31999R1493
L 179/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1493/1999 НА СЪВЕТА
от 17 май 1999 година
относно общата организация на пазара на вино
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 36 и 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като взе предвид становището на Комитета на регионите (4),
като има предвид, че:
(1)
Функционирането и развитието на общия пазар на селскостопански продукти трябва да се съпровождат със създаването на Обща селскостопанска политика и тя самата да включва обща организация на селскостопанските пазари, която може да бъде под различни форми в зависимост от продуктите.
(2)
Общата селскостопанска политика цели постигане на целите на член 33 от Договора, и по-специално в лозаро-винарския сектор, стабилизиране на пазарите и осигуряване на един задоволителен стандарт на живота за съответната селскостопанска общност; тези цели могат да бъдат постигнати чрез адаптиране на ресурсите съобразно нуждите, в частност на база политика на адаптиране на лозарския потенциал и политика на качеството.
(3)
Съществуващата рамка на общата организация на пазара на вино е установена с Регламент (ЕИО) № 822/87 (5), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1627/98 (6); в светлината на придобития опит e целесъобразно посоченият регламент да бъде заменен, за да се отговори на настоящата ситуация в лозаро-винарския сектор, която се характеризира с факта, че докато структурните излишъци са по-редки, излишъците, натрупани в продължение на години, са възможни, по-специално поради рискове от характерни за сектора изменения на продукцията от една реколта до друга.
(4)
Изпълнението на споразуменията от Уругвайския кръг през 1995 г. доведе до по-широко отваряне на пазара на Общността, занапред много по-малко чувствителен спрямо въздействието на традиционните мерки за интервенция, както и до намаляване на възможностите на субсидиран износ на продукти, което принуждава производителите на Общността да подобряват конкурентоспособността си; отсега нататък по-голямата част от износа на продукти се осъществява без субсидии.
(5)
Основният проблем на пазара, с който трябва да се справят някои оператори от лозаро-винарския сектор, понастоящем е ограничената им способност да се адаптират достатъчно бързо към развитието на конкуренцията както на вътрешния, така и на външния пазар; настоящата обща организация на пазара не е предложила никакво разрешение за лозарските зони, чиято продукция явно не намира изгоден пазар; спрямо зоните, чиито пазари се разширяват, няма достатъчна гъвкавост, която да им осигури перспективи за развитие.
(6)
През 1994 г. Комисията представи предложение за реформа на общата организация на пазара на вино, която обаче не бе приета; междувременно ситуацията на пазара се промени, откакто бе направено предложението.
(7)
Оттогава, за да се гарантира необходимата гъвкавост за добра адаптация към новата ситуация, се налага реформа на общата организация на пазара на вино с оглед постигане на големите цели, а именно: да се поддържа по-добро равновесие между предлагането и търсенето на пазара на Общността; да се даде възможност на производителите да разработват разширените пазари; да се позволи на сектора да се превърне в трайно по-конкурентоспособен; да се премахне използването на интервенцията като изкуствено средство за реализиране на излишната продукция; да се поддържа пазара и така да се улесни непрекъснатост на снабдяването с продукти за дестилация на вино на тези части от сектора за спиртни напитки, които по традиция използват този алкохол; да се вземе предвид регионалното многообразие; да се признае официално потенциалното право на организациите на производителите и секторните организации.
(8)
Регламент (ЕИО) № 822/87 бе допълнен и приложен с Регламенти (ЕИО) № 346/79 (7), (ЕИО) № 351/79 (8), последно изменен с Регламент (ЕИО) № 1029/91 (9), (ЕИО) № 460/79 (10), последно изменен с Регламент (ЕИО) № 3805/85 (11), (ЕИО) № 456/80 (12), последно изменен с Регламент (ЕИО) 1597/83 (13), (ЕИО) № 457/80 (14), (ЕИО) № 458/80 (15), последно изменен с Регламент (ЕИО) № 596/91 (16), (ЕИО) № 1873/84 (17), последно изменен с Регламент (ЕО) № 2612/97 (18), (ЕИО) № 895/85 (19), последно изменен с Регламент (ЕИО) № 3768/85 (20), (ЕИО) № 823/87 (21), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1426/96 (22), (ЕИО) № 1442/88 (23), последно изменен с Регламент (ЕО) № 859/199 (24), (ЕИО) № 3877/88 (25), (ЕИО) № 4252/88 (26), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1629/98 (27), (ЕИО) № 2046/89 (28), последно изменен с Регламент (ЕО) № 2468/96 (29), (ЕИО) № 2048/89 (30), (ЕИО) № 2389/89 (31), последно изменен с Регламент (ЕО) № 2088/97 (32), (ЕИО) № 2390/89 (33), последно изменен с Регламент (ЕО) № 2611/97 (34), (ЕИО) № 2391/89 (35), (ЕИО) № 2392/89 (36), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1427/96 (37), (ЕИО) № 3677/89 (38), последно изменен с Регламент (ЕО) № 2796/94 (39), (ЕИО) № 3895/91 (40), (ЕИО) № 2332/92 (41), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1629/98, и (ЕИО) № 2333/92 (42), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1429/96 (43); тези регламенти са били многократно съществено изменяни; по повод новите изменения и за по-голяма яснота следва да се пристъпи към преработване на посочените регламенти, като те се прегрупират в единен текст.
(9)
Регламент (ЕИО) № 822/87 предвижда Съветът да определи общите правила за прилагане; това създаде уредба, представляваща сложна структура; разглежданите регламенти съдържат множество технически детайли, които по необходимост са претърпели чести изменения; следователно настоящият регламент трябва в обобщен вид да съдържа всички необходими за прилагането му насоки; Съветът трябва да делегира на Комисията всички необходими изпълнителни правомощия съгласно член 211 от Договора.
(10)
Правилата, които се отнасят до общата организация на пазара на вино, са крайно сложни; в някои случаи те не се съобразяват достатъчно с регионалното многообразие; следователно се налага те да се опростят в рамките на възможното, както и да се развие и приложи в рамките на Общността една колкото се може по-близка до производителите политика.
(11)
За да се използва пълноценно и да се засили подобряването на пазарното равновесие, както и да се адаптира по-добре предлагането спрямо търсенето на някои видове продукти, трябва да се предвиди рамка от мерки за управлението на лозарския потенциал, която включва ограничаване на средносрочните насаждения, обезщетения при трайно изоставяне на лозарските масиви и подкрепа за преструктурирането и конверсията на лозята.
(12)
Структурните мерки, които не се отнасят пряко до производството на вино, попадат в приложното поле на Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти (44); мерките за насърчаване спомагат до голяма степен за конкурентоспособността на сектора и следва да се насърчава специално търговското представяне на вина от Общността на пазари на трети страни; за да се гарантира обаче последователността в политиката на Общността за общо насърчаване, следва да се интегрират мерките, които се отнасят до лозаро-винарския сектор в приложното поле на хоризонталните правила в тази област; за целта Комисията представи предложение за регламент относно мерките за насърчаване и предоставяне на информация относно селскостопанските продукти в трети страни (45).
(13)
Пазарното равновесие е подобрено, макар и относително бавно и трудно; този резултат се дължи главно на действащите ограничения по отношение на засаждането; предвид придобития опит не е възможно да се прибягва до друга мярка, за да се използва пълноценно и да се засилва подобряването на пазарното равновесие; следователно е необходимо да се ограничи по този начин упражняването на правото на собственост на производителите, съобразено с общия интерес.
(14)
Следователно трябва да се поддържат в един средносрочен период ограниченията по отношение на засаждането, така че да се позволи на съвкупността от структурни мерки да произведат своя ефект, и да се забрани засаждането до 31 юли 2010 г. на лози за производство на вина, освен ако настоящия регламент не предвижда изключение.
(15)
Действащото разрешение за ново засаждане на облагородени лози от присадници, комасацията и отчуждаването на земеделски имоти, както и експериментирането в лозарството, което само по себе си не предизвиква необосновани смущения на пазара на вино и следователно трябва да се поддържа в случай на необходим контрол; следва по подобни съображения да се разреши също засаждането на лози, чиято реколта е предназначена за семейна консумация на винопроизводителя.
(16)
Действащото разрешение за ново засаждане за производството на качествени вина, произведени в определен район, и трапезни вина с географско указание, е полезен елемент на политиката за качество, основана на по-добро адаптиране на предлагането спрямо търсенето; все пак отлично действащата система за запазване правата за засаждане трябва да позволява постигането на тази цел; следователно следва да се продължи съществуващото разрешение, при условие че се извършват необходимите проверки, в рамките на преходен период с краен срок 31 юли 2003 г., от която дата системата е напълно действаща.
(17)
Действащото разрешение на презасаждане е необходимо, за да се позволи нормалното обновяване на изтощените лозя; следователно съществуващата система трябва да се поддържа, при условие че се извършват необходимите проверки; за по-голяма гъвкавост системата трябва също да позволява, при условията на строг контрол, придобиването и използването на правата за презасаждане, преди да се осъществи съпътстващото го изкореняване; следва да се зачитат правата за презасаждане, придобити съгласно законодателството на Общността или националното законодателство; от друга страна, трябва да съществува възможността за прехвърляне на правата за презасаждане от едно стопанство на друго, при условия на строг контрол и доколкото посоченото прехвърляне се вписва в политиката за качество или се отнася до облагородените лози от присадници, или е свързано с прехвърлянето на част от стопанството; за да се осигури добро функциониране на общата организация на пазара, следва да са поддържат тези прехвърляния на територията на една държава-членка.
(18)
За да подобри управлението на лозарския потенциал и да се улесни ефикасното използване на правата за засаждане, което допринася за смекчаване ефектите от ограниченията за засаждане, следва да се създаде система от национални и/или регионални резерви.
(19)
Трябва да са предоставят на държавите-членки широки правомощия за преценка относно управлението на резервите, при условие че се извършват необходимите проверки, за да им се позволи по-добре да адаптират използването на правата за засаждане от тези резерви спрямо местните нужди; това право на преценка трябва да включва възможността за закупуване на правата за засаждане, за да се попълват резервите, и за продаване на правата за засаждане, произтичащи от тях; за целта следва да се позволи на държавите-членки да не прилагат системата за резерв, докато не докажат, че разполагат с ефикасна система за управление на правата за засаждане.
(20)
Отпускането на специални предимства за младите производители може не само да ги улесни по отношение на оборудването, а така също и по отношение на структурното адаптиране на стопанисването след първото оборудване; следователно тези производители трябва безплатно да се ползват от произтичащите от резервите права за засаждането.
(21)
За да се гарантира оптималното използване на ресурсите и по-добре да се адаптира предлагането спрямо търсенето, трябва правата за засаждането да бъдат използвани от техните титуляри в разумен срок или, ако това не е направено, да бъдат разпределени или преразпределени на резервите; по същите причини следва разпределените на резервите права да бъдат предоставени в разумен срок.
(22)
Подобряването на пазарното равновесие и развитието на световния пазар могат да оправдаят едно увеличаване на правата за засаждане, които трябва да бъдат разпределени на съответните държави-членки, както и, отчасти, на резерва на Общността за разпределение, който зависи от допълнителното търсене на пазара; трябва да се намали посоченото увеличаване посредством предоставяне на правата за ново засаждане за производство на качествени вина, произведени в определен район, и трапезни вина, обозначени с географско указание.
(23)
Някои площи са засадени в нарушение на действащите ограничителни разпоредби, които се отнасят до засаждането; оказа се, че предвидените за гарантиране на продукцията от тези площи санкции, които не нарушават пазара на вино, са трудни за прилагане; следователно трябва да се предвиди изкореняването на незаконно засадените площи; това задължение трябва да се наложи по отношение на всяко незаконно засаждане, направено след публикуването на предложението, което се отнася до настоящия регламент, и от този момент производителите трябва да са наясно за проекта по въвеждането на това задължение.
(24)
Без да се засягат действащите национални мерки, не е възможно, с оглед правната сигурност, да се наложи на общностно равнище изкореняването на незаконно засадените площи преди публикуването на предложението, което се отнася до настоящия регламент; следователно, за да се въведе по-добър контрол върху лозарския потенциал, следва държавите-членки, в определен период, да узаконят положението на посочените площи при извършване на необходимия контрол; различен подход може да се предвиди по отношение на узаконяването според характерните особености на съответното засаждане, особено в случай, когато то води до увеличаване на продукцията; в случай че такъв риск е налице, на съответния производител могат да бъдат наложени адекватни административни санкции.
(25)
Следва да се позволи на държавите-членки да вземат под внимание местните условия и впоследствие, при необходимост, да наложат по-строги правила по отношение на новото засаждане, презасажданията и повторното присаждане.
(26)
Има лозарски зони, чието производство не е адаптирано спрямо търсенето; за да се стимулира адаптирането на сектора като цяло, следва да се насърчава трайното изоставяне на лозарските площи в посочените зони; следователно трябва да се отпусне премия; следва да се повери на държавите-членки управлението на тази премия в рамките на Общността и при извършване на необходимия контрол, така че премията да се разпредели по-добре по съответните райони; впоследствие държавите-членки трябва да могат да посочат съответните райони и за изчислят размера на премията на база обективни критерии и съобразно общата горна граница.
(27)
Производството на вино в държавите-членки, което не надвишава 25 000 хектолитра годишно не би могло да наруши равновесието на пазара; оттук следва тези държави-членки да бъдат освободени от ограниченията по отношение на засаждането, като обаче бъдат лишени от възможността да получават премия за трайно изоставяне на лозарските площи.
(28)
Има други лозарски зони, чието производство не е адаптирано спрямо търсенето, но може да бъде адаптирано чрез преструктуриране на лозята посредством конверсия на сортовете, презасаждане на лозята или подобряване на техниките за управление на лозята; за тази цел следва да се предвиди подкрепа, оказвана при необходимия контрол.
(29)
За да се осигури, че преструктурирането и конверсията се извършват по контролиран начин, те трябва да бъдат планирани; следва плановете да бъдат изготвени на ниво възможно най-близко до производителите, за да се гарантира вземането под внимание на регионалното многообразие; въпреки това, за да осигурят съгласуваността на плановете с правото на Общността, държавите-членки трябва да запазят отговорността си на последна инстанция по отношение на тези планове.
(30)
Преструктурирането и конверсията имат две главни финансови последици за производителите, като загубата на приходи през времето на конверсията и разходи за изпълнението на тези мерки; следователно следва подкрепата да се насочи в тези два аспекта; в процеса на преструктуриране има възможност, в определени граници, за допълнителните национални мерки.
(31)
За по-добро управление на лозарския потенциал е добре да се изготви опис на този потенциал на ниво държава-членка или на регионално ниво; за да се насърчават държавите-членки да изготвят описа, следва да се ограничи до тези от тях, които вече са го изготвили, достъпът до узаконяването на незаконно засадените площи, до увеличаването на правата за засаждане, както и до подкрепа за преструктурирането и конверсията; в случая с регионалните описи районите, изготвили описа, не трябва да бъдат изключени от възползването от мерки за узаконяване, преструктуриране и конверсия, предвид това, че други райони не са го направили; всички регионални описи обаче трябва да се приключат преди 31 декември 2001 г.
(32)
Класифицирането на сортовете лози за производство на вино се осъществява по-добре, когато се прави на ниво по-близко до производителите; оттук следва Общността да натовари с това държавите-членки.
(33)
Регламент (ЕИО) № 2392/86 на Съвета от 24 юли 1986 г. за установяване на лозарския регистър на Общността (46), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1631/98 (47), трябва да остане в сила, за да позволи на държавите-членки, в които регистърът е в процес на създаване, то да приключи; трябва да се предвиди обаче по-нататъшното му изменение или отмяна.
(34)
За да се запази пазарното равновесие, следва да се предвиди помощ за частно складиране на трапезното вино и някои видове гроздова мъст; мярката трябва да бъде възможно най-гъвкава, за да се адаптира към развитието на пазара; за тази цел следва да се предвиди възможността за приключване на прилагането ѝ в най-кратки срокове.
(35)
За да се премахне възможността за използване на интервенцията като изкуствено средство за пласиране на излишната продукция, следва да се промени режимът за дестилация; следователно трябва да се предвидят формите на дестилация, както следва: задължителна дестилация на вторичните продукти на винификацията; задължителна дестилация на вина, произведени от сортове грозде, което не е класифицирано непременно като винени сортове; дестилация с цел поддържане на пазара на вино, като се осигурява непрекъснатост на снабдяването с продукти от дестилация на вино на частите на сектора на спиртни напитки, които по традиция използват този алкохол, и кризисна дестилация; следва да се премахне всяка друга форма на дестилация; за да се отговори на нуждите на пазара и специфичните регионални условия, предвидените мерки трябва да бъдат възможно най-гъвкави.
(36)
Предвид влошеното качество на вината, получени чрез свръхналягане, тази практика трябва да се забрани и за да се избегне, да се предвиди задължителна дестилация на джибрите и винената утайка; при все това, с оглед условията за производство в някои лозарски райони, то могат да бъдат предвидени дерогации от това задължение; освен това при положение че производствените и пазарните структури в лозарска зона А или в гермаската част на лозарска зона В, или в районите с лозови насаждения в Австрия, са на път да докажат, че целите на мярката са постигнати, за производителите от тези райони следва да замени задължението за дестилация на вторичните продукти от винификацията със задължението да се извличат под контрол вторичните продукти.
(37)
Трябва да се ориентира производството на вино от сортове грозде, които не са непременно класифицирани на първо място като сортове винено грозде, към традиционни за сектора на спиртните напитки предназначения и други традиционни употреби; следва да се предвиди задължителна дестилация на вината, чиито количества надхвърлят тези на нормално произведените за тези предназначения вина.
(38)
Някои части на сектора на спиртните напитки представляват важен традиционен канал за пласирането на продукти от винена дестилация и други лозаро-винарски продукти; следователно за задоволяването на този пазар следва, за дестилацията на трапезни вина и на вина, от които може да се произведат трапезни вина, да се предвиди от страна на Общността първична помощ за дестилацията на тези вина и вторична помощ за съхранението на получения дестилат.
(39)
За да се справят с изключителни случи на смущения на пазара и със сериозните проблеми по отношение на качеството, трябва да се предвиди мярка за кризисна дестилация; предвид специфичните положения следва Комисията да определи размера и вида на помощта, включително в случая, когато е констатиран значителен спад на пазарната цена за дадена категория вино; мярката трябва да бъде приложена на доброволни начала от производителите; следва да се предвиди, че в случай на прилагане на мярката в продължение на три последователни години за специална категория вино (в специална зона) Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад и, при необходимост, предложения;
(40)
Реализацията на алкохола, получен от дестилация, трябва да се осъществява така, че да позволяват по-голяма прозрачност и контрол и предотвратяване на всякакви смущения на традиционните пазари на алкохол.
(41)
Понастоящем увеличаването на естественото алкохолно съдържание не е постигнато при еднакви икономически условия от всички производители на Общността поради различия в енологичните практики, разрешени с настоящия регламент; за да се премахне тази дискриминация, трябва да се насърчава употребата на лозаро-винарски продукти за обогатяване, което да позволи разширяването на техните канали и предотвратяването на излишъци от вино; за да се постигне това, трябва да се изравнят цените на различните продукти за обогатяване; този резултат може да се постигне посредством въвеждане на режим за помощ за концентрираната гроздова мъст и на ректифицираната концентрирана гроздова мъст от някои райони и използвани за обогатяване.
(42)
За да се постигне по-трайно равновесие между производството и потреблението, се запазва необходимостта от засилване употребата на лозаро-винарски продукти; изглежда оправдано да се интервенира дори преди етапа на производството на трапезни вина, като се насърчи използването на гроздова мъст за цели, различни от винификацията, чрез помощ, която да гарантира запазването на традиционните канали за лозаро-винарски продукти на Общността; една такава мярка трябва да се прилага, без да се нарушава конкуренцията и като се вземат предвид традиционните методи на производство.
(43)
Производителите, които не са изпълнили задълженията си за дестилацията, трябва да бъдат лишени от възползването от всяка друга интервенционна мярка.
(44)
При завишени цени на пазара на Общността следва съответно да се предвидят мерки.
(45)
С оглед характеристиките на пазара на вино създаването на организации на производителите има вероятност да подпомогне постигането на целите на общата организация на пазара; държавите-членки могат да признаят тези организации; те от своя страна трябва да се създават доброволно и да докажат обхвата и ефикасността на услугите, които предлагат на членовете си.
(46)
За да се подобри функционирането на пазара на качествени вина, произведени в определен район, и трапезни вина с географско указание, държавите-членки трябва да бъдат готови да пристъпят към изпълнение на взетите от секторните организации решения; обхватът на тези решения трябва да изключва съгласуваните практики; следва Комисията да гарантира съответствието на тези решения с правото на Общността; секторните организации трябва да изпълнят определени задачи, като се съобразяват с интересите на потребителите.
(47)
От съображения, свързани със здравето и за да се стимулира подобряване на качеството, следва да се определят на общностно равнище единствените енологични обработки и практики, които се разрешават за производството на продукти, обхванати в настоящия регламент; от сходни съображения за производството на предназначени за директна консумация от човека вина, трябва да се използват единствено сортове винено грозде.
(48)
Предвид факта, че производствените условия, и по-специално почвите, теренът и климатът варират значително от една лозарска зона на Общността до друга, важно е тези вариации да се вземат под внимание при енологичните обработки и практики; с оглед опростяване и улесняване на измененията на база опита и технологичния прогрес трябва да се определят някои технически ограничения и условия, свързани с тези практики, и обработки в рамките на характерните особености на приложение; следва обаче да бъдат фиксирани в настоящия регламент границите на серния двуокис, сорбиновата киселина, калиевия сорбат с оглед важността им от здравословна гледна точка.
(49)
Трябва да се предвидят технологични правила за анализ, разрешени за лозаро-винарските продукти.
(50)
Означението, наименованието и търговското представяне на продуктите, обхванати от настоящия регламент, могат да имат важни последствия при търговския им пласмент; оттук следва, във връзка с това, настоящия регламент да определи правилата, които се отнасят до законовите интереси на потребителите и производителите и способстват за правилното функциониране на вътрешния пазар и производството на качествени продукти; основните принципи на тези правила трябва да предвиждат задължителното използване на някои означения за идентифициране на продукта и предоставяне на ценна информация на потребителите, както и допълнителното използване на други обозначения на база правилата на Общността или при разпоредби, които се отнасят за превенцията на злоупотреби.
(51)
Правилата за означаването трябва да предвидят разпоредби за превенцията на злоупотреби, за санкции на общностно равнище в случай на неправилно етикетиране, за използване на езици, и по-специално когато се използват различни азбуки и знаци, особено когато те могат да предизвикат объркване у потребителите.
(52)
Предвид различията на продуктите, обхванати от настоящия регламент, и техните пазари, както и очакванията на потребителите и традиционните употреби, правилата трябва да бъдат диференцирани според съответните продукти, по-специално що се отнася до пенливото вино, и според техния произход.
(53)
Следва правилата да се прилагат по същия начин при етикетирането на вносни продукти, по-специално за да се поясни произходът им и да се избегне объркването им с продукти на Общността.
(54)
Правото да се използват географски указания и други традиционни наименования има икономическа стойност; оттук следва да се регламентира това право и да се защитават тези означения; за да се стимулира лоялната конкуренция и да не се объркват потребителите, може да се окаже необходимо тази закрила да се отрази върху продуктите, които не са обхванати от настоящия регламент, включително тези, които не са посочени в приложение I към Договора.
(55)
С оглед интереса на потребителите и възможността за подобен подход спрямо качествените вина, произведени в определен район в трети страни, трябва да се предвиди, в рамките на взаимните договорености, възможността вносните вина, предназначени за пряка консумация от човека и означени с географско указание, да са под режим на защита и контрол, когато се търгуват в Общността.
(56)
За да се вземат предвид задълженията, които произтичат от членове 23 и 24 от Споразумението относно свързаните с търговията аспекти на правата на интелектуалната собственост, неделима част от Споразумението, с което се създава Световната търговска организация, прието с Решение 94/800/ЕО (48), следва да се предвиди правото на заинтересованите страни, при известни условия, да препятстват незаконното използване на географските указания, защитени от трета страна член на СТО.
(57)
Осъществяването на политика за качество в областта на селското стопанство и в частност в лозаро-винарския сектор може единствено да допринесе за подобряване на пазарните условия и с това да доведе до разширяване на каналите за пласмент; приемането на общи допълнителни правила по отношение на производството и контрола на качествените вина, произведени в определен район, се вписва в рамките на такава политика и може да допринесе за осъществяването на тези цели.
(58)
За да се поддържа едно минимално ниво на качество на качествените вина, произведени в определен район, да се избегне неконтролируемото нарастване на производството на тези вина и за да се хармонизират разпоредбите на държавите-членки с оглед създаването на условия за конкуренция в Общността, следва да се фиксира рамката от правила на Общността относно производството и контрола на тези вина, с която специфичните разпоредби на държавите-членки трябва да се съобразяват.
(59)
Необходимо е да се изброят и да се определят естеството и обхватът на елементите, които позволяват да се характеризира всяко от качествените вина, произведени в определен район, като се вземат предвид традиционните условия на производство; трябва обаче да се направи общо усилие за хармонизиране по отношение на изискванията за качество; тези елементи трябва да са, както следва: очертаване границите на производствената област, сортовете лози, практики за обработка на земята, методите за винификация, минимално естествено алкохолно съдържание, добив на хектар, уточняване на органолептичните характеристики; като се вземе предвид специфичното естество на ликьорните качествени вина, произведени в определен район, и пенливите вина, произведени в определен район, трябва да се определят специфични правила за тези продукти.
(60)
Опитът показва, че е необходимо да се определят с по-голяма точност правилата, които се отнасят до декласифицирането на качествените вина, произведени в определен район, в трапезни вина и да се предвидят случаите, при които производителят може да не поиска класифициране за качествено вино, произведено в определен район, на продукт, описан в декларация за реколтата, или за производството като продукт, годен за производството на качествено вино, произведено в определен район.
(61)
За да се съхрани специфичният характер на качеството на качествените вина, произведени в определен район, следва да се позволи на държавите-членки да прилагат допълнителни правила или по-строги от правилата на Общността относно производството и пласмента на качествените вина, произведени в определен район, в съответствие с лоялните и традиционните практики.
(62)
Създаването на единен пазар на виното в Общността включва въввеждането на единен търговски режим на външните граници на Общността; търговски режим, който включва вносни мита и възстановявания при износ в допълнение към мерките, свързани с външния пазар, следва да стабилизира пазара на Общността; този търговски режим се основава на споразуменията, сключени в рамките на Уругвайския кръг от многостранните търговски преговори.
(63)
За да се контролира обемът на търговията с вино с трети страни, следва да се въведе за някои продукти режим на вносни и износни лицензии, който включва внасянето на гаранция за осъществяването на операциите, за които са издадени лицензиите.
(64)
За да предотврати или да противодейства на неблагоприятни въздействия върху пазара на Общността, резултат от вноса на някои селскостопански продукти, вносът на един или повече от тези продукти трябва да се подложи на заплащането на допълнителна такса върху вноса, ако са изпълнени някои условия.
(65)
Следва, при определени условия, да се предоставят на Комисията правомощия за откриване и управление на тарифните квоти, които произтичат от международните спогодби, сключени съгласно Договора или други актове на Съвета.
(66)
При осъществяване износ за трети страни възможността да се предостави възстановяване при износ, равно на разликата между цените в Общността и цените на световния пазар и съответстващо на Споразумението за селското стопанство на СТО (49), би следвало да закриля участието на Общността в международната търговия с вино; тези възстановявания при износ са подчинени на ограничения в количествено и стойностно отношение.
(67)
Трябва да се осигури съблюдаването на ограниченията в стойностно отношение при определянето на възстановяванията посредством контрол върху плащанията в рамките на правилата, отнасящи се до Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието; контролът може да бъде улеснен чрез задължителното предварително фиксиране на възстановяванията, като същевременно се предвижда възможността, в случай на диференцирани възстановявания, за промяна на предварително определеното местоназначение в рамките на географската зона, където се прилага единен размер на възстановяването; при промяна на местоназначението следва да се плати възстановяването, приложимо към действителното местоназначение, но не повече от размера, приложим към предварително определеното местоназначение.
(68)
Съблюдаването на количествените ограничения изисква въвеждането на система на надежден и ефективен контрол; за целта следва да се подчини предоставянето на всяко възстановяване на изискване за представяне на износна лицензия; предоставянето на възстановяванията в наличните граници трябва да се извършва съобразно специфичното положение на всеки отделен продукт; дерогации от това правило следва да се позволят само за операции по предоставяне на хранителни помощи, които са освободени от всякакви ограничения; контролът върху количествата продукти, изнесени с възстановявания по време на пазарните години, предвидени в Споразумението за селското стопанство на СТО, трябва да се извършва на основата на износните лицензии, издавани за всяка пазарна година.
(69)
В допълнение на така описаната система и доколкото е необходимо правилното ѝ функциониране, следва да се предвиди възможността за преминаване към режим на активно усъвършенстване и, доколкото пазарната ситуация го налага, да се забрани този режим.
(70)
Режимът на митата позволява да отпадне всяка друга мярка за защита на външните граници на Общността; при все това механизмът на вътрешния пазар и митата може, при изключителни обстоятелства, да покаже несъвършенства; в такива случаи, за да не се допусне пазарът на Общността да се окаже в беззащитна позиция спрямо смущенията, които могат да последват в резултат от това, следва да е възможно неотложното предприемане на всички необходими мерки; тези мерки трябва да бъдат съобразени със задълженията, които произтичат от споразуменията на СТО.
(71)
Внасяните от трети страни продукти трябва да се подчинят на правила, свързани с определени спецификации на продуктите, които да гарантират известно равновесие по отношение на определенията на вината в Общността; тези продукти също така трябва да бъдат съобразени с правилата в страните, от които произхождат, и, при необходимост, да се придружават от отчет за анализ.
(72)
Следва да се предвиди за всички продукти, предмет на настоящия регламент и разпространявани вътре в Общността, да имат придружителен документ.
(73)
Установяването на единния пазар може да се компрометира с даването на някои помощи; следователно следва разпоредбите на Договора, свързани с оценката на предоставяните от държавите-членки помощи и със забраната на несъвместимите с пазара помощи, да намерят приложение в лозаро-винарския сектор; разпоредбите относно премиите за трайно изоставяне на лозарски площи не трябва да препятстват отпускането на национални помощи със същите цели.
(74)
С оглед неизбежната сложност на правилата в лозаро-винарския сектор трябва компетентните органи на държавите-членки да носят отговорност за тяхното спазване; Комисията следва да е отговорна за осъществяване на контрола и осигуряване на спазването им чрез своите инспектори, в сътрудничество с компетентните органи на държавите-членки.
(75)
Паралелно с развитието на общия пазар на вино държавите-членки и Комисията трябва да си обменят необходимата информация за прилагането на настоящия регламент; производителите на грозде, предназначено за винификация, на мъст и на вино, трябва да декларират реколтата си; предвид необходимостта от тази информация държавите-членки трябва да изискват от производителите и друга информация; Комисията трябва да може да разчита на външна помощ при обработването на всички тези данни.
(76)
За да се улесни изпълнението на съответните разпоредби, следва да се предвиди процедура, която въвежда тясното сътрудничество между държавите-членки и Комисията в рамките на управителен комитет.
(77)
Разходите, понесени от държавите-членки в резултат от изпълнение на задълженията по приложение на настоящия регламент, трябва да бъдат финансирани от Общността съгласно Регламент (ЕО) № 1258/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (50).
(78)
Общата организация на пазара на вино трябва да вземе предвид целите, предвидени в членове 33 и 131 от Договора.
(79)
Общата организация на пазара на вино трябва също да спазва споразуменията, сключени по силата на член 300, параграф 2, от Договора, и по-специално тези, които са част от Споразумението за създаване на Световната търговска организация, по-специално Споразумението за техническите пречки пред търговията (51).
(80)
Преходът от разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 822/87 и други регламенти, които се отнасят до лозаро-винарския сектор, към разпоредбите на настоящия регламент, може да създаде затруднения, които не са разрешени в настоящия регламент; за да се попречи на тази вероятност, трябва да се позволи на Комисията да приеме необходимите преходни мерки; следва също така Комисията да бъде оправомощена да решава специфичните практически проблеми,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОБХВАТ
Член 1
1. Общата организация на пазара на вино се състои от правила относно лозарския потенциал, пазарните механизми, организациите на производителите и секторните организации, както и енологичните практики и обработки, описанието, обозначението, представянето и защитата на продуктите, качествените вина, произведени в определен район (V.Q.P.R.D.), и търговията с трети страни.
2. Тя се прилага за продуктите, както следва:
Код по КН
Описание
а)
2009 60
Гроздов сок (включително и гроздова мъст)
2204 30 92
Друг вид гроздова мъст, различна от тази в процес на ферментация или във ферментация, прекъсната от добавянето на алкохол
2204 30 94
2204 30 96
2204 30 98
б)
ex 2204
Вино от прясно грозде, включително обогатени вина; гроздова мъст, различна от тази в позиция 2009, като изключва друга гроздова мъст от подпозиции 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 и 2204 30 98
в)
0806 10 93
Прясно грозде, различно от трапезното
0806 10 95
0806 10 97
2209 00 11
Винен оцет
2209 00 19
г)
2206 00 10
Пикет
2307 00 11
Винени утайки
2307 00 19
2308 90 11
Джибри от грозде
2308 90 19
3. Определенията на понятията, използвани за продуктите в настоящия регламент, се съдържат в приложение I; определенията на понятията относно алкохолното съдържание - в приложение II; понятията за лозарските зони - в приложение III. Подробни правила за прилагането на приложенията могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
4. Пазарната година за продуктите, обхванати от настоящия регламент, оттук нататък наричана „лозарска година“, започва на 1 август всяка година и приключва на 31 юли следващата година.
ДЯЛ II
ПРОИЗВОДСТВЕН ПОТЕНЦИАЛ
ГЛАВА I
ЗАСАЖДАНЕ НА ЛОЗИ
Член 2
1. Засаждането на винени сортове лози, класифицирани съгласно член 19, параграф 1, се забранява до 31 юли 2010 г., освен ако то не се извършва в съответствие с:
а)
право на ново засаждане, по смисъла на член 3;
б)
право на презасаждане, по смисъла на член 4; или
в)
право на засаждане, предоставено от резерв, по смисъла на член 5 или член 6, параграф 1, в случай че се прилага член 5, параграф 8.
До същата дата се забранява и повторното присаждане на винени сортове грозде към сортове, различни от винените сортове.
2. Грозде, добито от площи:
а)
които са били засадени с лози преди 1 септември 1998 г., и
б)
продукция от което, съгласно член 6, параграф 3 и член 7, параграф 4 от Регламент (ЕИО) № 822/87 може да бъде пласирана единствено за дестилация,
не може да бъде използвано за производството на вино, предназначено за търговия. Продуктите от това грозде могат да бъдат пуснати в обращение единствено за целите на дестилацията. Те обаче не могат да се използват в производството на алкохол с действително алкохолно съдържание от 80 об. % или по-малко.
3. Когато една държава-членка е съставила опис на своя лозарски производствен потенциал съгласно член 16, може да бъде допусната дерогация от параграф 2 от настоящия член. Подобна дерогация трябва да се предостави до 31 юли 2002 г. и трябва да включва разрешение за съответните площи за производство на вино, предназначено за продажба.
Дерогацията се допуска:
а)
когато съответният производител е изкоренил преди това други лози върху еквивалентна площ по отношение на чистата реколта, освен в случаите, когато е получил за съответната площ премия за изкореняване, съгласно законодателството на Общността или националното законодателство; и/или
б)
чрез разрешение за ползване на правата на презасаждане, получени от даден производител за период от време, който следва да бъде определен след засаждането на тази площ; държавите-членки могат също да използват за целта новосъздадените права на засаждане, посочени в член 6, параграф 1; и/или
в)
когато държавата-членка може да докаже, (по удовлетворителен начин за Комисията), че притежава права на презасаждане, за които не е предявила претенции, но биха могли да бъдат валидни, ако бе отправила искане; подобни права могат да бъдат използвани или преразпределяни на производителите за еквивалентна площ по отношение на чистата реколта; и/или
г)
когато производителят е предприел, за период от три години, изкореняване на еквивалентна площ по отношение на чистата реколта и когато тази площ е била вписана в лозарския регистър на съответната държава-членка;
4. Когато се прилага параграф 3, букви а) или в), държавите-членки налагат административно наказание на съответните производители.
5. Параграф 3, буква в) може да се прилага единствено по отношение на площ, която не надхвърля 1,2 % от площта лозови насаждения.
6. Параграф 3, буква б) се прилага, както следва:
а)
когато производителят получава права от даден резерв, тези права могат да бъдат получени единствено съгласно член 5, параграф 3, буква б), като производителят заплаща 150 % от цената, обичайно получавана от държавата-членка за прилагането на тази разпоредба; или
б)
когато производителят придобива право на презасаждане, то се отнася за съответната площ плюс 50 %, като тези 50 % се прехвърлят на резерва или резервите съгласно член 5 или се добавят към новосъздадените права за засаждане, съгласно член 6, параграф 1, в случаите когато се прилага член 5, параграф 8.
7. Площите с лозови насаждения, класифицирани съгласно член 19, параграф 1 като сортове винено грозде, и:
а)
засадени от 1 септември 1998 г. и чиято продукция съгласно член 6, параграф 3 или член 7, параграф 4 от Регламент (ЕИО) № 822/87 може единствено да бъде пласирана за дестилация или
б)
засадени в нарушение на забраната за засаждане съгласно параграф 1,
се изкореняват. Разходите по изкореняването се поемат от съответния производител. Държавите-членки се задължават да предприемат необходимите мерки, с които да осигурят прилагането на настоящия параграф.
Член 3
1. Държавите-членки могат да предоставят права на производителите на ново засаждане за площи:
а)
определени за ново засаждане в рамките на мерките за комасация на земята или мерки, свързани с отчуждаване на имоти в обществен интерес, приети съгласно националното законодателство;
б)
определени за експерименти за целите на винопроизводството; или
в)
определени за разсадници.
Държавите-членки могат също да предоставят права на ново засаждане на площи, чиито лозаро-винарски продукти са предназначени единствено за семейна консумация от лозарите.
2. Държавите-членки могат също да предоставят права за ново засаждане не по-късно от 31 юли 2003 г. за площи, предназначени за производството на качествено вино, произведено в определен район, или трапезно вино, описано с географско указание, за което е установено, че благодарение на качеството му производството на това вино е много по-ниско от търсенето.
3. Правата на ново засаждане се използват от производителя, на който са предоставени, във връзка с площите и за целите, за които са били предоставени.
4. Правата на ново засаждане се упражняват преди края на втората лозарска година след тази, в която те са предоставени. Правата на ново засаждане, различни от тези, посочени в параграф 1, които не са били използвани по предназначение, се разпределят на резерв, съгласно член 5, параграф 2, буква а).
5. Права на ново засаждане, различни от тези, посочени в параграф 1, могат да бъдат предоставяни на производителите единствено в рамките на квоти, определени в член 6, параграф 1. За целта:
а)
преди новосъздадените права, посочени в член 6, да бъдат разпределени на даден резерв или резерви, държавите-членки се уверяват, че предоставянето на права за ново засаждане няма да доведе до намаляване размера на новосъздадените права на засаждане, посочени в член 6, параграф 1, до стойност по-малка от нула; и
б)
след като дадена държава-членка е разпределила новосъздадените права на засаждане, посочени в член 6, на даден резерв или резерви, последвалото предоставяне на право на ново засаждане означава погасяване на предоставеното право на засаждане, съответстващо на еквивалентна площ по отношение на чистата реколта, разпределено на даден резерв или резерви за съответния район. В случаите, когато даден резерв или резерви не разполагат с достатъчно права на засаждане, не могат да се предоставят права на ново засаждане.
Член 4
1. Правата на презасаждане са, както следва:
а)
правата на презасаждане, предоставени в съответствие с параграф 2; или
б)
подобни права, придобити в съответствие със законодателство на Общността или национално законодателство, което вече не в в сила.
2. Държавите-членки предоставят права на презасаждане на производители, които са изкоренили дадена площ от лозя. Държавите-членки могат да предоставят права на презасаждане на производители, които са предприели изкореняването на площи с лозя преди края на третата лозарска година, след засаждане на площта. Правата на презасаждане са валидни за площ, която е еквивалентна по отношение на чистата реколта на площта, от която лозята са били или предстои да бъдат изкоренени.
3. Правата на презасаждане се упражняват в стопанството, по отношение на което те са били предоставени. Държавите-членки могат да предвидят подобни права на презасаждане да се упражняват единствено на територията на площта, на която е било предприето изкореняването.
4. Чрез дерогация от разпоредбите на параграф 3 правата на презасаждане могат да се прехвърлят изцяло или частично на друго стопанство в същата държава-членка, когато:
а)
част от даденото стопанството се прехвърли на същото това друго стопанство. В този случай правото може да използва на територията на последното стопанство на площ, не по-голяма от прехвърлената; или
б)
площи от същото това друго стопанство са предназначени за:
i)
производството на качествени вина, произведени в определен район, или трапезни вина, описани с географско указание,
или
ii)
за обработването на разсадници.
Правата могат да се използват единствено за площите и целите, за които са били предоставени.
Държавите-членки осигуряват прилагането на тези дерогации да не доведе до цялостно увеличаване на производствения потенциал на тяхна територия, и по-специално в случаите, когато прехвърлянето става от площи без напоителни съоръжения към площи с такива съоръжения.
5. Правата на презасаждане, придобити по силата на настоящия регламент, се използват преди края на петата лозарска година, считано от края на годината, в която се е провело изкореняването. Чрез дерогация този период може да бъде продължен от държавите-членки до осем лозарски години. Неоползотворените права на засаждане в този период се разпределят на даден резерв съгласно член 5, параграф 2, буква а).
Член 5
1. С цел подобряване на управлението на производствения потенциал на национално ниво и/или регионално ниво, държавите-членки създават национален резерв и/или, в зависимост от случая, регионални резерви за правата на засаждане.
2. Правата, разпределени на даден резерв или резерви, са, както следва:
а)
права на ново засаждане, права на презасаждане и права на засаждане, предоставени от резерва, които не са използвани в срока, определен в член 3, параграф 4, член 4, параграф 5 и параграф 6 от настоящия член;
б)
права на презасаждане, разпределени на резерва от производителите, титуляри на тези права, при необходимост, срещу заплащане от национални фондове, чийто размер и условия се определят от държавите-членки, като се вземат под внимание законовите интереси на страните;
в)
новосъздадени права на засаждане, посочени в член 6.
3. Държавите-членки могат да предоставят правата, разпределени на резерва, както следва:
а)
без заплащане на производители, които са под 40-годишна възраст и притежават необходимите професионални умения и компетентност и започват работа във лозарско стопанство за първи път като ръководители; или
б)
срещу заплащане в националния или, по целесъобразност, в регионалните фондове, на производители, които възнамеряват да използват правата си на засаждане на лозя, чиято продукция има осигурена пазарна реализация. Държавите-членки дефинират критериите, по които се определя сумата за плащане, която може да варира в зависимост от бъдещия краен продукт на лозята.
4. Държавите-членки съблюдават, че мястото, където се използват правата на засаждане, предоставени от съответния резерв, използваните сортове и техники на обработване, гарантират съответствие на последващото производство на търсенето и съответствие на получените добиви на средните за района, където се използват правата, особено в случаите, когато правата на засаждане, които произхождат от площи, които не разполагат с напоителни съоръжения, се ползват в площи, разполагащи с такива съоръжения.
5. Правата на засаждане, разпределени на даден резерв, могат да бъдат предоставени от същия този резерв не по-късно от края на петата лозарска година след годината на разпределянето им. Правата на засаждане, които не са били предоставени за този период, се погасяват с приключването му.
6. Правата на засаждане, предоставени от съответния резерв, се използват преди края на втората лозарска година след годината на предоставянето им. Права на засаждане, предоставени от съответния резерв, но които не са ползвани през този период, се разпределят на резерва, съгласно параграф 2, буква а).
7. В случай че дадена държава-членка създава регионални резерви, тя може да формулира правила, които разрешават прехвърлянето на права на засаждане между отделните резерви. Ако в една държава-членка съществуват както национални, така и регионални резерви, то прехвърлянето между тях също може да бъде разрешено.
За посочените в настоящия параграф прехвърляния може да се прилага коефициент за намаление.
8. Чрез дерогация от параграфи 1-7 компетентните органи в дадена държава-членка могат да предпочетат да не прилагат системата на резерви, ако държавата-членка е в състояние да докаже, че е налице ефективна система за управление на правата на засаждане, прилагана на цялата ѝ територия. Системата, при необходимост, може да дерогира от съответните разпоредби, на настоящата глава. В случай че държавата-членка притежава подобна система, правата на засаждане, посочени в първото изречение на член 4, параграф 5, се удължават с пет години. Второто изречение на член 4, параграф 5 остава приложимо.
Член 6
1. Новосъздадените права на засаждане, включително и правата на ново засаждане, предоставени от държавата-членка по силата на член 3, параграф 2, се разпределят, както следва:
а)
Германия
:
1 534 ха;
Гърция
:
1 098 ха;
Испания
:
17 355 ха;
Франция
:
13 565 ха;
Италия
:
12 933 ха;
Люксембург
:
18 ха;
Австрия
:
737 ха;
Португалия
:
3 760 ха.
б)
резерв на Общността: 17 000 ха.
2. Новосъздадените права на засаждане могат да бъдат единствено разпределени на даден резерв или ползвани съгласно член 2, параграф 3, буква б), когато държавата-членка е съставила опис на своя производствен потенциал, съгласно член 16.
3. Разпределението на новосъздадените права на засаждане, посочени в параграф 1, на даден резерв или тяхното ползване съгласно член 2, параграф 3, буква б) е еднократно.
Член 7
1. В настоящата глава се прилагат следните определения:
а)
„изкореняване“ означава пълното премахване на лозови коренища на дадена площ с лозови насаждения;
б)
„засаждане“ означава окончателното установяване на лозови насаждения или части от лозови насаждения, присадени или не, с оглед производството на грозде или изграждането на разсадници;
в)
„право на засаждане“ означава правото да се засаждат лози в рамките на право на ново засаждане, право на презасаждане, предоставено от резерв, или новосъздадено право на засаждане съгласно условията, посочени в членове 3, 4, 5 и 6;
г)
„право на презасаждане“ означава правото да се засаждат лози на площ, еквивалентна по отношение на чистата реколта на площта, от която лозовите насаждения са били изкоренени или предстои да бъдат изкоренени в съответствие с условията, определени в член 4 и член 5, параграф 8;
д)
„повторно присаждане“ означава присаждането на лоза, която вече е била подложена на присаждане.
2. Подробните правила за прилагането на настоящата глава се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 75.
Тези правила, по-специално, могат да включват:
-
разпоредби относно условията за дестилация на продуктите, посочени в член 2, параграф 7;
-
разпоредби относно условията за предотвратяване на прекомерните административни затруднения при прилагане разпоредбите от настоящата глава;
-
признаването, посочено в член 3, параграф 2;
-
съвместното съществуване на лозови насаждения съгласно член 4, параграф 2;
-
прилагането на коефициент на намаление съгласно член 5, параграф 7;
-
функционирането на резерва на Общността съгласно член 6, параграф 1. Подробните правила, по-специално, могат да уреждат в периода до 31 декември 2003 г. разпределението на новосъздадените права на засаждане от резерва на Общността към държавите-членки за ползването им в райони, където може да се докаже наличието на допълнителни нужди, които могат да бъдат задоволени посредством разпределение на новосъздадените права;
-
разпоредби, които да гарантират, че новосъздадените права на засаждане, предоставени съгласно член 3, параграф 1, не противоречат на забраната за нови засаждания, предвидена в член 2, параграф 1.
3. До 31 декември 2003 г. и на всеки 3 години от тази дата Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за прилагане разпоредбите от настоящата глава. Докладът може да бъде съпровождан, при необходимост, от предложения за предоставянето на допълнителни новосъздадени права на засаждане.
ГЛАВА II
ПРЕМИИ ЗА ИЗОСТАВЯНЕ НА ЛОЗАРСКИ ПЛОЩИ
Член 8
1. Премия се отпуска срещу трайното изоставяне на лозарската дейност на определена площ.
Премия се отпуска, съгласно разпоредбите на настоящата глава, на производители, които обработват култивирани лозарски площи, предназначени за производство на винено грозде. Съответната площ не трябва да бъде по-малка от 10 акра.
2. Държавите-членки могат да определят площите, за които може да се отпусне премия. Те могат също така да подчинят определянето на условия, по-специално, за да се гарантира равновесието между производство и екология в съответните райони.
3. При отпускане на премия производителят губи правото на презасаждане по отношение на площта, за която е предназначена премията.
4. Държавите-членки определят размера на премията за хектар, като вземат под внимание елементите, както следва:
а)
селскостопанския добив или производствения капацитет на стопанството;
б)
технологичните методи на производството;
в)
съответната площ, съотнесена към общата площ на стопанството;
г)
типа вино, което се произвежда;
д)
съществуването на свързана обработка на земята.
5. Размерът на премията не надхвърля максималните стойности, които трябва да се определят.
Член 9
Спрямо следните площи не се отпуска премия:
а)
обработени лозарски площи, за които са констатирани нарушения на националните разпоредби или законодателството на Общността относно засаждането, за период, който следва да бъде определен, но който не надвишава 10 лозарски години;
б)
лозарски площи, които вече не се поддържат;
в)
лозарски площи, засадени за период, който следва да се определи, но не може да надвишава 10 лозарски години;
г)
лозарски площи, които са получили финансиране за преструктуриране и конверсия за период, който следва да се определи, но който не надвишава 10 лозарски години.
Член 10
Подробни правила за прилагането на настоящата глава се приемат в съответствие с процедурата, определена в член 75.
Тези правила включват, по-специално:
а)
датите за подаване на заявленията и за извършване на изкореняването;
б)
условията за отпускане на премиите;
в)
максималните суми, посочени в член 8, параграф 5;
г)
екологични съображения;
д)
определяне на периодите, посочени в член 9.
ГЛАВА III
ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ И КОНВЕРСИЯ
Член 11
1. Създава се режим на преструктуриране и конверсия на лозята.
2. Режимът цели привеждане в съответствие на производството към търсенето на пазара.
3. Режимът обхваща една или повече от мерките, както следва:
а)
конверсия на сортовете, включително и чрез повторно присаждане;
б)
промяна на местонахождението на лозята;
в)
подобряване на техниките на управление на лозята, свързани с целта на режима.
Режимът не обхваща обичайното обновление на лозята, които са приключили естествения си жизнен цикъл.
4. От режима могат да се ползват само онези райони на дадена държава-членка, по отношение на които тя е съставила опис на производствения потенциал съгласно член 16.
Член 12
Държавите-членки отговарят за плановете за преструктуриране и конверсия, включително и за одобрението на тези планове при необходимост. Плановете отговарят на правилата, определени в настоящата глава и правилата за приложение.
Член 13
1. Отпускането на помощ за преструктуриране и конверсия изисква готов план и, при необходимост, одобрен от държавата-членка. Помощта се отпуска под формата на:
а)
обезщетение на производителите за понесена загуба на приходи вследствие изпълнението на плана, и
б)
помощ за покриване на разходите по преструктурирането ѝ.
2. Обезщетението за производители, понесли загуба на приходи, може да е под формата на:
а)
разрешение за съвместното съществуване на стари и нови лозови насаждения за определен период от време, който не трябва да превишава три години въпреки разпоредбите в глава I от настоящия дял; или
б)
обезщетение, изплащано от Общността.
3. Помощта на Общността за разходите по преструктурирането и конверсията не може да надвишава 50 % от тези разходи. За регионите, класифицирани като региони по цел 1, съгласно Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета от 21 юни 1999 г. относно определяне на подробни правила за структурните фондове (52), помощта на Общността може да достигне до 75 %. Без да се засяга член 14, параграф 4, държавите-членки по никакъв начин не могат да участват във финансирането.
Член 14
1. Всяка година Комисията предоставя на държавите-членки първоначални разпределяния на база обективни критерии, като взема предвид спецификата на ситуациите и нуждите, както и усилията, които следва да бъдат направени предвид целта на режима.
2. Първоначалните разпределяния трябва да бъде адаптирани от гледна точка на реалните разходи и на ревизирани прогнози за разходите, предадени от държавите-членки, като се взема предвид целта на режима и се съобразят наличните средства.
3. Финансовите помощи между държавите-членки се разпределят, като се взема предвид делът на лозарските площи на Общността в съответната държава-членка.
4. В случай че на държавата-членка е разпределена финансова помощ за определен брой хектари, държавата-членка може да я ползва за по-голям брой хектари от разпределените. В този смисъл държавата-членка може да използва национални средства, за да допълни намалената сума на хектар, така че тя да достигне до нивото на първоначалния максимум на хектар на помощта на Общността.
Член 15
Подробни правила за прилагането на настоящата глава се приемат съгласно процедурата, определена в член 75.
Тези правила могат да включват, по-специално:
а)
минималния размер на съответните лозя;
б)
разпоредби, които регулират ползването на правата на презасаждане при изпълнение на плановете;
в)
разпоредби, които целят предотвратяване на нарастването на производствения потенциал, вследствие прилагане разпоредбите на настоящата глава;
г)
максималния размер на помощта на хектар.
ГЛАВА IV
ИНФОРМАЦИЯ И ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 16
1. Описът на производствения потенциал съдържа следната информация:
а)
площите с лозови насаждения, класифицирани като сортове за производството на вино съгласно член 19, параграф 1, на територията на съответната държава-членка;
б)
съответните сортове;
в)
съвкупността от съществуващите права на засаждане;
г)
национални или регионални разпоредби, приети в съответствие с настоящия дял.
2. Дадена държава-членка може да предвиди описът да се изготвя по райони. В този случай обаче регионалните описи трябва да бъдат готови до 31 декември 2003 г. Съгласно разпоредбите на настоящия регламент, ако даден район не успее да състави своя опис, то това няма да препятства прилагането на настоящия дял в други райони на същата държава-членка.
Член 17
1. Комисията може да прави оценка на:
а)
производството на лозаро-винарския сектор;
б)
промишлената употреба на лозаро-винарските продукти;
в)
тенденциите за потребление на вино и други продукти на лозаро-винарския сектор, които подлежат на консумация без допълнителна преработка;
г)
всеки един елемент, който трябва да бъде известен за целите на управлението на пазара или на режим за привеждане в съответствие на предлагането.
2. При извършването на тези оценки Комисията може да използва и външна помощ.
3. Комисията осигурява средства за провеждане на независимо изследване на интерспецифичните сортове. На база това изследване тя трябва да представи до 31 декември 2003 г. доклад на Европейския парламент и на Съвета, който, ако е необходимо, да бъде съпроводен с предложения.
Член 18
1. Производителите на грозде за производството на вино и производителите на гроздова мъст и вино декларират всяка година количествата, получени от последната реколта. Държавите-членки могат също така да задължат търговците на грозде, предназначено за винопроизводство, да декларират всяка година пласираните на пазара количества от последната реколта.
2. Производителите на мъст и вино и търговците, различни от търговците на дребно, декларират всяка година наличните количества от гроздова мъст и вино, били те от сегашната реколта или от предходни години. Внесените количества гроздова мъст и вино от трети страни се обявяват отделно.
Член 19
1. Държавите-членки трябва да класифицират сортове лози за производство на вино. Всички класифицирани сортове трябва да принадлежат към вида Vitis vinifera или да произхождат от кръстоска на този вид с други видове от рода Vitis. Сортове, които не могат да бъдат включени в класификацията са, както следва:
-
Noah,
-
Othello,
-
Isabel,
-
Jacquez,
-
Clinton,
-
Herbemont.
2. В своята класификация държавите-членки посочват сортовете лози, годни за производството на всяко от качествените вина, произведени в определен район, произведени на територията им. Тези сортове трябва да бъдат от вида Vitis vinifera.
3. Единствено посочени в класификацията сортове лози могат да бъдат засаждани, презасаждани или присаждани в рамките на Общността за целите на винопроизводството. Това ограничение не се прилага за лозовите насаждения, използвани за научни изследвания и експерименти.
4. Площите, засадени със сортове лози за целите на винопроизводството, но невписани в класификацията, трябва да бъдат изкоренени, освен в случаите когато продукцията от тези площи е предназначена изключително за семейна консумация на винопроизводителя. Държавите-членки предприемат необходимите мерки с цел наблюдение на това изключение.
5. В случаите когато дадени сортове биват изключени от класификацията, изкореняването се осъществява в рамките на 15 години от изключването им.
Член 20
Правилата относно лозарския регистър на Общността, са тези, определени в Регламент (ЕИО) № 2392/86.
Член 21
Глави I и II от настоящия дял не се прилагат в държава-членка, където винопроизводството не надвишава 25 000 хектолитра на лозарска година, като производството се изчислява на база средна продукция за последните 5 лозарски години.
Член 22
Държавите-членки могат да приемат и по-рестриктивни национални правила по отношение на новото засаждане или презасаждане или повторно присаждане. Те могат да изискат заявленията или информацията, предвидени в настоящия дял, да бъдат допълнени с друга информация, необходима за наблюдение развитието на производствения потенциал.
Член 23
1. Подробни правила за прилагане на настоящата глава се приемат в съответствие с процедурата, определена в член 75.
Те могат да се отнасят, по-специално до:
а)
начина и степента на детайлизиране на информацията, необходима за съставяне на описа, посочен в член 16;
б)
управлението на класифицирането на сортове лози, посочени в член 19;
в)
предназначението на продуктите от сортовете грозде, които не фигурират в класификацията.
2. Разпоредбите за придружителен документ за материали за вегетативно размножаване на лози и подробни правила за прилагането му, особено по отношение на контрола, могат да бъдат приети съгласно процедурата, предвидена в член 75.
3. Регламент (ЕИО) № 2392/86 може да бъде изменен или отменен съгласно процедурата, предвидена в член 75.
4. Съгласно процедурата, предвидена в член 75, се взема решение, че дадена държава-членка е съставила описа, посочен в член 16, и, при необходимост, се решава това решение да бъде отменено при определени обстоятелства, в това число в случаите, когато държавата-членка не е успяла да актуализира описа.
ДЯЛ III
ПАЗАРНИ МЕХАНИЗМИ
ГЛАВА I
ПОМОЩ ЗА ЧАСТНО СКЛАДИРАНЕ
Член 24
1. За производителите се въвежда режим на помощ за частното складиране на:
а)
трапезно вино;
б)
гроздова мъст, концентрирана гроздова мъст и ректифицирана концентрирана гроздова мъст.
2. Отпускането на помощи става след сключване на дългосрочен договор за складиране с интервенционните агенции между 16 декември и 15 февруари следващата година и при условия, които следва да бъдат определени.
3. Дългосрочните договори за складиране се сключват за период, който приключва, както следва:
а)
за трапезните вина - най-рано на 1 септември след датата на сключване и за гроздовата мъст, концентрираната гроздова мъст и ректифицираната концентрирана гроздова мъст - на 1 август след датата на сключване;
б)
най-късно на 30 ноември след датата на сключване.
Член 25
1. Сключването на договорите за складиране се подчинява на условия, които се отнасят преди всичко до качеството на съответните продукти.
2. За трапезните вина договорите за складиране съдържат условия за прекратяване на плащанията по помощта, а също така и съответните задължения на производителя за всичките или част от количествата на съхранение, ако пазарните цени на съответния тип трапезно вино надхвърлят допустимия праг, който следва да се определи.
3. Размерът на помощта за частно складиране може да покрие единствено разходите по техническото съхранение и лихвите, като и двете бъдат изразени като фиксирана сума.
4. За концентрираната гроздова мъст размерът на помощта може да бъде коригиран с коефициент, който да съответства на степента на концентрация.
Член 26
1. Подробни правила за прилагането на настоящата глава се приемат съгласно процедурата, определена в член 75.
Тези правила могат да уреждат преди всичко:
-
фиксирането на максималния праг, размера и коефициента, посочени в член 25,
-
дългосрочните договори за складиране на трапезни вина могат да бъдат сключвани само за определени трапезни вина,
-
гроздовата мъст, предмет на дългосрочни договори за складиране, може да бъде трансформирана изцяло или частично в концентрирана гроздова мъст или ректифицирана концентрирана гроздова мъст през времетраенето на договора,
-
правилата относно прилагането на клаузата за прекратяване на плащанията по помощта, посочени в член 25, параграф 2,
-
гроздовата мъст и концентрираната гроздова мъст, предназначени за производството на гроздов сок, могат да не бъдат предмет на дългосрочен договор за складиране,
-
ефективното времетраене на договорите.
2. Съгласно процедурата, предвидена в член 75, може да се предвиди, че:
-
режимът за помощи на частно складиране не се прилага, ако е очевидно от пазарната ситуация, че този режим не е оправдан,
-
възможността за сключване на други дългосрочни договори за складиране е необходимо да бъде преустановена, ако е оправдано от пазарната ситуация, и по-специално от динамиката на сключване на договорите.
ГЛАВА II
ДЕСТИЛАЦИЯ
Член 27
1. Свръхпресоването на грозде, смачкано или не, и пресоването на винена утайка се забранява, както и повторната ферментация на гроздови джибри за други цели, освен за дестилация.
2. Филтрирането и центрофугирането на винената утайка не се смятат за пресоване, когато:
а)
получените продукти са с добро и коректно търговско качество;
б)
така обработената винена утайка не е приведена в сухо състояние.
3. Всяко физическо или юридическо лице или група от лица с изключение на лицата и групите, посочени в параграф 7, произвели вино, се задължават да доставят за дестилация всички вторични продукти, извлечени от това винопроизводство.
4. Количеството алкохол, което се съдържа във вторичните продукти, трябва да се равнява най-малко на 10 % по отношение на алкохолния обем, съдържащ се в произведеното вино, ако виното е получено директно от гроздето. Освен при дерогациите, предвидени за оправданите от техническа гледна точка случаи, количеството алкохол не може да бъде по-малко от 5 %, когато виното е получено чрез винификация на гроздова мъст, частично ферментирала гроздова мъст или млади вина в процес на ферментация. В случай че съответните проценти не бъдат достигнати, производителят, спрямо когото съществува това задължение, трябва да достави количество вино от собствената си продукция, за да се гарантира спазването на тези проценти.
Допускат се дерогации от параграф 3 и първата алинея от настоящия параграф за категории производители, които следва да бъдат определени за някои производствени райони, както и вината, подлежащи на дестилация, посочени в член 28.
5. Задължението за доставка, предвидено в параграф 3, може да бъде изпълнено чрез доставка на вино на производители на оцет.
6. Всяко физическо или юридическо лице или групи от лица, с изключение на лицата и групите, посочени в параграф 7, които притежават вторичните продукти, получени при всяка друга преработка на гроздето, различна от винификацията, се задължават да ги предоставят за дестилация.
7. Всяко физическо или юридическо лице или групи от лица, които преработват грозде, добито в лозарска зона А или в германската част на лозарска зона В или от лозарски райони в Австрия, се задължават да изтеглят вторичните продукти, получени от тази преработка, под контрол и при условия, които следва да се определят.
8. Лицата или групите, субекти на задълженията, посочени в параграф 3, или на това, посочено в параграф 6, могат да се освободят от това задължение чрез изтегляне на вторичните продукти от винификацията, под контрол и при условия, които следва да се определят.
9. Изкупната цена на винените джибри, винената утайка и на виното, доставени за дестилация в изпълнение на настоящия член, е равна на 0,995 EUR за обемен процент на хектолитър.
10. Цената за заплащане от дестилатора не може да бъде по-ниска от изкупната цена.
11. Дестилаторът може:
а)
да получи помощ за продукта, който подлежи на дестилация, при условие че полученият чрез дестилация продукт има алкохолно съдържание от най-малко 52 об. %; или
б)
да достави продукта, получен чрез дестилация на интервенционна агенция, при условие че има алкохолно съдържание минимум 92 об. %.
Ако виното е било преработено в подсилено вино за дестилация, преди то да бъде доставено на дестилатора, то помощта, посочена в буква а), се изплаща на производителя на подсиленото вино, а продуктът, предназначен за дестилация, не може да бъде доставен на интервеционната агенция.
12. Може да се вземе решение доставката на алкохол за интервенционна агенция да бъде заменена с доставка до оператор, който е представил оферта в рамките на продажбите, организирани за реализация на продуктите за дестилация, която е била приета съгласно процедурата, посочени в член 31, параграф 1.
13. Параграфи 1-12 не се прилагат нито за гроздовия сок и концентрирания гроздов сок, нито за гроздовата мъст и концентрираната гроздова мъст, предназначени за производството на гроздов сок.
Член 28
1. Вината, произведени от сортове грозде, включени в класификацията за една и съща административна единица едновременно като сортове винено грозде и сортове с друго предназначение, в повече от нормалните количества и които също така не се изнасят през съответната лозарска година, подлежат на дестилация до датата, която следва да се определи. Освен при дерогация те могат единствено да бъдат в обращение с предназначение дестилация.
2. За определяне на нормалните количества произведено вино, по-специално се вземат предвид:
а)
количествата, произведени през референтния период, който следва да се определи;
б)
количествата вино, запазени за традиционна употреба.
3. Изкупната цена на виното, доставяно за дестилация, съгласно настоящия член, е равна на 1,34 EUR за об. % на хектолитър; тя може да варира през време на лозарската година, ако средната цена за тази лозарска година остане 1,34 EUR за об. %.
4. Цената, платена от дестилатора, не може да бъде по-ниска от изкупната цена.
5. Дестилаторът може:
а)
да получи помощ за продукта, който подлежи на дестилация, при условие че продуктът, получен чрез дестилация, има алкохолно съдържание от най-малко 52 об. %; или
б)
да достави на интервенционна агенция продукта, получен чрез дестилация, ако той има действително алкохолно съдържание от най-малко 92 об. %.
Ако виното е било преработено в подсилено вино, преди да бъде доставено на дестилатора, то помощта, посочена в буква а), следва да се изплати на производителя на подсилено вино, а продуктът, предназначен за дестилация, не може да бъде доставен на интервеционната агенция.
6. Може да се вземе решение доставката на алкохол за интервенционна агенция да бъде заменена с доставка до оператор, който е представил оферта в рамките на продажбите, организирани за реализация на продуктите за дестилация и съгласно процедурите, посочени в член 31, параграф 1.
7. Настоящият член се прилага независимо от член 1, параграф 2.
Член 29
1. Общността може да подпомага дестилацията на трапезни вина или вина, подходящи за производството на вина, за да поддържа пазара на вино и в резултат да улесни непрекъснатостта в доставянето на винени дестилати за тези части от сектора на спиртни напитки, които по традиция използват този алкохол.
2. Подкрепата се осигурява под формата на първична и вторична помощ, отпускана на дестилаторите.
3. Първичната помощ се отпуска въз основа на обема трапезни вина и вино, годно за производството на трапезно вино, подлежащо на дестилация.
4. Първична помощ се разпределя въз основа на система от договори, сключени между дестилаторите и производителите. Определя се минимална цена, която дестилаторите трябва да заплатят на винопроизводителите; тя може да варира през дадена лозарска година, ако средната за тази година цена е равна най-малко на 2,488 EUR за об. %.
5. Размерът на първичната помощ трябва да отразява:
а)
необходимостта минималната средна цена, която дестилаторите следва да заплатят на производителите през дадена лозарска година, да съблюдава равнището, посочено в параграф 4;
б)
необходимостта да се поддържа снабдяването на традиционните пазари от сектора на спиртните напитки на конкурентни цени.
6. Вторичната помощ се отпуска под формата на плащане за покриване на разумните разходи за съхранение на крайния продукт. Тя е предназначена за улесняване действието на режима на първичната помощ.
Член 30
1. Може да се наложи предприемането на мярка за кризисна дестилация, ако са налице изключителни случаи на смущения на пазара, предизвикани от сериозни количества излишъци и/или проблеми, свързани с качеството.
2. Мярката цели:
а)
елиминиране на специфичните излишъци;
б)
осигуряване непрекъснатостта на предлагането между две реколти.
3. Мярката е доброволна по отношение на производителите.
4. Мярката може да бъде ограничена до определени категории вина или производствени области. Тя може да се прилага и за качествените вина, произведени в определен район, единствено по молба на съответната държава-членка.
5. Един от критериите за въвеждането на мярката може да бъде явното влошаване с течение на времето на пазарната цена на дадена категория вино или вина от определени производствени области.
6. В случай че Общността прилага тази мярка три поредни години за определен тип вино (за определена област), Комисията трябва да изготви доклад до Европейския парламент и до Съвета относно продължаващата криза, който включва и предложения, ако е целесъобразно.
Член 31
1. Алкохолът, изкупен от интервенционната агенция, се реализира чрез публична продажба или чрез тръжна процедура. При реализирането на такъв алкохол, компетентните органи се стремят във възможно най-голяма степен да не окажат неблагоприятно влияние на пазарните канали за реализирането на алкохол, който традиционно зависи от съществуването на такива канали. Той може да не бъде пласиран в сектора на алкохола, предназначен за консумация.
2. Може обаче да се вземе решение, че ако снабдяването на части от този сектор, където е задължителна употребата на винения алкохол, не е гарантирано от прилагането на членове 27, 28 и 29, този алкохол може да се пласира в същия сектор.
Член 32
1. За вината, произведени от производители, които са увеличили алкохолното им съдържание чрез добавяне на захароза или мъст и които са се възползвали от помощта, посочена в член 34, фиксираната изкупна цена за всяка отделна дестилация - с изключение на случаите, посочени в член 27 - се редуцира в рамките на всяка лозарска област чрез еднаква за всеки фиксирана сума, изчислена на база размера на помощта, посочена в член 34, и увеличението на алкохолното съдържание, предвидено за съответната лозарска област.
2. По молба на съответния производител гореспосоченото намаление се прилага единствено в рамките на количествата, за които е било увеличено алкохолното съдържание, посочено в параграф 1.
Член 33
1. Подробни правила за прилагането на настоящата глава се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
Тези правила могат да включват по-специално:
а)
дерогациите, предвидени в настоящата глава;
б)
по отношение на членове 27 и 28 - условията, при които се осъществява дестилацията, изчисляването на обема алкохол в произведеното вино, условията, при които може да се извърши доставката на продуктите до интервенционната агенция, и изкупните цени на продуктите, предназначени за дестилация, които могат да се изкупят от интервенционната агенция, или критериите за фиксиране на тези цени;
в)
минималните норми, които трябва да се спазват за джибрите и утайката;
г)
условията, при които може да се осъществи изтеглянето под контрол, посочено в член 27, параграф 7;
д)
нормалните количества произведено вино, посочени в член 28, параграф 2;
е)
подробни правила за прилагане на мярката, посочена в член 30, включително и продуктите, за които се отнася, и пласирането на продуктите от дестилация с оглед най-вече да се избегне всяко смущение на пазара на алкохол и спиртни напитки;
ж)
възможността за промяна на изкупната цена, посочена в член 28, параграф 3;
з)
определяне на минималната цена, посочена в член 29, параграф 4.
2. Размерът на помощите, посочени в членове 27 и 28, които ще способстват за реализацията на получените продукти, размерът на помощите, посочени в член 29, и правилата, които дефинират условията, които могат да доведат до прилагане на мярката, посочена в член 30, както и обхватът и формата на финансова помощ от страна на Общността за същата мярка, се определят съгласно процедурата, предвидена в член 75.
ГЛАВА III
ПОМОЩ ЗА ОПРЕДЕЛЕНИ СЛУЧАИ НА УПОТРЕБА
Член 34
1. Въвежда се помощ за използването на:
а)
концентрирана гроздова мъст;
б)
ректифицирана концентрирана гроздова мъст,
произведени в Общността, когато те се използват за засилване на алкохолното съдържание на винените продукти, за които подобно увеличение е разрешено по смисъла на настоящия регламент.
2. Отпускането на помощ може да бъде запазено за продукти, произхождащи от лозарска зона С III, в случаите когато при липса на такава мярка би било невъзможно запазването на начините на търговия с мъст и купажни вина.
3. Размерът на помощта е фиксиран в евро за об. % потенциално алкохолно съдържание и на хектолитър концентрирана гроздова мъст или ректифицирана концентрирана гроздова мъст, като се взема предвид разликата в разходите по обогатяването чрез тези продукти и чрез захароза.
Член 35
1. Въвежда се помощ за използването на:
а)
гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст, произведени на територията на Общността, за производството на гроздов сок или други хранителни продукти от този гроздов сок;
б)
за гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст, произведени в зона С III за целите на производството в Обединеното кралство и Ирландия на продукти, обхванати от позиция с код по КН 2206 00, по отношение на които съгласно приложение VII, буква В, точка 2 използването на съставно наименование, включващо думата „вино“, може да бъде разрешено от съответните държави-членки;
в)
концентрирана гроздова мъст, произведена на територията на Общността, като основен елемент от група продукти, пласирани в Обединеното кралство и Ирландия, с ясни инструкции за потребителите за приготвяне от него на напитка, подобна на виното (домашно приготвено вино).
2. Чрез дерогация от разпоредбите на параграф 1, буква б) в случаите когато географското ограничение за производството на гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст, посочено в тази точка, стане причина за нарушаване на конкуренцията, може да се вземе решение за разширяване на отпускането на помощ за гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст, произведени в други райони на Общността, различни от зона С III.
3. Помощите, посочени в параграф 1, са запазени за използването на продукти, произхождащи от сортове лози, класифицирани или изключително като сортове винено грозде, или като сортове винено грозде, и сортове, предназначени за друга употреба; те могат също така да се отпускат и за грозде от същите сортове с произход от Общността.
4. Размерите на помощите трябва да бъде фиксирани, така че разходите по предлагането на гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст с произход от Общността, да бъдат такива, че те да могат да запазят традиционните си пазарни канали.
5. Една част от помощта, предвидена в параграф 1, буква а), която следва да се определи, е заделена за организиране на кампании за търговско представяне, насърчаващи консумацията на гроздов сок. За организиране на кампаниите помощта може да бъде фиксирана на по-високо ниво от това, произтичащо от прилагането на параграф 4.
Член 36
Подробни правила за прилагане на настоящата глава се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
Правилата следва да обхващат преди всичко:
а)
условията за отпускане на помощта, посочена в член 34, параграф 1;
б)
мерките, необходими за осигуряване на контрол при използването на продуктите, посочени в член 35, параграф 1;
в)
размера на помощта, посочена в членове 34 и 35, който трябва да се фиксира преди започването на всяка лозарска година;
г)
решението, посочено в член 35, параграф 2.
ГЛАВА IV
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 37
Производителите, субекти на задълженията, посочени в членове 27 и 28, могат да ползват интервенционните мерки, предвидени в настоящия дял, при условие че са спазвали горепосочените задължения за референтен период от време, който следва да се определи. Този период, заедно с подробните правила за прилагане на настоящия член, се установява съгласно процедурата, предвидена в член 75.
Член 38
1. В случай че на пазара на Общността се наблюдават прекалено високи цени за даден тип вино и има вероятност тази ситуация да продължи, като по този начин предизвиква смущения на пазара, Комисията може да предприеме необходимите мерки.
2. Интервенционни мерки могат да бъдат предприети за изброените в член 1, параграф 2, буква б) продукти, различни от трапезните вина, в степента, необходима, за да се подкрепи пазара на трапезни вина, и в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
ДЯЛ IV
ОРГАНИЗАЦИИ НА ПРОИЗВОДИТЕЛИТЕ И СЕКТОРНИ ОРГАНИЗАЦИИ
ГЛАВА I
ОРГАНИЗАЦИИ НА ПРОИЗВОДИТЕЛИТЕ
Член 39
1. „Организация на производителите“, по смисъла на настоящия регламент, означава всяко юридическо лице, което:
а)
е учредено по инициатива на производителите на продукти, предмет на настоящия регламент;
б)
което цели за членовете си:
i)
да гарантира предварително планиране и адаптиране на производството към търсенето, преди всичко по отношение на качеството и ефективността;
ii)
да насърчава концентрацията на предлагането и пазарната реализация на продуктите;
iii)
да редуцира производствените разходи и стабилизира цените на производител;
iv)
да насърчава използването на екологични начини на обработка на земята, производствени технологии и управление на отпадъчните продукти, по-специално, по отношение на опазване на качеството на водите, почвата и природата и подържането и стимулирането на биологичното разнообразие.
2. Организациите на производители, признати съгласно настоящия регламент, трябва да могат да налагат съответните санкции на своите членове при неспазване на задълженията, установени в устава на организацията.
3. Държавите-членки могат да признаят като организация на производителите, за целите на настоящия регламент, всички групи от производители, които направят искане за това, при условие че:
а)
отговарят на изискванията, определени в параграфи 1 и 2, и предоставят за целта, наред с другите доказателства, доказателство, че имат минимален брой членове и произвеждат минимално количество продукция, годна за продажба;
б)
предлагат достатъчна гаранция за правилното осъществяване, продължителността и ефективността на своята дейност;
в)
помагат ефективно на своите членове за получаването на техническа помощ при използването на екологично чисти начини на обработка на земята.
Член 40
1. Държавите-членки:
а)
вземат решение за признаване на дадена организация на производителите в срок от три месеца от подаването на заявлението за признаване и съответните придружителни документи;
б)
извършват периодични проверки по отношение спазването на изискванията за признаване от страна на организациите на производителите, налагат съответните санкции, предвидени за тези организации, в случай на неспазване на изискванията, и, при необходимост, вземат решение за оттегляне на признаването на дадена организация;
в)
уведомят Комисията, в срок от два месеца, за всяко взето решение за признаване или оттегляне на признаване.
2. Комисията се уверява в спазването на член 39 и параграф 1, буква б) от настоящия член, като извършва проверки, след които може да изиска от държавите-членки, когато е необходимо, оттегляне на даденото признаване.
ГЛАВА II
СЕКТОРНИ ОРГАНИЗАЦИИ
Член 41
1. С цел подобряване функционирането на пазара на качествени вина, произведени в определен район, и трапезни вина с географско указание, държавите-членки производители, преди всичко в изпълнение на решенията на секторните организации, могат да определят правила за търговия, с които да регулират предлагането при първа продажба, при условие че тези правила се отнасят до задържането и/или поетапното пускане на продукция на пазара и изключването на каквото и да било друго съгласувано действие като:
-
фиксиране на цените дори и като ориентир или препоръка,
-
задържане на значително количество от годишната реколта, което обикновено би било налично, както и всяка необичайна операция по ограничаване на предлагането,
-
отказ да се издадат атестации на национално ниво и/или на ниво Общност, необходими за обращението и търговията с лозаро-винарски продукти, при условие че търговията е в съответствие с тези правила.
2. Правилата, посочени в параграф 1, трябва широко да се доведат до знанието на операторите чрез официални публикации в съответната държава-членка.
3. Всяка година държавите-членки, които са се възползвали от възможностите, предвидени параграф 1, изготвят доклад до Комисията относно решенията, приети през предходната година, по силата на предоставените възможности. Комисията разглежда тяхното съответствие с правото на Общността, по-специално, с правилата за свободното движение (членове 28-31 от Договора), конкуренцията (членове 81-86 от Договора) и принципа за забрана на дискриминацията (член 34, параграф 3 от Договора).
4. Организациите, посочени в параграф 1, провеждат някои от следните мерки в един или повече региона на Общността, като вземат под внимание интересите на потребителите:
i)
усъвършенстване на познанието и прозрачността за продукцията и пазара;
ii)
способстване за по-доброто координиране на начините за реализация на продуктите чрез проучване и изследване на пазара;
iii)
изготвяне на типови договори в съответствие с правилата на Общността;
iv)
по-пълно оползотворяване на производствения потенциал;
v)
осигуряване на информация и провеждане на проучвания, необходими за привеждане в съответствие c ориентирането на производството към продукти, които в по-голяма степен са адаптирани към пазарните изисквания, потребителския вкус и очаквания - най-вече по отношение качеството на продуктите и опазването на околната среда;
vi)
търсене на начини за ограничаване употребата на фитосанитарни продукти и други входящи материали и суровини с цел да се гарантира качеството на продуктите и опазването на водите и почвите;
vii)
разработване на методи и похвати за подобряване качеството на продуктите на всички етапи от производството, винификацията и търговията;
viii)
зачитане и запазване на биологичното земеделие, както и наименованията за произход, етикетите за качество и географските указания;
ix)
насърчаване на интегрираното производство и други екологично чисти методи на производство.
ДЯЛ V
ЕНОЛОГИЧНИ ПРАКТИКИ И ОБРАБОТКИ, ОПИСАНИЕ, ОБОЗНАЧЕНИЕ, ПРЕДСТАВЯНЕ И ЗАЩИТА
ГЛАВА I
ЕНОЛОГИЧНИ ПРАКТИКИ И ОБРАБОТКИ
Член 42
1. Разрешените енологични практики и обработки в Общността са утвърдени за производството на продукти, предмет на настоящия регламент, различни от гроздовия сок и концентрирания гроздов сок, гроздовата мъст и концентрираната гроздова мъст, предназначени за подготовката на гроздов сок.
2. Разрешените енологични практики и обработки могат да се използват единствено за осигуряване на правилната винификация, правилното запазване и пречистване на даден продукт.
3. Разрешените енологични практики и обработки изключват добавянето на вода, освен когато това се налага от специфична техническа потребност, а също така и на алкохол с изключение на прясната гроздова мъст в процес на ферментация, забавена от добавката на алкохол, ликьорни вина, пенливи вина, вина, подсилени за дестилация, в условия, които следва да се определят, и искрящи вина.
4. Що се отнася до енологичните практики и обработки, държавите-членки могат да наложат по-строги условия с цел да осигурят запазването на основните характеристики на качествените вина, произведени в определен район, трапезните вина с географско указание и произвеждани на тяхната територия, пенливите вина и ликьорните вина. Държавите-членки уведомяват Комисията за тези условия, която от своя страна трябва да ги доведе до знанието на другите държави-членки.
5. Освен ако не се вземе друго решение, единствено сортовете грозде, фигуриращи в класификацията, установена в съответствие с член 19, като винени сортове грозде или продукти, извлечени от тях, могат да бъдат използвани в Общността за производството на:
а)
гроздова мъст в процес на ферментация, забавена от добавката на алкохол;
б)
концентрирана гроздова мъст;
в)
ректифицирана концентрирана гроздова мъст;
г)
вино, подходящо за производството на трапезно вино;
д)
трапезно вино;
е)
качествено вино, произведено в определен район;
ж)
ликьорно вино;
з)
частично ферментирала гроздова мъст, екстрахирана от сухо грозде;
и)
вино от презряло грозде.
6. Купажирането на вино, годно за производството на бяло трапезно вино или на бяло трапезно вино, с вино, годно за производството на червено трапезно вино, или с червено трапезно вино, не може да доведе до получаването на трапезно вино.
Тази разпоредба обаче не може да възпрепятства в някои определени случаи, които следва да се определят, купажиране на вино, посочено в първа алинея, ако крайният продукт носи характеристиките на червено трапезно вино.
Чрез дерогация от първа алинея подобни случаи на купажиране се разрешават до 31 юли 2005 г. в районите, където тази практика е традиционна, и в съответствие с подробни правила, които следва да се определят.
Член 43
1. Разрешените енологични практики и обработки се определят в приложения IV и V.
2. По-специално:
-
разрешените енологични практики и обработки, засягащи обогатяването, асидификацията, деасидификацията и подслаждането, и правилата за съдържанието на серен двуокис и максималното съдържание на летлива киселина са определени в приложение V, букви А-Ж;
-
разрешените енологични практики и обработки и правила, засягащи производството на пенливи вина и качествени пенливи вина, са определени в приложение V, букви З и И;
-
разрешените енологични практики и обработки и правила, засягащи производството на ликьорно вино са определени в буква К от приложение V.
Член 44
1. От всички продукти, обхванати от позиции с код по КН 2204 10, 2204 21 и 2204 29, единствено ликьорните вина, пенливите вина, пенливите газирани вина, искрящите вина, искрящите газирани вина, качествените вина, произведени в определен район, трапезните вина и, където това е приложимо, независимо от член 45, законно внесените вина могат да бъдат предлагани и доставяни за пряка консумация на територията на Общността.
2. С изключение на бутилираното вино, за което има данни, че бутилирането е станало преди 1 септември 1971 г., вина, различни от качествените вина, произведени в определени райони, получени от сортовете лози, посочени в член 42, параграф 5, но неотговарящи на определенията, съдържащи се в точки 12-18 от приложение I, могат да бъдат използвани единствено за семейна консумация от винопроизводителя, за производството на винен оцет или за дестилация.
3. Може да се вземе решение за години с неблагоприятни климатични условия продуктите от лозарските зони А и B, които не притежават минималното естествено алкохолно съдържание, определено за съответната лозарска зона, да се използват в рамките на Общността за производството на пенливи вина и пенливи газирани вина, ако такива вина имат действително алкохолно съдържание от не по-малко от 8,5 об. %, или за производството на искрящи газирани вина. В този случай те се обогатяват до пределните степени, определени в буква Г, точка 5 от приложение V.
4. Без да се засягат по-рестриктивните разпоредби, които държавите-членки прилагат по отношение на тази подготовка на тяхната територия за продукти, които не са обхванати от позиции с код по КН 2204 10, 2204 21 и 2204 29, прясната гроздова мъст в процес на ферментация, забавена от добавката на алкохол, може да бъде използвана единствено в подготовката на такива продукти.
5. Гроздов сок и концентриран гроздов сок с произход от Общността не подлежат на винификация или добавяне към виното. Тези продукти се подлагат на контрол по отношение на тяхното използване. Те не могат да претърпят алкохолна ферментация на територията на Общността.
6. Разпоредбите на параграфи 4 и 5 не се прилагат за продукти, предназначени за производството в Обединеното кралство и Ирландия на продукти, обхванати от позиция с код по КН 2206 00, за които в съответствие с приложение VII, буква В, точка 2 държавите-членки могат да разрешат използването на съставно наименование, включващо думата „вино“.
7. Виното, годно за получаване на трапезно вино, което няма минималното действително алкохолно съдържание за трапезното вино, може да се разпространява единствено за производството на пенливо вино или за производство на оцет и за дестилация, или за други промишлени цели. Обогатяването на това вино и купажирането на същото с трапезно вино за увеличаване действително алкохолно съдържание до нивата, определени за трапезно вино, може да се извърши единствено в помещенията на винопроизводителя за негова сметка.
8. Нито виното, нито която и да било друга напитка, предназначена за пряка консумация от потребителите, могат да бъдат получени от винена утайка или гроздови джибри с изключение на алкохола, спиртните напитки (eau-de-vie) и пикета.
9. Пикетът, чието производство е разрешено от съответната държава-членка, може да бъде единствено използван за целите на дестилацията или за семейна консумация от винопроизводителите.
10. Подсиленото за дестилация вино може да бъде използвано единствено за целите на дестилацията.
11. Гроздовата мъст в процес на ферментация, екстрахирана от изсушено грозде, може да бъде пусната на пазара единствено за производството на ликьорни вина и то само в лозарските райони, където нейното използване е било традиционно до 1 януари 1985 г., а също така и за получаването на вино от презряло грозде.
12. Прясно грозде, гроздова мъст, гроздова мъст в процес на ферментация, концентрирана гроздова мъст, ректифицирана концентрирана гроздова мъст, гроздова мъст в процес на ферментация, забавена от добавянето на алкохол, с произход от трети страни не могат да бъдат трансформирани във вино или добавяни към вино на територията на Общността.
13. Продуктите, посочени в параграф 12, не могат да претърпят алкохолна ферментация на територията на Общността. Настоящата разпоредба не се прилага за продукти, предназначени за производството в Обединеното кралство и Ирландия на продуктите, обхванати от позиция с код по КН 2206 00, за които съгласно приложение VII, буква В, точка 2 държавите-членки могат да разрешат използването на съставно наименование, съдържащо думата „вино“.
14. Купажирането на вино с произход от трета страна с вино, произведено в Общността, и купажирането на географската територия на Общността между вина, произхождащи от трети страни, се забранява.
15. Съветът може да допусне дерогация от параграф 12, първото изречение от параграф 13 и параграф 14 в съответствие с международните задължения на Общността.
Член 45
1. Освен чрез дерогация, следните продукти не могат да бъдат предлагани или пласирани на пазара за пряка консумация от човека:
а)
продуктите, обхванати от позиции с код по КН 2204 30 10, 2204 21, 2204 29 и 2204 10, внесени или не, които са били обект на енологични практики, неразрешени от Общността, в случаите когато те се допускат съгласно националните правила;
б)
продуктите, посочени в член 1, параграф 2, букви а), б) и в), които не притежават коректно и добро търговско качество;
в)
продуктите, посочени в член 1, параграф 2, които не съответстват на определенията, посочени в приложение I.
2. Дерогациите, посочени в параграф 1, за вносни продукти се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 133 от Договора.
Член 46
1. Подробни правила за прилагането на настоящата глава и приложения IV и V се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
Тези правила предвиждат, по-специално:
а)
по отношение на буква А от приложение V - преходните разпоредби относно вината, произведени преди 1 септември 1986 г., и измененията на списъците с вината в точка 2;
б)
по отношение на приложения IV и V - ограниченията и някои условия на използване на енологичните практики и обработки, посочени в тези приложения, с изключение на ограниченията и условията, определени в тези приложения;
в)
решенията, изключенията, дерогациите, условията и списъците, посочени в настоящата глава и приложение V;
г)
прилагането на букви В-Ж от приложение V за продукти, отгледани в дадени региони на Общността, но невключени в лозарските зони, определени в приложение III;
д)
по отношение на буква К от приложение V - списъците, посочени в точка 2, буква б) и точка 6 от нея, дерогациите, посочени в точка 4, буква б), а също така и процедурата за деклариране и регистрация, посочена в точка 6.
2. Следните правила се приемат в съответствие в процедурата, предвидена в член 75:
а)
правилата за сравнение между определени енологични практики и обработки, прилагани в трети страни, и тези, посочени в член 43, параграф 1 и приложение IV;
б)
разпоредбите, уреждащи смесването и купажирането на мъст и вино;
в)
спецификациите за чистотата и за идентичността на веществата, използвани в енологичните практики;
г)
административните правила за осъществяване на разрешените енологични практики и обработки; тези правила могат да предвидят определени енологични практики и обработки да се осъществяват единствено под наблюдението на лице, признато от държавата-членка, което притежава достатъчно познания и опит да гарантира качеството, хигиената и здравословността на съответния продукт;
д)
условията за държане и разпространяване на продуктите, за употребата на продуктите, посочени в член 45 и списъците с продукти, спрямо които не се прилагат изискванията на настоящия член, и уточняването на критерии за предотвратяване на прекалената строгост в отделни случаи, условията, при които държавите-членки могат да разрешат държането, разпространяването, както и употребата на продукти, несъответстващи на разпоредбите на настоящия регламент, различни от тези, посочени в член 45, параграф 1, и на разпоредбите, приети в съответствие с настоящия регламент;
е)
общите правила за експериментална употреба на иначе неразрешени енологични практики и обработки.
3. Методите на анализ за определяне състава на продуктите, обхванати от настоящия регламент, и правилата, по които може да се установи дали тези продукти са претърпели обработка, противоречаща на разрешените енологични практики, се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
Като се използва същата процедура, се приемат, при необходимост, и максимални стойности за веществата, чието присъствие свидетелства, че определена енологична практика е била използвана, а също така и таблици за сравнителен анализ.
В случаите обаче когато не са предвидени посочените в параграф 1 методи за анализ и правила в Общността за установяване и количествена оценка на веществата в даден продукт, методите за анализ, които следва да се използват, са тези:
а)
признати от Общото събрание на Международната организация по лозята и виното и публикувани от нея; или
б)
когато съответният метод за анализ не фигурира сред тези, посочени в буква а), се използва метод за анализ, съответстващ на стандартите, препоръчани от Международната организация по стандартизация (ISO); или
в)
при отсъствието на един от двата метода, посочени в буква а) и б), и с оглед точността, повторяемостта и възпроизводимостта:
i)
метод, разрешен от съответната държава-членка; или
ii)
при необходимост, всеки друг подходящ метод за анализ.
Автоматизирани методи за анализ, използвани вместо метод на Общността, се считат за еквивалентни на методите за анализ на Общността, посочени в параграф 1, при условие че за тях е установено съгласно процедурата, предвидена в член 75, че получените резултати по отношение на тяхната точност, повторяемост и възпрозводимост, са поне еквивалентни на резултатите, получени при прилагането на съответния метод на Общността.
ГЛАВА II
ОПИСАНИЕ, ОБОЗНАЧАВАНЕ, ПРЕДСТАВЯНЕ И ЗАЩИТА НА ОПРЕДЕЛЕНИ ПРОДУКТИ
Член 47
1. Правилата относно описанието, обозначението и представянето на някои продукти, обхванати от настоящия регламент, както и тези за защитата на някои указания, наименования и понятия, фигурират в настоящата глава и приложения VII и VIII. Тези правила вземат под внимание следните цели:
а)
защита на законните интереси на потребителите;
б)
защита на законните интереси на производителите;
в)
плавното функциониране на вътрешния пазар;
г)
стимулиране производството на качествени продукти.
2. Посочените в параграф 1 правила включват преди всичко разпоредби:
а)
за въвеждане на задължителната употреба на някои наименования;
б)
за разрешаване на употребата на някои наименования в зависимост от условията;
в)
за разрешаване на употребата на други наименования, включително и полезна за потребителите информация;
г)
за управление на условията за защита и контрол на определени наименования;
д)
за управление на употребата на географските указания и традиционните наименования;
е)
за етикетирането на вносни продукти или, в случай на разрешение съгласно настоящия регламент, на производни на тези продукти, с което да се гарантира, че потребителите са информирани за естеството на съответния продукт и че на последния не е поставен етикет за продукт на Общността или продукт на държава-членка.
3. Правилата, посочени в параграф 1, се прилагат за описанието на продуктите, съдържащо се, както следва:
а)
на етикетите;
б)
в регистрите и придружителните документи и други документи, предвидени в законодателството на Общността, (наричани по-долу „официални документи“), с изключение на митническите документи;
в)
в търговските документи, преди всичко фактури и разписките за доставка;
г)
в рекламни материали, доколкото настоящият регламент предвижда специална разпоредба за целта.
4. Правилата, посочени в параграф 1, се отнасят за представянето на продуктите, съдържащо се:
а)
върху съдове, включително затварящия механизъм;
б)
върху етикетите;
в)
върху опаковките.
5. Правилата, посочени в параграф 1, се прилагат за продукти, предназначени за продажба, и продукти, пуснати на пазара.
Член 48
Описанието и представянето на продуктите, посочени в настоящия регламент, както и която и да било форма на реклама на тези продукти не трябва да бъдат неточни или да съществува вероятност от предизвикване на объркване или въвеждане в заблуждение на лицата, за които те са предназначени по отношение най-вече на:
-
информацията, предвидена в член 47. Тази разпоредба се прилага дори когато информацията, която се използва, е в превод или когато препраща към действителното място, от което продуктите са пристигнали, или още когато към тях са добавени думи като „вид“, „тип“, „стил“, „имитация“, „марка“ и други подобни,
-
характеристиките на продуктите, и по-специално тяхното естество, състав действително алкохолно съдържание, цвят, произход или място, от което продуктите са пристигнали, качество, сорт лоза, лозарска година или номинален обем на съдовете,
-
самоличността и статута на физическите или юридическите лица или групи от лица, които са участвали в продажбата и разпространението на въпросния продукт, по- специално бутилиращото предприятие.
Член 49
1. Продукти, чието описание или представяне не е съобразено с разпоредбите на настоящия регламент или с подробните правила, приети за неговото прилагане, не могат да бъдат складирани с цел продажба или предложени на пазара в Общността или изнасяни.
Въпреки това, в случаите когато продуктите са предназначени за износ, дерогации от разпоредбите на настоящия регламент могат да бъдат:
-
разрешавани от държавите-членки, ако тава е изискване на законодателството на трета страна вносител,
-
предвидени в подробните правила за прилагане за случаите, неуредени в първото тире.
2. Държава-членка, на територията на която се намира продукт, чиито описание и представяне не са съобразени с разпоредбите, посочени в параграф 1, предприема необходимите мерки за налагане на санкции според сериозността на извършените нарушения.
Държавата-членка обаче може да даде разрешение за задържане на продукта за продажба, пускането му на пазара на Общността или за износ, при положение че неговото описание или представяне е променено по начин, който изпълнява разпоредбите, предвидени в параграф 1.
Член 50
1. Държавите-членки предприемат всички необходими мерки, позволяващи на заинтересованите лица да предотвратят, при условията, определени в член 23 и член 24 от Споразумението относно свързаните с търговията аспекти на правата на интелектуалната собственост, употребата на територията на Общността на географско указание, добавено към продуктите, посочени в член 1, параграф 2, буква б), за продукти, които не произхождат от мястото, посочено от географското указание, дори в случаите, когато е посочен истинският произход на стоките или географското указание се използва в превод или е придружено от понятия като „вид“, „тип“, „стил“, „имитация“ или други подобни.
2. За целите на настоящия член под „географски указания“ се разбират указания, които идентифицират даден продукт като произхождащ от територията на трета страна, която е член на Световната търговска организация, или от район или местност на тази територия, когато определено качество, репутация или друга характерна особеност на продукта могат да се припишат в голяма степен на това географско място произход.
3. Параграфи 1 и 2 се прилагат независимо от другите специфични разпоредби на законодателството на Общността, които определят правила за обозначаването и представянето на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
Член 51
1. С цел прилагане на настоящия дял „географска единица, по-малка от държава-членка“ означава името на:
-
малка местност или група от такива местности,
-
местна административна област или част от нея,
-
лозарски микрорайон или част от него,
-
район, различен от определен регион.
2. Използването на географско указание за обозначаването на трапезни вина, получени от купажиране на вина, произведени от грозде, добито в различни производствени области, се приема, ако минимум 85 % от трапезното вино, получено от купажиране, са от производствената област, чието име носи.
За обозначаването на бели трапезни вина обаче използването на географско указание, което се отнася до производствена област, разположена в лозарска зона А или лозарска зона B, се позволява единствено при условие че продуктите, съставляващи купажиране, произхождат от зона А и от трапезни вина от лозарска зона B.
3. Държавите-членки могат да подчинят използването на географското указание за обозначаване на трапезно вино единствено при условие че е произведено изцяло от определен сорт лоза, ясно обозначен, и с произход изключително от територия с точно очертани граници и чието наименование носи.
Член 52
1. Ако една държава-членка даде наименованието на определен район за обозначаване на качествено вино, произведено в определен район, както и, където е приложимо, на вино, предназначено за преработката му в качествено вино, произведено в определен район, то това наименование не може да се използва за обозначаване на продукти от лозаро-винарския сектор, които не са произведени в този район и/или за които това име не е дадено, съгласно приложимото общностно и национално законодателство. Същото се отнася и за случая, когато една държава-членка дава наименованието на местна административна област или на част от нея, или на малка местност единствено за обозначаване на качествено вино, произведено в определен район, както и, където е приложимо, за вино, предназначено за преработката му в качествено вино, произведено в определен район.
Без да се засягат разпоредбите на Общността относно специално определените типове качествени вина, произведени в определен район, държавите-членки могат да приемат, съобразно посочените производствени условия, името на определения район да се съчетае с уточнение относно технологичните правила на производство или типа продукт, или с наименованието на сорта лоза, или негов синоним.
Независимо от първата алинея, Съветът, с квалифицирано мнозинство и по предложение на Комисията, може да реши, до 31 август 2001 г., да разреши някои традиционно използвани географски наименования за обозначаване на трапезно вино и станали наименование на определен район, да продължат да се използват и за обозначаване на трапезни вина в продължение на максимум три лозарски години.
2. Следните имена и наименования:
-
името на сорт лоза,
-
специфичното традиционно наименование, посочено в приложение VII, буква А, точка 2, буква в), второ тире, четвърто подтире или в приложение VIII, буква Г, точка 2, буква в), второ тире, или
-
допълнителеното традиционно наименование посочено в приложение VII, буква Б, точка 1, бусва б), пето тире, доколкото това наименование е предоставено от държавата-членка за описанието на вино съгласно разпоредбите на Общността,
могат да бъдат използвани за описанието, представянето и рекламата на напитка, различна от вино или гроздова мъст, при условие че е изключен всеки риск за объркване по отношение на естеството, произхода или мястото, от което пристига, и съдържанието на тази напитка.
3. Използването на име или наименование, посочени в точка 2 или на думите „Hock“, „Claret“, „Liebfrauenmilch“ и „Liebfraumilch“, дори да се придружават от понятия като „вид“, „тип“, „стил“, „имитация“ или друг аналогичен израз, се забранява при описание и представяне на:
-
търговска стока, посочена в позиция с код по КН 2206, освен ако тази стока действително произхожда от така обозначеното място,
-
търговска стока, пусната в търговията с явни инструкции за потребителя да получи напитка, която имитира виното; наименованието на сорта лоза обаче може да се използва, ако съответната търговска стока действително произхожда от този сорт, освен ако това наименование предизвиква объркване с наименованието на специфичен географски район или географска единица, използвана за обозначение на качествено вино, произведено в определен район.
4. Наименованията на:
-
определен район,
-
географска единица, по-малка от определения район, доколкото това наименование се предоставя от държавата-членка за описание на вино, в съответствие с разпоредбите на Общността,
могат да се използват за описание, представяне и реклама на различна от вино или гроздова мъст напитка, при условие че:
а)
по отношение на продуктите, попадащи в позиции с код по КН 2009, 2202, 2205, 2206, 2207, 2208 и 2209, както и за продуктите, изготвени от суровини за производството на вино, имената и наименованията, посочени по-горе, са признати от държавата-членка, от която произхожда продуктът, и че това признаване е в съответствие с правото на Общността;
б)
по отношение на напитки, различни от тези, посочени в буква а), рискът от объркване по отношение на естеството, мястото, от което пристигат, или произхода и състава им, се изключва.
Все пак, дори ако признаването, посочено в буква а), не е осъществено, тези наименования могат да се използват до 31 декември 2000 г., при условие че се спазва буква б).
Член 53
1. Подробните правила за приложение на настоящата глава и приложения VII и VIII се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 75. Тези правила се отнасят, по-специално, за дерогациите, условията и разрешенията, предвидени в посочените приложения.
2. Съгласно процедурата, предвидена в член 75, се приемат следните разпоредби:
а)
указанията, знаците и други означения, посочени в уводната част на приложение VII или в приложение VIII, буква А, точка 2;
б)
списъкът със специфичните традиционни наименования, посочени в приложение VII, буква А, точка 2, буква в), второ тире, четвърто подтире или посочени в приложение VIII, буква Б, точка 2, буква в), второ тире;
в)
условията за използване на географските указания, посочени в приложение VII, буква А, точка 2,
г)
указанията, посочени в приложение VII, буква А, точка 4;
д)
условията за използване на указанията, посочени в приложение VII, буква Б, точка 1, и в рамките на употребата на указанията, посочени в приложение VII, буква Б, точка 3;
е)
указанията, посочени в приложение VII, буква Б, точка 2, и условията, при които се използват;
ж)
мярката и условията, при които разпоредбите на приложение VII се прилагат за продуктите, обхванати от настоящия регламент, които не са посочени в приложение VII, буква А, точка 1 или в приложение VIII, по-специално гроздовата мъст, частично ферментиралата гроздова мъст, концентрираната гроздова мъст, младите вина в процес на ферментация и вината от презряло грозде, произвеждани в Общността;
з)
условията за опаковане и превоз на продуктите в съдове, както и тяхното използване и маркировка, включително съдовете за приготвяне и съхранение на пенливи вина;
и)
при необходимост, предоставянето на наименованията на географски единици, посочени в приложение VIII, буква Д, точка 1, второ тире;
й)
задължителните и допълнителните данни, които трябва да фигурират в регистрите, официалните документи и в търговските документи;
к)
подробните правила, посочени в приложение VIII, буква Ж, точки 2 и 5;
л)
подробните правила и дерогациите, посочени в приложение VIII, буква И, точка 6.
ДЯЛ VI
КАЧЕСТВЕНИ ВИНА, ПРОИЗВЕДЕНИ В ОПРЕДЕЛЕН РАЙОН
Член 54
1. „Качествени вина, произведени в определен район“, (V.Q.P.R.D.) означава вина, които отговарят на разпоредбите на настоящия дял и разпоредбите на Общността и националните разпоредби, приети в тази връзка.
2. „Качествените вина, произведени в определен район“, обхващат следните категории:
а)
„качествените ликьорни вина, произведени в определени райони“, (V.L.Q.P.R.D), които отговарят на определението за ликьорно вино;
б)
„качествените пенливи вина, произведени в определени райони“, (V.M.Q.P.R.D.), които отговарят на определението за пенливо вино, включително и качествени пенливи вина, произведени в определен район, тип ароматизирано;
в)
„качествени искрящи вина, произведени в определени райони“, (V.P.Q.R.D.), които отговарят на определението за искрящо вино;
г)
качествени вина, произведени в определени район, различни от вината, посочени в букви а), б) и в).
3. Продуктите, годни за производството на качествено вино, произведено в определен район, са, както следва:
а)
прясно грозде;
б)
гроздова мъст;
в)
гроздова мъст в процес на ферментация;
г)
младо вино все още в процес на ферментация;
д)
вино.
4. Държавите-членки предоставят на Комисията списъка с признатите от тях качествени вина, произведени в определен район, като посочват за всяко от тези качествени вина, произведени в определен район, препратка към националните разпоредби относно производството на тези вина.
5. Комисията публикува горепосочения списък в серия C на Официален вестник на Европейските общности.
Член 55
1. Разпоредбите относно производството на качествените вина, произведени в определен район, в допъленение към националните правила, приети съгласно член 57, параграф 1, и като се вземат предвид традиционните условия за производството им, доколкото те не противоречат на политиката за качество и на плавното функциониране на вътрешния пазар, трябва да се основават на следните елементи:
а)
очертаване границите на производствената област;
б)
сортове лози;
в)
методи на обработка на земята;
г)
методи на винификация;
д)
минимално естествено алкохолно съдържание;
е)
добив за хектар;
ж)
анализ и оценка на органолептичните характеристики.
2. Разпоредбите, посочени в параграф 1, са определени в букви А-К от приложение VI.
3. Разпоредбите на буква Л от приложение VI се прилагат единствено за качествените пенливи вина, произведени в определен район. Разпоредбите на буква М от приложение VI се прилагат единствено за качествените ликьорни вина, произведени в определен район.
Член 56
1. Държавите-членки създават правилата, съгласно които на етап производство:
а)
даден производител може:
i)
да не изиска класификация за качествено вино, произведено в определен район, за даден продукт, фигуриращ в неговата декларация за реколта или за производство като продукт, годен за производството на качествено вино, произведено в определен район; или
ii)
да понижи категорията на качествено вино, произведено в определен район, до трапезно вино;
б)
компетентният орган, определен от държавите-членки, може да определи дадено качествено вино, произведено в определен район, в по-ниска категория.
2. Понижаването на дадено качествено вино, произведено в определен район, в по-ниска категория на етап търговия се осъществява:
а)
от компетентния орган на държавата-членка, на чиято територия се намира виното, в случаите когато:
i)
виното произхожда от същата държава-членка; или
ii)
става въпрос за малки количества, които следва да се определят;
б)
от компетентния орган на държава-членка, от която произхожда виното, в случаите които не са посочени в буква а).
3. За понижаването в по-ниска категория, посочено в параграф 2, се взема решение в случаите, когато компетентният орган е установил, че:
а)
виното е претърпяло промяна по време на съхранението или превозването, което е довело до влошаване или промяна на свойствата на даденото качествено вино, произведено в определен район;
б)
виното е било подложено на забранена манипулация или не е обозначено в съответствие с правните изисквания като качествено вино, произведено в определен район.
Член 57
1. В допълнение към елементите, посочени в член 55, държавите-членки производители могат, предвид установените лоялни и традиционни практики на производство, да определят всички условия на производство и допълнителни характеристики, на които трябва да отговарят качествените вина, произведени в определен район.
2. В допълнение към другите разпоредби, предвидени в настоящия регламент, държавите-членки производители могат, предвид лоялните и традиционни практики на производство, да определят допълнителни или по-строги характеристики или условия на приготвяне, производство и обращение по отношение на качествените вина, произведени в определен район, произведени на тяхната територия.
Член 58
Подробни правила за прилагането на настоящия дял и приложение VI се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 75.
Тези правила могат да включват:
а)
решенията, изключенията, дерогациите и списъците, посочени в настоящия дял и приложение VI;
б)
определяне границите на областите в непосредствена близост до определен район, преди всичко предвид географското им разположение и административните структури;
в)
предназначението на понижените в по-ниска категория качествени вина, произведени в определен район, и условията относно това предназначение;
г)
необходимите разпоредби, свързани със систематичното и обобщено използване на органолептични тестове, а също така и с употребата на вина, които не отговарят на изискванията на тези тестове и условията за тази употреба;
д)
определянето на понятието „малки количества“, посочено в член 56, параграф 2, буква а), ii).
ДЯЛ VII
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ СТРАНИ
Член 59
1. Всеки внос на продукти, посочени в член 1, параграф 2, букви а) и б), на територията на Общността, подлежи на представяне на лицензия за внос. За всеки внос и износ на продукти, различни от посочените в член 1, параграф 2, може да се изисква лицензия за внос или износ.
2. Лицензията се издава от държавите-членки на заинтересованото лице, което е подало заявление за това, независимо от мястото му на установяване в Общността, без да се засягат разпоредбите на членове 62 и 63.
Лицензията е валидна на територията на цялата Общност.
Издаването на лицензията е подчинено на условието за внасяне на гаранция с цел гарантиране изпълнението на задължението за внос или износ за периода на валидност на лицензията и, освен в случаи на непреодолима сила, гаранцията се задържа изцяло или частично, ако вносът или износът не с е реализиран в този срок или е реализиран частично.
3. Съгласно процедурата, предвидена в член 75, се приемат:
а)
списъкът на продуктите, за които се изискват лицензии за внос или износ;
б)
периодът на валидност на лицензиите и други подробни правила за прилагане на настоящия член.
Член 60
1. Освен ако в настоящия регламент е предвидено друго, ставките на митата в Общата митническа тарифа се прилагат за продуктите, посочени в член 1, параграф 2.
2. За соковете и гроздовата мъст, включени в кодове по КН 2009 60 и 2204 30, за които прилагането на Общата митническа тарифа зависи от вносната цена на внесения продукт, реалната стойност на тази цена се проверява или на база проверка на всяка партида, или с помощта на фиксирана стойност при вноса, изчислявана от Комисията на база котировките на същите продукти в страната, от която произхождат.
В случая, когато заявената входна цена на съответната партида надвишава фиксираната стойност при вноса, увеличена с марж, приет съгласно параграф 3, който не може да надвишава фиксираната стойност с повече от 10 %, е необходимо внасянето на гаранция, която се равнява на вносното мито, определено на база фиксираната стойност при вноса.
Доколкото, в посочения във втората алинея случай, входната цена на съответната партида не е декларирана, прилагането на Общата митническа тарифа зависи от фиксираната стойност при вноса или от прилагането на съответните разпоредби на митническото законодателство при условия, които трябва да се определят съгласно параграф 3.
3. Когато дерогациите, предвидени в член 44, параграф 15, се прилагат за вносни продукти, вносителите депозират гаранция за тези продукти пред митническите органи, определени в момента на пускането с свободно обращение. Тази гаранция е в размер, който следва да се определи. Тя се освобождава при представяне от страна на вносителя на доказателство, прието от митническите органи на държавата-членка, в която продуктите се пускат в свободно обращение, че мъстта, преобразувана в гроздов сок, е използвана в други продукти извън лозаро-винарския сектор или, ако е употребена за производството на вино, е с подходящ етикет.
4. Подробните правила за прилагане на настоящия член се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 75. Тези правила се отнасят по-специално за определянето на критерии за установяване на приложимия контролен режим и елементите, които трябва да се вземат предвид при изчисляването на фиксираните стойности при вноса, равнището на гаранцията, посочена в параграф 3, и правилата относно освобождаването на тази гаранция.
Член 61
1. За да се избегнат или предотвратят неблагоприятни въздействия върху пазара на Общността при вноса на някои продукти, посочени в член 1, параграф 2, вносът, при размер на митото, предвиден в Общата митническа тарифа, на един или повече от тези продукти, подлежи на плащане на допълнително вносно мито, ако са изпълнени условията, определени в член 5 от Споразумението за селското стопанство, сключено по силата на член 300 от Договора в рамките на Уругвайския кръг от многостранните търговски преговори, освен когато не съществува вероятност вносът да предизвика смущения на пазара на Общността или когато тези въздействия са непропорционални по отношение на преследваната цел.
2. Началните цени, под които може да се наложи допълнително вносно мито, са тези, които Общността изпраща на Световната търговска организация.
Началните обеми, след прехвърлянето на които се налага допълнителното вносно мито, се определят по-конкретно на базата на обема на вноса в Общността в продължение на трите години, предшестващи годината, в която възниква или е вероятно да въз никнат неблагоприятните въздействия, посочени в параграф 1.
3. Вносните цени, които се вземат предвид за допълнителното вносно мито се определят на база на вносните цени CIF на съответната пратка.
За тази цел вносните цени CIF се проверяват спрямо представителните цени за съответния продукт на световния пазар или на пазара на внос в Общността.
4. Комисията приема подробните правила за прилагане на настоящия член съгласно процедурата, предвидена в член 75. Тези правила се отнасят главно за:
а)
продуктите, за които допълнителните вносни мита се прилагат съгласно член 5 от Споразумението за селското стопанство;
б)
другите необходими критерии за гарантиране прилагането на параграф 1 съгласно член 5 от посоченото споразумение.
Член 62
1. Тарифните квоти за продуктите в обхвата на настоящия регламент, произтичащи от сключените споразумения съгласно член 300 от Договора или друг акт на Съвета, се откриват и управляват от Комисията съгласно подробните правила, приети съгласно процедурата, предвидена в член 75.
2. Управлението на квотите може да се извършва чрез прилагане на един или комбинация от следните методи:
а)
метод, основан на хронологичния ред на подаването на заявленията (на принципа „първи пристигнал, първи обслужен“);
б)
метод на разпределение, пропорционално на заявените количества при подаването на заявленията (по метода „едновременно разглеждане“);
в)
метод, основан на традиционния търговски поток (по метода „традиционни вносители/новодошли“).
Могат да бъдат приети и други подходящи методи. Те не допускат никакви форми на дискриминация между съответните оператори.
3. Приетият метод за управление се съобразява, когато е необходимо, с нуждите, свързани с предлагането на пазара на Общността и с необходимостта от запазване на равновесието на пазара, като същевременно може да се основава на прилаганите в миналото методи по отношение на квотите, които отговарят на посочените в параграф 1, без да се засягат правата, които произтичат от споразуменията, сключени в рамките на Уругвайския кръг от търговски преговори.
4. Подробните правила, посочени в параграф 1, предвиждат откриването на годишните квоти, както и, ако е необходимо, според подходящото им разпределение по фази, определят метода на управление, който следва да се приложи, и включват разпоредби относно:
а)
гарантиране на естеството, произхода на продукта и страната, от която пристига;
б)
признаване на документа, използван за проверка на предвидените в буква а) гаранции;
в)
условията за издаване и валидност на лицензиите за внос.
Член 63
1. Доколкото е необходимо, за да се позволи износът на:
а)
продуктите, посочени в член 1, параграф 2, букви а), б) и в);
б)
захари, включени в код по КН 1701, глюкоза и глюкозен сироп, включени в кодове по КН 1702 30 91, 1702 30 99, 1702 40 90 и 1702 90 50, включително под формата на продукти, попадащи под кодове по КН 1702 30 51 и 1702 30 59, използвани в продукти, попадащи под кодове по КН 2009 60 11, 2009 60 71, 2009 60 79 и 2204 30 99,
на база цените на тези продукти в международната търговия и в рамките на ограниченията, които произтичат от сключените споразумения, съгласно член 300 от Договора, разликата между тези цени и цените в Общността може да бъде покрита чрез възстановяване при износ.
2. За предоставянето на количества, които могат да бъдат изнасяни с възстановяване, е установен следният метод:
а)
най-подходящ с оглед естеството на продукта и съответната пазарна ситуация, който позволява възможно най-ефикасното използване на наличните ресурси и с оглед ефикасността на структурата на износа на Общността, без обаче да създава дискриминация между малките и големите оператори;
б)
създава най-малко административни затруднения за операторите, като се вземат предвид административните изисквания;
в)
който предотвратява всяка възможна дискриминация между съответните оператори.
3. Възстановяването при износ е еднакво за цялата Общност. То може да бъде диференцирано по местоназначението, когато международната търговска ситуация или специфичните изисквания на някои пазари го изискват.
Възстановяванията, посочени в параграф 1, буква а), се определят съгласно процедурата, предвидена в член 75. Определянето се прави на редовни интервали.
Възстановявания, определяни на редовни интервали, могат, при необходимост, да бъдат изменени в периода на интервенция от Комисията по молба на държавата-членка или по инициатива на Комисията.
Разпоредбите на член 64, които се отнасят за посочените в тях продукти, се прилагат като допълнение.
4. Възстановяването се предоставя единствено при подадено заявление и представяне на съответната лицензия за износ.
5. Размерът на възстановяването, приложимо към износ на продуктите, посочени в член 1, е приложимото в деня на подаване на заявлението за лицензия и, при предоставянето на диференцирано възстановяване, приложимото на същия ден за:
а)
местоназначението, посочено в лицензията, или
б)
където е приложимо, действителното местоназначение, в случай че е различно от посоченото в лицензията. В този случай размерът на възстановяването не може да надхвърля този за посоченото в лицензията местоназначение.
За да се предотврати злоупотреба с използването на гъвкавостта, предвидена в настоящия параграф, могат да се предприемат нужните мерки.
6. Параграфи 4 и 5 може да не се прилагат за продуктите, посочени в член 1, за които се изплащат възстановявания в рамките на операции за отпускане на хранителна помощ съгласно процедурата, предвидена в член 75.
7. Спазването на обемните ограничения, които произтичат от сключените споразумения съгласно член 300 от Договора, е гарантирано на база лицензии за износ, издадени за предвидени референтни периоди, прилагани за съответните продукти.
Относно спазването на задълженията по споразуменията, сключени в рамките на Уругвайския кръг от търговските преговори, приключването на референтния период не засяга валидността на лицензиите за износ.
8. Подробните правила за прилагане на настоящия член, включително разпоредбите относно преразпределянето на количествата за износ, които не са разпределени или не са използвани, се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 75.
Член 64
1. Настоящия член се прилага за възстановяванията, посочени в член 63, параграф 1.
2. Размерът на възстановяванията за продуктите, посочени в член 63, параграф 1, буква б), се равнява:
а)
за непреработената захар и бялата захар - на размера на възстановяването при износ на тези продукти в непреработено състояние съгласно член 17 от Регламент (ЕИО) № 1785/81 на Съвета от 30 юни 1981 г. относно общата организация на пазара на захар (53) и разпоредбите по прилагането му.
б)
за глюкозата и сиропа от глюкоза - на размера на възстановяването при износ на тези продукти в непреработено състояние съгласно член 13 от Регламент (ЕИО) № 1766/92 на Съвета от 30 юни 1992 г. относно общата организация на пазара на зърнените култури (54) и разпоредбите по прилагането му.
За да ползват правото на възстановяване, преработените продукти трябва да се придружават по време на износа от декларация на заявителя, където се посочват количествата непреработена захар, бяла захар, глюкоза или сироп от глюкоза, употребени в производството.
Точността на тази декларация се контролира от компетентните органи на съответната държава-членка.
3. Възстановяванията се фиксират, като се вземат предвид следните елементи:
а)
ситуацията и перспективите за развитие:
i)
на пазара на Общността по отношение на цените на продуктите, посочени в член 63, параграф 1, и наличните продукти;
ii)
в международната търговия по отношение на цените на тези продукти;
б)
възможно най-благоприятните разходи по търговията и превоза от пазарите на Общността до пристанища или други пунктове за износ на територията на Общността, както и разходите за пристигане в страните по местоназначение;
в)
целите на общата организация на пазарa на вино, които да гарантират на пазара стабилно положение и естествено развитие по отношение на цените и търговията;
г)
ограниченията, които произтичат от сключените съгласно член 300 от Договора споразумения;
д)
необходимостта да се избегнат смущения на пазара на Общността;
е)
икономическият аспект на предвидения износ.
4. Цените на пазара на Общността, посочени в член 63, параграф 1, се установяват на основа на най-благоприятните износни цени.
Цените в международната търговия, посочени в член 63, параграф 1, се установяват на основата на:
а)
цените, регистрирани на пазарите на трети страни;
б)
най-благоприятните цени в трети страни по местоназначение за внос от трети страни;
в)
цени на производителя, регистрирани в трети страни износители, като се вземат предвид, където е приложимо, отпусканите от тези страни субсидии;
г)
цени на предлагането франко граница на Общността.
5. Без да се засяга член 63, параграф 3, трета алинея, интервалите, през които се определя списъкът с продуктите, за които действително е отпуснато възстановяване, както и размерът на това възстановяване, се установяват съгласно процедурата, предвидена в член 75.
6. Възстановяването се изплаща, когато се предостави доказателството, че продуктите:
а)
произхождат от Общността;
б)
са изнесени извън Общността, и
в)
в случай на диференцирано възстановяване, са достигнали посоченото в лицензията местоназначение или друго местоназначение, за което е определено възстановяването, без да се засяга член 63, параграф 5, буква б). Дерогации от това правило обаче могат да се предвидят, съгласно процедурата, определена в член 75, при условия, които трябва да се определят и да предлагат съответни гаранции.
Допълнителни разпоредби могат да се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 75.
7. Без да се засяга параграф 6, буква а), при липса на дерогация, разрешена съгласно процедурата, предвидена в член 75, не се отпуска възстановяване при износ за внасяни от трети страни и реекспортирани към трети страни продукти.
Член 65
1. Доколкото е необходимо, за доброто функциониране на общата организация на пазара на вино, Съветът, с квалифицирано мнозинство и по предложението на Комисията, може в определени случаи да забрани напълно или частично ползването на режима за активно усъвършенстване на посочените в член 1 продукти.
2. Чрез дерогация от параграф 1, ако ситуацията, посочена в параграф 1, възникне с изключителна спешност и са предизвикани смущения на пазара на Общността или съществува вероятност да бъдат предизвикани такива смущения от режима за активно или пасивно усъвършенстване, Комисията, по искане на дадена държава-членка или по собствена инициатива, решава да предприеме необходимите мерки; Съветът и държавите-членки се уведомяват относно тези мерки, които са валидни за срок от максимум шест месеца и се прилагат незабавно. Ако Комисията получи искане от държава-членка, тя взема решение в срок от една седмица от получаване на искането.
3. Всяка държава-членка може да отнесе до Съвета решението на Комисията в срок от една седмица от деня на уведомлението. Съветът, с квалифицирано мнозинство, може да потвърди, измени или отмени решението на Комисията. Ако Съветът не вземе решение в срок от три месеца, решението на Комисията се смята за отменено.
Член 66
1. Общите правила за тълкуването на Комбинираната номенклатура и специалните правила за нейното прилагане се използват при класифицирането на продуктите, обхванати от настоящия регламент; тарифната номенклатура, резултат от прилагането на настоящия регламент, се включва в Общата митническа тарифа.
2. Освен ако не е предвидено друго в настоящия регламент или приетите в негово изпълнение разпоредби, при търговия с трети страни се забранява следното:
а)
събирането на такса с равностоен ефект на мито;
б)
прилагането на всякакво количествено ограничение или мярка с равностоен ефект.
Член 67
1. Забранява се вносът на посочените в настоящия регламент продукти, претърпели добавяне на алкохол, с изключение на тези, които съответстват на продуктите с произход от Общността, за които е разрешено добавянето на алкохол.
2. Подробните правила за прилагането на настоящия член, и по-специално условията за еквивалентност на продуктите, както и дерогациите от параграф 1, се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 75.
Член 68
1. Продуктите, посочени в член 1, параграф 2, букви а) и б), могат да се внасят единствено когато са изпълнени следните условия:
а)
по отношение на всички продукти:
i)
ако съответстват на разпоредбите, на които се подчиняват производството, търговията и, където е приложимо, доставката за пряка консумация от човека в трети страни, от които произхождат, и е представено доказателство за изпълнението на това условие във формата на удостоверение, издадено от компетентния орган в третата страна, от която произхожда продуктът и който орган е в списъка, който следва да се приеме;
ii)
когато са предназначени за пряка консумация от човека, ако се придружават от доклад за анализ, изготвен от орган или отдел, определен от третата страна, от която произхожда продуктът;
б)
по отношение на вината, предназначени за пряка консумация от човека, различни от ликьорните вина и пенливите вина:
i)
ако имат действително алкохолно съдържание не по-малко от 9 об. % и общо алкохолно съдържание не повече от 15 об. %;
ii)
ако имат обща киселинност, изразена като съдържание на винена киселина, не по-малко от 3,5 g или 46,6 милиеквивалента на литър.
2. Съгласно процедурата, определена в член 75, може да се предвиди:
а)
дефинирането на характеристиките, на които трябва да отговарят ликьорните вина и пенливите вина, както и дерогациите от разпоредбите на параграф 1, буква б);
б)
някои продукти, посочени в параграф 1, превозвани в ограничени количества и обособени в малки съдове, да се освобождават от задължението да представят удостоверението и доклада за анализ, предвидени в параграф 1, буква а);
в)
някои вина, придружавани от сертификат за наименование за произход или от сертификат за произход, се освобождават частично или напълно от изискването да отговарят на елементите, посочени в удостоверението или в доклада за анализ, предвидени в параграф 1, буква а).
3. Подробните правила за прилагането на настоящия член се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 75.
Член 69
1. Ако по причина на внос или износ пазарът на Общността по отошение на един или повече от продуктите, посочени в член 1, параграф 2, е засегнат от сериозно смущение или заплашен от сериозно смущение, което е вероятно да изложи на опасност постигането на целите, определени в член 33 от Договора, могат да се приложат съответни мерки при търговията с трети страни, докато такива смущения или заплахата от тях изчезнат.
За да се прецени дали ситуацията оправдава прилагането на тези мерки, се взема предвид по-специално:
а)
количествата, за които са издадени или са заявени лицензиите за внос и ситуацията на пазара на вино в Общността;
б)
където е приложимо, значението на интервенцията.
Съветът, с квалифицирано мнозинство и по предложение на Комисията, приема общите правила относно прилагането на настоящият параграф и определя случаите и рамките, в които държавите-членки могат да предприемат защитни мерки.
2. Ако възникне ситуацията, посочена в параграф 1, Комисията, по искане на държава-членка или по собствена инициатива, решава да предприеме необходимите мерки; тези мерки се съобщават на държавите-членки и се прилагат незабавно. Ако Комисията получи искане от държава-членка, тя взема решение в рамките на три работни дни от получаването на искането.
3. Всяка държава-членка може да отнесе до Съвета мерките, приети от Комисията, в срок от три работни дни след деня на съобщаването им. Съветът се събира незабавно. Той може, с квалифицирано мнозинство, да измени или отмени съответната мярка.
4. Разпоредбите на настоящия член се прилагат, като се вземат предвид задълженията, които произтичат от международните споразумения, сключени съгласно член 300, параграф 2 от Договора.
ДЯЛ VIII
ОБЩИ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 70
1. Продуктите, обхванати от настоящия регламент, могат да бъдат пуснати в обращение на територията на Общността единствено с официално проверен придружителен документ.
2. Физическите или юридически лица или група от такива лица, които държат подобни продукти поради естеството на извършваната от тях търговия, по-специално производители, бутилировчици и преработватели, както и търговците, които следва да се определят, се задължават да водят входящи и изходящи регистри по отношение на тези продукти.
3. Подробните правила за прилагане на настоящия член, по-специално правилата относно вида и формата на документа, посочен в параграф 1, както и дерогациите от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
Член 71
1. Освен ако не е предвидено друго в настоящия регламент, членове 87, 88 и 89 от Договора се прилагат за производството и търговията с продуктите, обхванати от настоящия регламент.
2. Глава II на дял II не възпрепятства отпускането на национална помощ, определена за постигането на цели, сходни с тези, формулирани в същата глава. Въпреки това за тези помощи се прилага параграф 1.
Член 72
1. Държавите-членки определят един или повече органи, които да отговарят за гарантиране на съответствието с правилата на Общността в лозаро-винарския сектор. Те определят лабораториите, оправомощени да провеждат официални проверки и анализи в лозаро-винарския сектор.
2. Държавите-членки се задължават да съобщят на Комисията имената и адресите на съответните органи и лаборатории. Комисията предава тази информация на останалите държави-членки.
3. Комисията създава орган, съставен от длъжностни лица, който да съдейства на компетентните органи на държавите-членки в извършването на проверки на място, с което да се осигури еднакво прилагане на правилата в лозаро-винарския сектор.
4. Подробните правила за прилагането на настоящия член се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
Тези правила могат да включват по-специално разпоредби относно:
а)
еднаквото прилагане на разпоредбите на Общността за лозаро-винарския сектор, в частност разпоредбите относно проверките и контрола;
б)
връзката между определените органи;
в)
специфичните финансови процедури за подобряване на контрола и проверките;
г)
административните санкции; и
д)
правомощията и задълженията на инспекторите.
Член 73
Държавите-членки и Комисията обменят помежду си необходимата информация за прилагане на настоящия регламент. Подробните правила за съобщаване на информацията, включително и вида и формата на данните, крайните срокове за съобщаването и разпространяването на събраните данни се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 75.
Член 74
Създава се Управителен комитет по виното, оттук нататък наричан „Комитетът“, който се състои от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
Член 75
1. Когато се следва процедурата, определена в настоящия член, Комитетът се свиква от председателя по негова инициатива или по искане на представител на държава-членка.
2. Представителят на Комисията представя на комитета проект на мерките, които следва да се предприемат. Комитетът представя своето становище по проекта в срок, който може да бъде определен от председателя, в зависимост от спешността на въпроса. Становището се приема с мнозинството, предвидено в член 205, параграф 2 от Договора, в случай на решения, които Съветът приема по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в рамките на Комитета се разпределят по начина, определен в предходния член. Председателят на Комитета не гласува.
Комисията приема мерки, които се прилагат незабавно. Въпреки това, когато приетите мерки не са в съответствие със становището на Комитета, те незабавно се съобщават от Комисията на Съвета. В този случай Комисията може да вземе решение да отложи прилагането на съответните мерки за срок от не повече от 1 месец от датата на съобщаването им на Съвета.
Съветът от своя страна, с квалифицирано мнозинство, може да вземе различно решение в рамките на периода, посочен в параграф 2.
Член 76
Комитетът може да разглежда всеки друг въпрос, повдигнат от неговия председател, било по негова собствена инициатива или по искане на представителите на държава-членка.
Член 77
1. Настоящият регламент се прилага по такъв начин, който същевременно отчита целите, предвидени в членове 33 и 131 от Договора.
2. Настоящият регламент се прилага, като вземат предвид задълженията, произтичащи от международните споразумения, сключени в съответствие с член 300, параграф 2 от Договора.
Член 78
1. Регламент (ЕО) № 1258/1999 и разпоредбите, приети за неговото прилагане, се отнасят за продуктите, обхванати от настоящия регламент.
2. Премията, посочена в глава II от дял II, помощта, посочена в глава III от същия дял, помощта, посочена в глава I от дял III, механизмите за изкупуване и подкрепа, посочени в глава II от същия дял, помощите, посочени в глава III от същия дял, и възстановяванията, посочени в дял VII, се приемат за интервенция с цел стабилизиране на земеделските пазари по смисъла на член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1258/1999.
3. Независимо от съществуването на други по-рестриктивни разпоредби, подкрепата на Общността, която се оказва съгласно разпоредбите на дял III, и възстановяванията, които се предоставят съгласно дял VII, могат да бъдат предоставяни единствено по отношение на продуктите, произведени на територията на Общността от грозде, добито в Общността.
Член 79
С оглед предотвратяване появата на излишъци от трапезни вина и вина, годни за производството на трапезни вина, държавите-членки могат да приемат граница за селскостопанските добиви, която се изразява в хектолитри на хектар и чието надвишаване води до невъзможността за производителите да получат помощите съгласно настоящия регламент.
Член 80
В съответствие с процедурата, предвидена в член 75, се приемат мерки:
а)
за улесняване на прехода от разпоредбите на регламентите, посочени в член 81, и разпоредбите на настоящия регламент;
б)
при необходимост, за решаване на специфични въпроси от практически характер. Подобни мерки, ако са оправдани, могат да бъдат предприети и като дерогация от определени разпоредби на настоящия регламент.
Член 81
Регламенти (ЕИО) № 346/79; (ЕИО) № 351/79; (ЕИО) № 460/79; (ЕИО) № 456/80; (ЕИО) № 457/80; (ЕИО) № 458/80; (ЕИО) № 1873/84; (ЕИО) № 895/85; (ЕИО) № 822/87; (ЕИО) № 823/87, (ЕИО) № 1442/88; (ЕИО) № 3877/88; (ЕИО) № 4252/88; (ЕИО) № 2046/89; (ЕИО) № 2048/89; (ЕИО) № 2389/89; (ЕИО) № 2390/89; (ЕИО) № 2391/89; (ЕИО) № 2392/89; (ЕИО) № 3677/89; (ЕИО) № 3895/91; (ЕИО) № 2332/92 и (ЕИО) № 2333/92 се отменят.
Член 82
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейските общности.
Той се прилага от 1 август 2000 г.
Настоящия регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 17 май 1999 година.
REGLAMENTO (CE) N° 1493/1999 DEL CONSEJO
de 17 de mayo de 1999
por el que se establece la organización común del mercado vitivinícola
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, sus artículos 36 y 37,
Vista la propuesta de la Comisión(1),
Visto el dictamen del Parlamento Europeo(2),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social(3)
Visto el dictamen del Comité de las Regiones(4)
Considerando lo siguiente:
(1) El funcionamiento y el desarrollo del mercado común para los productos agrícolas deben ir acompañados del establecimiento de una política agrícola común y que ésta debe comprender, en especial, una organización común de los mercados agrícolas que pueda revestir distintas formas, según los productos;
(2) La política agrícola común tiene como fin alcanzar los objetivos del artículo 33 del Tratado y, en especial, en el sector vitivinícola, la estabilización de los mercados y la garantía de un nivel de vida equitativo para la población agrícola interesada; que dichos objetivos pueden alcanzarse adaptando los recursos a las necesidades, en particular mediante la aplicación de una política de adaptación del potencial vitícola y de una política de calidad;
(3) La regulación vigente de la organziación común del mercado vitivinícola se estableció por el Reglamento (CEE) n° 822/87(5), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1627/98(6); según la experiencia adquirida, parece adecuado sustituirla para gestionar la situación actual del sector vitivinícola, que presenta unos excedentes estructurales reducidos pero también la posibilidad de que se produzcan excedentes plurianuales, debido sobre todo a la capacidad intrínseca del sector de presentar inmensas fluctuaciones en la producción de una cosecha a otra;
(4) La aplicación de los Acuerdos de la Ronda Uruguay de 1995 ha llevado, por un lado, a un mercado comunitario más abierto, donde las medidas tradicionales de intervención han perdido gran parte de su posible efecto, y, por otro, a una reducción del ámbito de las subvenciones por exportación, lo que exige a los productores comunitarios un incremento de su competitividad; la mayoría de las exportaciones ya se está realizando sin subvenciones;
(5) El problema de mercado más importante con que se enfrentan actualmente ciertas partes del sector vitivinícola comunitario es lo limitado de su capacidad para adaptarse con la suficiente rapidez a los cambios de competitividad en el mercado tanto interior como exterior; la actual oganización común de mercado no ha ofrecido soluciones a las zonas vitícolas cuya producción es claramente incapaz de encontrar un mercado remunerador; las zonas con mercados en expansión no se han tratado con la suficiente flexibilidad que permitiera su desarrollo;
(6) La Comisión presentó en 1994 una propuesta de reforma de la organización común del mercado vitivinícola que, sin embargo, no fue adoptada; la situación del mercado ha cambiado desde la presentación de dicha propuesta;
(7) Por tanto, es conveniente reformar la organización común del mercado vitivinícola a fin de garantizar la necesaria flexibilidad para seguir fácilmente la evolución con los objetivos generales siguientes: mantener el equilibrio mejorado entre la oferta y la demanda del mercado comunitario; permitir a los productores aprovechar los mercados en expansión; dar al sector la posibilidad de hacerse más competitivo a largo plazo; eliminar el recurso a la intervención como salida artificial para la producción excedentaria; apoyar al mercado vitivinícola y, por eso mismo, favorecer la continuidad de los abastecimientos en productos de la destilación de vino de los segmentos del sector del alcohol de boca que, tradicionalmente, utilizan dicho alcohol; tener en cuenta la diversidad regional; dar carácter oficial a las posibles funciones de las agrupaciones de productores y de las organizaciones sectoriales;
(8) El Reglamento (CEE) n° 822/87 ha sido completado y aplicado por los Reglamentos (CEE) n° 346/79(7), (CEE) n° 351/79(8), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 1029/91(9), (CEE) n° 460/79(10), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 3805/85(11), (CEE) n° 456/80(12), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 1597/83(13), (CEE) n° 457/80(14); (CEE) n° 458/80(15), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 596/91(16); (CEE) n° 1873/84(17), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2612/97(18); (CEE) n° 895/85(19), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) n° 3768/85(20); (CEE) n° 823/87(21), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1426/96(22); (CEE) n° 1442/88(23), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 859/199(24); (CEE) n° 3877/88(25); (CEE) n° 4252/88(26), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1629/98(27); (CEE) n° 2046/89(28), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2468/96(29); (CEE) n° 2048/89(30); (CEE) n° 2389/89(31), cuya ultima modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2088/97(32); (CEE) n° 2390/89(33), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2611/97(34); (CEE) n° 2391/89(35); (CEE) n° 2392/89(36), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1427/96(37); (CEE) n° 3677/89(38), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 2796/94(39); (CEE) n° 3895/91(40); (CEE) n° 2332/92(41), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1629/98 y (CEE) n° 2333/92(42), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1429/96(43); estos Reglamentos han sido modificados de forma sustancial en varias ocasiones; que con motivo de nuevas modificaciones, deberían refundirse, en aras de la claridad, en un solo texto;
(9) En el Reglamento (CEE) n° 822/87 se establece que el Consejo adoptaría sus disposiciones generales de aplicación; que de esa manera se ha establecido una estructura normativa compleja constituida por capas de normas; los citados Reglamentos contienen gran cantidad de datos técnicos que exigen frecuentes modificaciones; por tanto, el nuevo Reglamento debe contener en general todas las directrices necesarias para su aplicación; el Consejo debe atribuir a la Comisión todas las competencias necesarias de ejecución, de acuerdo con el artículo 211 del Tratado;
(10) Las normas por las que se rige la organización común del mercado vitivinícola son excepcionalmente complejas; en ciertos casos no tienen en cuenta de forma suficiente la diversidad regional; en consecuencia y en la medida de lo posible, hay que simplificar las normas y elaborar y aplicar una estrategia lo más cercana que se pueda al productor dentro de un marco comunitatrio;
(11) Para capitalizar y consolidar el equilibrio mejorado del mercado, y ajustar más la oferta a la demanda de los diferentes tipos de producto, debe haber un marco de medidas sobre la gestión de las posibilidades de la viticultura, con inclusión de restricciones a las plantaciones a medio plazo, primas por el abandono definitivo de la viticultura y ayudas a la reestructuración y la reconversión de los viñedos;
(12) Las medidas estructurales no relacionadas directamente con la producción de vino deben incluirse en el ámbito del Reglamento (CE) n° 1257/1999 del Consejo, de 17 de mayo de 1999, sobre la ayuda al desarollo rural a cargo del Fondo Europeo de Orientación y Garantía Agrícola (FEOGA) y por el que se modifican y derogan determinados Reglamentos(44); las medidas de promoción suponen una importante contribución a la competitividad del sector y, en particular, debe fomentarse la promoción del vino comunitario en los mercados de terceros países; no obstante, a fin de garantizar la coherencia de la política de promoción general de la Comunidad, es conveniente incluir las medidas relativas al sector vitivinícola en el ámbito de aplicación de una reglamentación horizontal en esta materia; con dicha finalidad, la Comisión ha presentado una propuesta de Reglamento relativo a acciones de información y de promoción en favor de los productos agrícolas en los terceros países(45);
(13) La mejora del equilibrio del mercado se ha logrado, aunque de forma relativamente lenta y difícil; se ha comprobado que las restricciones vigentes de plantación constituyen un elemento fundamental de este éxito; según la experiencia obtenida, no parece posible utilizar otras medidas para capitalizar y consolidar este equilibrio mejorado del mercado; por tanto, parece necesario controlar de esta manera el uso que los productores hacen de sus propiedades de acuerdo con el interés general;
(14) En consecuencia, es necesario mantener la restricciones vigentes de plantación durante un período limitado a medio plazo que pueda surtir efecto toda la gama de medidas estructurales, de forma que debe prohibirse toda plantación de vides para la producción de vino hasta el 31 de julio de 2010 salvo disposición en contrario del presente Reglamento;
(15) Se ha comprobado que la vigente autorización de nuevas plantaciones relacionadas con viñas madres de injertos, concentración parcelaria, expropiación, así como experimentación vitícola, no altera excesivamente el mercado vitivinícola, por lo que debe prolongarse, bajo los controles necesarios; conviene, por razones similares, permitir asimismo la plantación de viñas cuya producción se destine al consumo familiar del viticultor;
(16) Se ha comprobado que la vigente autorización de realizar nuevas plantaciones para obtener vinos de calidad producidos en regiones determinadas ("vcprd") y vinos de mesa designados mediante una indicación geográfica constituye un componente útil de la política de calidad cuyo objetivo es ajustar mejor la oferta y la demanda; no obstante, una vez sea plenamente funcional un sistema de reserva de derechos de plantación, dicho sistema deberá alcanzar el citado objetivo; en consecuencia, la autorización vigente debe prolongarse, bajo los controles necesarios, durante un período de transición que expirará el 31 de julio de 2003, fecha en la cual el sistema de reserva debería ser plenamente funcional;
(17) La vigente autorización de replantación de vid es necesaria para que puedan renovarse normalmente los viñedos agotados; por tanto, el sistema actual debe seguir sujeto a los controles necesarios; en aras de una mayor flexibilidad, el sistema tiene que permitir también, bajo los controles necesarios, la adquisición y el uso de derechos de replantación antes de que se realice el arranque correspondiente; deben respetarse los derechos de replantación adquiridos en virtud de normas anteriores, tanto comunitarias como nacionales; asimismo, debe ser posible transferir a otra explotación los derechos de replantación adquiridos en virtud de normas anteriores, tanto comunitarias como nacionales; asimismo, debe ser posible transferir a otra explotación los derechos de replantación, bajo controles estrictos, siempre que esta transferencia se sitúe en la política de calidad o se refiera a las viñas madres de injertos o esté relacionada con la transferencia de parte de la explotación; para garantizar el buen funcionamiento de la organización de mercado, es conveniente mantener dichas transferencias en el interior del mismo Estado miembro;
(18) A fin de mejorar la gestión del potencial vitícola y fomentar el uso eficaz de los derechos de plantación, reduciendo más así el efecto de las restricciones de plantación, debe establecerse un sistema de reservas nacionales o regionales;
(19) Los Estados miembros deben tener amplias competencias en la gestión de las reservas, bajo los controles necesarios, a fin de que puedan adecuar mejor el uso de los derechos de plantación de dichas reservas a las necesidades locales; dichas competencias deberán prever la posibilidad de adquirir derechos de plantación para abastecer la reserva y vender derechos de plantación procedentes de ésta; con esta finalidad, es conveniente que se permita a los Estados miembros no aplicar el sistema de reserva, siempre que puedan probar que disponen de un sistema eficaz de gestión de los derechos de plantación;
(20) La concesión de ventajas especiales a los jóvenes viticultores puede facilitar no sólo su instalación sino también, con posterioridad a ella, la adaptación estructural de sus explotaciones; en consecuencia, es necesario que se les puedan conceder a dichos productores derechos de las reservas a título gratuito;
(21) Para garantizar que los recursos se utilicen de la forma más eficaz y ajustar mejor la oferta y la demanda, los derechos de plantación deben ser utilizados por sus titulares dentro de un plazo razonable o, en su defecto, asignarse o reasignarse a las reservas; por las mismas razones, los derechos asignados a las reservas deben concederse dentro de un plazo razonable;
(22) La mejora del equilibrio del mercado y la expansión del mercado mundial pueden justificar un aumento de los derechos de plantación, el cual debe asignarse a los Estados miembros de que se trate así como, para una parte, a una reserva comunitaria para una atribución condicionada a una demanda suplementaria del mercado; procede deducir de dicho aumento los derechos de nueva plantación concedidos para los vcprd y los vinos de mesa designados mediante una indicación geográfica;
(23) A pesar de las restricciones vigentes de plantación, se han plantado superficies infringiendo dichas restricciones; se ha comprobado que es difícil aplicar las sanciones actuales, cuyo objetivo es garantizar que los productos de tales superficies no alteran el mercado vitícola; por tanto, deben arrancarse las superficies plantadas ilegalmente; esta disposición debe aplicarse a todas las plantaciones ilegales que se efectúen tras la publicación de la propuesta del presente Reglamento, momento a partir del cual los productos deben tener conocimiento de la propuesta de introducir dicha disposición;
(24) Sin perjuicio de las eventuales medidas nacionales vigentes y por razones de seguridad jurídica, no es posible imponer a nivel comunitario el arranque de las superficies plantadas ilegalmente antes de la publicación de la propuesta del presente Reglamento; en consecuencia y a fin de controlar mejor el potencial vitícola, debe permitirse a los Estados miembros durante un período determinado que regularicen la situación de tales superficies, condicionado a controles necesarios; un tratamiento diferente puede preverse en lo que se refiere a la regularización en función de las modalidades de plantación de que se trate, especialmente en el caso en que tal plantación pueda ocasionar un aumento de la producción; en el supuesto en que exista dicho riesgo, el productor en cuestión puede ser sometido a sanciones administrativas apropiadas;
(25) Debe permitirse a los Estados miembros tener en cuenta las condiciones locales y, por tanto, imponer cuando sea necesario normas más estrictas respecto a la nueva plantación, la replantación y el sobreinjerto;
(26) Hay zonas cuya producción no se ajusta a la demanda; para favorecer el mejor ajuste del sector en su conjunto, debe fomentarse el abandono definitivo de la viticultura en estas zonas; en consecuencia, debe concederse una prima con tal objetivo; la gestión de esta prima debe corresponder a los Estados miembros, dentro de un marco comunitario y bajo los controles necesarios, para focalizar mejor la prima en las regiones afectadas; por tanto, es necesario que los Estados miembros puedan designar las regiones afectadas y establecer los niveles de la prima, aplicando criterios objetivos y un límite máximo global;
(27) La producción en los Estados miembros que elaboran menos de 25000 hectolitros de vino al año no afecta gravemente al equilibrio del mercado; en consecuencia, tales Estados miembros deben quedar exentos de las restricciones de plantación pero no deben tener acceso a la prima por abandono definitivo de la viticultura;
(28) Hay otras zonas donde la producción no se ajusta a la demanda pero podría adaptarse mejor mediante una reestructuración de los viñedos por reconversión varietal, reimplantación de los mismos o mejora de las técnicas de gestión del viñedo; por tanto, debería distribuirse ayuda con estos fines, bajo los controles necesarios;
(29) A fin de que dicha reestructuración y reconversión puedan efectuarse de manera controlada, debería haber una planificación de las mismas; los planes deben elaborarse a un nivel lo más cercano posible al productor para garantizar que se tome en consideración la diversidad regional; no obstante, para garantizar la conformidad de los planes con la normativa comunitaria, los Estados miembros deben ser responsables en última instancia de dichos planes;
(30) La reestructuración y la reconversión tienen dos efectos económicos principales sobre los productores: la pérdida de ingresos durante el período de reconversión y los costes de puesta en marcha de dichas medidas; por tanto, la ayuda debe cubrir ambos efectos; que en el proceso de reestructuración existe un lugar para medidas nacionales suplementarias en los límites definidos;
(31) Para una mejor gestión del potencial vitícola, es conveniente que un inventario se elabore a nivel del Estado miembro o a nivel regional; para animar a los Estados miembros a elaborar dicho inventario, el acceso a la regularización de las superficies plantadas ilegalmente, el aumento de los derechos de plantación y la ayuda en favor de la reestructuración y de la reconversión deben limitarse a quienes hayan realizado el inventario; en el caso de inventarios regionales, las regiones que hayan elaborado el inventario no deberán ser excluidas del beneficio de las medidas de reestructuración y de reconversión por el hecho de que otras regiones no lo hayan efectuado; no obstante, todos los inventarios regionales deberán terminarse antes del 31 de diciembre de 2001;
(32) Es mejor realizar la clasificación de las variedades de vid para la producción de vino lo más cerca posible del productor; por tanto, los Estados miembros deben recibir este cometido de la Comunidad;
(33) Debe seguir vigente el Reglamento (CEE) n° 2392/86 del Consejo, de 24 de julio de 1986, relativo al establecimiento del registro vitícola comunitario(46), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) n° 1631/98(47), para que puedan terminar su tarea los Estados miembros que se encuentren aún en fase de elaboración del mismo; no obstante, debe preverse la posibilidad de su posterior modificación o derogación;
(34) Para conservar el equilibrio del mercado, conviene prever la concesión de una ayuda al almacenamiento privado de vino de mesa y de ciertos tipos de mosto de uva; esta medida debe ser lo más flexible y sensible a las variaciones del mercado que se pueda; en particular, debe ser posible a tal fin terminar su aplicación sin demora;
(35) A fin de eliminar el recurso a la intervención como salida artificial para la producción excedentaria, pero manteniendo todas las salidas tradicionales del alcohol de boca y otros productos de la viticultura, debe modificarse el régimen de destilación; en consecuencia, debe contarse con las formas de destilación siguientes: la destilación obligatoria de los subproductos resultantes de la vinificación, la destilación obligatoria de los vinos procedentes de uvas no clasificadas exclusivamente como variedades de uvas de vinificación, la destilación para sostener el mercado vitivinícola, favoreciendo la continuidad de los abastecimientos en productos de la destilación de vino de los segmentos del sector del alcohol de boca que utilicen tradicionalmente dicho alcohol, y la destilación de crisis; deben abandonarse las demás formas de destilación; este régimen debe ser lo más flexible que se pueda para responder a las necesidades del mercado y a las distintas condiciones regionales;
(36) Dada la mala calidad de los vinos obtenidos mediante sobreprensado, procede prohibir esa práctica y, con objeto de evitarla, prever la destilación obligatoria del orujo y de las lías; no obstante, para tener en cuenta condiciones de producción en determinadas regiones vitícolas pueden estipularse excepciones a dicha obligación; además, dado que las estructuras de producción y de mercado en la zona vitícola A o en la parte alemana de la zona vitícola B o en las regiones plantadas de vid en Austria pueden garantizar que se alcancen los objetivos de la medida, conviene, para los productores de esas regiones, sustituir la obligación de destilación de los subproductos resultante de la vinificación por la obligación de hacer retirar bajo control dichos subproductos;
(37) La producción de vinos procedentes de uvas no clasificadas exclusivamente como variedades de uvas de vinificación debe orientarse en primer lugar hacia los usos tradicionales en el sector de los aguardientes y otras salidas tradicionales; debe preverse la destilación obligatoria de dichos vinos producidos por encima de las cantidades normales orientadas hacia tales usos;
(38) Algunos segmentos del sector del alcohol de boca constituyen una salida tradicional importante de los productos de la destilación del vino y otros productos de la viticultura; que, por tanto, la Comunidad debe apoyar la destilación de vino de mesa y de vino apto para elaborar vino de mesa a fin de abastecer este mercado, dando una ayuda principal para la destilación de dichos vinos y una ayuda accesoria para el almacenamiento del destilado resultante;
(39) Para casos excepcionales de alteración del mercado y graves problemas de calidad, debe preverse una destilación de crisis; para tomar en consideración situaciones especiales, es conveniente que la Comisión fije el importe y el tipo de la ayuda, incluso en el caso en que se haya notado una deterioración demostrable del precio de mercado para una categoría de vino; es importante que la medida se aplique por los productores de forma voluntaria; conviene disponer que, en caso de recurrir a dicha medida tres años consecutivos para una categoría de vino especial (en una zona determinada), la Comisión presente al Parlamento Europeo y al Consejo un informe y, si fuera necesario, propuestas;
(40) La gestión del alcohol obtenido por destilación debe realizarse de manera que permita la mayor transparencia y control y evite la perturbación de los mercados tradicionales del alcohol;
(41) Actualmente, no todos los productores comunitarios efectúan el aumento del grado alcohólico volumétrico natural en la mismas condiciones económicas, por razón de las diferentes prácticas enológicas admitidas en el presente Reglamento; con objeto de eliminar dicha discriminación, es conveniente estimular el empleo de productos de la vid para el aumento artificial del grado alcohólico natural, ampliando así las salidas de los mismos y contribuyendo a evitar la creación de excedentes de vino; a tal fin, procede acomodar los precios de los diferentes productos utilizados para dicho aumento del grado; este resultado puede alcanzarse mediante el establecimiento de un régimen de ayuda en favor del mosto de uva concentrado y del mosto de uva concentrado rectificado, utilizados para dicho aumento del grado y procedentes de determinadas regiones;
(42) Para garantizar un equilibrio más estable entre la producción y la utilización, sigue siendo necesario aumentar la utilización de productos de la vid; la intervención parece estar justificada en una fase anterior a la producción de vino de mesa, fomentando la utilización de mosto con fines distintos de la vinificación mediante una ayuda que garantice a los productos vitivinícolas comunitarios el mantenimiento de sus salidas comerciales tradicionales; esta medida debe aplicarse de forma que se evite la distorsión de la competencia, teniendo en cuenta los métodos tradicionales de producción;
(43) Los productores que no hayan cumplido sus obligaciones en relación con las destilaciones obligatorias no deben beneficiarse de ninguna otra de las medidas de intervención;
(44) Debe preverse la posibilidad de tomar medidas en caso de que se produzca dentro del mercado comunitario una situación de precios elevados;
(45) Habida cuenta de las características especiales del mercado vitivinícola, la formación de agrupaciones de productores puede contribuir a la realización de los objetivos de la organización común del mercado; los Estados miembros pueden reconocer dichas agrupaciones; estas agrupaciones deben tener carácter voluntario y demostrar su utilidad mediante la extensión y la eficacia de los servicios que ofrezcan a sus miembros;
(46) Para mejorar el funcionamiento del mercado de los vcprd y de los vinos de mesa con indicación geográfica, los Estados miembros deberán proceder a la puesta en práctica de decisiones tomadas por las organizaciones sectoriales; el alcance de dichas decisiones debe excluir determinadas prácticas concertadas; es apropiado que la Comisión garantice la conformidad de esas decisiones al Derecho comunitario; que esas organizaciones sectoriales deben cumplir determinados cometidos teniendo en cuenta los intereses de los consumidores;
(47) Por razones de salud y con el objetivo de la política de calidad, deben definirse, a nivel comunitario, aquellas prácticas y tratamientos enológicos que sean los únicos permitidos para la elaboración de los productos incluidos en el ámbito del presente Reglamento; por razones similares, para la elaboración de vinos destinados al consumo humano deben emplearse únicamente variedades de uva de vinificación; por motivos análogos, deben establecerse especificaciones de los productos destinados al consumo humano;
(48) Habida cuenta del hecho de que las condiciones de producción, especialmente el suelo, el terreno y el clima, varían considerablemente de una zona vitícola de la Comunidad a otra, es esencial que dichas variaciones se tengan en cuenta tratándose de prácticas y tratamientos enológicos; por razones de sencillez y para facilitar las modificaciones basadas en la experiencia adquirida y el progreso tecnológico, deben ser definidos en el marco de normas de desarrollo algunos límites y condiciones técnicas relacionadas con dichas prácticas y tratamientos; no obstante, es conveniente fijar en el presente Reglamento los límites relativos a los niveles de anhídrio sulfuroso, de ácido sórbico y de sorbato potásico, teniendo en cuenta su importancia en materia de salud;
(49) Deben contemplarse métodos autorizados de análisis de los productos vitivinícolas;
(50) La designación, la denominación y la presentación de los productos incluidos en el ámbito del presente Reglamento pueden afectar de forma importante a sus posibilidades comerciales; por lo tanto, es conveniente que el presente Reglamento establezca normas al respecto que tengan en cuenta los intereses legítimos de los consumidores y de los productores y favorezcan el buen funcionamiento del mercado interior y la elaboración de productos de calidad; los principios fundamentales de dichas normas deben estipular el uso obligatorio de determinadas menciones que permitan identificar el producto y proporcionar a los consumidores algunas informaciones importantes, así como el uso facultativo de determinadas otras indicaciones basándose en normas comunitarias o sujetas a disposiciones relativas a la prevención de prácticas fraudulentas;
(51) Las normas relativas en particular a la designación deben establecer disposiciones en materia de prevención de prácticas fraudulentas, de sanciones a nivel comunitario a aplicar en caso de etiquetado impropio, de uso de lenguas, en particular cuando alfabetos diferentes están implicados, y de uso de marcas, en particular cuando éstas puedan crear confusiones en los consumidores;
(52) Habida cuenta de las diferencias entre los productos que dependen del presente Reglamento y sus mercados, así como de los intereses de los consumidores y de los usos tradicionales, las normas deberían estar diferenciadas según los productos de que se trate, en especial en lo que se refiere al vino espumoso, y según su origen;
(53) Es conveniente asimismo que se apliquen normas al etiquetado de los productos importados, en particular para dejar claro su origen y evitar cualquier confusión con productos comunitarios;
(54) Es válido el derecho de utilizar indicaciones geográficas y otros términos tradicionales; en consecuencia, las normas deben regular este derecho y proteger dichos términos; a fin de fomentar la competencia leal y no inducir a error a los consumidores, puede ser necesario que esta protección se refiera a productos no incluidos en el ámbito del presente Reglamento, e incluso no recogidos en el anexo I del Tratado;
(55) Habida cuenta del interés de los consumidores y de la conveniencia de un tratamiento correspondiente de los vcprd en los terceros países, conviene prever la posibilidad de concertar acuerdos recíprocos mediante los cuales los vinos importados destinados al consumo humano directo y designados mediante una indicación geográfica puedan beneficiarse de tales acuerdos de control y protección cuando se comercialicen dentro del mercado comunitario;
(56) A fin de tener en cuenta las obligaciones derivadas, sobre todo, de los artículos 23 y 24 del Acuerdo sobre los aspectos de los derechos de propiedad intelectual relacionados con el comercio, que constituye parte integrante del Acuerdo por el que se establece la Organización Mundial del Comercio aprobado por la Decisión 94/800/CE(48), conviene prever que las partes correspondientes puedan evitar, bajo ciertas condiciones, el uso ilícito de las indicaciones geográficas protegidas por un tercer país miembro de la OMC;
(57) El desarrollo de una política de calidad en el sector agrícola, y especialmente en el sector vitivinícola, no puede sino contribuir a la mejora de las condiciones del mercado y, por ello mismo, al incremento de las salidas de los productos; la adopción de normas comunitarias complementarias referentes a la producción y al control de los vcprd se inscribe en el marco de dicha política y puede contribuir a la consecución de los objetivos enunciados;
(58) Para mantener un mínimo de calidad en los vcprd, evitar que la producción de estos vinos aumente de forma incontrolable y aproximar las disposiciones de los Estados miembros con el fin de establecer condiciones de competencia equitativa dentro de la Comunidad, conviene establecer un sistema de normas comunitarias que rijan la producción y el control de esos vinos, al que deberán ajustarse las disposiciones específicas adoptadas por los Estados miembros;
(59) Habida cuenta de las condiciones tradicionales de producción, es necesario enumerar y definir la naturaleza y el alcance de los elementos que puedan permitir la caracterización de cada uno de los vcprd; debe realizarse, sin embargo, un esfuerzo común de armonización con respecto a las exigencias de calidad; estos elementos deben ser los siguientes: la delimitación de la región de producción, las variedades de vid, los métodos de cultivo, los métodos de vinificación, el grado alcohólico natural mínimo, el rendimiento por hectárea y el análisis y evaluación de las características organolépticas; conviene establecer normas particulares para los vinos de licor de calidad producidos en regiones determinadas (vlcprd) y para los vinos espumosos de calidad producidos en regiones determinadas (vecprd), dadas las particularidades de estos productos;
(60) La experiencia ha confirmado la necesidad de establecer normas precisas para reclasificar los vcprd como vinos de mesa y de especificar los casos en que los productores tienen la opción de no solicitar que un producto recogido en su declaración de cosecha o de producción como producto adecuado para producir un vcprd se clasifique como vcprd;
(61) Para conservar el carácter de calidad específica de los vcprd, conviene permitir que los Estados miembros apliquen normas complementarias o más rigurosas sobre la producción y la puesta en circulación de los vcprd, teniendo en cuenta las prácticas leales y tradicionales;
(62) La creación, a escala comunitaria, de un mercado único del vino supone la implantación de un régimen único de intercambios comerciales en las fronteras exteriores de la Comunidad; un régimen de intercambios comerciales que incluya derechos de importación y restituciones por exportación, además de medidas relativas al mercado interior, debe, en principio, estabilizar el mercado comunitario; el régimen de intercambios comerciales debe basarse en los compromisos contraídos en el marco de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay;
(63) A fin de controlar el volumen de los intercambios comerciales de vino con terceros países, debe establecerse un régimen de certificados de importación y exportación de determinados productos, que incluya la constitución de una fianza que garantice la realización de las transacciones por las que se concedan tales certificados;
(64) A fin de evitar o contrarrestar los efectos perjudiciales que pudieran tener en el mercado comunitario las importaciones de determinados productos agrícolas, la importación de uno o varios de tales productos debe estar sujeta al pago de un derecho de importación adicional, si se cumplen determinadas condiciones;
(65) Resulta adecuado, en determinadas condiciones, otorgar a la Comisión la facultad de abrir y de gestionar contingentes arancelarios resultantes de los acuerdos internacionales celebrados en virtud del Tratado o de otros actos del Consejo;
(66) La posibilidad de conceder restituciones por exportación a terceros países, basada en la diferencia existente entre los precios registrados en la Comunidad y los del mercado mundial dentro del ámbito de aplicación del Acuerdo de agricultura de la OMC(49) debe servir para salvaguardar la participación de la Comunidad en el comercio internacional de vino; dichas restituciones deben someterse a límites de volumen y de valor;
(67) El cumplimiento de los límites de valor debe garantizarse al fijarse las restituciones, a través del control de los pagos en el marco de la normativa del Fondo Europeo de Orientación y Garantía Agrícola; el control puede ser facilitado mediante la fijación anticipada obligatoria de las restituciones, sin que ello afecte a la posibilidad, en el caso de las restituciones diferenciadas, de cambiar el destino previamente fijado dentro de una zona geográfica en la que se aplique un solo tipo de restitución; en el supuesto de cambio de destino, debe pagarse la restitución aplicable al destino real, estableciéndose como límite máximo el importe aplicable al destino previamente fijado;
(68) El cumplimiento de los límites de volumen require la implantación de un sistema de control fiable y eficaz; a tal fin, conviene supeditar la concesión de las restituciones a la presentación de un certificado de exportación; las restituciones deben concederse dentro de los límites disponibles en función de la situación concreta de cada producto; únicamente se pueden autorizar excepciones a esta norma en el caso de las medidas de ayuda alimentaria, ya que éstas quedan exentas de toda limitación; el control de las cantidades exportadas con restitución durante las campañas de comercialización contempladas en el Acuerdo de agricultura de la OMC debe llevarse a cabo sobre la base de los certificados de exportación para cada campaña de comercialización;
(69) Como complemento del sistema anteriormente descrito, resulta conveniente prever, en la medida necesaria para su buen funcionamiento, la posibilidad de regular el recurso al régimen de perfeccionamiento activo y, en la medida en que la situación del mercado lo exigiere, la prohibición de dicho recurso;
(70) El régimen de derechos de aduana permite renunciar a cualquier otra medida de protección en las fronteras exteriores de la Comunidad; no obstante, el mecanismo relativo al mercado interior y a los derechos de aduana puede, en circunstancias excepcionales, resultar deficiente; para no dejar en tales casos el mercado comunitario sin defensa ante las perturbaciones que pudieran derivarse de ello, resulta conveniente que la Comunidad pueda adoptar sin demora todas las medidas necesarias; dichas medidas deben adecuarse a las obligaciones derivadas de los acuerdos de la OMC pertinentes;
(71) Es necesario someter los productos importados de terceros países a normas sobre ciertas especificaciones de los productos que permitan garantizar un determinado equilibrio con las definiciones comunitarias de los vinos; que también es necesario que cumplan todas las normas establecidas en su país de origen y vayan acompañados de un informe de análisis en las circunstancias pertinentes;
(72) Resulta conveniente prever, para todos los productos sometidos al presente Reglamento y que circulen dentro de la Comunidad, la necesidad de que vayan provistos de un documento de acompañamiento;
(73) La consecución de un mercado único se vería comprometida por la concesión de determinadas ayudas; por tanto, deben aplicarse a la organización común del mercado vitivinícola las disposiciones del Tratado que permiten apreciar las ayudas concedidas por los Estados miembros y prohibir las que sean incompatibles con el mercado común; las disposiciones sobre primas por abandono definitivo de la viticultura no deben ser obstáculo en sí para la concesión de ayudas nacionales con el mismo objetivo;
(74) Dada la necesaria complejidad de la normativa del sector vitivinícola, debe haber en los Estados miembros autoridades responsables de garantizar su cumplimiento; debe permitirse a la Comisión controlar y garantizar dicho cumplimiento mediante sus propios inspectores que colaboran con las autoridades de los Estados miembros;
(75) A medida que vaya evolucionando el mercado común vitivinícola, los Estados miembros y la Comisión deben comunicarse recíprocamente los datos necesarios para la aplicación del presente Reglamento; los productores de uva para vinificación, mosto y vino deben elaborar una declaración de cosecha, ya que esta información es necesaria; es necesario que los Estados miembros puedan pedir más información a los productores; ha de permitirse a la Comisión el recurso a ayuda exterior en caso necesario para poder evaluar todos los datos;
(76) Para facilitar la aplicación de las disposiciones propuestas, conviene prever un procedimiento que establezca una estrecha colaboración entre los Estados miembros y la Comisión en el seno de un comité de gestión;
(77) Determinados gastos efectuados por los Estados miembros como consecuencia de las obligaciones derivadas de la aplicación del presente Reglamento deben ser financiados por la Comunidad, de conformidad con el Reglamento (CE) n° 1258/1999 del Consejo, de 17 de mayo de 1999, relativo a la financiación de la política agrícola común(50);
(78) La organización común del mercado vitivinícola debe tomar en consideración, paralela y adecuadamente, los objetivos previstos en los artículos 33 y 131 del Tratado;
(79) La organización común del mercado vitivinícola debe aplicarse también teniendo en cuenta los acuerdos celebrados de conformidad con el apartado 2 del artículo 300 del Tratado, en particular los que forman parte del Acuerdo por el que se establece la Organización Mundial del Comercio, como el Acuerdo sobre obstáculos técnicos al comercio(51);
(80) La transición del régimen establecido en el Reglamento (CEE) n° 822/87 y demás Reglamentos del sector vitivinícola al régimen del presente Reglamento puede originar dificultades que no se abordan en el presente Reglamento; para hacer frente a tal eventualidad, debe establecerse la posibilidad de que la Comisión adopte las medidas transitorias necesarias; la Comisión debe poder resolver problemas prácticos específicos,
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
TÍTULO I
ÁMBITO DE APLICACIÓN
Artículo 1
1. La organización común del mercado vitivinícola comprende normas para regular el potencial de producción de vino, los mecanismos de mercado, las agrupaciones de productores y las organizaciones sectoriales, las prácticas y tratamientos enológicos, la designación, la denominación, la presentación y la protección de los productos, los vinos de calidad producidos en regiones determinadas (vcprd) y el comercio con terceros países.
2. Dicha organización regula los siguientes productos:
SITIO PARA UN CUADRO
3. En el anexo I figuran las definiciones de los términos utilizados en el presente Reglamento para los productores; en el anexo II las definiciones de los términos relativos a los grados alcohólicos y en el anexo III la delimitación de las zonas vitícolas. Las normas de desarrollo de dichos anexos podrán adoptarse de acuerdo con el procedimiento establecido en le artículo 75.
4. La campaña de producción de los productos a que se refiere el presente Reglamento (en lo sucesivo denominada "la campaña") comenzará el 1 de agosto de cada año y finalizará el 31 de julio del año siguiente.
TÍTULO II
POTENCIAL DE PRODUCCIÓN
CAPÍTULO I
PLANTACIÓN DE VIDES
Artículo 2
1. La plantación de vides con variedades clasificadas, conforme al apartado 1 del artículo 19, como variedades de uvas de vinificación, queda prohibida hasta el 31 de julio de 2010, salvo que se realice de conformidad con:
a) un derecho de nueva plantación, contemplado en el artículo 3,
b) un derecho de replantación, contemplado en el artículo 4, o
c) un derecho de plantación procedente de una reserva, contemplado en el artículo 5 o, en el caso de aplicación del apartado 8 del artículo 5, en el apartado 1 del artículo 6.
Hasta esa misma fecha, queda prohibido sobreinjertar variedades de uvas de vinificación en variedades de uvas que no sean de vinificación.
2. La uva obtenida en superficies:
a) en las que se hayan plantado vides antes del 1 de septiembre de 1998, y
b) cuya producción, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 6 o en el apartado 4 del artículo 7 del Reglamento (CEE) n° 822/87, sólo podía ponerse en circulación con destino a las destilerías,
no podrá utilizarse para la producción de vino destinado a la comercialización. Los productos procedentes de dicha uva sólo podrán ponerse en circulación con destino a las destilerías. No obstante, no podrá obtenerse alcohol de dichos productos con un grado alcohólico volumétrico adquirido inferior o igual al 80 % vol.
3. Cuando un Estado miembro haya efectuado el inventario del potencial de producción vitícola de conformidad con el artículo 16, podrá establecer excepciones a lo dispuesto en el apartado 2 del presente artículo. Dicha excepción deberá concederse antes del 31 de julio de 2002 y deberá incluir la autorización, para las superficies en cuestión, de producir vino destinado a la comercialización.
La excepción se concederá:
a) cuando el productor haya arrancado con anterioridad otras vides en una superficie equivalente de cultivo puro, salvo en los casos en que dicho viticultor haya recibido para la superficie considerada una prima de arranque conforme a la normativa comunitaria o nacional; y/o
b) permitiendo la utilización de derechos de replantación cuando el viticultor los haya obtenido dentro de un período que será fijado con posterioridad a la plantación de la superficie de que se trate; los Estados miembros podrán utilizar también a tal efecto los derechos de plantación de nueva creación contemplados en el apartado 1 del artículo 6; y/o
c) cuando un Estado miembro pueda demostrar (a satisfacción de la Comisión) que posee derechos de replantación no reclamados que seguirían siendo válidos si se hubieran solicitado; dichos derechos podrán utilizarse y reasignarse a los productores por una superficie equivalente de cultivo puro; y/o
d) cuando el productor de que se trate se haya comprometido a arrancar una superficie equivalente en términos de cultivo puro en un plazo de tres años si dicha superficie figura inscrita en el catastro del Estado miembro de que se trate.
4. Cuando se aplique la letra a) o c) del apartado 3, los Estados miembros impondrán a los productores de que se trate una sanción administrativa apropiada.
5. La letra c) del apartado 3 podrá aplicarse únicamente en relación con una superficie que no rebase el límite del 1,2 % de la superficie plantada de vid.
6. Cuando se aplique la letra b) del apartado 3:
a) si los derechos que obtiene el productor proceden de una reserva, éstos sólo podrán obtenerse conforme a la letra b) del apartado 3 del artículo 5 y el productor pagará el 150 % del precio que el Estado miembro perciba normalmente con arreglo a esta disposición, o
b) si el productor adquiere un derecho de replantación, dicho derecho cubrirá la superficie de que se trate, incrementado en un 50 % y este incremento del 50 % se transferirá a la reserva o reservas de conformidad con lo dispuesto en el artículo 5, o, cuando se aplique el apartado 8 del artículo 5, se añadirá al volumen de los derechos de plantación de nueva creación con arreglo al apartado 1 del artículo 6.
7. Las parcelas plantadas con variedades de vides clasificadas, conforme al apartado 1 del artículo 19, como variedades de uvas de vinificación, y:
a) plantadas a partir del 1 de septiembre de 1998 y cuya producción, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3 del artículo 6 o en el apartado 4 del artículo 7 del Reglamento (CEE) n° 822/87, sólo podía ponerse en circulación con destino a las destilerías, o
b) plantadas infringiendo la prohibición de plantación contemplada en el apartado 1,
serán arrancadas. Los gastos relacionados con dicho arranque correrán a cargo del productor correspondiente. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para velar por la aplicación del presente apartado.
Artículo 3
1. Los Estados miembros podrán conceder a los productores derechos de nueva plantación en lo que se refiere a las superficies:
a) destinadas a nuevas plantaciones en el marco de medidas de concentración parcelaria o de medidas de expropiación por causa de utilidad pública, adoptadas en aplicación de la legislación nacional,
b) destinadas a la experimentación vitícola, o
c) destinadas al cultivo de viñas madres de injertos.
Los Estados miembros también podrán conceder derechos de nueva plantación para superficies cuyos productos vitivinícolas estén destinados exclusivamente al consumo familiar del viticultor.
2. Los Estados miembros podrán también conceder derechos de nueva plantación antes del 31 de julio de 2003 para superficies destinadas a la producción de vcprd o de un vino de mesa designado mediante una indicación geográfica cuando se haya reconocido que, debido a su calidad, la producción de ese vino está muy por debajo de su demanda.
3. Los derechos de nueva plantación deberán ser utilizados por el productor al que le hayan sido concedidos y para las superficies y para los fines para los que se hayan concedido.
4. Los derechos de nueva plantación deberán utilizarse antes de que finalice la segunda campaña siguiente a aquella en la que se hayan concedido. Los derechos de nueva plantación distintos de los mencionados en el apartado 1 que no se utilicen durante ese período se asignarán a una reserva, de conformidad con la letra a) del apartado 2 del artículo 5.
5. Sólo podrán concederse derechos de nueva plantación distintos de los mencionados en el apartado 1 a los productores respetando los límites de las cantidades fijadas en el apartado 1 del artículo 6. Para ello:
a) antes que los derechos de plantación de nueva creación a que se refiere el artículo 6 sean asigandos a una o varias reservas, los Estados miembros se asegurarán de que la concesión de derechos de nueva plantación no haga que el volumen de los derechos de plantación de nueva creación a que se refiere el apartado 1 del artículo 6 sea un valor inferior a cero; y
b) una vez que un Estado miembro haya asignado los derechos de plantación de nueva creación contemplados en el artículo 6 a una o varias reservas, la posterior concesión de un derecho de nueva plantación supondrá la extinción de un derecho de plantación correspondiente a una superficie igual de cultivo puro, asignado a la reserva o reservas correspondientes a la región de que se trate. En caso de que no haya suficientes derechos de plantación disponibles en la reserva o reservas en cuestión, no podrán concederse derechos de nueva plantación.
Artículo 4
1. Los derechos de replantación consistirán en lo siguiente:
a) derechos de replantación concedidos en aplicación del apartado 2, o
b) derechos similares adquiridos en virtud de una legislación comunitaria o nacional anterior.
2. Los Estados miembros concederán derechos de replantación a los productores que hayan procedido al arranque en una superficie plantada de vid. Los Estados miembros podrán conceder derechos de replantación a los productores que se comprometan a proceder al arranque en una superficie plantada de vid antes de que finalice la tercera campaña posterior a la plantación de la superficie. Los derechos de replantación se concederán por una superficie equivalente en cultivo puro a la ya arrancada o por arrancar.
3. Los derechos de replantación se ejercitarán dentro de la explotación para la que se concedan. Los Estados miembros podrán prever que dichos derechos sólo se ejerzan sobre la superficie en la que se haya procedido al arranque.
4. No obstante lo dispuesto en el apartado 3, los derechos de replantación podrán transferirse total o parcialmente a otra explotación dentro del mismo Estado miembro:
a) cuando parte de la explotación se transfiera a esa otra explotación; en este caso, el derecho podrá ser utilizado en una superficie de esta última explotación que no deberá ser mayor que la superficie transferida; o
b) cuando superficies de esta otra explotación se destinen a:
i) la producción de vcprd o vinos de mesa designados mediante una indicación geográfica, o
ii) al cultivo de viñas madres de injertos.
En estos casos, el derechos sólo podrá utilizarse para las superficies y fines para los que se haya concedido.
Los Estados miembros velarán por que la aplicación de estas excepciones no lleve a un aumento global del potencial de producción en su territorio, en particular cuando la transferencia sea de tierras de secano a tierras de regadío.
5. Los derechos de replantación adquiridos en virtud del presente Reglamento deberán utilizarse antes de que finalice la quinta campaña siguiente a aquella durante la cual se haya procedido al arranque. No obstante, los Estados miembros podrán ampliar este período a ocho campañas. Los derechos de replantación no utilizados durante ese período se asignarán a la reserva de conformidad con la letra a) del apartado 2 del artículo 5.
Artículo 5
1. Con el fin de mejorar la gestión del potencial de producción a escala nacional o regional, los Estados miembros crearán una reserva nacional o, en su caso, reservas regionales de derechos de plantación.
2. Los siguientes derechos se asignarán a la reserva o reservas:
a) los derechos de nueva plantación, los derechos de replantación y los derechos de plantación procedentes de la reserva que no hayan sido utilizados en los plazos establecidos, respectivamente, en el apartado 4 del artículo 3, en el apartado 5 del artículo 4 y en el apartado 6 del presente artículo;
b) los derechos de replantación asignados a la reserva por los productores que poseen dichos derechos, en caso necesario a cambio de una contrapartida financiera de fuente nacional, cuyo importe y modalidades fijarán los Estados miembros teniendo en cuenta los intereses legítimos de las partes;
c) los derechos de plantación de nueva creación, contemplados en el artículo 6.
3. Los Estados miembros podrán conceder los derechos asignados a la reserva:
a) sin contrapartida financiera, a los productores de menos de cuarenta años que posean capacidad profesional suficiente y se establezcan por primera vez en una explotación vitivinícola en calidad de jefe de explotación, o
b) a cambio de una contrapartida financiera pagada a la hacienda pública nacional y, en su caso, regional, a los productores que tengan intención de utilizar los derechos para plantar viñedos cuya producción tenga una salida garantizada. Los Estados miembros establecerán los criterios para determinar el importe de la contrapartida financiera, que podrá variar según el futuro producto final de los viñedos.
4. Los Estados miembros velarán por que el lugar donde se utilicen los derechos de plantación procedentes de una reserva así como las variedades y las técnicas de cultivo utilizadas garanticen que la consiguiente producción se adapte a la demanda del mercado y que el rendimiento sea representativo de la media de la región donde se utilicen esos derechos, en particular cuando los derechos de plantación procedentes de superficies de secano se utilicen en superficies de regadío.
5. Los derechos de plantación asignados a una reserva podrán utilizarse antes de que finalice la quinta campaña siguiente a aquella durante la cual se hayan asignado. Los derechos de plantación no concedidos en ese plazo quedarán extinguidos cuando expire el mismo.
6. Los derechos de plantación procedentes de una reserva deberán utilizarse antes de que finalice la segunda campaña siguiente a aquella durante la cual se hayan concedido. Los derechos de plantación procedentes de una reserva que no se utilicen durante ese período se volverán a asignar a una reserva, de conformidad con la letra a) del apartado 2.
7. Cuando un Estado miembro cree reservas regionales, podrá establecer normas que permitan la transferencia de derechos de plantación entre reservas regionales. En el caso de que coexistan en un Estado miembro reservas regionales y nacionales, se podrán autorizar asimismo tranferencias entre dichas reservas.
A las transferencias contempladas en el presente apartado podrá aplicárseles un coeficiente de reducción.
8. No obstante lo dispuesto en los apartados 1 a 7, la autoridad competente de un Estado miembro podrá optar por no aplicar el sistema de reservas siempre que el Estado miembro de que se trate pueda demostrar que tiene un sistema eficaz para gestionar los derechos de plantación en su territorio. Dicho sistema podrá establecer excepciones, si ha lugar, a las disposiciones pertinentes del presente capítulo. Cuando un Estado miembro posea dicho sistema, los derechos de replantación, tal como se mencionan en la primera frase del apartado 5 del artículo 4, se prorrogarán por cinco campañas. La segunda frase del apartado 5 del artículo 4 seguirá siendo de aplicación.
Artículo 6
1. Los derechos de plantación de nueva creación, incluidos los derechos de nueva plantación concedidos por el Estado miembro con arreglo al apartado 2 del artículo 3, se asignarán como se indica a continuación (en hectáreas):
a) Alemania: 1534 ha
Grecia: 1098 ha
España: 17355 ha
Francia: 13565 ha
Italia: 12933 ha
Luxemburgo: 18 ha
Austria: 737 ha
Portugal: 3760 ha
b) Reserva comunitaria: 17000 ha.
2. Los derechos de plantación de nueva creación sólo podrán asignarse a una reserva o utilizarse con arreglo a lo dispuesto en la letra b) del apartado 3 del artículo 2, en aquellos Estados miembros que hayan realizado el inventario del potencial de producción de conformidad con el artículo 16.
3. La asignación a una reserva de los derechos de plantación de nueva creación a que se refiere el apartado 1 o la utilización de los mismos con arreglo a lo dispuesto en la letra b) del apartado 3 del artículo 2, sólo podrá efectuarse una vez.
Artículo 7
1. Las siguientes definiciones se aplicarán al presente capítulo:
a) "arranque": eliminación total de las cepas que se encuentren en un terreno plantado de vid;
b) "plantación": colocación definitiva de plantas de vid o partes de plantas de vid, injertadas o no, con vistas a la producción de uva o al cultivo de viñas madres de injertos;
c) "derecho de plantación": el derecho a plantar nuevas vides en virtud de un derecho de nueva plantación, un derecho de replantación, un derecho de plantación procedente de una reserva o un derecho de plantación de nueva creación en las condiciones establecidas en los artículos 3, 4, 5 y 6, respectivamente;
d) "derecho de replantación": el derecho a plantar vides en una superficie equivalente en cultivo puro a aquella en que hayan sido o vayan a ser arrancadas vides en las condiciones establecidas en el artículo 4 y en el apartado 8 del artículo 5;
e) "sobreinjerto": el injerto efectuado sobre una vid ya injertada con anterioridad.
2. Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75.
Podrán incluir, en particular, los siguientes elementos:
- disposiciones relativas a la destilación de los productos precedentes de vides a que se refiere el apartado 7 del artículo 2;
- disposiciones que permitan evitar cargas administrativas excesivas al aplicar las disposiciones del presente capítulo;
- el reconocimiento a que se refiere el apartado 2 del artículo 3;
- la coexistencia de vides de conformidad con lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 4;
- la aplicación del coeficiente de reducción a que se refiere el apartado 7 del artículo 5;
- la aplicación de la reserva comunitaria a que se refiere el apartado 1 del artículo 6: En particular, durante el período que va hasta el 31 de diciembre de 2003, dichas normas podrán prever la asignación de derechos de plantación de nueva creación procedentes de la reserva comunitaria a los Estados miembros para que los utilicen en regiones donde pueda demostrarse la existencia de necesidades adicionales que puedan satisfacerse mediante la asignación de dichos derechos de plantación de nueva creación;
- disposiciones para garantizar que los nuevos derechos de plantación concedidos de conformidad con lo dispuesto en el apartado 1 del artículo 3 no afectan a la prohibición de nuevas plantaciones establecida en el apartado 1 del artículo 2.
3. Antes del 31 de diciembre de 2003, y cada tres años a partir de dicha fecha, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe sobre la aplicación del presente capítulo. El informe irá acompañado, si ha lugar, de propuestas relativas a la concesión de otros derechos de plantación de nueva creación.
CAPÍTULO II
PRIMAS POR ABANDONO
Artículo 8
1. Podrá concederse una prima por el abandono definitivo de la viticultura en una superficie determinada.
De conformidad con las disposiciones del presente capítulo, la prima podrá concederse a los productores de superficies vitícolas cultivadas destinadas a la producción de uvas de vinificación. La superficie en cuestión no podrá ser inferior a 10 áreas.
2. Los Estados miembros podrán designar a qué superficies puede concederse la prima. Podrán también supeditar la designación al cumplimiento de condiciones, incluidas las destinadas a garantizar un equilibrio entre producción y ecología en las regiones afectadas.
3. La concesión de la prima supondrá para el viticultor la pérdida del derecho de replantación de la superficie objeto de la prima.
4. Los Estados miembros fijarán el importe de la prima por hectárea teniendo en cuenta lo siguiente:
a) el rendimiento agrícola o la capacidad de producción de la explotación,
b) el método de producción,
c) la superficie de que se trate en relación con la superficie total de la explotación,
d) el tipo de vino producido,
e) la existencia de cultivos asociados.
5. El importe de la prima no rebasará los límites que se establezcan.
Artículo 9
No podrán acogerse a la prima las siguientes superficies:
a) las superficies vitícolas cultivadas en las que se hayan comprobado infracciones a las disposiciones comunitarias o nacionales relativas al régimen de plantaciones durante un período que deberá determinarse que no podrá rebasar diez campañas;
b) las superficies vitícolas que hayan dejado de cultivarse;
c) las superficies vitícolas plantadas durante un período que deberá determinarse que no podrá rebasar diez campañas;
d) las superficies vitícolas que hayan recibido una financiación para su reestructuración y reconversión durante un período que deberá determinarse que no podrá rebasar diez campañas.
Artículo 10
Las normas de desarrollo del presente capítulo se adopatarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Dichas normas podrán incluir lo siguiente:
a) las fechas para la presentación de solicitudes y para la ejecución del arranque,
b) las condiciones para la concesión de pagos,
c) los niveles máximos mencionados en el apartado 5 del artículo 8,
d) consideraciones medioambientales, y
e) la fijación de los períodos a que se refiere el artículo 9.
CAPÍTULO III
REESTRUCTURACIÓN Y RECONVERSIÓN
Artículo 11
1. Se establece un régimen de reestructuración y reconversión de los viñedos.
2. El objetivo del régimen será la adaptación de la producción a la demanda del mercado.
3. Dicho régimen abarcará una o más de las acciones siguientes:
a) la reconversión varietal, incluida la efectuada mediante sobreinjertos,
b) la reimplantación de viñedos,
c) las mejoras de las técnicas de gestión de viñedos relacionadas con el objetivo del régimen.
En este régimen no se incluirá la renovación normal de los viñedos que hayan llegado al final de su vida natural.
4. Sólo podrán acceder a este régimen las regiones de un Estado miembro de las que éste haya realizado el inventario del potencial de producción con arreglo a lo dispuesto en el artículo 16.
Artículo 12
Los Estados miembros serán responsables de los planes de reestructuración y de reconversión, incluida, en su caso, su aprobación. Los planes deberán cumplir las normas establecidas en el presente capítulo y las disposiciones de aplicación de las mismas.
Artículo 13
1. La ayuda a la reestructuración y a la reconversión se concederá únicamente si se ajusta a un plan establecido y, en su caso, aprobado por el Estado miembro. La ayuda adoptará las siguientes formas:
a) un compensación a los productores por la pérdida de ingresos derivada de la aplicación del plan, y
b) una participación en los costes de reestructuración y reconversión.
2. Las compensación a los productores por la pérdida de ingresos podrá adoptar una de las siguientes formas:
a) una autorización para que coexistan las vides viejas y nuevas durante un período determinado que no podrá exceder de tres años, sin perjuicio de lo dispuesto en el capítulo I del presente título, o
b) una compensación financiada por la Comunidad.
3. La participación comunitaria en la financiación de los costes de reestructuración y reconversión no superará el 50 % de dichos costes. No obstante, en las regiones correspondientes al objetivo n° 1 en virtud del Reglamento (CE) n° 1260/1999 del Consejo, de 21 de junio de 1999, por el que se establecen las disposiciones generales de los Fondos Estructurales(52), la participación comunitaria no superará el 75 %. Sin prejuicio de lo dispuesto en el apartado 4 del artículo 14, los Estados miembros no podrán participar en la financiación en ningún caso.
Artículo 14
1. La Comisión asignará anualmente a los Estados miembros un primer tramo de créditos basándose en criterios objetivos teniendo en cuenta las situaciones y necesidades específicas y el esfuerzo que deban realizarse teniendo en cuenta el objetivo del régimen.
2. La asignación inicial se adaptará en función de los gastos reales y de las previsiones de gastos revisados comunicadas por los Estados miembros teniendo en cuenta el objetivo del régimen y dentro del límite de los créditos disponibles.
3. Las asignaciones financieras entre Estados miembros tendrán debidamente en cuenta la proporción de la superficie comunitaria de viñedo existente en el Estado miembro de que se trate.
4. Cuando se haya efectuado una asignación financiera a un Estado miembro para un determinado número de hectáreas, dicho Estado miembro podrá utilizarla para un número de hectáreas mayor del asignado. En ese sentido, podrá utilizar fondos nacionales para completar el importe reducido por hectárea hasta alcanzar el nivel límite inicial por hectárea de la asignación comunitaria.
Artículo 15
Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Dichas normas podrán incluir, en particular, lo siguiente:
a) el tamaño de los viñedos en cuestión,
b) disposiciones para regular la utilización de los derechos de replantación en el marco de la aplicación de los planes,
c) disposiciones concebidas para impedir un incremento del potencial de producción derivado de la aplicación de las disposiciones del presente capítulo,
d) importes máximos de la ayuda por hectárea.
CAPÍTULO IV
INFORMACIÓN Y DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 16
1. El inventario del potencial de producción incluirá la siguiente información:
a) las superficies plantadas de vides clasificadas como variedades de vid destinadas a la producción de vino, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 1 del artículo 19, en el territorio del Estado miembro de que se trate;
b) las variedades de que se trate;
c) el total de derechos de plantación existentes;
d) cualesquiera disposiciones nacionales o regionales adoptadas en aplicación del presente título.
2. Un Estado miembro podrá perver que el inventario se establezca por regiones. No obstante, en dicho caso todos los inventarios regionales deberán quedar establecidos antes del 31 de diciembre de 2001. De conformidad con las disposiciones del presente Reglamento, el retraso de una región en establecer su inventario no impedirá la aplicación del presente título en las demás regiones de dicho Estado miembro.
Artículo 17
1. La Comisión podrá evaluar lo siguiente:
a) las producciones del sector vitivinícola;
b) los usos industriales de los productos de la vid;
c) la evolución del consumo de vinos y de otros productos del sector vitivinícola que puedan consumirse sin transformar;
d) cualquier otro elemento cuyo conocimiento sea necesario para la gestión del mercado o de un régimen de ajustes de la oferta.
2. Para realizar estas evaluaciones, la Comisión podrá recurrir a la colaboración exterior.
3. La Comisión financiará un estudio independiente sobre la utilización de variedades interespecíficas. Basándose en dicho estudio, presentará al Parlamento Europeo y al Consejo, antes del 31 de diciembre de 2003, un informe acompañado, en su caso, de propuestas.
Artículo 18
1. Los productores de uva destinada a la vinificación, así como los productores de mosto y de vino, declararán cada año las cantidades de productos de la última cosecha. Los Estados miembros podrán exigir también a los comerciantes de uva destinada a la producción de vino que declaren cada año las cantidades comercializadas de productos de la última cosecha.
2. Los productores de mosto y de vino y los comerciantes que no sean minoristas declararán cada año las existencias de mosto y de vino que posean, tanto si proceden de la cosecha del año en curso como de cosechas anteriores. Los mostos y vinos importados de terceros países serán objeto de una mención especial.
Artículo 19
1. Los Estados miembros clasificarán las variedades de vid destinadas a la producción de vino. Todas las variedades clasificadas deberán pertenecer a la especie Vitis vinifera o proceder de un cruce entre esta especie y otras especies del género Vitis. No podrán incluirse en la calsificación las variedades siguientes:
- Noah,
- Othello,
- Isabelle,
- Jacquez,
- Clinton y
- Herbémont.
2. En dicha clasificación, los Estados miembros mencionarán las variedades de vid aptas para la producción de cada uno de los vcprd de su territorio, variedades que sólo podrán pertenecer a la especie Vitis vinifera.
3. Sólo podrán ser plantadas, replantadas o injertadas en la Comunidad destinadas a la producción de vino las variedades de vid que figuren en la clasificación. Esta restricción no se aplicará a las vides utilizadas en investigaciones y experimentos científicos.
4. Las superficies plantadas con variedades de vid destinadas a la producción de vino que no se mencionen en la clasificación deberán arrancarse, salvo en el caso de que la producción se destine exclusivamente al consumo familiar del viticultor. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para controlar esta excepción.
5. En caso de que se supriman variedades de la clasificación, se procederá al arranque dentro de un plazo de quince años a partir de su supresión.
Artículo 20
Las normas que regularán el registro vitícola comunitario serán las establecidas en el Reglamento (CEE) n° 2392/86.
Artículo 21
Los capítulos I y II del presente título no se aplicarán en aquellos Estados miembros cuya producción de vino no supere los 25000 hectolitros por campaña. Dicha producción se calculará sobre la base de la producción media de las cinco campañas anteriores.
Artículo 22
Los Estados miembros podrán adoptar reglamentaciones nacionales más restrictivas en materia de nuevas plantaciones o de replantaciones de vid o de sobreinjertos. Los Estados miembros podrán disponer que las solicitudes o la información previstas en el presente título se completen con otras indicaciones necesarias para el seguimiento de la evolución del potencial de producción.
Artículo 23
1. Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Dichas normas podrán afectar, en particular, a lo siguiente:
a) presentación y grado de precisión de los datos necesarios para elaborar el inventario contemplado en el artículo 16;
b) gestión de la clasificación de las variedades de vid contemplada en el artículo 19;
c) destino de los productos procedentes de variedades que no figuren en dicha clasificación.
2. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 podrán adoptarse disposiciones para la elaboración de un documento de acompañamiento de los materiales de multiplicación vegetativa de la vid y sus normas de desarrollo, en particular las relativas al control.
3. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 podrá modificarse o derogarse el Reglamento (CEE) n° 2392/86.
4. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 se decidirá si un Estado miembro ha efectuado el inventario contemplado en le artículo 16 y, en su caso, si dicha decisión debe ser revocada, especialmente cuando el Estado miembro no haya actualizado el inventario.
TÍTULO III
MECANISMOS DE MERCADO
CAPÍTULO I
AYUDA AL ALMACENAMIENTO PRIVADO
Artículo 24
1. Se establece para los productores un régimen de ayudas al almacenamiento privado de:
a) vino de mesa;
b) mosto de uva, mosto de uva concentrado y mosto de uva concentrado rectificado.
2. La concesión de las ayudas estará supeditada a la celebración de un contrato de almacenamiento a largo plazo con los organismos de intervención, durante el período comprendido entre el 16 de diciembre y el 15 de febrero del año siguiente y en las condiciones que se determinen.
3. Los contratos de almacenamiento a largo plazo se celebrarán por un período que finalizará:
a) en el caso de los vinos de mesa, no antes del 1 de septiembre siguiente a la fecha de celebración del contrato, y en el caso de los mostos de uva, mostos de uva concentrados y mostos de uva concentrados rectificados, no antes del 1 de agosto siguiente a la fecha de celebración del contrato;
b) a más tardar, el 30 de noviembre siguiente a la fecha de celebración del contrato.
Artículo 25
1. La celebración de contratos de almacenamiento quedará supeditada a condiciones relativas, en particular, a la calidad de los productos.
2. En el caso de los vinos de mesa, los contratos de almacenamiento estipularán que podrá suspenderse el pago de la ayuda y las correspondientes obligaciones del productor para la totalidad o parte de las cantidades almacenadas cuando los precios de mercado del tipo de vino de mesa de que se trate sean superiores al nivel que se fije.
3. El importe de la ayuda al almacenamiento privado solamente podrá cubrir los gastos técnicos de almacenamiento y los intereses, establecidos a tanto alzado.
4. Para los mostos de uva concentrados, dicho importe podrá ajustarse mediante un coeficiente que corresponda a su índice de concentración.
Artículo 26
1. Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
En dichas normas, en particular, podrá establecerse lo siguiente:
- la fijación del nivel, del tanto alzado y del coeficiente mencionados en el artículo 25;
- que los contratos de almacenamiento a largo plazo para los vinos de mesa sólo puedan celebrarse para vinos de mesa específicos;
- que los mostos de uva que sean objeto de un contrato de almacenamiento a largo plazo puedan transformarse, total o parcialmente, en mostos de uva concentrados o en mostos de uva concentrados rectificados, durante el período de vigencia del contrato;
- las normas relativas a la aplicación de la cláusula de suspensión del pago de la ayuda, contemplada en el apartado 2 del artículo 25;
- que los mostos de uva y los mostos de uva concentrados destinados a la elaboración de zumo de uva no puedan ser objeto de contratos de almacenamiento a largo plazo;
- la duración efectiva de los contratos.
2. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75, podrá establecerse lo siguiente:
- que el régimen de ayuda al almacenamiento privado no se aplique si la situación del mercado no justifica tal régimen;
- que pueda suprimirse en cualquier momento la posibilidad de celebrar nuevos contratos de almacenamiento a largo plazo si la situación del mercado y, en particular, el ritmo al que se hayan celebrado los contratos, lo justifica.
CAPÍTULO II
DESTILACIÓN
Artículo 27
1. Quedan prohibidos el sobreprensado de la uva, estrujada o no, y el prensado de las lías de vino. Se prohíbe asimismo la reanudación de la fermentación del orujo de la uva con fines distintos de la destilación.
2. La filtración y la centrifugación de lías de vino no se considerarán prensado cuando:
a) los productos obtenidos sean de calidad sana, cabal y comercial; y
b) las lías no se reduzcan a estado seco.
3. Las personas físicas o jurídicas o agrupaciones de personas, con excepción de las personas y agrupaciones mencionadas en el apartado 7, que hayan procedido a una vinificación deberán entregar para su destilación todos los subproductos de dicha vinificación.
4. La cantidad de alcohol contenida en los subproductos será al menos igual al 10 % del volumen de alcohol contenido en el vino producido si éste se ha obtenido por vinificación directa de la uva. Salvo excepciones que deberán preverse para los casos técnicamente justificados, no podrá ser inferior al 5 % cuando el vino se haya obtenido por vinificación de mosto de uva, mosto de uva parcialmente fermentado o vino nuevo todavía en fermentación. En caso de que no se alcancen dichos porcentajes, la persona sujeta a la obligación de destilación deberá entregar una cantidad de vino de su propia producción para garantizar la observancia de esos porcentajes.
Podrán establecerse excepciones al apartado 3 y al párrafo primero del presente apartado para categorías de productores que deberán determinarse, para determinadas regiones de producción y para los vinos sujetos a la destilación mencionada en el artículo 28.
5. La obligación de entrega establecida en el apartado 3 podrá cumplirse mediante la entrega de vino a una vinagrería.
6. Las personas físicas o jurídicas o agrupaciones de personas, con excepción de las personas y agrupaciones mencionadas en el apartado 7, que posean subproductos resultantes de cualquier transformación de uva distinta de la vinificación deberán entregarlos para su destilación.
7. Las personas físicas o jurídicas o agrupaciones de personas que transformen la uva recogida en la zona vitícola A o en la parte alemana de la zona vitícola B o en regiones plantadas de viñas en Austria deberán retirar los subproductos de dicha transformación bajo supervisión y en condiciones que deberán determinarse.
8. Las personas o agrupaciones sujetas a las obligaciones mencionadas en el apartado 3 o a la contemplada en el apartado 6, podrán cumplirlas mediante la retirada de los subproductos de vinificación bajo supervisión y en condiciones que deberán determinarse.
9. El precio de compra del orujo de uva, lías de vino y vino entregados para destilación en virtud del presente artículo será igual a 0,995 euros por % vol y por hectolitro.
10. El precio pagado por el destilador no podrá ser inferior al precio de compra.
11. El destilador podrá:
a) beneficiarse de una ayuda para el producto que se vaya a destilar, siempre que el producto obtenido de la destilación tenga un grado alcohólico de 52 % vol, como mínimo; o
b) entregar al organismo de intervención el producto obtenido de la destilación, siempre que tenga un grado alcohólico de 92 % vol, como mínimo.
Se el vino ha sido transformado en vino alcoholizado antes de ser entregado al destilador, la ayuda a la que se refiere la letra a) se abonará al productor del vino alcoholizado y el producto obtenido de la destilación no podrá ser entregado al organismo de intervención.
12. Podrá decidirse sustituir la entrega de alcohol al organismo de intervención por una entrega a un operador que haya presentado una oferta dentro de las ventas organizadas para dar salida a los productos de la destilación y haya sido elegido con arreglo al procedimiento contemplado en el apartado 1 del artículo 31.
13. Los apartados 1 al 12 del presente artículo no se aplicarán al zumo de uva, ni al zumo de uva concentrado, ni al mosto de uva, ni al mosto de uva concentrado destinado a la preparación de zumo de uva.
Artículo 28
1. Los vinos procedentes de uvas de variedades que figuren en la clasificación de una misma unidad administrativa simultáneamente como variedades de uvas de vinificación y como variedades de uvas para otros usos, que superen las cantidades normalmente vinificadas y no se exporten durante la campaña correspondiente, se destilarán antes de una fecha que habrá de determinarse. Salvo disposición en contrario sólo podrán circular con destino a una destilería.
2. Para la determinación de las cantidades normalmente elaboradas, se tendrán en cuenta, en particular:
a) las cantidades elaboradas durante un período de referencia que habrá de determinarse, y
b) las cantidades de vino reservadas a los destinos tradicionales.
3. El precio de compra del vino entregado a la destilación en virtud del presente artículo será de 1,34 euros por % vol y por hectolitro. Podrá variar durante una determinada campaña siempre que el promedio para dicha campaña siga siendo de 1,34 euros por % vol y por hectolitro.
4. El precio pagado por el destilador no podrá ser inferior al precio de compra.
5. El destilador podrá:
a) beneficiarse de una ayuda para el producto que se vaya a destilar, siempre que el producto obtenido de la destilación tenga un grado alcohólico de 52 % vol, como mínimo, o
b) entregar al organismo de intervención el producto de la destilación, siempre que tenga un grado alcohólico de 92 % vol, como mínimo.
Si el vino ha sido transformado en vino alcoholizado antes de ser entegrado al destilador, la ayuda a la que se refiere la letra a) se abonará el productor del vino alcoholizado y el producto obtenido de la destilación no podrá ser entregado al organismo de intervención.
6. Podrá decidirse sustituir la entrega de alcohol al organismo de intervención por una entrega a un operador que haya presentado una oferta dentro de las ventas organizadas para dar salida a los productos de la destilación y haya sido elegido con arreglo al procedimiento contemplado en el apartado 1 del artículo 31.
7. El presente artículo se aplicará sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 2 del artículo 1.
Artículo 29
1. La Comunidad podrá establecer ayudas para la destilación de vinos de mesa y de vinos aptos para la obtención de vinos de mesa con objeto de apoyar el mercado vitivinícola y, por consiguiente, facilitar el mantenimiento del suministro de productos de la destilación de vino de los segmentos del sector del alcohol de boca cuando sea tradicional el uso de dicho alcohol.
2. Dichas ayudas se pagarán a los destiladores en forma de una ayuda principal y una ayuda accesoria.
3. La ayuda principal se pagará sobre la base del volumen de vino de mesa y de vino apto para la obtención de vino de mesa que se destile.
4. La ayuda principal se distribuirá según un sistema de contratos celebrados entre los destiladores y los productores de vino. Se fijará un precio mínimo que los destiladores pagarán a los productores de vino. Este precio podrá variar a lo largo de una determinada campaña siempre que el promedio para dicha campaña sea al menos de 2,488 euros por % vol y por hectolitro.
5. El importe de la ayuda principal tendrá en cuenta lo siguiente:
a) la necesidad de que el precio mínimo medio que los destiladores paguen a los productores de vino en una determinada campaña respete el nivel indicado en el apartado 4;
b) la necesidad de mantener el suministro de los mercados tradicionales en el sector del alcohol de boca a precios competitivos.
6. La ayuda accesoria se abonará en forma de pago para hacer frente a unos costes razonables de almacenamiento del producto obtenido. Estará destinada a facilitar la aplicación del régimen de la ayuda principal.
Artículo 30
1. Podrá adoptarse una medida de destilación de crisis en situaciones de excepcional desequilibrio del mercado causado por excedentes importantes o problemas de calidad.
2. Los objetivos de esta medida serán los siguientes:
a) la eliminación de los focos específicos de excedentes, y
b) la garantía de una continuidad de suministro de una cosecha a otra.
3. La aplicación de la medida es facultativa para los productores.
4. Esta medida podrá limitarse a determinadas categorías de vino o determinadas zonas de producción y se aplicará únicamente a los vcprd a petición del Estado miembro interesado.
5. Uno de los criterios para la introducción de dicha medida podrá ser un deterioro demostrable, a lo largo del tiempo, del precio de mercado para una categoría de vino específica o de vinos procedentes de determinadas zonas de producción.
6. Si la Comunidad utilizara esta medida durante tres años consecutivos, para una categoría de vino específica (en una zona específica), la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe sobre dicha crisis persistente acompañado, en su caso, de propuestas.
Artículo 31
1. La salidad al mercado del alcohol a cargo del organismo de intervención se efectuará mediante venta en subasta pública o mediante licitación. Al comercializar dicho alcohol, las autoridades evitarán, en la medida de lo posible, perjudicar las salidas al mercado de las que dependen tradicionalmente la existencia de otros sectores productores de alcohol. El alcohol no podrá comercializarse en el sector del alcohol de boca.
2. No obstante, en caso de que mediante la aplicación de los artículos 27, 28 y 29 no esté garantizado el suministro de la parte de ese sector en que la utilización de alcohol vínico es obligatoria, podrá decidirse la comercialización de dicho alcohol en ese sector.
Artículo 32
1. En el caso de los vinos obtenidos por productores que hayan aumentado el grado alcohólico mediante adición de sacarosa o de mosto y hayan recibido la ayuda contemplada en el artículo 34, al precio de compra fijado para cada destilación, con excepción de la contemplada en el artículo 27, se le restará, dentro de cada una de las zonas vitícolas, un importe igual a tanto alzado calculado sobre la base del importe de la ayuda contemplada en el artículo 34 del aumento del grado alcohólico previsto para la zona vitícola de que se trate.
2. A petición del productor de que se trate, esta reducción únicamente se aplicará dentro de los límites de las cantidades que hayan sido objeto de aumento del grado alcohólico contemplado en el apartado 1.
Artículo 33
1. Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
En dichas normas podrá incluirse, en particular, lo siguiente:
a) las excepciones contempladas en el presente capítulo;
b) en relación con los artículos 27 y 28, las condiciones en las que se llevará a cabo la destilación, el cálculo del volumen de alcohol contenido en el vino producido, las condiciones para la entrega de los productos al organismo de intervención y los precios de compra de los productos de la destilación de los que pueda hacerse cargo el organismo de intervención o los criterios para fijar dichos precios;
c) las normas mínimas que deban cumplir los orujos y lías;
d) las condiciones en que pueda llevarse a cabo la retirada controlada mencionada en el apartado 7 del artículo 27;
e) las cantidades normalmente elaboradas que se mencionan en el apartado 2 del artículo 28;
f) las normas de desarrollo de la medida mencionada en el artículo 30, incluidos los productos a los que se refiere, y la salida de productos de la destilación, en particular para evitar los desequilibrios del mercado del alcohol y de las debidas espirituosas;
g) la posibilidad de adaptar el precio de compra a que se refiere el apartado 3 del artículo 28;
h) la fijación del precio mínimo a que se refiere el apartado 4 del artículo 29.
2. De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 se determinará el importe de las ayudas contempladas en los artículos 27 y 28 que permitirán la salida al mercado de los productos obtenidos, el importe de las ayudas mencionadas en el artículo 29 y las normas que definan las circunstancias que puedan dar lugar a la aplicación de la medida a que se refiere el artículo 30, así como la amplitud y la forma de la ayuda financiera comunitaria para esa medida.
CAPÍTULO III
AYUDAS A UTILIZACIONES DETERMINADAS
Artículo 34
1. Se establece un régimen de ayudas para la utilización:
a) de mosto de uva concentrado; y
b) de mosto de uva concentrado rectificado,
producidos en la Comunidad, cuando se empleen para aumentar el grado alcohólico de los productos vinícolas para los que está autorizado dicho aumento con arreglo al presente Reglamento.
2. La concesión de la ayuda podrá reservarse a los productos procedentes de las zonas vitícolas C III en caso de que, de no existir dicha medida, resulte imposible mantener las corrientes comerciales de mostos y de vinos para mezcla.
3. El importe de la ayuda se fijará en euros por porcentaje volumétrico en potencia y por hectolitro de mosto de uva concentrado o de mosto de uva concentrado rectificado, teniendo en cuenta la diferencia entre los costes del aumento artificial del grado alcohólico natural obtenido mediante los productos mencionados y mediante la sacarosa.
Artículo 35
1. Se establece un régimen de ayudas para la utilización:
a) de mostos de uva y de mostos de uva concentrados producidos en la Comunidad y destinados a la elaboración de zumo de uva o de otros productos comestibles obtenidos a partir de zumo de uva;
b) de mostos de uva y de mostos de uva concentrados producidos en las zonas vitícolas C III, destinados a la fabricación, en el Reino Unido y en Irlanda, de productos incluidos en el código NC 2206 00 para los cuales dichos Estados miembros pueden admitir una denominación compuesta que incluya la palabra "vino" de conformidad con el punto C.2 del anexo VII;
c) de mostos de uva concentrados producidos en la Comunidad, en calidad de elemento principal de un conjunto de productos comercializados en el Reino Unido y en Irlanda, con instrucciones claras para que el consumidor obtenga a partir de ellos un sucedáneo de vino.
2. No obstante lo dispuesto en la letra b) del apartado 1, cuando la restricción geográfica relativa a la producción de mostos de uva y de mostos de uva concentrados mencionada en dicha letra dé lugar a distorsiones de la competencia, podrá decidirse ampliar la concesión de dicha ayuda a los mostos de uva y a los mostos de uva concentrados producidos en regiones de la Comunidad distintas de las zonas C III.
3. Las ayudas contempladas en el apartado 1 estarán limitadas a la utilización de productos obtenidos a partir de uva de variedades que están clasificadas exclusivamente como uva de vinificación o simultáneamente como variedad de uva de vinificación y variedad destinada a otra utilización y podrán concederse asimismo a la uva originaria de la Comunidad procedente de las mismas variedades.
4. Los importes de las ayudas deberán fijarse de manera que los costes de abastecimiento de mostos de uva y mostos de uva concentrados originarios de la Comunidad permitan que los productos mantengan sus salidas de mercado tradicionales.
5. Una parte que habrá de determinarse de la ayuda contemplada en la letra a) del apartado 1 se destinará a la organización de campañas de promoción en favor del consumo de zumo de uva. El importe de la ayuda para la organización de tales campañas podrá fijarse a un nivel superior al resultante de la aplicación del apartado 4.
Artículo 36
Las normas de desarrollo del presente capítulo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
En dichas normas podrá incluirse, en particular:
a) las condiciones de concesión de la ayuda contemplada en el apartado 1 del artículo 34;
b) las medidas necesarias para garantizar el control de la utilización de los productos contemplados en el apartado 1 del artículo 35;
c) el importe de la ayuda contemplada en los artículos 34 y 35, que se fijará antes del comienzo de cada campaña;
d) la decisión contemplada en el apartado 2 del artículo 35.
CAPÍTULO IV
DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 37
Los productores sujetos a las obligaciones mencionadas en los artículos 27 y 28 podrán acogerse a las medidas de intervención previstas en el presente título, siempre que hayan cumplido las citadas obligaciones durante un período de referencia que se determine. El período y las normas de desarrollo del presente artículo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 38
1. En caso de que se registren precios excesivamente altos de un tipo de vino en el mercado comunitario y se considere que esta situación puede perdurar y, por consiguiente, producir perturbaciones en el mercado, la Comisión podrá adoptar las medidas necesarias.
2. De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75 podrán adoptarse medidas de intervención para los productos enumerados en la letra b) del apartado 2 del artículo 1, distintos del vino de mesa, en la medida en que sean necesarias para sostener el mercado de los vinos de mesa.
TÍTULO IV
AGRUPACIONES DE PRODUCTORES Y ORGANIZACIONES SECTORIALES
CAPÍTULO I
AGRUPACIONES DE PRODUCTORES
Artículo 39
1. Si se reconoce en virtud del presente Reglamento, se entenderá por "agrupación de productores" toda persona jurídica:
a) que se constituya por iniciativa propia de los productores de los productos regulados por el presente Reglamento;
b) que, para sus miembros, tenga principalmente por objeto:
i) asegurar la programación de la producción y su adaptación a la demanda, en lo que respecta, en particular, a la calidad y la cantidad,
ii) fomentar la concentración de la oferta y la comercialización de la producción de sus miembros,
iii) reducir los costes de producción y estabilizar los precios de producción,
iv) fomentar la utilización de métodos de cultivo, técnicas de producción y técnicas de gestión de residuos, compatibles con el medio ambiente, con el fin, en particular, de proteger la calidad del agua, del suelo y del paisaje y de conservar y fomentar la biodiversidad.
2. Se exigirá a las agrupaciones de productores reconocidas en virtud del presente Reglamento la posibilidad de sancionar a sus miembros de manera adecuada en caso de incumplimiento de las obligaciones estatutarias.
3. A efectos del presente Reglamento, los Estados miembros podrán reconocer como agrupación de productores a cuantos lo soliciten, siempre que:
a) cumplan los requisitos establecidos en los apartados 1 y 2 y aporten entre otras la prueba de que reúnen un número mínimo de miembros y un volumen mínimo de producción comercializable;
b) ofrezcan suficientes garantías respecto a la ejecución, duración y eficacia de su acción;
c) den efectivamente a sus miembros la posibilidad de obtener la asistencia técnica necesaria para la utilización de métodos de cultivo compatibles con el medio ambiente.
Artículo 40
1. Los Estados miembros:
a) decidirán si conceden el reconocimiento a una agrupación de productores dentro de los tres meses siguientes a la presentación de una solicitud acompañada de los justificantes pertinentes;
b) realizarán periódicamente controles para comprobar si las agrupaciones de productores respetan las condiciones necesarias para su reconocimiento, aplicarán, en caso de incumplimiento, las sanciones correspondientes y decidirán, en caso necesario, la retirada de su reconocimiento;
c) comunicarán a la Comisión en el plazo de dos meses cualquier decisión de concesión o de retirada del reconocimiento.
2. La Comisión comprobará el cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 39 y en la letra b) del apartado 1 del presente artículo mediante la realización de controles y, a la luz de los resultados de éstos, podrá solicitar a los Estados miembros que revoquen el reconocimiento.
CAPÍTULO II
ORGANIZACIONES SECTORIALES
Artículo 41
1. A fin de mejorar el funcionamiento del mercado de los vcprd y de los vinos de mesa denominados mediante una indicación geográfica, los Estados miembros productores, en particular en la aplicación de las decisiones tomadas por organizaciones sectoriales, podrán definir normas de comercialización sobre la regulación de la oferta en el momento de la primera comercialización, siempre que dichas normas se refieran a la puesta en reserva y/o a la salida escalonada de los productos, con exclusión de cualquier otra práctica concertada, como:
- la fijación de precios, incluso con carácter indicativo o de recomendación,
- el bloqueo de un porcentaje excesivo de la cosecha anual normalmente disponible y, de forma general, toda operación anormal de rarefacción de la oferta,
- la negativa a expedir el certificado o certificados nacionales o comunitarios necesarios para la circulación y comercialización de los productos vitivinícolas, cuando dicha comercialización se ajuste a las normas antes mencionadas.
2. Las normas mencionadas en el apartado 1 deberán ponerse in extenso en conocimiento de los operadores mediante su aparición en una publicación oficial del Estado miembro de que se trate.
3. Cada año, los Estados miembros que hayan hecho uso de las posibilidades que ofrece el apartado 1 enviarán a la Comisión un informe sobre las decisiones adoptadas al respecto durante el año anterior. La Comisión comprobará que se ajustan al Derecho comunitario, en particular a las normas aplicables en materia de libre circulación (artículos 28 a 31 del Tratado) y de competencia (artículos 81 a 86 del Tratado) y al principio de no discriminación (apartado 3 del artículo 34 del Tratado).
4. Las organizaciones a que se refiere el apartado 1 aplicarán, en particular, algunas de las siguientes medidas en una o varias regiones comunitarias, teniendo en cuenta los intereses del consumidor, para:
i) mejorar el conocimiento y la transparencia de la producción y del mercado;
ii) ayudar a coordinar mejor las formas en que se comercializan los productos, en especial mediante investigación y estudios de mercado;
iii) elaborar formularios normalizados de contrato compatibles con las normas comunitarias;
iv) explotar más plenamente el potencial de producción;
v) facilitar la información y realizar la investigación necesarias para adaptar la producción a productos que respondan en mayor medida a los requisitos del mercado y a las preferencias y expectativas del consumidor, en particular en lo referente a la calidad de los productos y la protección del medio ambiente;
vi) buscar métodos que permitan limitar el uso de productos fitosanitarios y otros insumos y de velar por la calidad de los productos y la conservación de los suelos y las aguas;
vii) poner a punto métodos e instrumentos para mejorar la calidad de los productos en todas las fases de la producción, vinificación y comercialización;
viii) proteger la agricultura biológica y explotar su potencial, así como las denominaciones de origen, las etiquetas de calidad y las indicaciones geográficas;
ix) fomentar especialmente la producción integrada u otros métodos de producción que respeten el medio ambiente.
TÍTULO V
PRÁCTICAS Y TRATAMIENTOS ENOLÓGICOS, DESIGNACIÓN, DENOMINACIÓN, PRESENTACIÓN Y PROTECCIÓN
CAPÍTULO I
PRÁCTICAS Y TRATAMIENTOS ENOLÓGICOS
Artículo 42
1. Se establecen prácticas y tratamientos enológicos comunitarios autorizados para la elaboración de los productos regulados por el presente Reglamento distintos del zumo de uva y del zumo de uva concentrado y del mosto de uva y del mosto de uva concentrado destinados a la elaboración de zumo de uva.
2. Las prácticas y tratamientos enológicos autorizados sólo podrán utilizarse para garantizar una buena vinificación, una buena conservación o una crianza adecuada del producto.
3. Las prácticas y tratamientos enológicos autorizados excluirán la adición de agua, excepto por necesidades técnicas específicas, así como la adición de alcohol, excepto en el caso del mosto de uva fresca "apagado" con alcohol, los vinos de licor, los vinos espumosos, los vinos alcoholizados y, en condiciones que deberán determinarse, los vinos de aguja.
4. Los Estados miembros podrán imponer, en lo referente a las prácticas y tratamientos enológicos, condiciones más estrictas para asegurar el mantenimiento de las características esenciales de los vcprd, de los vinos de mesa producidos en su territorio mediante una indicación geográfica, de los vinos espumosos y de los vinos de licor. Comunicarán estas condiciones a la Comisión, que las transmitirá a los demás Estados miembros.
5. Salvo decisión en contrario, sólo podrá utilizarse en la Comunidad la uva procedente de variedades que figuren en la clasificación establecida con arreglo al artículo 19 como variedades de uva de vinificación, así como los productos que de ella se deriven, para la elaboración de:
a) mosto de uva "apagado" con alcohol,
b) mosto de uva concentrado,
c) mosto de uva concentrado rectificado,
d) vino apto para la obtención de vino de mesa,
e) vino de mesa,
f) vcprd,
g) vino de licor,
h) mosto de uva parcialmente fermentado, procedente de la uva pasificada,
i) vino de uva sobremadurada.
6. La mezcla de vino apto para la obtención de vino de mesa blanco o de vino de mesa blanco con vino apto para la obtención de vino de mesa tinto o con vino de mesa tinto no podrá producir un vino de mesa.
No obstante, en determinados casos que deberán especificarse, esta disposición no impedirá la mezcla mencionada en el párrafo primero siempre que el producto resultante tenga las características del vino de mesa tinto.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, dicha mezcla se autorizará hasta el 31 de julio de 2005 en las regiones en que tal práctica sea tradicional, con arreglo a normas que deberán estipularse.
Artículo 43
1. Las prácticas y tratamientos enológicos autorizados se establecen en los anexos IV y V.
2. En particular:
- las prácticas y tratamientos enológicos autorizados relativos al aumento artificial del grado alcohólico natural, la acidificación, la desacidificación y la edulcoración, y las normas relativas al contenido de anhídrido sulfuroso y al contenido máximo de acidez volátil se establecen en las letras A a G del anexo V,
- las prácticas y tratamientos enológicos autorizados y las normas relativas a la producción de vino espumoso y vino espumoso de calidad se establecen en las letras H e I del anexo V,
- las prácticas y tratamientos enológicos autorizados y las normas relativas a la producción de vino de licor se establecen en la letra J del anexo V.
Artículo 44
1. En lo referente a los productos de los códigos NC 2204 10, 2204 21 y 2204 29, sólo se podrán ofrecer o entregar al consumo humano directo dentro de la Comunidad los vinos de licor, vinos espumosos, vinos espumosos gasificados, vinos de aguja, vinos de aguja gasificados, vcprd, vinos de mesa y, en su caso, no obstante lo dispuesto en el artículo 45, los vinos legalmente importados.
2. Salvo los vinos embotellados respecto de los que pueda suministrarse la prueba de que el embotellado es anterior al 1 de septiembre de 1971, el vino distinto de los vcprd procedente de las variedades de vid contempladas en el apartado 5 del artículo 42, pero que no corresponda a las definiciones recogidas en los puntos 12 a 18 del anexo I, sólo podrá utilizarse para el consumo familiar del viticultor individual, la producción de vinagre de vino o la destilación.
3. En los años en que las condiciones climáticas hayan sido adversas, se podrá decidir que los productos procedentes de las zonas vitícolas A y B que no posean el grado alcohólico volumétrico natural mínimo fijado para la zona vitícola de que se trate se utilicen en la Comunidad para la producción de vinos espumosos o de vinos espumosos gasificados, siempre que dichos vinos alcancen un grado alcohólico volumétrico adquirido no inferior a 8,5 % vol, o para la producción de vinos de aguja gasificados. En tal caso, el aumento artificial del grado alcohólico natural se efectuará dentro de los límites señalados en el punto 5 de la letra D del anexo V.
4. Sin perjuicio de que los Estados miembros puedan aplicar disposiciones más restrictivas para la elaboración, dentro de su territorio, de productos que no correspondan a los códigos NC 2204 10, 2204 21 y 2204 29, el mosto de uva fresca "apagado" con alcohol sólo podrá ser utilizado para la elaboración de dichos productos.
5. El zumo de uva y el zumo de uva concentrado originarios de la Comunidad no podrán destinarse a vinificación ni añadirse al vino. El destino de dichos productos quedará sometido a control. Queda prohibida la fermentación alcohólica de dichos productos en el territorio de la Comunidad.
6. Las disposiciones de los apartados 4 y 5 no se aplicarán a los productos destinados a la fabricación, en el Reino Unido y en Irlanda, de productos del código NC 2206 00, para los cuales los Estados miembros podrán admitir una denominación compuesta que incluya la palabra "vino", de conformidad con el punto 2 de la letra C del anexo VII.
7. Los vinos aptos para la producción de vino de mesa que no alcancen el grado alcohólico volumétrico adquirido mínimo de los vinos de mesa sólo podrán ponerse en circulación para la elaboración de vinos espumosos o para su entrega a las vinagrerías y destilerías o a otros usos industriales. El aumento artificial del grado alcohólico natural de dichos vinos y su mezcla con un vino de mesa para aumentar su grado alcohólico volumétrico adquirido hasta el nivel exigido para un vino de mesa sólo podrá llevarse a cabo en las instalaciones del vinificador o por cuenta de éste.
8. Exceptuando el alcohol, el aguardiente o la piqueta, con la lía de vino y el orujo de uva no podrá obtenerse ni vino ni ninguna otra bebida destinados al consumo humano directo.
9. La piqueta, siempre que el Estado miembro interesado autorice su fabricación, sólo podrá utilizarse para la destilación o para el consumo familiar del viticultor individual.
10. El vino alcoholizado sólo podrá utilizarse para destilación.
11. El mosto de uva parcialmente fermentado, procedente de uva pasificada, sólo podrá ser comercializado para la elaboración de vinos de licor, únicamente en las regiones vitícolas donde fuese tradicional este uso en la fecha del 1 de enero de 1985, y de vinos elaborados a partir de uvas sobremaduradas.
12. En el territorio de la Comunidad no se autorizará la transformación en vino o la adición al vino de uvas frescas, mosto de uva, mosto de uva parcialmente fermentado, mosto de uva concentrado, mosto de uva concentrado rectificado, mosto de uva "apagado" con alcohol, zumo de uva y zumo de uva concentrado originarios de terceros países.
13. Los productos a que se refiere el apartado 12 no podrán someterse a fermentación alcohólica en el territorio de la Comunidad. Esta disposición no se aplicará a los productos destinados a la fabricación en el Reino Unido y en Irlanda de productos del código NC 2206 00 para los cuales los Estados miembros podrán admitir una denominación compuesta que incluya la palabra"vino",enaplicacióndelpunto2delaletra CdelanexoVII.
14. Quedará prohibida tanto la mezcla de un vino originario de un tercer país con un vino de la Comunidad como la mezcla en el territorio geográfico de la Comunidad entre vinos originarios de terceros países.
15. El Consejo podrá establecer excepciones, de conformidad con las obligaciones internacionales de la Comunidad, al apartado 12, a la primera frase del apartado 13 y al apartado 14.
Artículo 45
1. Salvo excepción, no podrán ofrecerse ni entregarse para el consumo humano directo los productos siguientes:
a) los productos de los códigos NC 2204 10, 2204 21, 2204 29 y 2204 30 10, sean importados o no, que hayan sido sometidos a prácticas enológicas no autorizadas por la normativa comunitaria o, en el caso en que ello se autorice, por las normativas nacionales;
b) los productos mencinados en las letras a), b) y c) del apartado 2 del artículo 1 que no sean sanos, cabales y comerciales;
c) los productos contemplados en el apartado 2 del artículo 1 que no correspondan a las definiciones que figuran en el anexo I.
2. Las excepciones mencionadas en el apartado 1 para los productos importados se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 133 del Tratado.
Artículo 46
1. Las normas de desarrollo del presente capítulo y de los anexos IV y V se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Dichas normas incluirán, en particular:
a) en relación con la letra A del anexo V, medidas transitorias relativas a los vinos producidos antes del 1 de septiembre de 1986 y las modificaciones de las listas de vinos del punto 2;
b) en relación con los anexos IV y V, los límites y determinadas condiciones para el uso de prácticas y tratamientos enológicos establecidos en dichos anexos, con excepción de los límites y condiciones fijados en los anexos antes citados;
c) las decisiones, excepciones, condiciones y listas contempladas en el presente capítulo y en el anexo V;
d) la aplicación de las letras C a G del anexo V a los productos cosechados en la regiones de la Comunidad no incluidas en las zonas vitícolas especificadas en el anexo III;
e) en relación con la letra J del anexo V, las listas que figuran en la letra b) del punto 2 y en el punto 6, las excepciones a que hace referencia la letra b) del punto 4 y el procedimiento de declaración y registro contemplado en el punto 6.
2. Se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75 las disposiciones siguientes:
a) las normas que rigen la comparación entre determinadas prácticas y tratamientos enológicos aplicados en terceros países y los mencionados en el apartado 1 del artículo 43 y en el anexo IV;
b) las disposiciones que regulen las mezclas de mostos y vinos;
c) las características de pureza e identidad de las sustancias que se utilicen en las prácticas enológicas;
d) las disposiciones administrativas para la realización de prácticas y tratamientos enológicos autorizados; entre ellas podrá figurar la obligación de que determinadas prácticas y tratamientos enológicos se realicen únicamente bajo la vigilancia de una persona reconocida por el Estado miembro, que posea conocimientos suficientes para garantizar la calidad, la higiene y la salubridad del producto;
e) las condiciones que rijan la posesión, la circulación y los destinos de los productos contemplados en el artículo 45 o las listas de productos no sujetas a las condiciones establecidas en dicho artículo, y el establecimiento de criterios con el fin de evitar en casos específicos un rigor excesivo, las condiciones con arreglo a las cuales los Estados miembros pueden autorizar la posesión, circulación y destinos de productos que no cumplen las disposiciones del presente Reglamento distintos de los contemplados en el apartado 1 del artículo 45 o las disposiciones adoptadas en aplicación del presente Reglamento;
f) las reglas generales para el uso experimental de prácticas y tratamientos enológicos no autorizados de otra manera.
3. Se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75 los métodos de análisis que permitan determinar la composición de los productos regulados por el presente Reglamento y las normas que permitan establecer si dichos productos han sido sometidos a tratamientos que infrinjan las prácticas enológicas autorizadas.
Con arreglo al mismo procedimiento se adoptarán, en caso necesario, los límites cuantitativos de las sustancias cuya presencia revele el empleo de determinadas prácticas enológicas y los cuadros de análisis comparativos.
No obstante, cuando no se hayan previsto los métodos de análisis comunitarios o las normas contempladas en el párrafo primero para la detección y cuantificación de las sustancias para el producto en cuestión, los métodos de análisis utilizados serán los siguientes:
a) los métodos de análisis autorizados por la Asamblea General de la Oficina Internacional de la Viña y del Vino (OIV), publicados por dicho organismo, o
b) en ausencia de un método de análisis apropiado de los contemplados en la letra a), un método de análisis que cumpla las normas recomendadas por la Organización Internacional de Normalización (ISO), o
c) en ausencia de alguno de los métodos contemplados en las letras a) y b) y teniendo en cuenta su exactitud, su repetibilidad y su reproducibilidad:
i) un método de análisis admitido por el Estado miembro de que se trate, o
ii) si fuera necesario, cualquier otro método de análisis adecuado.
Los métodos de análisis automáticos utilizados en vez de un método de análisis comunitario se considerarán equivalentes a los métodos de análisis comunitarios a que hace referencia el párrafo primero, siempre que se constate, de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75, que los resultados obtenidos son por su exactitud, repetibilidad y reproducibilidad, al menos iguales a los obtenidos mediante el método comunitario correspondiente.
CAPÍTULO II
DESIGNACIÓN, DENOMINACIÓN, PRESENTACIÓN Y PROTECCIÓN DE DETERMINADOS PRODUCTOS
Artículo 47
1. Las normas relativas a la designación, denominación y presentación de determinados productos regulados por el presente Reglamento así como a la protección de determinadas indicaciones, menciones y términos, se establecen en el presente capítulo y en los anexos VII y VIII. Estas normas tendrán en cuenta, en particular, los objetivos siguientes:
a) la protección de los intereses legítimos de los consumidores;
b) la protección de los intereses legítimos de los productores;
c) el buen funcionamiento del mercado interior;
d) el fomento de la producción de productos de calidad.
2. Las normas contempladas en el apartado 1 incluirán, en particular, disposiciones:
a) que obliguen a la utilización de determinadas menciones;
b) que permitan la utilización de otras determinadas menciones, con arreglo a ciertas condiciones;
c) que permitan la utilización de otras menciones, inclusive informaciones que puedan ser útiles para los consumidores;
d) que regulen la protección y el control de determinadas menciones;
e) que regulen la utilización de indicaciones geográficas y de menciones tradicionales;
f) que rijan el etiquetado de productos importados o, cuando esté permitido con arreglo al presente Reglamento, elaborados a partir de estos productos, con objeto de garantizar que los consumidores estén informados de la naturaleza del producto de que se trate y que este último no esté etiquetado como producto comunitario o como producto de un Estado miembro.
3. Las normas contempladas en el apartado 1 serán aplicables para la designación de los productos que en el mismo se indican:
a) en el etiquetado;
b) en los registros, así como en los documentos de acompañamiento y en los demás documentos prescritos por las disposiciones comunitarias, denominados en lo sucesivo "documentos oficiales", con excepción de los documentos aduaneros;
c) en los documentos comerciales, en particular en las facturas y en los albaranes; y
d) en la publicidad, siempre que en el presente Reglamento se contemplen disposiciones específicas para dicho fin.
4. Las normas contempladas en el apartado 1 serán aplicables para la presentación de los productos indicados en lo que se refiere:
a) al recipiente, inclusive el dispositivo de cierre;
b) al etiquetado;
c) al embalaje.
5. Las normas contempladas en el apartado 1 serán aplicables a los productos existentes con vistas a la venta y a los productos puestos en circulación.
Artículo 48
La designación y la presentación de los productos contemplados en el presente Reglamento, así como toda publicidad relativa a dichos productos, no deberán ser engañosas ni de tal naturaleza que den lugar a confusiones o induzcan a error a las personas a las que van dirigidas, en particular en lo que respecta a:
- las indicaciones previstas en aplicación del artículo 47; esta disposición se aplicará asimismo cuando dichas indicaciones se utilicen en una traducción, cuando remitan a la procedencia efectiva o cuando estén acompañadas de términos como "género", "tipo", "método", "imitación", "marca" u otras menciones similares,
- la propiedades de los productos y, en particular, la naturaleza, la composición, el grado alcohólico volumétrico, el color, el origen o procedencia, la calidad, la variedad de vid, el año de cosecha o el volumen nominal de los recipientes,
- la identidad y calidad de las personas físicas o jurídicas o de una agrupación de personas que participen o hayan participado en la elaboración o en la distribución del producto, en particular las del embotellador.
Artículo 49
1. Los productos cuya designación o presentación no se ajusten a las disposiciones del presente Reglamento o a las normas adoptadas para su desarrollo no podrán destinarse a la venta, ser comercializados en la Comunidad, ni exportarse.
No obstante, para los productos destinados a la exportación:
- los Estados miembros podrán autorizar excepciones a las disposiciones del presente Reglamento cuando lo exija la legislación del tercer país de importación,
- podrán establecerse excepciones a las disposiciones del presente Reglamento en las normas de desarrollo, en los casos cubiertos por lo dispuesto en el primer guión.
2. El Estado miembro en cuyo territorio se encuentre el producto cuya designación o presentación no se ajusten a lo dispuesto en el apartado 1 las medidas necesarias para sancionar las infracciones cometidas segun la gravedad de las mismas.
No obstante, el Estado miembro podrá permitir que el producto se destine a la venta, se comercialice en la Comunidad o se exporte, siempre que la designación o la presentación de dicho producto se modifiquen para cumplir lo dispuesto en el apartado 1.
Artículo 50
1. De conformidad con lo dispuesto en los artículos 23 y 24 del Acuerdo sobre los aspectos de los derechos de propiedad intelectual relacionados con el comercio, los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para permitir que las partes interesadas impidan la utilización en la Comunidad de una indicación geográfica que identifique productos a que hace referencia la letra b) del apartado 2 del artículo 1, para los productos no originarios del lugar designado por la indicación geográfica correspondiente, aun cuando se indique el verdadero origen del producto o la indicación geográfica se utilice traducida o acompañada de menciones tales como "género", "tipo", "estilo", "imitación" u otras menciones similares.
2. A efectos del presente artículo, se entenderá por "indicaciones geográficas" las indicaciones que identifiquen un producto como originario del territorio de un tercer país que sea miembro de la Organización Mundial del Comercio o de una región o localidad de ese territorio, siempre que puedan atribuirse esencialmente a ese origen geográfico una determinada calidad, reputación o unas características específicas del producto.
3. Los apartados 1 y 2 se aplicarán sin perjuicio de los dispuesto en otras disposiciones de la normativa comunitaria que establezcan normas para la denominación y presentación de los productos regulados por el presente Reglamento.
Artículo 51
1. A efectos de la aplicación del presente título, se entenderá por "nombre de una unidad geográfica menor que el Estado miembro", el nombre:
- de un lugar o de una unidad que agrupe los lugares,
- de un municipio o parte de municipio,
- de una subregión o parte de subregión vitícola,
- de una región que no sea una región determinada.
2. La utilización de una indicación geográfica para designar vinos de mesa resultantes de una mezcla de vinos procedentes de uvas cosechadas en áreas de producción diferentes estará admitida si el 85 % como mínimo del vino de mesa procedente de la mezcla proceden del área de producción de la que lleva el nombre.
No obstante, la utilización, para designar vinos de mesa blancos, de una indicación geográfica correspondiente a un área de producción situada dentro de la zona vitícola A o de la zona vitícola B únicamente se admitirá si los productos que componen la mezcla proceden de la zona vitícola de que se trate o si el vino en cuestión resulta de una mezcla entre vinos de mesa de la zona vitícola A y de vinos de mesa de la zona vitícola B.
3. Los Estados miembros podrán supeditar la utilización de una indicación geográfica para designar a un vino de mesa siempre que, en particular, sea obtenido integramente a partir de determinadas variedades designadas expresamente y que proceda exclusivamente del territorio, delimitado de forma precisa, del que lleve el nombre.
Artículo 52
1. Si un Estado miembro asigna el nombre de una región determinada para un vcprd así como, en su caso, para un vino destinado a ser transformado en vcprd de ese tipo, dicho nombre no podrá utilizarse para la designación de productos del sector vitivinícola que no procedan de dicha región y/o a los cuales no haya sido asignado ese nombre de conformidad con las reglamentaciones comunitaria y nacional aplicables. Lo mismo ocurrirá si un Estado miembro ha asignado el nombre de un municipio, de una parte de municipio o de un lugar únicamente para un vcprd así como, en su caso, para un vino destinado a ser transformado en vcprd de este tipo.
Sin perjuicio de las disposiciones comunitarias que se refieren específicamente a determinados tipos de vcprd, los Estados miembros podrán admitir, según condiciones de producción que ellos mismos determinarán, que el nombre de una región determinada vaya acompañado de una precisión relativa al modo de elaboración o al tipo de producto, o del nombre de una variedad de vid o su sinónimo.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, el Consejo, a propuesta de la Comisión y por mayoría cualificada, podrá decidir, hasta el 31 de agosto de 2001, la autorización de que determinados nombres geográficos tradicionalmente utilizados para designar un vino de mesa y que han pasado a ser el nombre de una región determinada puedan seguir utilizándose igualmente para la designación de vinos de mesa durante tres campañas vitícolas como máximo.
2. Los nombres y las menciones siguientes:
- el nombre de una variedad de vid,
- una mención específica tradicional contemplada en el cuarto subguión del segundo guión de la letra c) del punto 2 de la letra A del anexo VII o en el segundo guión de la letra c) del punto 2 de la letra D del anexo VIII,
o
- una mención tradicional complementaria contemplada en el quinto guión de la letra b) del punto 1 de la letra B del anexo VII, siempre que se atribuya por un Estado miembro para la designación de un vino en virtud de disposiciones comunitarias,
únicamente podrán utilizarse para la designación, presentación y publicidad de una bebida que no sea un vino o un mosto de uva siempre que se excluya cualquier riesgo de confusión sobre la naturaleza, el origen o la procedencia y la composición de dicha bebida.
3. Queda prohibida la utilización de un nombre o de una mención contemplados en el apartado 2 o de uno de los términos "Hock", "Claret", "Liebfrauenmilch" y "Liebfraumilch", incluso acompañados de un término tal como "clase", "tipo", "manera", "imitación", o de otra expresión análoga, para la designación y la presentación:
- de una mercancía del código NC 2206, salvo si la mercancía de que se trate procede efectivamente del lugar así designado,
- de una mercancía comercializada con instrucciones claras para que el consumidor obtenga de ella un sucedáneo de vino; no obstante, podrá utilizarse el nombre de una variedad de vid si la mercancía en cuestión procediere efectivamente de dicha variedad, salvo que dicho nombre pudiere prestarse a confusión con el nombre de una región determinada o de una unidad geográfica utilizado para la designación de un vcprd.
4. Los nombres:
- de una región determinada,
- de una unidad geográfica menor que la región determinada, siempre que dicho nombre sea atribuido por un Estado miembro para la designación de un vino en virtud de disposiciones comunitarias,
únicamente podrán utilizarse para la designación, la presentación y la publicidad de una bebida que no sea un vino o un mosto de vino siempre que:
a) para los productos de los códigos NC 2009, 2202, 2205, 2206, 2207, 2208 y 2209, así como para los productos elaborados a partir de una materia prima vinícola, los nombres y menciones antes citados estén reconocidos en el Estado miembro de origen del producto y que este reconocimiento sea compatible con el Derecho comunitario;
b) para las bebidas distintas de las contempladas en la letra a), esté excluido cualquier riesgo de confusión sobre la naturaleza, el origen o la procedencia y la composición de dicha bebida.
No obstante, incluso si el reconocimiento a que se refiere la letra a) no ha tenido lugar, dichos nombres podrán seguir utilizándose hasta el 31 de diciembre de 2000 siempre que se cumpla lo dispuesto en la letra b).
Artículo 53
1. Las normas de desarrollo para la aplicación del presente capítulo y de los anexos VII y VIII se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75. Dichas normas se referirán, en particular, a las excepciones, condiciones y autorizaciones contempladas en dichos anexos.
2. Se adoptarán, de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75, las disposiciones siguientes:
a) las indicaciones, signos y otras marcas mencionadas en la parte introductiva del anexo VII, o en el punto 2 de la letra A del anexo VIII;
b) la lista de las menciones específicas tradicionales contemplada en el cuarto subguión del segundo guión de la letra c) del punto 2 de la letra A del anexo VII, o contemplada en el segundo guión de la letra c) del punto 2 de la letra D del anexo VIII;
c) las condiciones de utilización de las indicaciones geográficas contempladas en el punto 2 de la letra A del anexo VII;
d) las indicaciones contempladas en el punto 4 de la letra A del anexo VII;
e) las condiciones de utilización de las indicaciones contempladas en el punto 1 de la letra B del anexo VII y el marco de empleo de las indicaciones contempladas en el punto 3 de la letra B del anexo VII;
f) las indicaciones contempladas en el punto 2 de la letra B del anexo VII y las condiciones en las que se utilizarán;
g) la forma y las condiciones en las que se aplicarán las disposiciones del anexo VII a los productos que dependen del presente Reglamento, no contemplados en el punto 1 de la letra A del anexo VII o en el anexo VIII y, en particular, el mosto de uva, el mosto de uva parcialmente fermentado, el mosto de uva concentrado, el vino nuevo aún en fermentación y el vino de uva sobremadurada, producidos en la Comunidad;
h) las condiciones de almacenamiento y de transporte de los productos en recipientes, así como su utilización y su marcado, incluso en lo que se refiere a los recipientes para la elaboración y el almacenamiento de los vinos espumosos;
i) en su caso, la atribución de los nombres de unidades geográficas contempladas en el segundo guión del punto 1 de la letra E del anexo VIII;
j) las indicaciones obligatorias y facultativas que deben figurar en los registros, en los documentos oficiales y en los documentos comerciales;
k) las modalidades contempladas en los puntos 2 y 5 de la letra G del anexo VIII, respectivamente;
l) las modalidades y disposiciones que contengan excepciones contempladas en el punto 6 de la letra I del anexo VIII.
TÍTULO VI
VINOS DE CALIDAD PRODUCIDOS EN REGIONES DETERMINADAS
Artículo 54
1. Se entenderá por "vinos de calidad producidos en regiones determinadas" o "vcprd" los vinos que cumplan las disposiciones del presente título y las disposiciones comunitarias y nacionales adoptadas al respecto.
2. Los vcprd comprenden las categorías siguientes:
a) los vinos de licor de calidad producidos en regiones determinadas, en adelante denominados "vlcprd", que se ajusten a la definición de vino de licor;
b) los vinos espumosos de calidad producidos en regiones determinadas, en adelante denominados "vecprd", que se ajusten a la definición de vino espumoso, incluidos los vecprd de tipo aromático;
c) los vinos de aguja de calidad producidos en regiones determinadas, en adelante denominados "vacprd", que se ajusten a la definición de vino de aguja;
d) los vcprd distintos de los indicados en las letras a), b) y c).
3. Los productos aptos para dar un vcprd son los siguientes:
a) las uvas frescas;
b) los mostos de uva;
c) los mostos de uva parcialmente fermentados;
d) los vinos nuevos aún en fermentación;
e) los vinos.
4. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión la lista de vcprd que hayan reconocido y facilitarán información acerca de las disposiciones nacionales relativas a la producción y elaboración de cada uno de los vcprd.
5. La Comisión publicará dicha lista en la serie C del Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Artículo 55
1. Las disposiciones relativas a la producción de vcprd, así como las normas nacionales adoptadas en aplicación del apartado 1 del artículo 57, teniendo en cuenta las condiciones tradicionales de producción, siempre que éstas no puedan atentar contra la política de calidad ni el buen funcionamiento del mercado interior, deberán basarse en los elementos siguientes:
a) delimitación de la zona de producción;
b) variedades de vid;
c) prácticas culturales;
d) métodos de vinificación;
e) grado alcohólico volumétrico natural mínimo;
f) rendimiento por hectárea;
g) análisis y evaluación de las características organolépticas.
2. Las disposiciones contempladas en el apartado 1 se enumeran en las letras A a J del anexo VI.
3. Las disposiciones de la letra K del anexo VI se aplicarán exclusivamente a los vecprd. Las disposiciones de la letra L del anexo VI se aplicarán exclusivamente a los vlcprd.
Artículo 56
1. Los Estados miembros adoptarán las normas según las cuales, en la fase de la producción:
a) el productor podrá:
i) no solicitar la calificación de vcprd para un producto que figure en su declaración de cosecha o de producción como un producto apto para la obtención de vcprd, o
ii) descalificar un vcprd, en particular, en vino de mesa;
b) el organismo competente designado por los Estados miembros podrá descalificar un vcprd.
2. La descalificación de un vcprd en la fase de comercialización la efectuará:
a) el organismo competente el Estado miembro en cuyo territorio se encuentre el vino:
i) en caso de que el vino sea originario de ese Estado miembro, o
ii) en caso de que se trate de pequeñas cantidades que deberán determinarse;
b) el organismo competente del Estado miembro de origen del vino en los casos no contemplados en la letra a).
3. La descalificación a que hace referencia el apartado 2 se decidirá, en particular, en caso de que el organismo competente establezca que:
a) durante el almacenamiento o el transporte el vino ha sufrido una alteración que haya atenuado o modificado las propiedades del vcprd en cuestión;
b) el vino ha sido sometido a manipulaciones no admitidas o su designación como vcprd no es lícita.
Artículo 57
1. Además de los elementos contemplados en el artículo 55, los Estados miembros productores podrán definir, teniendo en cuenta los usos leales y constantes, todas las condiciones de producción y características complementarias que deban reunir los vcprd.
2. Además de las disposiciones establecidas en el presente Reglamento, los Estados miembros productores podrán definir, teniendo en cuenta los usos leales y constantes, todas las características o condiciones de producción, de elaboración y de circulación complementarias o más estrictas para los vcprd elaborados en su territorio.
Artículo 58
Las normas de desarrollo del presente título y del anexo VI se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Estas normas podrán incluir, en particular:
a) las decisiones, excepciones y listas previstas en el presente título y en el anexo VI;
b) la delimitación de las áreas de proximidad inmediata a una región determinada, teniendo en cuenta, en particular, la situación geográfica y las estructuras administrativas;
c) el destino de los vcprd descalificados y las condiciones relativas a su utilización;
d) las disposiciones adecuadas relativas a la aplicación sistemática y generalizada de la pruebas organolépticas, al destino que vaya a darse a los vinos que no cumplan los requisitos exigidos por las pruebas y a las condiciones relativas a ese destino;
e) la determinación de las pequeñas cantidades a que se refiere el inciso ii) de la letra a) del apartado 2 del artículo 56.
TÍTULO VII
RÉGIMEN DE INTERCAMBIOS COMERCIALES CON TERCEROS PAÍSES
Artículo 59
1. Las importaciones en la Comunidad de cualquiera de los productos contemplados en las letras a) y b) del apartado 2 del artículo 1 estarán sujetas a la presentación de un certificado de importación. Las importaciones y las exportaciones de cualquiera de los restantes productos contemplados en el apartado 2 del artículo 1 podrán estar sujetas a la presentación de un certificado de importación o de exportación.
2. El certificado será expedido por los Estados miembros a todas aquellas personas que lo solicitaren, cualquiera que sea el lugar de la Comunidad en que estén establecidas, sin perjuicio de las disposiciones que se adopten en aplicación de los artículos 62 y 63.
El certificado será válido en toda la Comunidad.
La expedición del certificado estará supeditada a la constitución de una fianza que garantice que los productos se importen o exporten durante el período de validez del certificado y, salvo en caso de fuerza mayor, la fianza se perderá total o parcialmente si la operación no se lleva a cabo en dicho plazo o sólo se realiza parcialmente.
3. Con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75, se adoptará lo siguiente:
a) la lista de los productos para los que se exijan certificados de importación o exportación;
b) el período de validez de los certificados y las demás normas de desarrollo del presente artículo.
Artículo 60
1. Salvo disposición en contrario en el presente Reglamento, los tipos de los derechos del arancel aduanero común se aplicarán a los productos indicados en el apartado 2 del artículo 1.
2. En el caso de los zumos y mostos de los códigos NC 2009 60 y 2204 30 para los que la aplicación de los derechos del arancel aduanero común dependa del precio de importación del producto importado, dicho precio se verificará bien por control lote por lote, bien mediante un valor de importación a tanto alzado, calculado por la Comisión sobre la base de la cotizaciones de dichos productos en los países de origen.
En caso de que el precio de entrada declarado del lote de que se trate sea superior al valor de importación a tanto alzado, sumándole un margen fijado de conformidad con el apartado 3 y que no podrá ser superior al valor a tanto alzado en más de 10 %, deberá depositarse una fianza igual a los derechos de importación determinada sobre la base del valor de importación a tanto alzado.
Si, en el caso considerado en el párrafo segundo, no se declara el precio de entrada del lote correspondiente, la aplicación del arancel aduanero común dependerá del valor de importación a tanto alzado o de la aplicación, en las condiciones que se determinen con arreglo al apartado 3, de las disposiciones pertinentes de la normativa aduanera.
3. En el caso de que se apliquen las excepciones del apartado 15 del artículo 44 a productos importados, los importadores depositarán una fianza para esos productos ante las autoridades aduaneras designadas en el momento de su puesta en libre práctica. La fianza equivaldrá a una cantidad que deberá especificarse y se liberará cuando el importador demuestre ante las autoridades aduaneras del Estado miembro de puesta en libre práctica que los mostos se han tranformado en zumo de uvas, utilizado en otros productos fuera del sector vinícola o, si se han vinificado, se han etiquetado adecuadamente.
4. Las normas de desarrollo del presente artículo se aprobarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75. Dichas normas determinarán, en particular, los criterios para establecer el régimen de control aplicable y los datos que deberán tenerse en cuenta para calcular los valores de importación a tanto alzado, el importe de la fianza prevista en el apartado 3 y las normas que rigen la liberación de dicha fianza.
Artículo 61
1. Con el fin de prevenir o contrarrestar los efectos perjudiciales que puedan tener en el mercado comunitario las importaciones de algunos de los productos a que se refiere el apartado 2 del artículo 1, la importación de uno o varios de tales productos con el tipo de derecho establecido en el arancel aduanero común estará sujeta al pago de un derecho de importación adicional si se dan las condiciones especificadas en el artículo 5 del Acuerdo de agricultura celebrado de conformidad con el artículo 300 del Tratado en el marco de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay, excepto cuando no haya riesgo de que las importaciones perturben el mercado comunitario o cuando los efectos de tal medida pudieran ser desproporcionados con relación al objetivo perseguido.
2. Los precios desencadenantes por debajo de los cuales podrá imponerse un derecho de importación adicional serán los comunicados por la Comunidad a la Organización Mundial del Comercio.
Los volúmenes desencadenantes que deberán superarse para imponer un derecho de importación adicional se determinarán, en particular, sobre la base de las importaciones de la Comunidad durante los tres años anteriores a aquel en que se produzcan o puedan producirse los efectos perjudiciales contemplados en el apartado 1.
3. Los precios de importación que deberán tomarse en consideración para imponer un derecho de importación adicional se determinarán sobre la base de los precios de importación cif del envío de que se trate.
Con tal fin, se compararán para el producto de que se trate los precios de importación cif con los precios representativos del producto en el mercado mundial o en el mercado comunitario de importación del producto.
4. La Comisión adoptará las normas de desarrollo del presente artículo de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75. Estas normas tendrán por objeto, en particular, lo siguiente:
a) la determinación de los productos a los que se aplicarán derechos de importación adicionales con arreglo al artículo 5 del Acuerdo de agricultura;
b) los demás criterios necesarios para aplicar el apartado 1 con arreglo al artículo 5 del citado Acuerdo.
Artículo 62
1. Los contingentes arancelarios de los productos a que se refiere el presente Reglamento, resultantes de acuerdos celebrados con arreglo al artículo 300 del Tratado o de cualquier otro acto del Consejo, serán abiertos y gestionados por la Comisión con arreglo a las disposiciones aprobadas de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75.
2. La gestion de los contingentes se podrá efectuar aplicando uno de los siguientes métodos o combinándolos entre sí:
a) método basado en el orden cronológico de presentación de las solicitudes (según el principio de que "el primero en llegar es el primero en ser atendido");
b) método de reparto en proporción a las cantidades solicitadas en el momento de presentación de las solicitudes (con arreglo al método denominado "de examen simultáneo");
c) método basado en la consideración de las corrientes comerciales tradicionales (método "importadores tradicionales/recién llegados").
Podrán adoptarse otros métodos adecuados, siempre que se evite cualquier tipo de discriminación entre los operadores interesados.
3. El método de gestión adoptado tendrá en cuenta, cuando resulte apropiado, las necesidades de abastecimiento del mercado comunitario y la necesidad de salvaguardar el equilibrio de éste, pudiendo inspirarse en métodos aplicados en el pasado a contingentes correspondientes a los contemplados en el apartado 1, sin perjuicio de los derechos derivados de los acuerdos celebrados en el marco de las negociaciones comerciales de la Ronda Uruguay.
4. Las normas de desarrollo a que se refiere el apartado 1 establecerán la apertura de contingentes anuales y, si fuere necesario, de forma convenientemente escalonada determinarán el método de gestión aplicable incluyendo, cuando corresponda:
a) disposiciones que garanticen la naturaleza, procedencia y origen del producto;
b) disposiciones referentes al reconocimiento del documento empleado para comprobar las garantías a que se refiere la letra a);
c) las condiciones de expedición y el plazo de validez de los certificados de importación.
Artículo 63
1. En la medida en que resulte necesario para permitir la exportación:
a) de los productos contemplados en las letras a), b) y c) del apartado 2 del artículo 1;
b) de los azúcares del código NC 1701, de la glucosa y el jarabe de glucosa de los códigos NC 1702 30 91, 1702 30 99, 1702 40 90 y 1702 90 50, incluso en forma de productos de los códigos NC 1702 30 51 y 1702 30 59, incorporados a productos de los códigos NC 2009 60 11, 2009 60 71, 2009 60 79 y 2204 30 99,
podrá compensarse mediante una restitución por exportación la diferencia entre los precios de estos productos en el comercio internacional y los precios comunitarios, ciñéndose a los límites resultantes de los acuerdos celebrados de conformidad con el artículo 300 del Tratado.
2. Para la asignación de las cantidades que puedan exportarse con restitución se adoptará el método:
a) más adaptado a la naturaleza del producto y a la situación del mercado correspondiente, que permita utilizar los recursos disponibles con la mayor eficacia posible, teniendo en cuenta la eficacia y la estructura de las exportaciones comunitarias, sin crear, no obstante, discriminaciones entre operadores grandes y pequeños;
b) menos complicado para los operadores desde el punto de vista administrativo, teniendo en cuenta las necesidades de gestión;
c) que evite cualquier discriminación entre los operadores interesados.
3. La restitución será la misma para toda la Comunidad. Podrá variar según el destino cuando la situación del comercio internacional o las necesidades específicas de determinados mercados así lo exijan.
Las restituciones a que se refiere la letra a) del apartado 1 se fijarán con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75. La fijación se hará de forma periódica.
En caso necesario, la Comisión podrá modificar dentro de un período las restituciones fijadas periódicamente, a petición de un Estado miembro o por propia iniciativa.
Las disposiciones del artículo 64 relativas a los productos contemplados en el mismo se aplicarán de manera complementaria.
4. La restitución únicamente se concederá previa solicitud y previa presentación del certificado de exportación correspondiente.
5. La restitución aplicable a la exportación de los productos contemplados en el artículo 1 será la vigente el día de la solicitud del certificado y, si se trata de una restitución diferenciada, la aplicable el mismo día:
a) al destino indicado en el certificado o, en su caso,
b) al destino real, si éste es distinto del indicado en el certificado; en tal caso el importe aplicable no podrá ser superior al aplicable al destino indicado en el certificado.
Podrán adoptarse las medidas que se consideren adecuadas para evitar la utilización abusiva de la flexibilidad ofrecida en el presente apartado.
6. Podrán establecerse excepciones a los apartados 4 y 5 para los productos contemplados en el artículo 1 que disfruten de restituciones correspondientes a operaciones de ayuda alimentaria, de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75.
7. El cumplimiento de los límites en volumen resultantes de acuerdos celebrados de conformidad con el artículo 300 del Tratado se garantizará sobre la base de los certificados de exportación expedidos para los períodos de referencia previstos en los mismos y aplicables a los productos de que se trate.
En lo que respecta al cumplimiento de las obligaciones derivadas de los acuerdos celebrados en el marco de las negociaciones comerciales de la Ronda Uruguay, la validez de los certificados de exportación no se verá afectada por la expiración de un período de referencia.
8. Las normas de desarrollo del presente artículo, incluidas las relativas a la redistribución de las cantidades exportables que no se hayan asignado o utilizado, se adoptarán de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 64
1. El presente artículo se aplicará a las restituciones a que se refiere el apartado 1 del artículo 63.
2. El importe de la restitución para los productos a que se refiere la letra b) del apartado 1 del artículo 63 será igual:
a) para el azúcar en bruto y el azúcar blanco, al importe de la restitución por exportación de estos productos en estado natural fijado con arreglo al artículo 17 del Reglamento (CEE) n° 1785/81 del Consejo, de 30 de junio de 1981, por el que se establece la organización común de mercados en el sector del azúcar(53) y a las disposiciones adoptadas para su aplicación;
b) para la glucosa y el jarabe de glucosa, al importe de la restitución por exportación de estos productos en estado natural fijado con arreglo al artículo 13 del Reglamento (CEE) n° 1766/92 del Consejo, de 30 de junio de 1992, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de los cereales(54) y a las disposiciones adoptadas para su aplicación.
Para poder disfrutar de la restitución, los productos transformados deberán ir acompañados al exportarse de una declaración del solicitante en la que se indiquen las cantidades de azúcar en bruto, de azúcar blanco, de glucosa y de jarabe de glucosa utilizadas en la fabricación de los mismos.
La exactitud de la declaración estará sujeta al control de las autoridades competentes del Estado miembro que se trate.
3. Las restituciones se fijarán tomando en consideración los elementos siguientes:
a) situación y persepectivas de evolución:
i) en el mercado comunitario, de los precios y de las existencias de los productos indicados en el apartado 1 del artículo 63,
ii) de los precios de dichos productos en el mercado internacional;
b) gastos de comercialización y de transporte más favorables a partir de los mercados comunitarios hasta los puertos u otros lugares de exportación de la Comunidad, así como los gastos de transporte hasta el país de destino;
c) objetivos de la organización común del mercado vitivinícola, que estriban en garantizar una situación equilibrada de dicho mercado y un desarrollo natural en el ámbito de los precios y el comercio;
d) límites resultantes de los acuerdos celebrados de conformidad con el artículo 300 del Tratado;
e) conveniencia de evitar perturbaciones en el mercado comunitario;
f) aspecto económico de las exportaciones previstas.
4. Los precios del mercado comunitario a que hace referencia el apartado 1 del artículo 63 se determinarán teniendo en cuenta los precios que resulten más favorables para la exportación.
Al determinar los precios del comercio internacional a que hace referencia el apartado 1 del artículo 63 se tendrán en cuenta:
a) los precios registrados en los mercados de los terceros países;
b) los precios más favorables a la importación de terceros países, practicados en los terceros países de destino;
c) los precios de producción registrados en los terceros países exportadores, teniendo en cuenta las subvenciones que, en su caso, concedan esos países;
d) los precios de oferta franco frontera en la Comunidad.
5. Sin perjuicio de lo dispuesto en el párrafo tercero del apartado 3 del artículo 63, la periodicidad según la cual se fijará la lista de productos a los que se concedan efectivamente restituciones y el importe de éstas se determinarán con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75.
6. La restitución se pagará cuando se haya presentado el justificante de que los productos:
a) son de origen comunitario;
b) se han exportado fuera de la Comunidad, y
c) en el caso de las restituciones diferenciadas, han llegado al destino indicado en el certificado o a otro destino para el que se haya fijado la restitución, sin perjuicio de lo dispuesto en la letra b) del apartado 5 del artículo 63; no obstante, podrán establecerse excepciones a esta norma de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75, siempre que las condiciones que se determinen ofrezcan garantías equivalentes.
Podrán adoptarse disposiciones complementarias de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75.
7. Sin perjuicio de la letra a) del apartado 6, si no se ha autorizado una excepción con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75, no se concederán restituciones por exportación de productos importados de terceros países y reexportados a terceros países.
Artículo 65
1. En la medida necesaria para el buen funcionamiento de la organización común del mercado vitivinícola, en determinados casos el Consejo, a propuesta de la Comisión y por mayoría cualificada, podrá excluir total o parcialmente la utilización del régimen de perfeccionamiento activo para los productos contemplados en el artículo 1.
2. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, si la situación contemplada en el mismo resultara excepcionalmente urgente y el mercado comunitario sufriera o corriera el riesgo de sufrir perturbaciones debidas al régimen de perfeccionamiento activo o pasivo, la Comisión decidirá, a instancia de un Estado miembro o por propia iniciativa, las medidas necesarias, que comunicará al Consejo y a los Estados miembros; estas medidas no podrán tener una validez superior a seis meses y serán de inmediata aplicación. Si un Estado miembro solicitare a la Comisión la adopción de medidas, ésta tomará una decisión en el plazo de una semana a partir de la recepción de la solicitud.
3. Cualquier Estado miembro podrá impugnar ante el Consejo la decisión de la Comisión en el plazo de una semana a partir del día de su comunicación. El Consejo podrá confirmar, modificar o derogar por mayoría cualificada la decisión de la Comisión. De no adoptar el Consejo decisión alguna al respecto en el plazo de tres meses, la decisión de la Comisión se considerará derogada.
Artículo 66
1. Las normas generales para la interpretación de la nomenclatura combinada y las normas particulares para su aplicación serán aplicables a la clasificación de los productos que se rigen por el presente Reglamento; la nomenclatura arancelaria resultante de la aplicación del presente Reglamento se incluirá en el arancel aduanero común.
2. Salvo disposición en contrario del presente Reglamento o adoptada en virtud de disposiciones del mismo, estarán prohibidas:
a) la percepción de cualquier exacción de efecto equivalente a un derecho de aduana;
b) la aplicación de cualquier restricción cuantitativa o medida de efecto equivalente.
Artículo 67
1. Queda prohibida la importación de los productos contemplados en el presente Reglamento a los que se haya añadido alcohol, con excepción de los que correspondan a productos originarios de la Comunidad para los que dicha adición de alcohol esté permitida.
2. Las normas de desarrollo del presente artículo y, en particular, las condiciones de correspondencia de los productos, así como las excepciones al apartado 1 se adoptarán con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 68
1. Los productos mencionados en las letras a) y b) del apartado 2 del artículo 1 sólo podrán importarse cuando se cumplan las condiciones siguientes:
a) para todos los productos:
i) ser conformes a las disposiciones que rigen la producción, la comercialización y, en su caso, el despacho al consumo humano directo en el tercer país del que sean originarios y se demuestre que esta condición se cumple mediante un certificado expedido por un organismo competente del tercer país del que sea originario el producto, que deberá estar incluido en una lista que deberá adoptarse,
ii) si se destinan al consumo humano directo, cuando vayan acompañados por un informe de análisis establecido por un organismo o servicio designado por el tercer país de que el producto sea originario;
b) para los vinos destinados al consumo humano directo distintos de los vinos de licor y espumosos:
i) tener un grado alcohólico volumétrico adquirido no inferior al 9 % vol y un grado alcohólico volumétrico total no superior al 15 % vol,
ii) tener un contenido en acidez total, expresada en ácido tartárico, no inferior a 3,5 gramos por litro, es decir, 46,6 miliequivalentes por litro.
2. De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75 podrá establecerse que:
a) se definan las características que presentarán los vinos de licor y los vinos espumosos y se establezcan excepciones a lo dispuesto en la letra b) del apartado 1;
b) se exima del certificado y del informe de análisis establecidos en la letra a) del apartado 1 a determinados productos contemplados en el apartado 1 transportados en cantidades limitadas y envasados en pequeños recipientes;
c) se exima total o parcialmente del cumplimiento de los requisitos exigidos en el certificado o en el informe de análisis previstos en la letra a) del apartado 1 a determinados vinos que vayan acompañados por un certificado de denominación de origen o por un certificado de origen.
3. Las normas de desarrollo del presente artículo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 69
1. Si, debido a las importaciones o a las exportaciones, el mercado comunitario de uno o varios de los productos contemplados en el apartado 2 del artículo 1 sufriera o corriera el riesgo de sufrir pertubaciones graves que hicieran peligrar los objetivos del artículo 33 del Tratado, podrán aplicarse medidas adecuadas al comercio con terceros países hasta que desaparezca la perturbación o el riesgo de perturbación.
Para determinar si la situación justifica la aplicación de esas medidas, se tendrá especialmente en cuenta lo siguiente:
a) las cantidades para las que se hayan expedido o solicitado certificados de importación y la situación del mercado del vino en la Comunidad;
b) en su caso, la importancia de la intervención.
A propuesta de la Comisión, el Consejo adoptará, por mayoría cualificada, las normas generales de aplicación del presente apartado y decidirá los casos en los que los Estados miembros puedan tomar medidas cautelares y las limitaciones a que deberán atenerse.
2. En caso de que se presente la situación contemplada en el apartado 1, la Comisión adoptará las medidas necesarias, a instancia de un Estado miembro o por propia iniciativa. Tales medidas se comunicarán a los Estados miembros y serán de inmediata aplicación. Si un Estado miembro solicitare a la Comisión la adopción de medidas, ésta tomará una decisión en el plazo de tres días laborables a partir de la recepción de la solicitud.
3. Cualquier Estado miembro podrá impugnar ante el Consejo la decisión de la Comisión en el plazo de tres días laborables a partir del día de su comunicación. El Consejo se reunirá sin demora y podrá modificar o anular por mayoría cualificada la medida de que se trate.
4. Las disposiciones del presente artículo se aplicarán respetando las obligaciones que se deriven de los acuerdos internacionales celebrados de conformidad con el apartado 2 del artículo 300 del Tratado.
TÍTULO VIII
DISPOSICIONES GENERALES, TRANSITORIAS Y FINALES
Artículo 70
1. Los productos a que se refiere el presente Reglamento sólo podrán circular dentro de la Comunidad si van acompañados por un documento controlado por la administración.
2. Las personas físicas o jurídicas o agrupaciones de personas que manejen esos productos en el ejercicio de su profesión, en particular los productores, embotelladores, elaboradores y negociantes que se determinen, tendrán la obligación de llevar registros en los que consignen las entradas y salidas de los citados productos.
3. Las normas de desarrollo del presente artículo y, en especial, la naturaleza y el modelo del documento indicado en el apartado 1, así como las excepciones al presente artículo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 71
1. Salvo disposición en contrario del presente Reglamento, los artículos 87, 88 y 89 del Tratado se aplicarán a la producción y al comercio de los productos a que se refiere el presente Reglamento.
2. El capítulo II del título II no impedirá la concesión de ayudas nacionales que tengan objetivos similares a los enunciados en dicho capítulo. No obstante, el apartado 1 se aplicará a tales ayudas.
Artículo 72
1. Los Estados miembros designarán uno o más organismos a los que encomendarán el control de la observancia de las normas comunitarias en el sector vitivinícola. Asimismo, designarán los laboratorios autorizados para realizar los análisis oficiales en el sector vitivinícola.
2. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el nombre y la dirección de esos organismos y laboratorios. La Comisión transmitirá esta información a los demás Estados miembros.
3. La Comisión creará un cuerpo específico de agentes que colaborarán con los organismos competentes de los Estados miembros en los controles que se efectúen sobre el terreno para garantizar una aplicación uniforme de la normativa vitivinícola.
4. Las normas de desarrollo del presente artículo se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Podrán incluir, en particular, disposiciones tendentes a:
a) garantizar una aplicación uniforme de las disposiciones comunitarias en el sector vitivinícola, especialmente en materia de controles;
b) regular las relaciones entre los organismos designados;
c) regular los procedimientos financieros específicos para mejorar los controles;
d) regular las sanciones administrativas;
e) regular la competencia y las obligaciones de los inspectores que se hayan designado.
Artículo 73
Los Estados miembros y la Comisión se comunicarán recíprocamente los datos necesarios para la aplicación del presente Reglamento. Las modalidades de esta comunicación, la naturaleza y presentación de esos datos, los plazos para remitirlos y la difusión de la información recogida se adoptarán de conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 75.
Artículo 74
Se crea un Comité de gestión del vino, denominado en lo sucesivo "el Comité", compuesto por representantes de los Estados miembros y presidido por un representante de la Comisión.
Artículo 75
1. Cuando deba seguirse el procedimiento establecido en el presente artículo, el Comité será llamado a pronunciarse por su presidente ya sea a iniciativa de este último o a instancia del representante de un Estado miembro.
2. El representante de la Comisión someterá al Comité un proyecto de medidas. El Comité emitirá su dictamen sobre el proyecto dentro de un plazo que el presidente podrá fijar en función de la urgencia de la cuestión de que se trate. El dictamen se emitirá según la mayoría prevista en el apartado 2 del artículo 205 del Tratado para la adopción de las decisiones que el Consejo debe tomar a propuesta de la Comisión. Los votos de los Estados miembros se ponderarán en la forma prevista en el citado artículo. El presidente no participará en la votación.
La Comisión adoptará medidas que serán inmediatamente aplicables. Sin embargo, si no son conformes al dictamen emitido por el Comité, la Comisión deberá comunicar inmediatamente dichas medidas al Consejo. En tal caso, la Comisión podrá diferir durante un mes como máximo, a contar de dicha comunicación, la aplicación de las medidas por ella adoptadas.
El Consejo, por mayoría cualificada, podrá adoptar una decisión diferente en el plazo previsto en el párrafo segundo.
Artículo 76
El Comité podrá examinar cualquier otra cuestión suscitada por su presidente, ya sea a iniciativa de este último o a instancia del representante de un Estado miembro.
Artículo 77
1. El presente Reglamento se aplicará teniendo en cuenta, paralela y adecuadamente, los objetivos previstos en los artículos 33 y 131 del Tratado.
2. El presente Reglamento se aplicará respetando las obligaciones que se deriven de los acuerdos internacionales celebrados de conformidad con el apartado 2 del artículo 300 del Tratado.
Artículo 78
1. El Reglamento (CE) n° 1258/1999 y las disposiciones adoptadas en aplicación del mismo se aplicarán a los productos contemplados en el presente Reglamento.
2. La prima indicada en el capítulo II del título II, la ayuda indicada en el capítulo III del título II, la ayuda indicada en el capítulo I del título III, el precio de compra y la ayuda indicados en el capítulo II del título III, las ayudas indicadas en el capítulo III del título III y las restituciones indicadas en el título VII se considerarán intervenciones destinadas a estabilizar los mercados agrícolas en la acepción del apartado 2 del artículo 2 del Reglamento (CE) n° 1258/1999.
3. Sin perjucio de disposiciones más restrictivas, las ayudas comunitarias que pueden concederse en virtud del título III y las restituciones que pueden concederse en virtud del titulo VII únicamente podrán concederse a productos elaborados en la Comunidad a partir de uvas cosechadas en la Comunidad.
Artículo 79
A fin de evitar excedentes de vino de mesa y de vinos aptos para la obtención de vino de mesa, los Estados miembros podrán adoptar un límite para los rendimientos agronómicos, expresados en una cantidad de hectolitros por hectárea, cuyo rebasamiento impida que los productores puedan optar a las ayudas previstas en el presente Reglamento.
Artículo 80
De acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 75 se adoptarán medidas para:
a) facilitar la transición entre las disposiciones de los Reglamentos indicados en el artículo 81 y las del presente Reglamento; y
b) en caso necesario, resolver problemas prácticos específicos. Dichas medidas, siempre que estén debidamente justificadas, podrán no ajustarse a determinadas disposiciones del presente Reglamento.
Artículo 81
Quedan derogados los Reglamentos (CEE) n° 346/79, (CEE) n° 351/79, (CEE) n° 460/79, (CEE) n° 456/80, (CEE) n° 457/80, (CEE) n° 458/80, (CEE) n° 1873/84, (CEE) n° 895/85, (CEE) n° 822/87, (CEE) n° 823/87, (CEE) n° 1442/88, (CEE) n° 3877/88, (CEE) n° 4252/88, (CEE) n° 2046/89, (CEE) n° 2048/89, (CEE) n° 2389/89, (CEE) n° 2390/89, (CEE) n° 2391/89, (CEE) n° 2392/89, (CEE) n° 3677/89, (CEE) n° 3895/91, (CEE) n° 2332/92 y (CEE) n° 2333/92.
Artículo 82
El presente Reglamento entrará en vigor el séptimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Será aplicable a partir del 1 de agosto de 2000.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 17 de mayo de 1999.