свързани с възнагражденията на служителите, по самата си същност утежняват бюджета на предприятията, независимо дали тези разходи произтичат или не от законови задължения или от колективни трудови договори (41). В тази връзка Съдът е приел, че ако определени държавни мерки целят да компенсират допълнителни разходи, това не е причина те да не бъдат квалифицирани като помощ (42). В този контекст френските власти изтъкват прилагането на принципа, приложен от съда по делото Combus, твърдейки, че реформата, предмет на уведомление, единствено спестява на RATP разход, който не е „обичаен“.
(108)
В тази връзка Комисията подчертава, че има съществени материални елементи, по които делото Combus се различава от настоящия случай:
-
компенсациите се изплащат директно на щатните служители на Combus, докато мярката, предмет на настоящото решение, засяга вноските „от работодател“ на RATP;
-
държавната мярка, приложена в случая Combus, е имала за цел да замени привилегирования и скъпоструващ статут на щатен служител на наетите от Combus, със статут на договорно наети лица като този на наетите в други предприятия в сферата на автобусния транспорт, конкурентни на Combus. За сметка на това, статутът и правата на служителите на RATP остават непроменени вследствие на приложената мярка. Този статут и тези права са различни от тези на служителите, наети по договор с частноправен характер, в предприятията, прилагащи общоприложима пенсионна схема;
-
конкурентният контекст на дейностите на Combus е различен от този при RATP. Акционерното дружество Combus A/S е трябвало да управлява транспортната дейност на търговска основа и да оперира на пазара в условия на конкуренция, сравними с тези при частните автобусни дружества. В този контекст, публичните дружества за управление на транспорта преотстъпват, след търг, на частни и публични предприятия дейностите по автобусен превоз. Според правилата за търговете договорите се сключват с този, който направи „икономически най-изгодната оферта“, без да се налага да се взема под внимание дали съответният участник е частноправен или публичноправен субект. RATP от своя страна разполага с голям нелиберализиран сектор, който по силата на Регламент (ЕО) № 1370/2007 предстои да бъде отварян за конкуренцията съвсем постепенно и в който икономическите принуди се упражняват по различен начин.
(109)
Комисията счита, че фактическите разлики между делото Combus и настоящия случай са достатъчни, за да оправдаят различната мотивировка в двата случая.
11.1.2. НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ
(110)
Комисията счита, че разглежданата мярка включва държавни ресурси в полза на RATP, доколкото стриктното изискване за балансираност на специалната пенсионна схема за служителите на RATP престава да бъде задължение на RATP, а вече е на държавата. Действително, след прилагането на реформата държавата осигурява финансовото равновесие на ПОК-RATP посредством плащането на компенсационна субсидия на органа за социално осигуряване, което при липсата на реформа би трябвало да бъде поето от RATP.
(111)
Поради това Комисията заключава, че въпросната мярка включва държавни ресурси по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
11.1.3. НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(112)
Както беше посочено по-горе, бенефициерът на въпросната мярка дружеството RATP е предприятие майка на група предприятия - групата RATP, чиято сфера на дейност е транспортният сектор и свързаните с него услуги. Всички тези оператори упражняват своите дейности на общностните пазари в посочения сектор.
(113)
В този контекст следва да се напомни, че помощите, имащи за цел да освободят дадено предприятие от разходи, които то обичайно би направило в рамките на текущото си управление или на обичайната си дейност, по принцип нарушават условията на конкуренция (43). Било е преценено, че всяко отпускане на помощи на дадено предприятие, упражняващо дейност на общностен пазар, може да доведе до нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (44). Освен това, Съдът е посочил, че не е изключено държавна помощ, предоставена на предприятие, което извършва транспортни услуги само на местно или регионално ниво, а не извън територията на своята държава, въпреки това да окаже влияние върху търговията между държавите-членки по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Действително, когато държава-членка отпусне държавна субсидия на дадено предприятие, предоставените от това предприятие транспортни услуги могат да бъдат подпомогнати или увеличени, което ще намали шансовете на други предприятия, установени в други държави-членки, да предоставят своите услуги на пазара на тази държава-членка (45).
(114)
В случая групата RATP се намира в привилегировано положение както по отношение на своите конкуренти на национално ниво (46), така и по отношение на конкурентите си от други държави-членки, които не могат да се възползват от въпросната мярка.
(115)
В тази връзка следва да се посочи, че в Регламент (ЕО) № 1370/2007 е предвидено постепенно отваряне за конкуренция на съответните пазари и че при отварянето за конкуренцията на съответния сектор, отпускането на държавна помощ за дадено предприятие от него може да засегне вътреобщностната търговията и ефективно да наруши конкуренцията на съответния пазар.
(116)
Поради това Комисията счита, че въпросната мярка засяга търговията между държавите-членки и нарушава конкуренцията между операторите.
11.2. НЕПРАВОМЕРНОСТ НА ПОМОЩТА
(117)
Съгласно член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, всяка държава-членка е длъжна да уведоми за всеки проект за предоставяне или за изменение на помощ. Заинтересованата държава-членка не може да предприеме мерките преди процедурата да е приключила с окончателно решение.
(118)
В настоящия случай с писмо от 29 юни 2006 г. френските власти са уведомили за реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP. В писмото френските власти подчертават, че по тяхна преценка мярката не представлява държавна помощ и не следва да бъде предмет на предварително уведомление пред Комисията в съответствие с член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
(119)
Въпреки това Комисията установи, че въпросната държавна помощ е била приложена от Франция, считано от 1 януари 2006 г., т.е. преди Комисията да е приела окончателно решение по нея. Въз основа на това Комисията заключава, че Франция е действала неправомерно, като е отпуснала въпросната помощ в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
11.3. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА С ОБЩИЯ ПАЗАР
(120)
Тъй като въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, следва да се разгледа евентуалната ѝ съвместимост в контекста на изключенията, предвидени в посочения договор.
(121)
В тази връзка Комисията счита, че най-подходящото правно основание е член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, според който помощ, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности, доколкото не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес, може да бъде обявена за съвместима с общия пазар.
(122)
Предвид естеството на реформата и ефектите от нея, Комисията счита, че оценката на съответствието на въпросната помощ трябва да бъде направена, като се отчете създаването на равни условия („level playing field“) в областта на вноските за задължително пенсионно осигуряване за RATP и нейните настоящи, потенциални и бъдещи конкуренти на пазара на обществения градски транспорт в Ile-de-France.
(123)
За да се анализират ефектите от помощта и да се оцени степента на нарушаване на конкуренцията, Комисията следва най-напред да направи сравнение между размера на плащаните от RATP вноски и този на нейните конкуренти в рамките на реформираната система. След това Комисията ще анализира ситуацията, която би настъпила, ако RATP не беше получила помощта. Преди да бъде изготвена обща равносметка на съвместимостта, ще бъдат анализирани положителните и отрицателни ефекти от помощта.
(124)
Комисията припомня, че преди 1 януари 2006 г. финансирането на специалната пенсионна схема на RATP се е различавало от финансирането на общоприложимите пенсионни схеми по отношение на два аспекта: непогасителният характер на вноските и размерът на вноската „от работодател“.
(125)
Комисията счита, че въпросната помощ е разрешила проблема с първия разграничителен елемент между специалната схема на RATP и общоприложимите пенсионни схеми. Действително, преди 1 януари 2006 г. RATP не е плащала погасителна вноска, но е била задължена по закон да осигурява равновесието на пенсионната схема за своите служители. Реформата, предмет на уведомление, е наложила плащането на погасителна вноска, което е характерно за вноските, плащани от работодателя при общоприложимите пенсионни схеми на съответната каса, която управлява пенсионната схема на принципа на преразпределението. Що се отнася до втория разграничителен елемент, Комисията установи, че реформата, предмет на уведомление, е изравнила размера на задължителните пенсионноосигурителни вноски на RATP и на тези в предприятията, прилагащи общоприложима пенсионноосигурителна схема.
(126)
Без провеждането на реформата, предмет на уведомление, RATP е трябвало да осигури за финансовите години след 2006 г. средства за пенсионноосигурителните вноски за щатните служители. Това задължение е пряко следствие от факта, че вноските за пенсия „от работодател“ за щатните служители на RATP не са имали погасителен характер.
(127)
Освен това необходимите вноски за пенсия за старост, дължими от RATP за осигуряване на финансовото равновесие на пенсионната схема, са щели да бъдат различни от тези на потенциалните ѝ конкуренти.
(128)
Следователно без провеждането на реформата, предмет на уведомление, RATP е трябвало да поеме допълнителен годишен разход от порядъка на няколкостотин милиона евро, какъвто не е налице при реформираната схема.
(129)
Вследствие на това RATP би била поставена в неравностойно положение поради разходите си за пенсии в условията на либерализиран пазар, което в значителна степен би засегнало нейната дейност.
(130)
От горепосоченото следва, че с прилагането на Регламент (ЕО) № 1370/2007, с който се предвижда постепенното отваряне за конкуренцията на пазара на обществен градски транспорт, пенсионната схема на RATP, приложима съгласно закона от 1948 г., поради своя специфичен характер би създавала условия за нарушаване на конкуренцията, което би било в ущърб на RATP и нейните филиали. Най-важният ефект от въпросната помощ е, че приравнява вноските на RATP с тези на нейните конкуренти и на конкурентите на групата, като по този начин се отстранява засягащото RATP и групата RATP нарушение на конкуренцията.
(131)
Освен това реформата позволява на RATP да действа постепенно като частен инвеститор в условията на обичайни търговски ограничения. Всъщност това е една от целите на реформата.
(132)
Комисията счита също, че въпросната мярка е адаптирана към целта за общностния интерес, към който е насочена. Никакъв друг инструмент не би могъл да се справи с въпроса по по-ефективен начин. Биха могли да се отпуснат компенсации за предоставянето на публични услуги, но един такъв подход не би бил нито подходящ, нито осъществим в дългосрочен план поради структурния характер на проблема.
(133)
Що се отнася до пропорционалността на мерките, Комисията счита, че отпусканата помощ е ограничена до стриктния минимум. От 1 януари 2006 г. RATP поема пенсионни разходи, идентични с тези, които плаща всяко предприятие, чиито служители са обхванати от общоприложимите схеми.
(134)
И накрая Комисията счита, че мярката позволява да се осигури устойчивост на една пенсионна система с дестабилизирано финансиране. Комисията счита също, че предприемането на реформа по отношение на обезщетенията, изплащани по специалната пенсионноосигурителна схема (47), е само по себе си допълнителен определящ елемент. В тази връзка Комисията счита, че такива мерки напълно се вписват в по-общата рамка на реформи в областта на пенсионните системи на държавите-членки, нещо, което се желае както от Съвета, така и от Комисията (48).
(135)
В рамките на един статичен анализ Комисията счита, от една страна, че нарушенията на конкуренцията, причинени от въпросната мярка на пазара на обществения градски транспорт в Ile-de-France, имат твърде ограничен непосредствен ефект поради факта, че, предвид състоянието и дейността на RATP, е ясно, че засегнатите от реформата пенсионни задължения се отнасят за дейности, които традиционно са осъществявани в условията на нелиберализиран пазар с твърде слаба конкуренция до момента. От друга страна, що се отнася до пазарите, на които групата RATP развива дейност посредством своите филиали, Комисията счита, че въпросната мярка има незначителен ефект. Действително, ефектът от мярката върху тези пазари е непряко, тъй като, освен съществуващото стриктно правно, счетоводно и финансово разделение между предприятието майка и филиалите, реформата, предмет на уведомление, не засяга заетите във филиалите.
(136)
В рамките на един динамичен анализ, който предвид Регламент (ЕО) № 1370/2007 несъмнено е по-подходящ, Комисията счита, че дори мярката теоретично да позволява на RATP да поддържа господстващо положение, рискът за това е малък. Това заключение е вследствие на факта, че мярката се ограничава до приравняване на плащаните от RATP вноски с тези на конкурентите ѝ, както и на това, че в резултат на реформата на специалната пенсионна схема, предприета през 2008 г., пенсионната схема на RATP не поражда специфични предимства за предприятието.
(137)
В контекста на посоченото по-горе Комисията заключава, че отрицателният ефект от помощта, отпусната за RATP, ще бъде умерен. Реформата, предмет на уведомление, се ограничава единствено до стриктно необходимото за създаване на еднакви условия по отношение на вноските за задължително пенсионно осигуряване за старост, прекратява нарушаването на конкуренцията, което би поставило RATP в неравностойно положение и следователно не засяга условията на търговия до степен, противоречаща на общия интерес.
(138)
От това следва, че въпросната мярка е съвместима с общия пазар, при условие че реформата на специалната пенсионна схема на RATP, предназначена да хармонизира последната с правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и държавните служители, бъде приложена изцяло.
(139)
Комисията счита, че предходното заключение не е в противоречие със заключенията, произтичащи от нейното Решение 2005/145/ЕО по делото EDF (49).
(140)
В тази връзка следва да се напомни, че в това решение Комисията е разрешила държавни помощи, които освобождават предприятията в определен сектор от специфични пенсионни задължения, надвишаващи тези, които произтичат от общата пенсионна схема и които са определени по време на монополния период. В този случай Комисията е счела, че частичното освобождаване от задължението, произтичащо от механизма на финансиране на специални пенсионни права, придобити преди датата на реформата, е представлявало държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, която е могла да бъде обявена за съвместима с общия пазар. В своя анализ на съвместимостта Комисията е преценила, че по характера си ситуацията с EDF не се е различавала много от тази с „невъзвръщаемите разходи“ в енергийния сектор. В действителност е ставало въпрос за помощи, насочени към улесняване прехода към конкурентоспособен енергиен сектор. Комисията е преценила за целесъобразно да свърже помощите за EDF с компенсирането на невъзвръщаемите разходи (50) и е обявила, че ще следва този подход в анализа си на подобните случаи.
(141)
В контекста на посоченото по-горе Комисията счита, че в настоящия случай държавната помощ освобождава RATP от пенсионни задължения, надвишаващи тези, които произтичат от общата пенсионна схема и които са определени преди либерализирането на пазара. Същевременно Комисията добавя, че реформата на специалните пенсионни схеми, приложена от RATP в началото на 2008 г. приравнява специалната схема за служителите на RATP към правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и за държавните служители.
11.4. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(142)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Тази държавна помощ е неправомерна, но съвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО.
12. ОЦЕНКА НА ВТОРАТА И ТРЕТАТА МЯРКА
(143)
Както беше посочено по-горе, реформата, предмет на уведомление, предвижда от 1 януари 2006 г. държавата да плаща на ПОК-RATP субсидия, предназначена да се уравновеси балансът ѝ.
(144)
Освен това, реформата, предмет на уведомление, предвижда възможността за ПОК-RATP да прехвърли към общоприложимите схеми основните пенсионни права по специалната схема. С оглед спазване на общия принцип на финансова неутралност, това прехвърляне предполага плащането на компенсации на приемните схеми - компенсации, които държавата поема вместо ПОК-RATP.
(145)
Въпросът е да се определи дали тези мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(146)
В тази връзка следва да се напомни, че член 87 от Договора за ЕО се прилага само за предприятия по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията. Съгласно установената съдебна практика на Съда, сферата на социалната закрила, когато тя се основава на солидарността, не представлява икономическа дейност по смисъла на Договора (вж. точка 67 от решението за откриване на процедура от 10 октомври 2007 г.) (51).
(147)
В контекста на тази съдебна практика Комисията счита, че ПОК-RATP, както и пенсионните каси, които приемат активно работещите и пенсионираните служители на RATP, т.е. CNAV и AGIRC-ARRCO, не са предприятия по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията поради следните причини.
(148)
В настоящия случай Комисията отбелязва най-напред, че служителите на RATP подлежат на задължителна социална закрила, включваща самостоятелна схема за осигуряване за пенсия за старост със социална цел. Действително целта ѝ е да осигури покрие риска от старост за всички осигуряващи се по нея лица, независимо от тяхното имуществено и здравословно състояние в момента на включването им.
(149)
Комисията счита също, че тази схема се подчинява на принципа на солидарност доколкото осигурителните вноски от активно работещите финансират пенсиите на пенсионираните служители.
(150)
Комисията отбелязва също, че управлението на разглежданата схема е било възложено от закона на ПОК-RATP, чиято дейност е подчинена на държавата и се контролира от нея. В този смисъл касата получава прихода от вноските, дължими от работещите в RATP и от самата RATP, и осигурява утвърждаването и обслужването на пенсиите. Комисията отбелязва, че по силата на член L. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, на ПОК-RATP са предоставени всички правомощия съгласно член L. 111-1 от същия кодекс, според който, по-специално, организацията на социалното осигуряване се основава на принципа на национална солидарност.
(151)
Накрая Комисията установи, че при изпълнението на своята задача ПОК-RATP прилага закона и не разполага с възможност да влияе върху размера на вноските, ползването на средствата или определянето на нивото на обезщетенията. Плащаните обезщетения са законосъобразни и не зависят от събираните вноски.
(152)
Тъй като ПОК-RATP не е предприятие по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията, Комисията счита, че плащането на субсидия за уравновесяване сметките на ПОК-RATP от страна на държавата и финансирането на компенсации от държавата вместо от ПОК-RATP не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Създаването на Пенсионна каса за служителите на RATP (ПОК-RATP) представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, отпусната неправомерно от Франция в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
Тази държавна помощ е съвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, при условие че реформата на специалната пенсионна схема на RATP, предназначена да хармонизира последната с правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и за държавните служители, бъде приложена изцяло.
Следователно привеждането в действие на помощта е разрешено.
Член 2
Плащането на субсидия за уравновесяване на сметките на ПОК-RATP от страна на държавата и финансирането на компенсации от държавата вместо от ПОК-RATP при прехвърлянето на основни права по специалната схема към общоприложимите схеми не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 13 de julio de 2009
relativa a la reforma del método de financiación del régimen de pensiones de la RATP [Ayuda estatal C 42/07 (ex N 428/06)] que Francia tiene previsto ejecutar en favor de la RATP
[notificada con el número C(2009) 5505]
(El texto en lengua francesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2009/945/CE)
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 88, apartado 2, párrafo primero,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los citados artículos (1), y teniendo en cuenta dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
Por carta de 29 de junio de 2006, Francia notificó a la Comisión la reforma del método de financiación del régimen de pensiones de la RATP. En sendas cartas de 29 de septiembre y 15 de diciembre de 2006 y de 4 de abril de 2007, facilitó información complementaria a la Comisión.
(2)
Por carta de 10 de octubre de 2007, la Comisión informó a Francia de su decisión de incoar el procedimiento previsto en el artículo 88, apartado 2, del Tratado con respecto a la medida notificada (en lo sucesivo, «la decisión de incoar el procedimiento»).
(3)
La decisión de la Comisión de incoar el procedimiento se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea el 15 de enero de 2008 (2).
(4)
Las autoridades francesas presentaron sus observaciones el 22 de enero de 2008.
(5)
El 19 de febrero de 2008, la Comisión recibió observaciones por parte de un interesado. Transmitió dichas observaciones a Francia dándole la posibilidad de comentarlas, y recibió sus comentarios por carta de 3 de abril de 2008.
(6)
El 23 de abril de 2008, las autoridades francesas informaron a la Comisión de que el Gobierno francés había reformado los regímenes especiales de pensiones de las empresas públicas y, en concreto, el régimen de pensiones del personal de la RATP en el otoño de 2007.
(7)
El 6 de enero de 2009, la Comisión pidió información complementaria a las autoridades francesas, que respondieron por carta de 3 de marzo de 2009.
2. DESCRIPCIÓN DEL BENEFICIARIO
(8)
La Régie Autonome des Transports Parisiens (Administración Autónoma de los Transportes de París, en lo sucesivo «la RATP») es una empresa pública francesa propiedad exclusiva del Estado francés. Fue creada mediante la Ley no 48-506, de 21 de marzo de 1948, sobre la reorganización y la coordinación del transporte de viajeros en la región de París (loi no 48-506 du 21 mars 1948 relative à la réorganisation et à la coordination des transports de voyageurs dans la région parisiense) (3), y su objeto social es la explotación de las redes y líneas de transporte público de viajeros que le ha sido confiada (4).
(9)
La ley circunscribía las actividades de la RATP al transporte público en la región de París. Con arreglo al artículo 7 de la Ley no 48-506 de 21 de marzo de 1948, la RATP tiene por misión la explotación de las redes de transporte público de la ciudad de París y del departamento del Sena, así como de las líneas de Seine-et-Oise y Seine-et-Marne concedidas o arrendadas anteriormente a la Compagnie du chemin de fer métropolitain o a la Société des transports en commun de la région parisienne. Esta situación se confirmó mediante el citado Decreto legislativo no 59-151 de 7 de enero de 1959.
(10)
No obstante, la RATP puede ofrecer servicios fuera de Île-de-France a través de filiales (5). Actualmente, las filiales de la RATP, constituidas como sociedades anónimas, están agrupadas en tres grandes polos, que emplean a unos 2 050 trabajadores, de los cuales 170 han sido puestos a disposición por la empresa matriz:
-
el polo de transporte, encabezado por RATP Développement SA, que en 2005 realizó un volumen de negocios consolidado de 57 millones EUR, de los cuales 4,7 millones EUR recayeron en el transporte internacional y 3,1 millones EUR en el transporte regional (Francia, excluida Île-de-France),
-
el polo de ingeniería, encabezado por RATP International SA, cuyo volumen de negocios consolidado ascendió a 86 millones EUR en 2005 y cuyas actividades internacionales representan cerca del 80 % del total, situándose el resto en Francia, sobre todo fuera de Île-de-France,
-
el polo de valorización de espacios, que agrupa en lo esencial a las filiales responsables del desarrollo inmobiliario (en los terrenos administrados por la RATP), de la valorización de los espacios comerciales en las estaciones de metro y de las actividades de telecomunicaciones, y cuyo volumen de negocios consolidado en 2005 se situó en 33 millones EUR, realizado exclusivamente en Île-de-France.
(11)
El grupo RATP da empleo en total a unos 46 050 trabajadores, de los cuales 44 000 son personal estatutario de la RATP y los 2 050 restantes trabajan en las filiales de la RATP.
(12)
Las condiciones de trabajo del personal estatutario se fijan por reglamentación en el Estatuto del personal de la RATP (6). En cambio, las condiciones laborales de los 2 050 empleados de las filiales se fijan mediante convenio colectivo; por tanto, estos trabajadores no están sujetos al Estatuto del personal de la RATP.
3. DESCRIPCIÓN DEL MERCADO DEL TRANSPORTE PÚBLICO EN ÎLE-DE-FRANCE
(13)
Actualmente, el mercado del transporte público en Île-de-France no está abierto a la competencia. Las licencias de explotación de las líneas de transporte público han sido atribuidas con arreglo al procedimiento previsto en el Decreto no 59-157, de 7 de enero de 1959, sobre la organización del transporte de viajeros en la región de Île-de-France (décret no 59-157 du 7 janvier 1959 relatif à l’organisation des transports de voyageurs dans la région Île-de-France) (7), que repartió este mercado entre la RATP y las numerosas pequeñas empresas privadas tradicionales que entonces operaban en Île-de-France.
(14)
Aparte de la RATP, un centenar de empresas prestan servicios de transporte público en Île-de-France: la SNCF y un conjunto de operadores privados agrupados en torno a la asociación OPTILE (unas 95 empresas, de las cuales tres grandes empresas de transporte en autobús: Veolia Transport, Keolis y Transdev).
(15)
El Reglamento (CE) no 1370/2007 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 23 de octubre de 2007, sobre los servicios públicos de transporte de viajeros por ferrocarril y carretera y por el que se derogan los Reglamentos (CEE) no 1191/69 y (CEE) no 1107/70 del Consejo [en lo sucesivo, «el Reglamento (CE) no 1370/2007»] (8), prevé la apertura gradual del mercado del transporte público. En virtud de su artículo 12, entrará en vigor el 3 de diciembre de 2009.
4. PRESTACIONES DEL RÉGIMEN ESPECIAL DE PENSIONES DEL PERSONAL DE LA RATP ANTES Y DESPUÉS DE LA REFORMA NOTIFICADA
(16)
El régimen especial de pensiones está previsto en el artículo 31 de la citada Ley no 48-506 de 21 de marzo de 1948, completado por el Decreto no 59-1091 de 23 de septiembre de 1959, relativo al Estatuto de la RATP (décret no 59-1091 du 23 septembre 1959 portant statut de la RATP) (9).
(17)
El régimen de pensiones del personal de la RATP es un régimen especial con arreglo a los artículos L. 711-1 y R. 711-1 del Código de la Seguridad Social (Code de la sécurité sociale), que ofrece ventajas específicas con respecto a los regímenes de Derecho común. Se trata de un régimen reglamentario, es decir, lo fija el Estado por vía administrativa. Además, la evolución de los parámetros, las cotizaciones y las prestaciones, en particular, viene determinada por normas reglamentarias.
(18)
Hasta el 15 de enero de 2008, los rasgos específicos más importantes del régimen especial de pensiones del personal de la RATP con respecto a los regímenes de Derecho común se referían a las modalidades de cálculo del derecho a pensión y de liquidación de las pensiones.
(19)
A este respecto, los regímenes de pensiones de Derecho común establecen que el importe de la pensión se calcula sobre la base del salario medio de toda la carrera o de una parte de ella, así como en función de los años de cotización a la seguridad social o de la edad, aplicándose un descuento o una prima cuando no se alcanzan o se sobrepasan los valores fijados respecto a estos dos criterios. Así, en el régimen general, la pensión se calcula sobre la base del salario medio (incluidos los complementos) de los veinticinco mejores años de carrera (con un límite de salario anual), y el tipo aplicable a este salario es del 50 % (tipo máximo) si el afiliado acredita como mínimo cuarenta años de cotización.
(20)
El régimen de pensiones de la RATP, en cambio, establecía que el personal estatutario tenía derecho, por cada año de cotización, al 2 % del salario base, sin complementos, percibido durante los últimos seis meses de actividad, con un límite de 37,5 anualidades. Por consiguiente, un empleado de la RATP recibía tras 37,5 años de trabajo una pensión equivalente al 75 % de su último salario, excluidos los complementos, lo que representa más o menos el 64,5 % de su último salario, incluidos los complementos.
(21)
Los elementos básicos más importantes de la reforma establecida por la Ley de 21 de agosto de 2003 (10) para la práctica totalidad de los regímenes de pensiones de base franceses se hicieron extensivos al régimen especial de pensiones de la RATP mediante los decretos no 2008-48 de 15 de enero de 2008 (11), no 2008-637 de 30 de junio de 2008 (12) y no 2008-1514 de 30 de diciembre de 2008 (13). Uno de los objetivos de esta reforma es armonizar los regímenes especiales con las normas de Derecho común de los regímenes de base de los asalariados del sector privado y de los funcionarios. En el caso del régimen especial de la RATP, el período de cotización necesario para obtener la pensión máxima se va incrementando progresivamente hasta llegar a las cuarenta anualidades en 2012; a partir de ahí, va aumentando a razón de un trimestre el 1 de julio de cada año hasta alcanzar el período requerido en el régimen general y en el régimen de la función pública (así, en el régimen especial deberían alcanzarse en 2016 los 41 años de cotización aplicables en 2012 en el régimen general y en el régimen de la función pública).
5. FINANCIACIÓN DEL RÉGIMEN DE PENSIONES DEL PERSONAL DE LA RATP ANTES Y DESPUÉS DE LA REFORMA NOTIFICADA
(22)
El régimen de pensiones del personal de la RATP es un sistema de reparto por el cual las cotizaciones abonadas al seguro de vejez por los trabajadores en activo se utilizan con carácter inmediato para pagar las pensiones de los jubilados (14).
(23)
Hasta el 31 de diciembre de 2005, la RATP era responsable por ley del pago de los compromisos de las pensiones del régimen especial. Con arreglo al artículo 20 de la citada Ley de 1948, incumbía a la RATP garantizar el equilibrio financiero de su régimen especial de pensiones.
(24)
De la gestión de este régimen especial de pensiones se ocupaba el servicio de pensiones de la RATP, que formaba parte de la entidad jurídica RATP. Este servicio percibía las cotizaciones del personal en activo de la RATP y la cotización empresarial de la propia RATP, y abonaba las pensiones a los beneficiarios del régimen. Los tipos de las cotizaciones de las pensiones (el 7,85 % en el caso de las cotizaciones salariales, y el 18 % en el caso de las cotizaciones empresariales) eran inferiores a los vigentes en el Derecho común (12 % en las cotizaciones salariales y 18 % en las cotizaciones empresariales).
(25)
Durante muchos años, el régimen de pensiones de la RATP registró un déficit estructural por razones ligadas al desequilibrio demográfico entre trabajadores en activo y jubilados, a sus ventajas específicas con respecto al régimen general y, hasta el 31 de diciembre de 2005, a la fijación por norma de los tipos de las cotizaciones a las pensiones. El Estado subsanaba estos déficit sucesivos interviniendo sobre la base del artículo 2 del Decreto legislativo de 7 de enero de 1959 y del Decreto de 7 de enero de 1959 antes citados.
(26)
El 29 de junio de 2006, Francia notificó la reforma del método de financiación del régimen de pensiones de la RATP. Según las autoridades francesas, esta reforma se inscribe en el marco de la evolución del contexto institucional del transporte urbano en Île-de-France en estos últimos diez años y de la preparación de la apertura del transporte urbano a la competencia.
(27)
La reforma notificada se escalona en dos etapas.
5.1. CREACIÓN DE LA CAJA DE PENSIONES DEL PERSONAL DE LA RATP EL 1 DE ENERO DE 2006
(28)
El artículo 1 del Decreto no 2005-1635 de 26 de diciembre de 2005 (15) instituyó el 1 de enero de 2006 una caja de pensiones del personal de la RATP (en lo sucesivo, «la CRP-RATP»).
(29)
La CRP-RATP es un organismo de seguridad social de Derecho privado y tiene personalidad jurídica y autonomía jurídica y financiera respecto de la RATP. En virtud del artículo L711-1 del Código de la Seguridad Social, la CRP-RATP está dotada del conjunto de las atribuciones definidas en el artículo L111-1 del Código, que recuerda, en particular, que la organización de la seguridad social se basa en el principio de solidaridad nacional. Está sujeta a las normas del Código de la Seguridad Social, aplicable a todas las cajas autónomas de pensiones. Asimismo, está sujeta al control de las autoridades competentes del Estado, que están representadas por delegados del Gobierno.
(30)
En la fecha de su creación, la CRP-RATP pasó a ser, en sustitución de la RATP, el único responsable legal del pago de las pensiones de jubilación del personal estatutario.
(31)
Por tanto, desde el 1 de enero de 2006, percibe una cotización liberatoria de la RATP correspondiente a las contribuciones de los afiliados en activo del régimen especial y a su cotización empresarial. Por otro lado, el nivel de estas cotizaciones se elevó, a partir de esa misma fecha, para equipararlo con el vigente en el Derecho común (16). Además de estas cotizaciones sociales de las pensiones, el Estado abona a la CRP-RATP una contribución para equilibrar sus cuentas. Esta subvención de equilibrio financia tanto el déficit demográfico del régimen especial como los derechos de pensiones específicos de este régimen. En 2006 y 2007, el Estado pagó una subvención de equilibrio de 390,11 y 414 millones EUR, respectivamente.
5.2. VINCULACIÓN FINANCIERA DE LOS DERECHOS BÁSICOS DEL RÉGIMEN ESPECIAL DE LA RATP A LOS REGÍMENES DE DERECHO COMÚN
(32)
El artículo 18 del citado Decreto no 2005-1635 de 26 de diciembre de 2005 prevé la posibilidad de que la CRP-RATP proceda a la vinculación financiera de una parte de sus derechos de pensiones del régimen especial del personal de la RATP a los regímenes de Derecho común [CNAV (17) y ARGIC (18)/ARRCO (19)] (20), es decir, de efectuar una transferencia técnica de las operaciones de pensiones de la CRP-RATP a los regímenes de Derecho común (en lo sucesivo, «los regímenes receptores»).
(33)
El objetivo que se persigue con la vinculación de una parte de los derechos de pensiones del régimen especial de la RATP a los regímenes de Derecho común es aplicar el mecanismo de solidaridad intergeneracional e interprofesional sobre una base demográfica mucho mayor y, más en general, asegurar la perennidad de la financiación de los regímenes de pensiones obligatorias financiados según el principio de reparto.
(34)
En virtud del artículo L222-6 del Código de la Seguridad Social, la vinculación de un régimen especial de pensiones o de cualquier otro régimen de pensiones a los regímenes de Derecho común puede realizarse respecto a la parte de las prestaciones del régimen especial equivalente a las prestaciones del seguro de vejez ofrecidas a los trabajadores asalariados del régimen general.
(35)
En el marco de un régimen de pensiones por reparto, la incorporación al régimen receptor de los derechos adquiridos en el pasado en otro régimen (y, por tanto, según otros criterios) se efectúa calculando estos derechos adquiridos con arreglo a las normas del régimen receptor, como si los beneficiarios (jubilados, en activo y excluidos) hubieran realizado toda su carrera dentro del régimen receptor.
(36)
En este caso, las autoridades francesas calcularon los derechos básicos, es decir, los correspondientes a las prestaciones de pensiones calculadas según las normas de los regímenes receptores y que iban a ser incorporados a estos regímenes (21). Solo los derechos básicos definidos de esta manera pueden ser recogidos por los regímenes receptores.
(37)
El artículo 222-6 del Código de la Seguridad Social establece, por otro lado, que la vinculación de un régimen especial debe respetar el principio de estricta neutralidad financiera de la operación respecto de los beneficiarios del régimen receptor. En otros términos, la vinculación financiera de un régimen especial de pensiones a los regímenes de Derecho común en ningún caso puede deteriorar la situación financiera de los regímenes receptores.
(38)
En esta fase se realiza la ponderación, cuya función consiste en determinar qué proporción de estos derechos de pensión transferidos ha sido validada de manera efectiva en la operación de vinculación a fin de respetar rigurosamente el citado principio de neutralidad financiera. Desde el punto de vista conceptual, en la ponderación se comparan los ratios de gasto en pensiones del grupo vinculado y del régimen receptor (22). A continuación, el régimen receptor determina cuál es la proporción de derechos del pasado reconstituidos que debe transferirse para asegurar la igualdad de ambos ratios de gasto: si se alcanza este índice de validación, el régimen receptor recoge «gratuitamente» los derechos de pensión.
(39)
Si el índice de validación por el régimen receptor de los derechos adquiridos reconstituidos es inferior al 100 %, este régimen puede proponer al régimen vinculado la validación del 100 % de estos derechos a cambio de una contribución en concepto de mantenimiento de derechos (o «compensación»).
(40)
El método de cálculo de las compensaciones tiene por finalidad no alterar antes de la operación de vinculación la situación del régimen receptor en lo que respecta a las previsiones. Si la ponderación se hace a efectos de previsiones, el importe de la compensación equivale al valor actual neto de los derechos de entrada anuales. El derecho de entrada anual es aquel que, en lo que respecta a los derechos complementarios (es decir, que exceden de los derechos recogidos de forma gratuita) asumidos por el régimen receptor, iguala cada año los ratios de gasto del régimen integrado y del régimen receptor.
(41)
Si la situación financiera del régimen receptor registra un déficit estructural, el método de cálculo requiere no agravar esta tendencia al desequilibrio, y no reducirlo exigiendo al grupo transferido un equilibrio técnico en las previsiones.
(42)
En el presente caso, la estructura demográfica de la RATP era peor que la de una empresa media francesa afiliada a los regímenes de pensiones de Derecho común, de modo que la vinculación plena de los derechos básicos del régimen especial de pensiones del personal de la RATP a los regímenes de Derecho común requiere el pago de compensaciones a los regímenes receptores, es decir, el pago de contribuciones excepcionales, globales y liberatorias.
(43)
Las autoridades francesas detallaron los métodos de cálculo de estas compensaciones. Los cálculos se harán en función de los valores de los parámetros vigentes en la fecha de la operación. Estos parámetros son los siguientes:
-
los tipos de cotización y las bases que permiten calcular la dotación a las reservas previstas por los regímenes complementarios,
-
el tipo de actualización y, en su caso, la tabla de mortalidad, que varían en función de las circunstancias económicas.
(44)
En este momento, las autoridades francesas consideran que deberán abonarse las compensaciones siguientes:
-
la compensación a la Caisse nationale d’assurance viellesse (CNAV), que administra el régimen general de la Seguridad Social, por un importe de [entre 400 y 800] (23) millones EUR, aproximadamente,
-
las compensaciones a los regímenes complementarios de Derecho común gestionados por la AGIRC-ARRCO, en forma de una participación en sus reservas técnicas, por un importe de [entre 80 y 300] millones EUR, aproximadamente.
(45)
El Gobierno francés tiene previsto hacerse cargo del pago de estas compensaciones a los regímenes de Derecho común en sustitución de la CRP-RATP, a fin de garantizar la neutralidad financiera de la vinculación del régimen especial de la RATP a estos regímenes receptores.
(46)
Con respecto a los derechos básicos adquiridos con posterioridad a la operación de vinculación, se prevé que la RATP y su personal paguen las cotizaciones a los regímenes de Derecho común como contrapartida de la intervención del régimen general y de los regímenes complementarios.
6. RAZONES POR LAS QUE SE ADOPTÓ LA DECISIÓN DE INCOAR EL PROCEDIMIENTO
(47)
En su decisión de incoar el procedimiento, la Comisión expresó sus dudas acerca de la compatibilidad de la reforma notificada con el mercado común. La Comisión señaló que el objeto del procedimiento era determinar si la reforma notificada constituía una ayuda a la RATP.
(48)
En primer lugar, la Comisión se preguntaba por la estrecha relación entre la creación de la CRP-RATP y la operación de vinculación a los regímenes de Derecho común, y consideró necesario verificar si la vinculación de los derechos básicos no era constitutiva de ayuda estatal en favor de la RATP.
(49)
A continuación, formuló dudas en torno al argumento de que la financiación por el Estado de los derechos específicos del régimen de pensiones de la RATP no constituía ayuda estatal y de que, en todo caso, tal ayuda sería compatible con el mercado común.
(50)
Por último, dudaba de la necesidad de la reforma notificada y de su proporcionalidad con respecto al interés común. En cuanto a la necesidad de la reforma notificada, la Comisión se preguntaba si la apertura del mercado del transporte público en la región de París era real y efectiva y si se habían eliminado los elementos característicos de la situación jurídica y material de la RATP que podrían obstaculizar la competencia efectiva. Asimismo, dudaba de la proporcionalidad de la reforma notificada, sobre todo porque afectaba también a los compromisos especiales de las pensiones de los empleados que fueran contratados con posterioridad a la reforma.
(51)
En su decisión de 10 de octubre de 2007, la Comisión, en cambio, concluyó que la financiación por el Estado del déficit del régimen de pensiones de la RATP en el período 1995-2005 constituía una ayuda estatal existente en virtud del artículo 1, letra b), inciso iii), del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (24) (véase el considerando 15 de la Decisión).
(52)
Por otro lado, consideró que el artículo 87 del Tratado CE no era aplicable a la CRP-RATP al no tratarse de una empresa (considerando 67 de la Decisión).
(53)
Por último, sostuvo que la garantía otorgada por el Estado francés a los afiliados al régimen especial beneficiaba directamente a los empleados de la RATP y no a la propia RATP, y que, por tanto, no podía calificarse de ventaja económica a una empresa (considerando 70 de la Decisión).
7. COMENTARIOS DE LAS AUTORIDADES FRANCESAS EN RESPUESTA A LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO
(54)
En su carta de 22 de enero de 2008, las autoridades francesas recuerdan que, a su juicio, la reforma notificada institucionaliza una ayuda destinada a personas, no a la empresa RATP, por lo cual no puede constituir una ayuda estatal en favor de la RATP. Por otro lado, aun cuando el beneficiario real de la reforma notificada fuera la RATP, las autoridades francesas sostienen que esta reforma no puede afectar al comercio entre los Estados miembros ni falsear la competencia, dado que la RATP opera en un solo mercado, a saber, el del transporte público urbano en Île-de-France, que aún no está abierto a la competencia, y que la reforma no incide en modo alguno sobre las actividades de las filiales de la RATP ni sobre los mercados en los que estas operan.
(55)
Las autoridades francesas consideran que la vinculación de la CRP-RATP al régimen general no contiene elementos constitutivos de ayuda a la RATP, ya que no se le concede a esta ventaja alguna.
(56)
En primer lugar, señalan que la propia Comisión indicó, en el punto 69 de la decisión de incoar el procedimiento, que la segunda etapa de la reforma, es decir, el pago de las compensaciones y la transferencia de la financiación de los derechos básicos de la CRP-RATP a la CNAV y la AGIRC-ARRCO, no afectaban ya a la situación económica de la RATP.
(57)
Por otro lado, las autoridades francesas consideran que las obligaciones de la RATP que correspondían a los derechos básicos no eran costes que normalmente hubiera debido sufragar con cargo a su presupuesto, de acuerdo con la jurisprudencia comunitaria. Según las autoridades francesas, las empresas francesas están por lo general sujetas a la obligación de pagar con sus recursos financieros las cotizaciones liberatorias a las cajas de pensiones de Derecho común, pero no las pensiones a los empleados en activo y los jubilados, a diferencia de la RATP, que hasta la reforma notificada tenía su propio servicio de pensiones. Por consiguiente, siempre y cuando se complementen con el pago de una cotización liberatoria hasta alcanzar el nivel del Derecho común, la vinculación de la CRP-RATP al régimen general y el pago por el Estado de las compensaciones al régimen general no evitan a la RATP hacerse cargo de los costes que normalmente habría debido soportar con cargo a sus recursos financieros.
(58)
Por último, sostienen las autoridades francesas, el régimen especial fue impuesto por el Estado cuando se creó la RATP en 1948, por lo que no sería lógico que la empresa tuviera que soportar la carga de unas compensaciones que representan la contrapartida de la vinculación de la CRP-RATP al régimen general.
(59)
En primer lugar, las autoridades francesas consideran que no es aplicable en el presente caso la jurisprudencia según la cual los costes derivados de un convenio colectivo son, por su propia naturaleza, costes que normalmente gravan el presupuesto de una empresa, independientemente de si la empresa ha aceptado este convenio con carácter voluntario o el convenio se ha hecho extensivo a la empresa por vía reglamentaria o legislativa (25), porque el régimen de pensiones del personal de la RATP no es fruto de un convenio colectivo.
(60)
En segundo lugar, estiman que la existencia de los derechos específicos de ningún modo representa una ventaja para la RATP. El hecho de que la RATP siga contratando a personal estatutario que se beneficia de los derechos específicos no demuestra, en su opinión, que la existencia de esos derechos específicos constituya una ventaja económica para la RATP.
(61)
En tercer lugar, sostienen que la financiación pública de los derechos específicos constituye la estricta compensación de las cargas anormales soportadas por la RATP. A su juicio, la conclusión según la cual la financiación de los derechos específicos de pensiones no constituye una ayuda estatal se deriva de los principios establecidos por la jurisprudencia comunitaria desde el origen de la Comunidad, entre los cuales los consagrados en las sentencias Combus (26) y Enirisorse (27) son solo los ejemplos más recientes.
(62)
En el supuesto de que la Comisión estimara que la reforma notificada contiene elementos constitutivos de ayuda estatal, las autoridades francesas consideran que en cualquier caso se trataría de una ayuda compatible con el mercado común.
(63)
Las autoridades francesas mantienen su posición según la cual la reforma notificada se ajusta a la teoría de los costes de transición a la competencia y estimula la competencia.
(64)
Por otro lado, aducen que el nuevo funcionamiento de los derechos de pensiones a partir de 2006 es necesario y proporcionado para instaurar la competencia en el mercado.
(65)
En su opinión, la reforma notificada es necesaria porque constituye un paso previo a la apertura del mercado del transporte urbano en Île-de-France a la competencia. Permitirá, por un lado, prevenir falseamientos de la competencia entre operadores públicos y privados y, por otro lado, suprimir con carácter definitivo la barrera de acceso que representaba el método de financiación de las pensiones de la RATP.
(66)
En cuanto a la proporcionalidad de la reforma notificada, las autoridades francesas informaron a la Comisión, en su carta de 23 de abril de 2008, de la reforma del régimen especial de pensiones de la RATP emprendida por el Gobierno francés, reforma que armoniza el régimen especial de pensiones de la RATP con las normas vigentes en el Derecho común.
8. OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS TRAS LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO
(67)
Por carta de 13 de febrero de 2008, el sindicato SUD de la RATP manifestó su oposición al proyecto notificado por las autoridades francesas aduciendo que su único objetivo era transformar la RATP en un gran grupo internacional propulsado por el ánimo de lucro. En aquella carta, el sindicato SUD llamaba la atención de la Comisión sobre el hecho de que, a su juicio, los empleados de la RATP no son asalariados de Derecho privado sujetos al Código del Trabajo.
(68)
Este sindicato afirmaba, por otro lado, que la reforma del régimen de pensiones de la RATP debería haber sido preparada por una comisión mixta paritaria, ya que entraba en el ámbito de la negociación colectiva entre interlocutores sociales.
9. COMENTARIOS DE FRANCIA SOBRE LAS OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS
(69)
En lo que respecta al régimen jurídico aplicable al personal de la RATP, las autoridades francesas precisan, en su carta de 3 de abril de 2008, que las disposiciones del Código del Trabajo se aplican en principio al personal estatutario de la RATP salvo que el Código del Trabajo o la jurisprudencia hayan excluido de manera expresa su aplicación a dicho personal. Según Francia, la existencia de tales excepciones no es suficiente para situar al personal de la RATP en una relación laboral de Derecho público.
(70)
Por otro lado, Francia indica que el Decreto no 60-1362 de 19 de diciembre de 1960, que otorga a la comisión mixta paritaria de la RATP la competencia relativa al Estatuto del personal, no alude al régimen de pensiones. Según las autoridades francesas, el régimen de pensiones de la RATP no es resultado de negociaciones colectivas, sino que fue impuesto por el Estado a la RATP por vía administrativa.
10. ALCANCE DE LA PRESENTE DECISIÓN
(71)
La presente Decisión se refiere a la compatibilidad del nuevo sistema de financiación de las pensiones con las normas comunitarias sobre ayudas estatales.
(72)
La decisión de incoar el procedimiento de 10 de octubre de 2007 y, en particular, los comentarios de las autoridades francesas han permitido a la Comisión precisar las modalidades de aplicación de la reforma notificada y, por tanto, determinar tres medidas que podrían contener elementos constitutivos de ayuda estatal.
(73)
En primer lugar, el 1 de enero de 2006 la CRP-RATP pasó a ser, en sustitución de la RATP, el único responsable legal del pago de las pensiones de jubilación del personal estatutario.
(74)
En segundo lugar, desde el 1 de enero de 2006, el Estado abona a la CRP-RATP una subvención para equilibrar sus cuentas. Esta subvención pública cubre el déficit demográfico y el sobrecoste del régimen especial de la RATP.
(75)
En tercer lugar, la reforma notificada prevé la posibilidad de que la CRP-RATP vincule los derechos básicos de pensiones del régimen especial a los regímenes de Derecho común. El Estado asumirá, en sustitución de la CRP-RATP, el pago de las compensaciones destinadas a respetar el principio de estricta neutralidad financiera de la vinculación.
11. EVALUACIÓN DE LA PRIMERA MEDIDA: CREACIÓN DE LA RATP
(76)
La Comisión observa que, el 1 de enero de 2006, la CRP-RATP sustituyó a la RATP como única responsable legal del pago de las pensiones de jubilación del personal estatutario. Constata que, en aquel momento, la cotización abonada por la RATP a la CRP-RATP en concepto de pensiones pasó a ser liberatoria.
(77)
Asimismo, señala que, con arreglo al sistema vigente antes del 1 de enero de 2006, la RATP era la responsable legal del pago de los compromisos de las pensiones del régimen especial. Así pues, el sistema de financiación del régimen especial del personal de la RATP era una excepción al Derecho común: la RATP era garante del equilibro financiero del régimen en cuestión, y la cotización empresarial que abonaba al régimen especial no era liberatoria.
(78)
Por tanto, la Comisión concluye que el efecto principal de las disposiciones previstas por la reforma notificada consiste en conferir un carácter liberatorio a la cotización empresarial abonada por la RATP en concepto de pensiones de su personal, liberándola así de la obligación histórica de asegurar el equilibrio del régimen especial. En otros términos, la reforma notificada ha transferido de la RATP a la CRP-RATP y, por ende, al Estado la responsabilidad del equilibrio financiero del régimen especial.
(79)
Por otro lado, la Comisión constata que, en ausencia de la reforma notificada, la obligación de la RATP de asegurar el equilibrio financiero del régimen especial se habría traducido en la inscripción de un compromiso con respecto al Estado que se contabilizaría como provisión en las cuentas al empezar a aplicarse las normas NIIF (Normas Internacionales de Información Financiera), a las que está sujeta la RATP desde el 30 de junio de 2007 (28).
(80)
La Comisión desea subrayar que el problema que plantea la creación de la CRP-RATP es idéntico al suscitado con la reforma del método de financiación de las pensiones de los funcionarios del Estado adscritos a La Poste (29). Por consiguiente, la Comisión verificará si la medida analizada en el presente caso contiene elementos constitutivos de ayuda estatal aplicando el mismo procedimiento que en la citada Decisión.
11.1. PRESENCIA DE UNA AYUDA ESTATAL
(81)
Según el artículo 87, apartado 1, del Tratado, «salvo que el presente Tratado disponga otra cosa, serán incompatibles con el mercado común, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones».
(82)
Para que una medida nacional pueda calificarse de ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, tienen que cumplirse las siguientes condiciones acumulativas: 1) que la medida otorgue una ventaja económica selectiva; 2) que esa ventaja se financie con recursos estatales; 3) que falsee o amenace con falsear la competencia y, por último, 4) que afecte a los intercambios comerciales entre Estados miembros.
(83)
Conviene exponer los motivos que permiten considerar que la medida analizada reúne estas condiciones acumulativas y que, por tanto, constituye una ayuda estatal en favor de la RATP con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado.
11.1.1. PRESENCIA DE UNA VENTAJA SELECTIVA EN FAVOR DE LA RATP
(84)
Con el fin de apreciar si la medida en cuestión contiene elementos de ayuda estatal, procede determinar si confiere una ventaja económica a la RATP al eximirle de sufragar unos costes que en una situación normal habría tenido que soportar con sus recursos financieros, impidiendo que las fuerzas presentes en el mercado produzcan sus consecuencias normales (30).
(85)
En este contexto, según jurisprudencia reiterada, una carga normal es el coste normal inherente a la gestión cotidiana o a las actividades corrientes de una empresa (31). Asimismo, el Tribunal ha determinado que una ayuda consiste en una reducción de las cargas que normalmente recaen sobre el presupuesto de las empresas según la naturaleza o la estructura del sistema de cargas de que se trate, mientras que, por el contrario, un gravamen especial es una carga suplementaria respecto de dichas cargas normales (32).
(86)
La Comisión, a la luz de la jurisprudencia del Tribunal, y de conformidad con su práctica decisoria (33), considera que la calificación de carga «normal» o «especial» implica definir un marco de referencia o comparador, a fin de identificar a las empresas que estarían en una situación jurídica y material comparable con respecto al objetivo perseguido por la medida en cuestión.
(87)
Cabe recordar, a este respecto, que para aplicar el artículo 87, apartado 1, del Tratado, únicamente procede examinar si, en el marco de un régimen jurídico concreto, una medida estatal puede favorecer «a determinadas empresas o producciones» en el sentido del artículo 87, apartado 1, del Tratado frente a otras empresas que se encuentran en una situación material y jurídica comparable habida cuenta del objetivo perseguido por la medida en cuestión.
(88)
Más en concreto, el Tribunal indica que la elección del sistema de referencia sigue un enfoque basado en dos fases: en primer lugar, se determina el sistema de cargas afectado por la medida controvertida y, en segundo lugar, se determina el régimen general aplicable a dicho sistema de cargas.
(89)
En la hipótesis de que pueda identificarse un comparador exógeno que sirva de referencia para determinar la existencia de cargas «anormales», la medida analizada no constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado. En caso contrario, la medida constituye una ayuda estatal con arreglo a esta misma disposición.
11.1.1.1. Ausencia de un comparador exógeno en el presente caso
(90)
Aplicando esta metodología al presente caso, la Comisión considera que el sistema de cargas afectado por la medida controvertida se compone de las cotizaciones sociales soportadas por una empresa en el marco del seguro obligatorio de vejez de sus empleados.
(91)
En el plano teórico, la Comisión distingue dos posibles marcos de referencia:
-
las disposiciones sobre el seguro obligatorio de vejez aplicables a los regímenes de pensiones de Derecho común, es decir, al régimen de seguridad social gestionado por la CNAV, y a los regímenes complementarios gestionados por la AGIRC y la ARRCO,
-
las disposiciones sobre el seguro obligatorio de vejez aplicables a los demás entes públicos.
(92)
En cuanto al primer comparador posible, a saber, los regímenes de pensiones de Derecho común, la Comisión señala que desde el 1 de enero de 2006 la RATP abona una cotización social por un importe idéntico al de la cotización social que abonan las empresas a las cajas de pensiones que gestionan regímenes de Derecho común. No obstante, observa que, a 1 de enero de 2006, las prestaciones pagadas a los beneficiarios de la RATP por el régimen especial gestionado por la CRP-RATP son de importe superior al de las prestaciones de que se benefician los asalariados afiliados a los regímenes de Derecho común.
(93)
Además, la Comisión constata que los afiliados a los regímenes de Derecho común son asalariados con contrato de Derecho privado, mientras que los empleados de la RATP son personal estatutario. A este respecto, conviene subrayar que el Estatuto de personal de la RATP constituye una excepción al Derecho común en varios aspectos (véase la nota 6 de la presente Decisión).
(94)
A la luz de las consideraciones expuestas y de su práctica decisoria (34), la Comisión estima que las disposiciones aplicables a los regímenes de Derecho común en materia de seguro obligatorio de vejez no pueden servir de comparador en el análisis que lleva a cabo la Comisión para determinar la presencia de una ventaja económica con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado.
(95)
En cuanto al segundo de los comparadores posibles, a saber, los entes públicos, la Comisión no ha podido definir un conjunto de operadores económicos que formen un grupo homogéneo y puedan servir de comparador. En efecto, la RATP está en varios aspectos en una situación jurídica y material muy específica dentro de Francia (35).
(96)
Para concluir, la Comisión considera que no existe ningún comparador exógeno que permita definir cuál es la cotización «normal» soportada por las empresas que se encuentran en una situación jurídica y efectiva comparable a la de la RATP habida cuenta del objetivo perseguido por la medida en cuestión.
(97)
La sentencia Enirisorse (36), citada por Francia, no altera las conclusiones de la Comisión sobre la presencia de una ventaja en favor de la RATP. En efecto, en esta sentencia, el Tribunal basa su conclusión en una comparación de la medida controvertida con una «situación normal», que el Tribunal pudo definir pero que no se da en condiciones similares en el presente asunto.
(98)
En ausencia de comparador exógeno pertinente, la Comisión estima que, para determinar la presencia de una ventaja con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado, el marco de referencia para evaluar la existencia de la ventaja es la situación de la propia RATP antes de la aplicación de la medida.
11.1.1.2. Presencia de una ventaja selectiva
(99)
Tal como se ha indicado anteriormente, con arreglo al sistema vigente antes del 1 de enero de 2006, la RATP era responsable legalmente del pago de los compromisos de las pensiones del régimen especial. Así pues, la RATP era garante del equilibro financiero del régimen en cuestión, y la cotización empresarial que abonaba al régimen especial no era liberatoria.
(100)
La Comisión ha constatado que el principal efecto de las disposiciones previstas por la reforma notificada ha sido conferir un carácter liberatorio a la cotización empresarial abonada por la RATP en concepto de pensiones de su personal.
(101)
Por tanto, la Comisión concluye que las medidas en cuestión liberan a la RATP de unas cargas que le correspondería asumir de conformidad con la citada Ley de 1948.
(102)
En el contexto de un análisis de la normalidad de las cargas de las pensiones para la propia RATP, la Comisión considera que las obligaciones que una empresa debe asumir en virtud de la legislación laboral o de convenios colectivos celebrados con los sindicatos en materia de indemnizaciones por despido y de jubilaciones anticipadas forman parte de los costes normales que debe sufragar con cargo a sus recursos propios (37).
(103)
Por extensión, la Comisión concluye que las cargas a las que está sujeta la RATP en virtud de la Ley de 1948 son cargas normales. Por lo tanto, puesto que la medida permite evitar el pago de costes que normalmente debería haber soportado la RATP con cargo a sus recursos financieros, la Comisión sostiene que esta medida otorga al operador una ventaja económica con arreglo a lo dispuesto en el artículo 87, apartado 1, del Tratado. Esta ventaja es selectiva, porque solo se concede a un beneficiario.
(104)
Por otro lado, la Comisión ha constatado que, en ausencia de la reforma notificada, la obligación de la RATP de asegurar el equilibrio financiero del régimen especial se habría traducido en la inscripción en su balance de un compromiso con respecto al Estado que se contabilizaría como provisión en las cuentas al comenzar a aplicarse las normas NIIF (Normas Internacionales de Información Financiera), a las que está sujeta la RATP desde el 30 de junio de 2007.
(105)
Este elemento confirma que la creación de la CRP-RATP exime a la RATP de cargas que en principio le correspondería asumir.
11.1.1.3. Inaplicabilidad de la jurisprudencia Combus al presente caso
(106)
Las autoridades francesas invocan de manera pormenorizada la sentencia Combus (38), en la cual el Tribunal consideró «cargas anormales» los costes resultantes del régimen laboral excepcional del personal de una empresa que, tras una reforma, se encuentra en una situación de Derecho común, es decir, idéntica a la de sus competidores, en lo relativo a la gestión de su personal. Así, el Tribunal afirma que «la medida en cuestión tenía por objeto cambiar el régimen privilegiado y costoso de los funcionarios que trabajaban en Combus por un régimen de personal laboral comparable al de los trabajadores de otras empresas de transporte en autobús competidoras de Combus. Se trataba, pues, de liberar a Combus de una desventaja estructural con respecto a sus competidores privados. Ahora bien, el artículo 87, apartado 1, del Tratado CE, tiene como único objeto prohibir las ventajas que favorezcan a determinadas empresas, ya que el concepto de ayuda solo abarca las intervenciones que reduzcan los costes normalmente incluidos en el presupuesto de una empresa y que puedan considerarse una ventaja económica que la empresa beneficiaria no hubiera obtenido en condiciones normales de mercado […]. […]. Además, en lugar de entregar directamente la cantidad de 100 millones de DKK a los funcionarios empleados por Combus, el Estado danés habría podido obtener el mismo resultado destinando de nuevo a dichos funcionarios en la Administración, sin pagar ninguna bonificación específica, lo que habría permitido a Combus contratar inmediatamente personal laboral en un régimen de Derecho privado».
(107)
En términos generales, procede recordar, en primer lugar, que el Tribunal no ha confirmado la jurisprudencia en el asunto Combus. Algunos elementos de la jurisprudencia del Tribunal contradicen la hipótesis según la cual la compensación de una desventaja estructural excluiría la calificación de ayuda. Así, el Tribunal ha indicado de manera reiterada que la existencia de ayuda debe apreciarse con respecto a los efectos y no según las causas u objetivos de las intervenciones oficiales (39). El Tribunal también ha sostenido que el concepto de ayuda abarca las ventajas concedidas por las autoridades públicas que, bajo distintas formas, reducen las cargas que pesan normalmente sobre el presupuesto de una empresa (40). Asimismo, el Tribunal ha indicado claramente que los costes de remuneración de sus empleados gravan, por su naturaleza, el presupuesto de las empresas, independientemente de si tales costes se derivan o no de obligaciones legales o de convenios colectivos (41). En este contexto, ha considerado que el hecho de que unas medidas oficiales tengan por objeto compensar sobrecostes no permite dejar de calificarlas de ayuda (42). En el presente caso, las autoridades francesas invocan la aplicación del principio establecido por el Tribunal en la sentencia Combus, afirmando que la reforma notificada no hace más que descargar a la RATP de una carga «anormal».
(108)
A este respecto, la Comisión subraya que el asunto Combus presenta diferencias materiales importantes respecto al presente caso:
-
las compensaciones se pagan directamente a los funcionarios empleados por Combus, mientras que la medida analizada en la presente Decisión se refiere a la cotización «empresarial» de la RATP,
-
la medida estatal analizada en el asunto Combus tenía por objeto sustituir el régimen privilegiado y costoso de los funcionarios empleados por Combus por un régimen de personal laboral comparable al de los empleados de otras empresas de transporte en autobús que competían con Combus. En cambio, el Estatuto y los derechos de los funcionarios de la RATP no cambian como consecuencia de la medida en cuestión. Este Estatuto y estos derechos son diferentes de los de los empleados de las empresas afiliadas a los regímenes de pensiones de Derecho común, sujetos a un contrato de Derecho privado,
-
el contexto competitivo de las actividades de Combus era diferente a aquel en que evoluciona la RATP. La sociedad anónima Combus A/S debía gestionar la actividad de transporte sobre una base comercial y operar en el mercado en condiciones de competencia comparables a las de las empresas de autobuses privadas. En este contexto, las sociedades públicas de gestión de los transportes ceden a empresas privadas y públicas, mediante licitación, la prestación de los servicios de transporte en autobús. Según las normas que regulan las licitaciones, los mercados se asignan a la oferta económicamente más ventajosa, sin tener en cuenta la naturaleza privada o pública del licitador. Por su parte, la RATP dispone de un amplio sector no liberalizado, que el Reglamento (CE) no 1370/2007 someterá a la competencia de manera muy progresiva y en el que, por tanto, las presiones económicas se ejercen de manera muy distinta.
(109)
La Comisión considera que las diferencias materiales entre el asunto Combus y el presente caso son suficientes para justificar una argumentación distinta en ambos asuntos.
11.1.2. PRESENCIA DE FONDOS ESTATALES
(110)
En opinión de la Comisión, la medida examinada implica el uso de recursos estatales en favor de la RATP en la medida en que la responsabilidad definitiva de equilibrar el régimen especial de pensiones del personal de la RATP no incumbe a esta, sino al Estado. En efecto, desde que empezó a aplicarse la reforma, el Estado asegura el equilibrio financiero de la CRP-RATP mediante el pago de una subvención de equilibrio al organismo de seguridad social que, en ausencia de la reforma, habría debido asumir la RATP.
(111)
Así pues, la Comisión concluye que la medida controvertida implica el uso de recursos estatales con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
11.1.3. FALSEAMIENTO DE LA COMPETENCIA Y REPERCUSIONES EN LOS INTERCAMBIOS COMERCIALES
(112)
Tal como se ha indicado, la RATP, beneficiaria de la medida en cuestión, es la empresa matriz de un grupo de empresas, el grupo RATP, que opera en los sectores del transporte y servicios conexos. Todos estos operadores están presentes en los mercados comunitarios de los citados sectores.
(113)
En este contexto, conviene recordar que las ayudas encaminadas a liberar a una empresa de los costes que normalmente habría debido asumir en el marco de su gestión corriente o sus actividades normales, falsean, en principio, las condiciones de la competencia (43). A este respecto, es cosa juzgada que cualquier concesión de ayudas a una empresa que ejerza sus actividades en el mercado comunitario puede falsear la competencia y afectar al comercio entre Estados miembros (44). Además, el Tribunal considera que en modo alguno cabe excluir que una subvención pública concedida a una empresa que presta únicamente servicios de transporte local o regional y que no presta servicios de transporte fuera de su Estado de origen pueda, a pesar de ello, tener una incidencia en los intercambios entre los Estados miembros con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado. En efecto, cuando un Estado miembro concede una subvención pública a una empresa, la prestación de servicios de transporte por parte de esta puede verse mantenida o aumentada, con la consecuencia de que las empresas establecidas en otros Estados miembros tienen menos oportunidades de ofrecer sus servicios de transporte en el mercado de dicho Estado miembro (45).
(114)
En este caso, el grupo RATP se encuentra en una posición privilegiada tanto frente a sus competidores nacionales (46) como a los de otros Estados miembros, los cuales no pueden beneficiarse de la medida en cuestión.
(115)
A este respecto, cabe señalar que el Reglamento (CE) no 1370/2007 prevé la apertura progresiva de los mercados en cuestión a la competencia, y que, cuando un sector se abre a la competencia, la concesión de una ayuda estatal a una empresa que opere en ese sector puede afectar a los intercambios intracomunitarios y falsear la competencia en ese mercado.
(116)
En consecuencia, la Comisión considera que la medida analizada afecta a los intercambios entre Estados miembros y falsea la competencia entre operadores.
11.2. ILEGALIDAD DE LA AYUDA
(117)
Con arreglo al artículo 88, apartado 3, del Tratado, los Estados miembros están obligados a informar de todo proyecto dirigido a conceder o modificar una ayuda. El Estado miembro interesado no podrá ejecutar las medidas proyectadas antes de que en dicho procedimiento haya recaído decisión definitiva.
(118)
El 29 de junio de 2006, las autoridades francesas notificaron la reforma del método de financiación del régimen de pensiones de la RATP. En esta carta, las autoridades francesas indican que este dispositivo no parece constituir una ayuda estatal que deba ser notificada previamente a la Comisión en aplicación del artículo 88, apartado 3, del Tratado.
(119)
No obstante, la Comisión constata que Francia ejecutó la ayuda estatal en cuestión con efectos a 1 de enero de 2006, es decir, antes de que la Comisión hubiera adoptado una decisión definitiva. Por tanto, la Comisión concluye que Francia adoptó una medida ilegal al conceder la ayuda en infracción del artículo 88, apartado 3, del Tratado.
11.3. COMPATIBILIDAD DE LA AYUDA CON EL MERCADO COMÚN
(120)
Partiendo de que la medida analizada constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado, procede examinar su compatibilidad a la luz de las excepciones establecidas en ese artículo.
(121)
La Comisión considera que la base jurídica más adecuada a tal fin es el artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado, según la cual pueden considerarse compatibles con el mercado común las ayudas destinadas a favorecer el desarrollo de determinadas actividades económicas siempre que no alteren las condiciones de los intercambios en forma contraria al interés común.
(122)
Habida cuenta de la naturaleza y de las repercusiones de la reforma, la Comisión sostiene que la compatibilidad de la ayuda analizada debe evaluarse atendiendo al criterio de si la RATP y sus competidores actuales, potenciales o futuros están en igualdad de condiciones en lo que respecta a las cotizaciones sociales obligatorias en el mercado del transporte público urbano en Île-de-France.
(123)
Para analizar los efectos de las ayudas y evaluar la intensidad del falseamiento de la competencia, la Comisión debe examinar en primer lugar el nivel de las contribuciones a cargo de la RATP en el sistema reformado en comparación a sus competidores. A continuación, la Comisión analizará lo que habría ocurrido si la RATP no se hubiera beneficiado de la ayuda en cuestión. Por último, se analizarán las repercusiones positivas y negativas de las ayudas antes de proceder a un balance global de su compatibilidad.
(124)
A título preliminar, la Comisión observa que, antes del 1 de enero de 2006, la financiación del régimen especial de pensiones de la RATP se distinguía de la financiación de los regímenes de pensiones de Derecho común en dos aspectos: el carácter no liberatorio de las contribuciones y el tipo de la cotización empresarial.
(125)
A juicio de la Comisión, la ayuda en cuestión ha aportado una solución al primer elemento diferenciador del régimen especial de la RATP respecto de los regímenes de Derecho común. En efecto, antes del 1 de enero de 2006, la RATP no abonaba una cotización liberatoria, sino que la ley le encomendaba equilibrar el régimen de pensiones de su personal. La reforma notificada tuvo como consecuencia la implantación de una cotización liberatoria, concepto que designa la cotización abonada por una empresa de Derecho común a la caja que gestiona un régimen de pensiones por reparto. En cuanto al segundo elemento diferenciador, la Comisión constata que la reforma notificada tuvo como consecuencia la igualación de los costes de los seguros obligatorios de vejez entre la RATP y las empresas sujetas al Derecho común en materia de prestaciones de jubilación.
(126)
En ausencia de la reforma notificada, la RATP habría tenido que constituir provisiones, a partir del ejercicio de 2007, para los compromisos de pago de las pensiones de su personal estatutario. Estas provisiones habrían sido resultado directo del hecho de que las cotizaciones empresariales para las pensiones del personal de la RATP no eran liberatorias.
(127)
Por otro lado, las contribuciones de la RATP al seguro de vejez para asegurar el equilibrio financiero del régimen de pensiones no se habrían alineado en el nivel de sus competidores potenciales.
(128)
Así pues, en ausencia de la reforma notificada, la RATP habría debido asumir con respecto al régimen reformado un coste anual adicional de varios cientos de millones EUR.
(129)
En consecuencia, habría sufrido una desventaja como consecuencia del coste de las pensiones en el contexto de un mercado liberalizado, lo que habría afectado en gran medida a sus actividades.
(130)
De las consideraciones expuestas se deduce que, habida cuenta del Reglamento (CE) no 1370/2007, que prevé la apertura gradual del mercado del transporte público urbano, el régimen de pensiones aplicable a la RATP según la Ley de 1948 presenta características específicas que, consideradas aisladamente, falsean la competencia en detrimento de la RATP y del grupo al que esta pertenece. La principal repercusión de la ayuda analizada es que las cotizaciones de la RATP se corresponden con las soportadas por sus competidores y los competidores del grupo RATP, eliminando así el falseamiento de la competencia específico que afecta a la RATP y a su grupo.
(131)
Por otro lado, la reforma permite a la RATP actuar de manera progresiva como lo haría un inversor privado en condiciones comerciales normales. De hecho, este es uno de los objetivos de la citada reforma.
(132)
Asimismo, la Comisión considera que la medida analizada se ajusta al objetivo de interés comunitario que persigue. Ningún otro instrumento habría podido abordar con más eficacia el problema planteado. Por supuesto, podrían haberse acordado compensaciones de servicio público, pero un planteamiento de este tipo no sería ni adecuado ni sostenible a largo plazo debido a la naturaleza estructural del problema.
(133)
En cuanto a la proporcionalidad de la medida, la Comisión sostiene que la ayuda concedida se limita al importe mínimo estrictamente necesario. Desde el 1 de enero de 2006, los costes de la RATP en materia de pensiones son idénticos a los soportados por las empresas cuyos empleados están afiliados a los regímenes de Derecho común.
(134)
Por último, sostiene la Comisión que la medida en cuestión permite asegurar la continuidad de un sistema de pensiones cuyo funcionamiento se había quedado obsoleto, y que la reforma de las prestaciones de jubilación del régimen especial (47) que se emprendió constituye, por tanto, un elemento complementario determinante. Así pues, la Comisión considera que estas medidas se inscriben perfectamente en el marco más general de la reforma de los sistemas de jubilación de los Estados miembros, reforma propugnada tanto por el Consejo como por la Comisión (48).
(135)
En un análisis estático, la Comisión considera, por un lado, que el falseamiento de la competencia provocado por la medida en cuestión en el mercado del transporte público urbano en Île-de-France es, por naturaleza, muy limitado a corto plazo, pues, habida cuenta del pasado de la RATP y de sus actividades, es evidente que los compromisos relativos a las pensiones afectados por la reforma se refieren a actividades que tradicionalmente han sido ejercidas en un mercado no liberalizado en el que la competencia hasta ahora era muy débil. Por otro lado, en lo que respecta a los mercados en los que el grupo RATP opera a través de las filiales de la empresa RATP, la Comisión estima que las repercusiones de la medida analizada son mínimas. En efecto, estos mercados solo se verán afectados por la medida de manera indirecta, ya que, además de la estricta separación jurídica, contable y financiera entre la empresa matriz y sus filiales, la reforma notificada no afecta al personal empleado en las filiales.
(136)
En un análisis dinámico que, sin duda, resulta más adecuado habida cuenta del Reglamento (CE) no 1370/2007, la Comisión cree que, si bien la medida puede permitir en teoría a la RATP mantener una posición dominante, este riesgo es limitado. Esta conclusión se basa en que la medida se limita a ajustar las cotizaciones de la RATP con las de sus competidores y en que, a raíz de la reforma del régimen especial de pensiones emprendida en 2008, el régimen de pensiones de la RATP no añade un atractivo específico a la empresa.
(137)
A la luz de las consideraciones expuestas, la Comisión concluye que las repercusiones negativas de la ayuda concedida a la RATP son moderadas. La reforma notificada se limita a lo estrictamente necesario para establecer condiciones de igualdad en lo relativo a las cotizaciones al seguro obligatorio de vejez y pone freno a un falseamiento de la competencia que habría supuesto una desventaja para la RATP, por lo que no altera las condiciones de los intercambios en una medida contraria al interés común.
(138)
Por consiguiente, la ayuda analizada es compatible con el mercado común a condición de que se aplique en su totalidad la reforma del régimen especial de pensiones de la RATP, cuyo objetivo es armonizarlo con las normas de Derecho común de los regímenes de base de los asalariados del sector privado y de los funcionarios.
(139)
La Comisión estima que la conclusión expuesta no queda desvirtuada por la solución adoptada en su Decisión 2005/145/CE en el asunto EDF (49).
(140)
A este respecto, conviene recordar que, en aquella Decisión, la Comisión autorizó unas ayudas estatales que liberaban a las empresas de un sector de unas obligaciones de pago de pensiones específicas que sobrepasaban las resultantes del régimen general de pensiones y que se habían establecido durante el período de monopolio. Con este motivo, la Comisión consideró que la reducción parcial de la carga resultante del mecanismo de financiación de los derechos específicos de pensiones adquiridos antes de la fecha de la reforma constituía una ayuda estatal según lo dispuesto en el artículo 87, apartado 1, del Tratado que podía ser declarada compatible con el mercado común. En su análisis de compatibilidad, la Comisión consideró que la situación de EDF no era muy diferente, por su naturaleza, de la de los «costes de transición a la competencia» en el ámbito de la energía. Se trataba, en efecto, de ayudas destinadas a facilitar la transición hacia un sector energético competitivo. La Comisión consideró conveniente asimilar las ayudas a EDF a la compensación de costes de transición a la competencia (50) y anunció que seguiría este enfoque en su análisis de casos similares.
(141)
Habida cuenta de las consideraciones expuestas, la Comisión sostiene que, en el presente caso, la ayuda estatal libera a la RATP de unas obligaciones en materia de pensiones que excedían de las resultantes del régimen general de pensiones y que fueron definidas antes de la liberalización del mercado. Asimismo, señala que la reforma de los regímenes especiales de pensiones aplicada por la RATP desde principios de 2008 adapta el régimen especial del personal de la RATP a las normas de Derecho común de los regímenes de base de los asalariados del sector privado y de los funcionarios.
11.4. CONCLUSIÓN
(142)
La Comisión considera que la medida examinada es constitutiva de ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado. Esta ayuda estatal es compatible con el mercado común en virtud del artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado.
12. EVALUACIÓN DE LAS MEDIDAS SEGUNDA Y TERCERA
(143)
Tal como se ha indicado anteriormente, la reforma notificada prevé que el Estado abone una subvención a la CRP-RATP para equilibrar sus cuentas a partir del 1 de enero de 2006.
(144)
Por otro lado, la reforma notificada prevé la posibilidad de que la CRP-RATP vincule a los regímenes de Derecho común los derechos básicos de pensiones del régimen especial. Para respetar el principio general de neutralidad financiera, esta vinculación supone el pago de compensaciones a los regímenes receptores, compensaciones de las que se hará cargo el Estado en sustitución de la CRP-RATP.
(145)
Se trata de determinar si estas medidas constituyen ayuda estatal según el artículo 87, apartado 1, del Tratado CE.
(146)
A este respecto, conviene recordar que, según el Derecho comunitario de competencia, el artículo 87 del Tratado solo es aplicable a las empresas. Según jurisprudencia reiterada del Tribunal, el ámbito de la protección social, cuando se basa en el principio de solidaridad, no constituye una actividad económica con arreglo al Tratado (véase el punto 67 de la decisión de incoar el procedimiento de 10 de octubre de 2007) (51).
(147)
A la luz de esta jurisprudencia, la Comisión considera que ni la CRP-RATP, ni las cajas de pensiones que acogen a los empleados en activo y jubilados de la RATP, es decir, la CNAV y la AGIRC-ARRCO, son empresas según el Derecho comunitario de la competencia, y ello por las razones que se exponen a continuación.
(148)
La Comisión observa, en primer lugar, que el personal de la RATP es objeto de una protección social obligatoria que incluye un régimen autónomo de seguro de vejez con un objetivo social. En efecto, su finalidad consiste en asegurar una cobertura del riesgo de vejez al conjunto de los beneficiarios, con independencia de su patrimonio y de su estado de salud en el momento de su afiliación.
(149)
Por otro lado, la Comisión considera que este régimen obedece al principio de solidaridad, ya que las cotizaciones abonadas por los trabajadores en activo financian las pensiones de los trabajadores jubilados.
(150)
Además, la Comisión observa que la gestión del régimen analizado ha sido conferida por ley a la CRP-RATP, cuya actividad está sujeta al control del Estado. En su calidad de gestora, recauda el producto de las cotizaciones adeudadas por los asalariados de la RATP y por la RATP y se encarga de la liquidación y del servicio de pensiones. La Comisión subraya que, en virtud del artículo L711-1 del Código de la Seguridad Social, la CRP-RATP está dotada del conjunto de las atribuciones definidas en el artículo L111-1 del Código, que recuerda, en particular, que la organización de la seguridad social se basa en el principio de solidaridad nacional.
(151)
Por último, constata que, en la ejecución de su misión, la CRP-RATP aplica la ley y no tiene posibilidad alguna de influir en el importe de las cotizaciones, la utilización de los fondos o la determinación del nivel de las prestaciones. Las prestaciones que se abonan vienen determinadas por ley y son independientes de la cuantía de las cotizaciones.
(152)
En la medida en que la CRP-RATP no es una empresa según el Derecho comunitario de competencia, la Comisión considera que el pago por el Estado de una subvención de equilibrio a la CRP-RATP y la financiación por su parte de las compensaciones en sustitución de la CRP-RATP no constituyen ayudas estatales según el artículo 87, apartado 1, del Tratado.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La creación de la Caisse de retraites du personnel de la RATP (CRP-RATP) constituye una ayuda estatal con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado otorgada ilegalmente por Francia en infracción del artículo 88, apartado 3, del Tratado.
Esta ayuda estatal es compatible con el mercado común con arreglo al artículo 87, apartado 3, letra c), del Tratado a condición de que se aplique en su totalidad la reforma del régimen especial de pensiones de la RATP, cuyo objetivo es armonizarlo con las normas de Derecho común de los regímenes de base de los asalariados del sector privado y de los funcionarios.
Por consiguiente, se autoriza la concesión de esta ayuda.
Artículo 2
El pago por el Estado de una subvención de equilibrio a la CRP-RATP y la financiación por el Estado de las compensaciones en sustitución de la CRP-RATP, en el marco de la vinculación de los derechos básicos del régimen especial a los regímenes de Derecho común, no constituyen ayudas estatales con arreglo al artículo 87, apartado 1, del Tratado.
Artículo 3
El destinatario de la presente Decisión es la República Francesa.
Hecho en Bruselas, el 13 de julio de 2009.