РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юни 2009 година
относно държавна помощ C 21/08 (ex N 864/06), която Германия възнамерява да приведе в действие в полза на Sovello AG (преди EverQ GmbH)
(нотифицирано под номер C(2009) 4516)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/697/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква a) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
Чрез електронно уведомление от 20 декември 2006 г., регистрирано в Комисията на същия ден (A/40513), Германия уведоми Комисията, в съответствие с искането за индивидуално уведомление във връзка с Многосекторната рамка за регионалната помощ за големи инвестиционни проекти (2) (наричана по-долу „МСР за 2002 г.“), за своето намерение за предоставяне на регионална помощ за голям инвестиционен проект в полза на EverQ GmbH. На 24 ноември 2008 г. EverQ GmbH е преобразувано в акционерно дружество под наименованието Sovello AG (3).
(2)
На 16 февруари (D/50671), 26 април (D/51786), 10 юли (D/52902) и 17 септември 2007 г. (D/53704) Комисията поиска допълнителна информация. Германия актуализира уведомлението и предостави допълнителна информация съответно на 29 март (A/32775), 9 май (A/33866), 28 август (A/37024), 17 октомври (A/38528), 9 ноември (A/39223) и 12 ноември 2007 г. (A/39287). На 6 декември 2007 г. беше проведена среща между службите на Комисията и германските органи. На 20 декември 2007 г. (A/40543) Германия потвърди писмено информацията, представена в рамките на тази среща. На 20 февруари 2008 г. Комисията поиска допълнителна информация с цел изясняване дали се касае за единична инвестиция, както и актуални пазарни данни. Поисканата информация беше предоставена на Комисията на 19 март 2008 г. (A/5454).
(3)
С писмо от 20 май 2008 г. (К(2008)1844 окончателен) Комисията информира Германия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, по отношение на помощта.
(4)
С писмо от 15 август 2008 г., регистрирано в Комисията на 18 август 2008 г. (A/16933), Германия представи своите мнения.
(5)
Решението на Комисията да открие официална процедура по разследване беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4) на 4 септември 2008 г. Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно помощта.
(6)
Комисията получи мнението на една заинтересована страна с писмо от 30 септември 2008 г., регистрирано в Комисията на същия ден (A/20002). С писмо от 7 октомври 2008 г. (D/53848) Комисията изпрати това мнение на Германия. Германия предостави допълнителна информация посредством електронни съобщения от 16 и 24 април 2009 г. и 15 май 2009 г., които са регистрирани в Комисията на същите дати (съответно A/8772, A/9822 и A/11817).
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
2.1. Цел на мярката
(7)
Помощта има за цел да подпомогне регионалното развитие. Мястото на инвестицията е Талхайм, област Битерфелд, Саксония-Анхалт, Германия; този регион е включен в картата на регионална помощ за Германия (2004-2006 г.) по смисъла на член 87, параграф 3, буква a) от Договора за ЕО (5).
2.2. Бенефициер
(8)
Бенефициер на помощта, за която е отправено уведомление, е Sovello AG (наричано по-долу Sovello). Sovello е съвместно предприятие, учредено през декември 2004 г., в което Evergreen Solar Inc. (Марлборо, Масачузетс, САЩ) (наричано по-долу Evergreen) притежава 75,1 % от дяловете, а Q-Cells AG (Талхайм, Германия) (наричано по-долу Q-Cells) - 24,9 %. Производителят на соларни модули Evergreen притежава патент за т. нар. „технология String-Ribbon“ (6), за която е предоставил лиценза на съвместното предприятие. Q-Cells, един от най-големите производители на соларни модули в световен мащаб, допринася със своите компетенции като производител на такива клетки, както и със своя опит за развитието на немския пазар на соларни продукти.
(9)
През ноември 2005 г. компанията Renewable Energy Corporation ASA (Норвегия) (наричана по-долу REC) става част от съвместното предприятие с дял от 15 %, докато Evergreen и Q-Cells намаляват своите дялове съответно до 64 % и 21 %. REC е сред най-големите световни производители на силиций за нуждите на отрасъла за фотоволтаични продукти и нейните дъщерни дружества произвеждат също така соларни пластини, соларни клетки и соларни модули.
(10)
От 19 декември 2006 г. (т.е. от деня преди уведомлението за помощта) всеки от съдружниците Evergreen, Q-Cells и REC притежава дял от 33,3 % в Sovello.
(11)
Схемата по-долу представя настоящата организационна структура на Sovello:
2.3. Инвестиционен проект
(12)
Германия възнамерява да предостави на Sovello регионална инвестиционна помощ за изграждането на нов завод (Sovello2) за производство на соларни модули.
(13)
Sovello вече експлоатира своя завод Sovello1 (7) в Талхайм, който започва производството на соларни модули през април 2006 г. Към датата на постъпване на уведомлението е планирано до края на 2007 г. да бъде достигнат производствен капацитет от 30 Megawatt-Peak (8). Германия посочва, че този завод е замислен като пилотен проект, чрез който да се осъществи индустриалната реализация на технологията String-Ribbon на Evergreen в комбинация с производствените технологии на Q-Cells.
(14)
Помощта, за която е отправено уведомление, се отнася за нов инвестиционен проект (Sovello2), който да направи възможно изграждането на нов завод за интегрирано серийно производство на соларни модули по утвърдената технология String-Ribbon в един граничещ с територията на Sovello1 парцел в Талхайм. Строителните работи на Sovello2 са започнали през юли 2006 г. и приключват през юни 2008 г. През 2009 г. се очаква Sovello2 да достигне своя пълен номинален капацитет от 60 MWp (9).
(15)
Към датата на постъпване на уведомлението вече се е очаквало, че Sovello2 ще създаде около 390 преки и най-малко около 700 косвени работни места в региона.
(16)
Представеният по-долу времеви график дава представа за различните фази на двата проекта.
Стадий
Sovello1
Sovello2
Инвестиционно решение
14.1.2005 г. (дата на първоначалния рамков договор за съвместно предприятие)
Края на юни 2006 г. (по данни на компетентните органи в Германия)
Заявление за помощ
27.12.2004 г. (за субсидия СП)
20.2.2006 г. (за субсидия СП)
Дата на одобрение
21.4.2005 г.
(решение СП)
15.12.2006 г.
(решение СП, подлежащо на одобрение от страна на Комисията)
Договор за закупуване на парцел
27.6.2005 г.
30.6.2006 г.
Започване на работа
2005 г.
юли 2006 г.
Уведомление
1.9.2005 г. (10)
20.12.2006 г.
Планиран инвестиционен период
1.1.2005 г. - 31.12.2007 г.
24.7.2006 г. - 30.6.2008 г.
Започване на производство
февруари 2006 г.
Второ тримесечие на 2007 г.
Достигане на пълен производствен капацитет
Края на юни 2006 г. (30 MWp)
Края на 2007 г. (60 MWp)
Одобрение от страна на Комисията
7.6.2006 г. (премия за МСП)
2.4. Правно основание
(17)
Помощта се предоставя на базата на следните съществуващи схеми за помощи: „Подобряване на регионалната икономическа структура“ (държавна помощ № 642/02 (11) - по-долу „Схема СП“), „Закон за инвестиционни премии 2005“ (държавна помощ № 142a/04 (12) и последващата схема „Закон за инвестиционни премии 2007“ (държавна помощ № 357a/06 (13).
2.5. Инвестиционни разходи
(18)
Съгласно актуализираната информация, предоставена от Германия на 16 и 24 април 2009 г., общите инвестиционни (номинални) разходи на Sovello2 възлизат на 118 418 780 EUR (настояща стойност 114 882 310 EUR (14) и изцяло отговарят на изискванията за регионална помощ. Таблица I представя разбивка на общите инвестиционни разходи за проекта, предмет на уведомлението.
Таблица I
Разбивка на разходите по проекта
(В евро)
2006 г.
2007 г.
2008 г.
Общо (номинална стойност)
Общо (настояща стойност 31.12.2006 г.)
[…]
[…]
[…]
118 418 780
114 882 310
2.6. Финансиране на проекта
(19)
Съгласно актуализираната информация, предоставена от Германия на 16 и 24 април 2009 г., Sovello е финансирало проекта с 87 313 015 EUR собствени средства и банкови заеми (необезпечени с държавна гаранция), в допълнение към исканата помощ на стойност 31 105 765 EUR. По този начин собственото финансиране на Sovello без държавна подкрепа съставлява най-малко 25 % от общия размер на допустимите разходи.
2.7. Приложим максимален интензитет на регионална помощ
(20)
Талхайм (област Битерфелд, град Десау, провинция Саксония-Анхалт) се намира в подпомаган район по смисъла на член 87, параграф 3, буква a) от Договора за ЕО. Съгласно насоките за национална регионална помощ (15) (по-долу „насоки за регионална помощ от 1998 г.“) и картата на регионална помощ за Германия 2004-2006 г. (16), валидна към момента на постъпване на уведомлението, максималният интензитет на помощта за големи предприятия в този район е 35 % от брутния еквивалент на помощта (по-долу БЕП).
2.8. Размер и интензитет на помощта
(21)
Германия е определила два различни размера и интензитета на помощта в зависимост от евентуалното използване на кохезионен бонус в съответствие с точка 25 от МСР за 2002 г. Съгласно точка 25 от МСР за 2002 г.: „максималният разрешен интензитет на помощта […] може да бъде увеличен чрез умножение с множител 1,15, ако проектът се съфинансира от структурните фондове в качеството му на голям проект по смисъла на член 25 от Регламент (ЕО) № 1260/1999 г. на Съвета (17) […]“. Въпреки това в един подпомаган район съгласно член 87, параграф 3, буква а) от Договора за ЕО делът на съфинансирането с общностни средства трябва да представлява най-малко 25 % от общите публични разходи, а максималният интензитет на помощта при прилагането на кохезионен бонус не трябва да надвишава 75 % от приложимия за регионална помощ таван (точки 25 и 26 от МСР за 2002 г.).
(22)
Първоначално обявеният от Германия интензитет на помощта възлиза на 22,46 % БЕП, което съответства на помощ в размер на 30,526 млн. евро. Това на практика представлява максималният интензитет на помощта без кохезионен бонус, който е изчислен на базата на първоначално обявените допустими разходи с настояща стойност от 135,934 млн. евро, при използването на механизма за намаляване на мащаба в съответствие с точка 21 от МСР за 2002 г., както и при съблюдаването на регионален таван на помощта в размер на 35 % БЕП.
(23)
В случаите на прилагане на кохезионен бонус (по-долу „помощ с кохезионен бонус“) максималната стойност на помощта при подлежащи на подпомагане разходи в размер на 135,934 млн. евро възлиза на 35,105 млн. евро (това е настояща стойност и съответства на интензитет на помощта от 25,83 % БЕП). Този интензитет на помощта се основава на точка 25 от МСР за 2002 г.
(24)
Вторият интензитет на помощта, който Германия е обявила за случаите на използване на кохезионен бонус, възлиза на 23,83 % БЕП от общите допустими инвестиционни разходи (това съответства на помощ в размер 35,336 млн. евро (номинална стойност) и съответно на 32,397 млн. евро (настояща стойност).
(25)
На 16 и 24 април 2009 г. Германия предостави актуална информация и уведоми Комисията, че общите допустими инвестиционни разходи за Sovello2 възлизат окончателно на 118 418 780 EUR (настояща стойност от 114 882 310 EUR), а помощта за Sovello2 в случай на прилагане на кохезионен бонус е в размер на 31 105 765 EUR номинална стойност (и 27 367 723 EUR настояща стойност, което съответства на интензитет на помощта от 23,8224 % БЕП). В допълнение към това се пояснява, че помощта трябва да се предостави под формата на директна субсидия от 17 220 066 EUR и инвестиционна помощ от 13 885 699 EUR през 2009 г.
(26)
Компетентните органи в Германия са подали заявление за съфинансиране (18) на голям проект в рамките на оперативна програма „Саксония-Анхалт“ със средства от ЕФРР (Европейския фонд за регионално развитие) в размер на 9,118 млн. евро (номинална стойност). Ако Комисията не одобри заявлението въз основа на валидните за големи проекти условия съгласно Регламент (ЕО) № 1260/1999 г. и на общите правила относно структурните фондове, изискванията за предоставянето на кохезионен бонус няма да бъдат изпълнени. В такъв случай субсидията, а с нея и общият размер на помощта, заложен в заявлението, ще бъдат намалени, така че да не бъде надхвърлен определеният в БЕП праг за случаите, в които не се предоставя бонус.
(27)
Съгласно параграф IX.2, буква м) от решението за отпускане на помощ по схемата СП (19) предоставянето на инвестиционни стимули зависи от одобрението на помощта от страна на Комисията.
(28)
В уведомлението се посочва, че въпросната помощ за проекта няма да се съчетава с помощи от други местни, регионални, национални или общностни схеми, предназначени за покриване на същите допустими разходи.
(29)
Германия е потвърдила, че бенефициерът е подал заявлението за помощта преди започването на работата по проекта. Съгласно решението за отпускане на помощта заявлението за помощта е било подадено на 20 февруари 2006 г., докато инвестиционният проект е започнал едва през юли 2006 г.
(30)
Германия е потвърдила също така, че максималният интензитет на помощта и максималният размер на помощта, одобрени с това решение, няма да бъдат надхвърлени, дори и в случай на по-високи или по-ниски допустими разходи.
2.9. Общи задължения
(31)
Съгласно параграф IX.2, буква е) от решението за отпускане на помощ под формата на пряка субсидия, както и немското законодателство относно съществуващите схеми за помощи, бенефициерът инвестира в обекта най-малко за период от пет години.
(32)
Германия е изпратила към уведомлението копие от решението за отпускане на помощта. В допълнение към това тя поема ангажимент да предоставя на Комисията:
-
на всеки пет години, като се започне от одобряването на помощта от страна на Комисията, междинен доклад (включващ информация за изплатените суми от помощта, за изпълнението на решението за отпускане на помощта, както и за други инвестиционни проекти в същия обект/завод),
-
в рамките на шест месеца след изплащането на последния транш от помощта съгласно посочения в уведомлението план за финансиране, подробен окончателен доклад.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(33)
В своето решение за откриване на официална процедура по разследване Комисията изразява съмнение относно аспектите, които са изброени по-долу.
(34)
Съгласно точка 49 от МСР за 2002 г. инвестиционният проект не трябва да бъде изкуствено разделян на подпроекти с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г. От това следва, че към единичната инвестиция спадат всички фиксирани инвестиции в даден производствен обект за период от три години. По смисъла на посочената точка производственият обект представлява „икономически неделима серия от фиксирани единици на основния капитал, които изпълняват определена техническа задача, свързани са помежду си физически или функционално и имат ясно определени цели (например производството на точно определен продукт)“. Държавите-членки биха могли да предпочетат да отправят уведомление за два отделни проекта, вместо за една инвестиция, тъй като по този начин може да бъде постигнат по-висок максимален интензитет на помощта чрез използването на автоматичния механизъм за намаляване на мащаба в съответствие с точка 21 от МСР за 2002 г. (20)
(35)
Тъй като между началото на работата по проекта Sovello1 (2005 г.) и по Sovello2 (юли 2006 г.) са изминали по-малко от три години, Комисията би трябвало, както е отбелязано в решението за откриване на официална процедура по разследване, да счита, че двата проекта формират заедно една обща инвестиция, освен ако не са изпълнени критериите съгласно точка 49 от МСР за 2002 г.
(36)
В тази връзка Комисията отбелязва, че Evergreen е експлоатирала пилотен завод в Марлборо, където компанията е развивала научноизследователска и развойна дейност (по-долу НИРД) и е провеждала тестове за пилотна производствена линия за използването на технологията String-Ribbon. В същото време тя установява, че Sovello1 е много по-близо до пазара и на практика стартира производствената дейност през април 2006 г., като всички модули, произведени през април, май и юни 2006 г., веднага биват пласирани на пазара. По тази причина Комисията достига до предварителното заключение, че Sovello1 очевидно не е била създадена с основна цел да демонстрира своя технически или технологичен капацитет за производството на соларни модули по технологията String-Ribbon, а по-скоро да оцени икономическата ефективност и промишления капацитет на технологиите и производствените процеси на партньорите в съвместното предприятие, както и да се възползва от очакваното динамично развитие на немския пазар.
(37)
В допълнение към това Комисията установява, че обемът на първоначалната инвестиция в Sovello1 (капацитет от 30 MWp) не може да бъде класифициран като нисък. Още повече че, по нейно мнение, в случая със Sovello2, която разполага с капацитет от 60 MWp, не може да се говори за едно „серийно производство“, сравнявайки нейната производителност с тази на Sovello1. Що се отнася до разходите за Sovello2, мултипликационният коефициент е едва 2, докато за големия инвестиционен проект Qimonda той възлиза на 13. По случая Qimonda Комисията стига до заключението, че посоченият в уведомлението проект, заедно с един предходен пилотен проект, не формират единична инвестиция (решение на Комисията от 30 януари 2008 г. (21), по-долу „решение Qimonda“).
(38)
Предвид съдебното решение по дело T-184/97 (22), както и определението на понятията „индустриални научни изследвания“, „експериментално развитие“ и „процесна иновация“ в рамката на Общността за държавна помощ за изследвания, развитие и иновации (23) (наричана по-долу „Рамката на Общността относно НИРИ“), Комисията изразява своето силно съмнение, че Sovello1 може да се разглежда като пилотен проект и по този начин като отделен от проекта Sovello2 проект.
(39)
Комисията изразява мнение, че Sovello1, в случай че не може да се разглежда като пилотен проект (въз основа на комплексно отчитане на посочените в точка 49 от МСР за 2002 г. критерии), би следвало да се класифицира като единична инвестиция заедно със Sovello2. Отчитайки факта, че в рамките на три месеца след стартиране на търговско производство в първия завод започва работата по втория завод, Комисията стига до заключението, че въпреки аргументите на Германия за физическото разделяне на двата завода и за липсата на функционална връзка между тях, става дума за едно-единствено предприятие, което разполага с две производствени бази, изградени върху граничещи един с друг парцели, които произвеждат едни и същи продукти, по една и съща технология.
(40)
На базата на първоначалния договор за съвместно предприятие Комисията установява, че търговските партньори са планирали една много по-мащабна инвестиция от Sovello1, която е трябвало да се реализира на няколко етапа. В допълнение към това не е било ясно дали допълнителните разходи за създаването на отделни проекти, вместо на един общ, са били по-високи от допълнителната помощ, която се полага, когато двата проекта не се разглеждат като единична инвестиция (и съответно механизмът за намаляване на мащаба в съответствие с точка 21 от МСР за 2002 г. не би бил приложим за двата проекта, взети заедно).
(41)
С оглед на гореизложеното Комисията изразява своите съмнения дали, и ако да, до каква степен, помощта, за която е отправено уведомление, е необходима като инвестиционен стимул и дали е в съответствие с МСР за 2002 г. и общия пазар.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(42)
След публикуването на решението за откриване на официална процедура по разследване в Официален вестник на Европейския съюз в Комисията постъпи едно мнение: на Европейската асоциация на производителите на фотоволтаични продукти (EPIA) (24). Позицията на EPIA може да бъде обобщена, както следва:
4.1. Отрасълът за соларни продукти - пазар с висок темп на растеж
(43)
Според EPIA пазарът на продукти на отрасъла за соларни продукти се характеризира с постоянен висок темп на растеж. Това може да се обясни с нарастващото в световен мащаб търсене на стоки от отрасъла за фотоволтаични продукти, както и с динамичното технологично развитие и високата степен на иновации. Навременните действия са ключов фактор при внедряването на иновации на индустриално равнище. С цел да се ускори увеличаването на конкурентоспособността на отрасъла за соларни продукти разходите за производство на соларна енергия трябва да бъдат намалени. При производството на соларна енергия разходите за закупуване на соларни системи играят огромна роля. От друга страна, разходите за производство на соларни системи зависят от използваните технологии и от разходите за суровини и материали.
(44)
Според EPIA ключовото значение на технологиите и иновациите в соларния сектор на първо място се доказва от нарастващото сътрудничество между предприятия и/или научноизследователски и развойни институти, както и от все по-големия брой новоучредени предприятия в този сектор.
4.2. Пилотни проекти в отрасъла за соларни продукти
(45)
Според EPIA в отрасъла за соларни продукти иновациите и новите технологии се разработват и внедряват съгласно икономически критерии. С цел да се намалят икономическите рискове за капиталовложителите и да се тества технологичната и/или икономическата осъществимост на дадено нововъведение по определени критерии, научноизследователската и развойната дейност в тази област, както и индустриалното приложение на иновациите се осъществяват поетапно. По тази причина пилотните проекти са подходящо средство за разрешаване на определени технически и/или икономически проблеми в сферата на иновациите, с конкретни цели, ограничени ресурси и измерими рискове. Пилотни проекти се осъществяват също така в рамките на ориентирани към продуктите и процесите иновации в областта на индустриално доказали се технологии, тъй като разширяването на капацитета е икономически оправдано едва когато даден процес на пилотно производство е показал наличието на потенциал за серийно производство. Тогава очевидно едно бързо разширяване на производствения капацитет би било решаващ фактор за успех. Следователно новите производствени мощности често биват изграждани непосредствено след успешното приключване на пилотното производство.
4.3. Технологията String-Ribbon все още не е тествана индустриално
(46)
Според EPIA в случая с използваната от Sovello технология String-Ribbon се касае за един непрекъснат процес на получаване на силициеви ленти за производството на кристални пластини. В сравнение с традиционните технологии за производство на кристални пластини при този процес се използва много по-малко количество силиций, което го прави значително по-рентабилен. Технологията String-Ribbon за производство на пластини не е била тествана индустриално преди изграждането на Sovello1. Освен това към момента не е съществувало нито едно предприятие по света, което да е в състояние да преработва тези пластини String-Ribbon в соларни клетки и впоследствие в соларни модули. Посредством технологията String-Ribbon Sovello покрива цялата верига на добавената стойност, започвайки от пластините, преминавайки през клетките и достигайки до модулите. Тази технологично иновационна интеграция по веригата на добавената стойност е трябвало да бъде индустриално тествана.
5. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
(47)
Германия е подала допълнителна информация с цел да се отстранят съмненията на Комисията дали двете инвестиции Sovello1 и Sovello2, взети заедно, формират единична инвестиция по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г. Германия поддържа мнението, че Sovello1 е пилотен проект и може да се разглежда като самостоятелен инвестиционен проект съгласно решението Qimonda. Тази позиция се подкрепя от аргументите, изложени по-долу.
5.1. Sovello1 представлява пилотен проект
(48)
Германия поддържа мнението, че инвестицията Sovello1 трябва да бъде класифицирана като пилотен проект. При това тя се позовава на определение, дадено от ОИСР (25), според което изграждането и експлоатацията на даден пилотен завод се окачествяват като НИРД, доколкото тяхната основна цел се състои в натрупването на опит и събирането на техническа и друг вид информация. Според определението на ОИСР даден пилотен проект не се осъществява единствено с цел да се докаже техническата осъществимост на някоя нова технология, а също така за да се оценят оперативната ефективност, рентабилността и техническата оптимизация, преди да може да се пристъпи към серийно производство. Следователно успешната реализация на пилотния проект е, според позицията на Германия, „conditio sine qua non“ за започването и осъществяването на серийно производство.
(49)
Германия поддържа мнението, че инвестицията Sovello1, на основание на реализираните чрез нея продуктови и процесни иновации, може да се впише в понятията „индустриално научно изследване“ и „процесна иновация“ в Рамката на Общността относно НИРИ. Според нея фактът, че бенефициерът от самото начало е възнамерявал да пусне на пазара произведената в Sovello1 продукция, няма решаващо значение при вземането на решение за класифицирането като единична инвестиция, при което Комисията не е разгледала тези аспекти и в решението Qimonda. Германия пояснява, че целта и концепцията на пилотния проект Qimonda, от една страна, и инвестицията Sovello1, от друга, не се различават помежду си.
(50)
Германия твърди, че проектът Sovello1 недвусмислено отговаря на горепосочените условия. Sovello е основан през януари 2005 г. от партньорите в съвместното предприятие Q-Cells и Еvergreen с цел да демонстрира промишлената осъществимост на технологията String-Ribbon на Evergreen в комбинация с производствената технология на Q-Cells (производство на соларни клетки и ноу-хау в сферата на съоръженията и производствените процеси).
(51)
Германия поддържа мнението, че решението на Първоинстанционния съд по дело T-184/97 не е в разрез с класифицирането на Sovello1 като пилотен проект и в дадения случай не е релевантно, тъй като не разглежда въпроса за единичната инвестиция.
(52)
Според Германия Sovello1 е първият в света автоматизиран и напълно интегриран завод за производство на соларни модули на базата на технологията String-Ribbon.
(53)
Германия потвърждава, че Evergreen притежава един пилотен завод в Марлборо, в който компанията развива НИРД и провежда тествания за пилотна производствена линия по технологията String-Ribbon. По тази причина Sovello1 не е трябвало да даде отговор на въпроса дали е възможно производството на соларни модули по технологията String-Ribbon; Evergreen вече успешно е доказала това в лабораторни условия в Марлборо. Въпросът е касаел технологичната (и икономическа) реализуемост на индустриално серийно производство. Германия пояснява, че в Марлборо никога не се е извършвало индустриално производство - това важи както за пластините, така и за клетките и модулите. В Sovello1 са се произвеждали модули от типа „Spruce Line“, а в Марлборо - модули тип „Cedar Line“. Тези два типа модули се различават преди всичко по това, че модулите от типа „Cedar Line“ се произвеждат ръчно, докато производството в Sovello е до голяма степен автоматизирано.
(54)
Заводът в Марлборо достига едва през 2004 г. капацитет от 15 MWp. Това става възможно благодарение на инсталирането на нова пещ за изтегляне на пластини. Според Германия това не води до заключението, че там са се прилагали индустриални технологии за производство на клетки или модули String-Ribbon или се е осъществявало съответно производство в индустриални мащаби. Освен това в Марлборо, както бе споменато по-горе, са се произвеждали различен вид модули от тези в Sovello1. В допълнение към това Германия посочва, че в отрасъла за соларни продукти се реализират пилотни проекти с капацитет между 10 и 30 MWp. От факта, че Sovello1 се намира в горния край на скалата, не може да се направи изводът, че той не представлява пилотен проект. Капацитетът на Sovello1 (30 MWp) се обуславя от капацитета на специално разработеното за този завод […] (26).
(55)
В допълнение към това Германия посочва, че благодарение на съвременните познания фабриките, използващи технологията String-Ribbon, достигат капацитет от 75-80 MWp. По тази причина нито един инвеститор не би изградил по-голяма фабрика на базата на нова и напълно неизпитана технология.
(56)
Германия твърди, че към момента на реализиране на инвестицията Sovello1 не са съществували никакви стандарти за техническото проектиране на машините и съоръженията, които са били необходими за серийното производство на соларни модули по иновационната технология String-Ribbon. Тъй като за Sovello са били поставени специфични и по-високи производствени цели в сравнение с тези за завода в Марлборо производителност от най-малко […], стабилна степен на ефективност на клетките от […] и повишаване на този показател с […], не е било възможно нито просто да се копира лабораторният процес в Марлборо, нито да се използват традиционните производствени процеси на Q-Cells (27). Германия посочва редица примери в подкрепа на това твърдение.
(57)
Германия твърди също така, че кратката тестова фаза и бързият успех, както и бързата търговска реализация не са в разрез с класифицирането на Sovello1 като пилотен проект. Следва също така да се отбележи, че „пилотното производство“ на завода в Марлборо е продадено. Това може да се обясни с високото търсене на соларни продукти. Модулите с по-ниска производителност и степен на ефективност се търгуват на по-ниски цени. Ако действителната стойност на производителността и степента на ефективност не бяха успели да достигнат целевите стойности, пилотният проект Sovello1 щеше да претърпи провал. Но дори и в този случай произведените модули щяха да бъдат пласирани, за да се ограничат генерираните загуби.
(58)
Германия пояснява, че между започването на производството в Sovello1 и работата по Sovello2 са минали пет месеца (а не три, както е посочено в решението на Комисията за откриването на официална процедура по разследване).
(59)
Германия твърди, че тестовата фаза за пилотния завод Sovello1 е била толкова кратка, защото характерното за други отрасли самостоятелно обособяване на инвестиционната и оперативната фаза (наемане на специалисти, тясно сътрудничество с производителите на техника, предварителни договори за доставка на производствени материали и резервни части, пространствено разделение между производството на клетки и производството на модули) не е било използвано и цялостното планиране на проекта е било много добро.
5.2. Инвестиционните проекти Sovello1 и Sovello2 представляват независими проекти
(60)
Според Германия за да могат Sovello1 и Sovello2, взети заедно, да бъдат разглеждани като единична инвестиция, всички критерии, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., трябва да бъдат изпълнени кумулативно. Германия привежда многобройни аргументи в подкрепа на това тълкуване и се позовава на досегашната практика на Комисията за вземане на решения, по-специално относно решението Qimonda, решението на Комисията за AMD (28) (по-долу „решение AMD“) и решението на Комисията за Q-Cells (29) (по-долу „решение Q-Cells“.) Тъй като в случая със Sovello1 и Sovello2 тези условия не са изпълнени, двата проекта трябва да бъдат разглеждани като самостоятелни инвестиционни проекти.
(61)
Германия защитава тезата, че Sovello1 и Sovello2 не са свързани един с друг нито физически, нито технически или функционално. В случая става дума за отделни производствени бази, разполагащи с напълно автономни производствени съоръжения, отделни дълготрайни активи (земя, сгради, машини и съоръжения) и отделно свързване към публичната пътна инфраструктура (различна номерация), които се намират на отделни (макар и граничещи един с друг) и придобити в различни периоди парцели (30). Според Германия и двете производствени бази покриват цялата верига на добавената стойност (от пластините String-Ribbon, през клетките String-Ribbon, до модулите String-Ribbon). Те могат да бъдат продавани отделно, без това да доведе до физически промени в използвания производствен процес (31).
(62)
Германия поддържа мнението, че едно сравнение между Sovello1 и Sovello2 би установило ясни различия по отношение на производствените технологии (нови производствени технологии, производство на по-тънки пластини) и качеството (по-висока производителност) на (междинните) продукти (пластини, клетки и модули).
(63)
Германия подчертава, че опцията на Sovello за закупуване на граничещ със Sovello1 парцел, заложена в договора за покупка на земя, води след себе си единствено до едно задължение за продавача, както и че приложимите разпоредби за отпускане на помощи не дават основание покупката на парцела да се счита за начало на инвестиционен проект. По тази причина, според мнението на Германия, опцията за закупуване не представлява безспорно доказателство за единен инвестиционен план, в който са включени както Sovello1, така и Sovello2.
(64)
Германия посочва също така, че в решението QCells Комисията стига до заключението, че две инвестиции не са свързани помежду си, когато имат собствени земи, сгради и съоръжения, разполагат със самостоятелна администрация и се припокриват единствено в стратегическо и оперативно отношение. Общото управление в стратегическата и оперативната област има в случая със Sovello1 и Sovello2 чисто търговски основания и не е безусловно необходимо за съществуването и реализацията на двата проекта.
(65)
Германия поддържа позицията, че съществуващият стратегически план, който (както е посочено в първоначалния договор за съвместно предприятие) предвижда разширяване на капацитета при успех на пилотния проект, не трябва да се счита за нещо различно от съответните планове в решението Qimonda.
(66)
Германия пояснява, че с двата инвестиционни проекта Sovello1 и Sovello2 се преследват различни цели, макар и в двата случая да се касае за производството на соларни модули. Sovello1 може да се определи по-скоро като едно изследване за осъществимост (с цел проверка на технологичната и икономическата осъществимост на едно индустриално производство на базата на технологията String-Ribbon по цялата верига на добавената стойност), докато Sovello2 се отнася до същинско серийно производство на определена група продукти с търговско предназначение, при което натрупаният в рамките на Sovello1 технически опит следва да бъде стандартизиран.
(67)
Според Германия посоченото в точка 61 от решението за откриване на официална процедура по разследване сравнение (между мултипликационния коефициент относно инвестиционните разходи според решението Qimonda и съответния фактор за двата проекта Sovello) не взема под внимание спецификата на сектора и по тази причина не е основание за изключването на Sovello1 от категорията на пилотни проекти. В допълнение към това Германия посочва, че посочените в решението Qimonda разходи се отнасят за три инвестиционни проекта, че разходите за сгради и съоръжения в отрасъла за полупроводници са много по-големи, отколкото тези в соларната индустрия, както и че капацитетът на единица оборудване в отрасъла за полупроводници е значително по-малък (поради което в отрасъла за полупроводници е необходимо използването на много по-голям обем оборудване). По тази причина пилотните проекти в отрасъла за полупроводници са свързани с относително ниски разходи, тъй като оборудването в този сектор е в много по-голяма степен стандартизирано. Според Германия по-високото съотношение между разходите за последващия проект и тези за пилотния проект се дължат също така на по-голямата финансова мощ на инвеститора (и по тази причина не би следвало да е основание за получаване на държавна помощ в по-висок размер).
(68)
Германия поддържа мнението, че изразеното в първоначалния договор за съвместно предприятие общо намерение за разширяване на производствения капацитет на Sovello не е израз на функционална връзка между Sovello1 и Sovello2, тъй като не съдържа допълнителни спецификации за втори инвестиционен проект (местоположение, производствени технологии, оборудване, снабдяване със силиций и финансиране).
(69)
Германия пояснява, че окончателното решение за реализацията на Sovello2 е взето през юни 2006 г. на базата на следните параметри: 1. постоянно и бързо нарастващото пазарно търсене, гарантиращо пазарна реализация на продуктите в дългосрочен аспект; 2. сключването на дългосрочен договор за доставка на силиций като суровина (договор с REC от юни 2006 г.); 3. доказан технически и икономически успех на пилотния проект Sovello1 (целевата производителност и стабилната ефективност на клетките са достигнати през юни 2006 г.).
(70)
Германия посочва, че към момента на инвестиционното решение за Sovello1 (януари 2005 г.) не е било нито технически, нито икономически възможно да се извърши инвестицията Sovello2. Освен това към този момент успехът на проекта Sovello1 не е бил предвидим.
5.3. Липса на икономически стимул за изкуствено разделяне на Sovello1 и Sovello2
(71)
Германия твърди, че Sovello е нямало никакъв икономически стимул да разделя изкуствено Sovello1 и Sovello2. В резултат на автономната концепция на двете производствени бази Sovello е генерирало допълнителни разходи в размер на около […] EUR (32). По тази причина Германия е на мнение, че Sovello не е могло да се възползва от обикновено присъщите за единичната инвестиция взаимодействия и икономии от мащаба. По-високите инвестиционни разходи не биха били компенсирани чрез по-високия размер на подпомагането, който може да се очаква при класифицирането на двете инвестиции като самостоятелно обособени, тъй като допълнителната помощ би възлизала едва на около 10 млн. евро (33).
5.4. Заключение: Sovello1 и Sovello2 не представляват единична инвестиция
(72)
На базата на предходни решения Германия прави извода, че Комисията класифицира два отделни инвестиционни проекта като единична инвестиция единствено в случаите, когато всички критерии по точка 49 от МСР за 2002 г. са изпълнени кумулативно. По тази причина Германия поддържа позицията, че Sovello1 и Sovello2, дори и Sovello1 да не се разглежда като пилотен проект, не биха могли да формират заедно единична инвестиция, тъй като критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., не са изпълнени кумулативно.
(73)
Според Германия пространствената и времевата близост на двата проекта не води до заключението, че двете инвестиции, взети заедно, следва да се разглеждат като единична инвестиция по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г. и че проектите са изкуствено разделени с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г.
6. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
6.1. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО
(74)
В решението си за откриване на официална процедура по разследване Комисията достига до заключението, че финансовата подкрепа, която Германия иска да предостави на Sovello въз основа на съществуващите схеми за регионална помощ „Схема СП“ и „Закон за инвестиционни премии“, представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Това заключение не е оспорено от Германия.
6.2. Изискване за уведомяване, правомерност на помощта и приложимо законодателство
(75)
Германия е отправила уведомление за мярката на 20 декември 2006 г. и по този начин е спазила задължението за индивидуално уведомление в съответствие с точка 24 от МСР за 2002 г.
(76)
В съответствие с точка 63 и бележка под линия 58 от насоките за национална регионална помощ за 2007-2013 г. (34), според които инвестиционните проекти, за които трябва да се отправи индивидуално уведомление, се оценяват на базата на действащите към датата на уведомлението разпоредби, Комисията е оценила мярката за помощ, за която се отнася отправеното уведомление, въз основа на насоките за регионална помощ от 1998 г., картата на регионална помощ за Германия (2004-2006 г.) и на МСР за 2002 г.
6.3. Съответствие на помощта с общите правила на насоките за регионална помощ от 1998 г.
(77)
Комисията вече е установила в своето решение за откриване на официална процедура по разследване, че проектът включва първоначална инвестиция по смисъла на насоките за регионална помощ от 1998 г., че допустимите инвестиционни разходи са точно определени и че правилата за кумулация са спазени. Освен това Sovello е заявило помощта преди началото на работата по проекта и е задължено да инвестира в региона най-малко 5 години след приключването на проекта. Sovello поема ангажимента да финансира със собствени средства най-малко 25 % от допустимите разходи без държавно подпомагане. Тъй като помощта за Sovello се предоставя в рамките на вече одобрени схеми, в основни линии тя отговаря на общите правила на насоките за регионална помощ от 1998 г. В настоящото решение Комисията потвърждава тази констатация.
6.4. Съответствие на помощта с МСР за 2002 г.
6.4.1. Единична инвестиция
(78)
Съгласно точка 49 от МСР за 2002 г. инвестиционният проект не трябва да бъде изкуствено разделян на подпроекти с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г. Към единичната инвестиция спадат всички фиксирани инвестиции в даден производствен обект за период от три години (35). Под „производствен обект“ се разбира „икономически неделима серия от фиксирани единици на основния капитал, които изпълняват определена техническа задача, свързани са помежду си физически или функционално и имат ясно определени цели (например производството на точно определен продукт)“.
(79)
Тъй като в миналото Sovello е получила помощ за предходен инвестиционен проект (Sovello1) със същото местоположение (върху парцел, граничещ с територията на Sovello2) и между началото на работата по проекта Sovello1 (2005 г.) и тази по проекта Sovello2 (юли 2006 г.) са изминали по-малко от 3 години, трябва да се установи дали тази предходна инвестиция формира единична инвестиция заедно с проекта Sovello2, за който е отправено уведомление.
(80)
Комисията се ръководи от принципната позиция, че всички фиксирани инвестиции в даден производствен обект за период от три години формират единична инвестиция. Забележките на Германия по въпроса за единичната инвестиция биват оценявани на базата на критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г.
(81)
Според Комисията не съществуват данни, че инвестиционният проект е бил изкуствено разделен на два подпроекта с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г. Въпреки това фактът, че разпоредбите на МСР за 2002 г. не са били умишлено избегнати, не води автоматично до заключението, че започнатите в рамките на тригодишния период проекти не представляват единична инвестиция (вж. също параграфи 47-49 от решението AMD, в което Комисията стига до заключението, че се касае за единична инвестиция, макар и проектите да не са били преднамерено разделени по изкуствен начин с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г.). Становището за наличие на единична инвестиция трябва да се основава на оценката на фактите съобразно критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., а не на базата на намеренията.
(82)
Германия заключава от практиката на Комисията за вземане на решения, че за да бъдат два проекта разглеждани като единична инвестиция, трябва да бъдат изпълнени кумулативно всички критерии по точка 49 от МСР за 2002 г. Комисията не може да се съгласи с това тълкуване. В нито едно от предходните решения на Комисията не е посочено, че всички критерии трябва да бъдат изпълнени кумулативно, за да може да се направи изводът за наличие на единична инвестиция. Според Комисията МСР за 2002 г. предвижда една много по-широка оценка на тези критерии. Критериите трябва да бъдат широко интерпретирани според съответния единичен случай. Това допуска възможността два инвестиционни проекта да бъдат класифицирани като единична инвестиция, дори и когато не всички критерии са изпълнени.
(83)
Критериите по-долу:
-
определена техническа задача,
-
физическа или функционална връзка,
-
ясна цел,
-
икономическа неделимост
се анализират и оценяват в широк смисъл.
(84)
При това е взет под внимание и доводът на Германия, че за Sovello не съществува никакъв икономически стимул за изкуственото разделяне на Sovello1 и Sovello2.
6.4.1.1. Определена техническа задача
(85)
Двата завода изпълняват една и съща точно определена техническа задача: производството на соларни модули по технологията String-Ribbon. В допълнение към това се установява, че не съществуват данни, че за производството в Sovello1 и съответно в Sovello2 са необходими различни ресурси (и в двата случая суровината е силиций). Промените по отношение на оборудването и съоръженията на Sovello2, обусловени от натрупания при Sovello1 опит и целящи оптимизирането на производствената ефективност, биха могли да доведат до минимални разлики между произвежданите в Sovello1 и съответно в Sovello2 модули. Според Комисията обаче тези разлики са в резултат на нормални изменения в рамките на индустриалните проекти и не променят факта, че двата завода изпълняват една и съща специфична техническа функция.
6.4.1.2. Физическа или функционална връзка
(86)
Sovello1 и Sovello2 представляват отделни производствени бази с отделни дълготрайни активи и самостоятелна свързаност с публичната пътна инфраструктура. И двете производствени бази обхващат пълния процес за производство на соларни модули - от пластините, през клетките до модулите. Не съществува никаква физическа връзка между влизащите в състава на двете производствени бази „фиксирани единици на основния капитал, които изпълняват определена техническа задача“. В едно експертно мнение, представено на Комисията, се прави заключението, че заводите могат да бъдат продадени поотделно, както и да бъдат експлоатирани поотделно, без за това да са необходими физически промени в производствения процес. Комисията няма никакви основания да не се съгласи с това заключение.
(87)
Заводите Sovello1 и Sovello2 ползват някои централизирани услуги. Нещо повече, те произвеждат един и същи продукт, по една и съща технология и с едни и същи машини и съоръжения. Също така те използват по правило едни и същи доставчици на машини, оборудване и суровини, а поддръжката и снабдяването с резервни части са централизирани. При все това трябва да се признае, че в този случай липсват някои елементи, които обикновено биха осигурили функционална връзка между влизащите в състава на двете производствени бази „фиксирани единици на основния капитал, които изпълняват определена техническа задача“. Например между двата проекта Sovello нито съществуват отношения във връзка с доставки, нито се използва обща техническа инфраструктура (например електроцентрала или др.), нито се извърша обмен на междинни продукти. Двата завода представляват автономни производствени линии.
(88)
Що се отнася до опцията на Sovello1 за закупуване на прилежащи парцели, заложена в договора за закупуване на земя, Комисията се съгласява в този случай с Германия, че така формулираната опция за закупуване не представлява достатъчно основание да се направи заключението за съществуване на функционална връзка по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г., още повече че бенефициерът по тази опция не е трябвало да заплати никаква допълнителна парична сума и инвеститорът в Sovello2 е предвиждал алтернативни местоположения.
(89)
На базата на гореизложените съображения Комисията изразява мнение, че между Sovello1 и Sovello2 не съществува никаква физическа и силна функционална връзка по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г.
6.4.1.3. Ясна цел
(90)
Германия твърди, че Sovello1 представлява пилотен проект, имащ за цел проверката (в индустриален мащаб и по цялата верига на добавената стойност) на функционалността, ефикасността (производителността) и икономическата ефективност на един производствен процес, основаващ се върху изцяло иновационна технология (36), докато при Sovello2 е била преследвана целта, след доказване на техническата и икономическата осъществимост, да се разшири капацитетът и да се започне масово производство. По тази причина Германия стига до заключението, че с инвестиционните проекти Sovello1 и Sovello2 се преследват различни цели.
(91)
В тази връзка Комисията подчертава, че, за разлика от тълкуването на Германия, в решението Qimonda тя не изхожда от това, че пилотните проекти неминуемо имат друга цел с оглед използването на точка 49 от МСР за 2002 г. В това решение тя посочва единствено, че въпросният пилотен проект е имал друга цел и не формира единична инвестиция заедно с втория проект. При проверката на целите на двата проекта фактът, че единият се определя като пилотен проект, може успешно да послужи като ясно доказателство, че двата проекта имат различни цели, но отчитайки специфичните параметри на проектите в единичния случай, този факт не е достатъчен за ясното разграничаване на целите на двата проекта. Също така според Комисията, като се вземат предвид трудностите при определяне на един пилотен проект, трябва по-скоро да се отчетат индивидуалните параметри на проектите, за да се прецени дали на базата на специалния си пилотен характер първият проект има цел, която значително се различава от целта на втория проект. В този контекст са приведени редица съображения, които показват, че Sovello1 и Sovello2 имат различни, ясно определени цели.
(92)
Представените от EPIA аргументи потвърждават, че в отрасъла за соларни продукти разработването на иновации и нови технологии често се извършва поетапно в съответствие с определени икономически критерии, както и че в отрасъла за фотоволтаични продукти съществуват редица проекти, които имат за цел да проверят промишлената осъществимост на дадени иновации и икономическата осъществимост на дадени процеси преди започване на масово производство. В допълнение към това те потвърждават, че Sovello1 представлява първата в света инвестиция, при която технологията String-Ribbon се тества в индустриални условия.
(93)
На базата на рамковия договор за съвместно предприятие Комисията установява, че производството на пластини в Sovello1 трябва да бъде осъществявано именно на базата на технологията String-Ribbon, но в комбинация с производствените технологии на Q-Cells с цел разработване на производствени процеси, които да могат да се използват в индустриален мащаб и да са с доказана икономическа ефективност. Това е включвало редица технологични иновации и разработването на специални машини за Sovello1, с акцент върху автоматизацията и икономическата осъществимост на производствените процеси в индустриален мащаб, и е довело до производството на модули от типа Spruce Line. По тази причина Sovello1 се определя като качествено нов проект, имащ за цел тестването на техническата осъществимост и икономическата ефективност на производството на соларни модули по технологията String-Ribbon в индустриален мащаб. За разлика от това Sovello2 е имал за цел индустриално серийно производство, чието започване се предопределя от успеха на Sovello1.
(94)
В своето решение за откриване на официална процедура по разследване Комисията изразява своите съмнения относно мащаба на Sovello1 (производствен капацитет от 30 MWp) в сравнение с лабораторното производство в Марлборо (15 MWp) и серийното производство на Sovello2 (само 60 MWp). При все това Германия разяснява, че заводът в Марлборо е достигнал своя пълен капацитет едва през 2004 г. и твърди, че това не представлява доказателство, че в Марлборо са прилагани индустриални производствени процеси. За това свидетелства и фактът, че понастоящем Evergreen възнамерява да закрие своето производство в Марлборо (като запази единствено НИРД) и да изгради своя нов производствен обект в Девънс (37).
(95)
В допълнение към това Германия посочва, че обикновено пилотните проекти в отрасъла за фотоволтаични продукти са с производствен капацитет между 10 и 30 MWp. Освен това капацитетът от 30 MWp в случая със Sovello1 се обуславя от […]. Първоначално Комисията изразява съмнения относно ограничения (спрямо този на Sovello1) производствен капацитет на Sovello2, но Германия пояснява, че към момента максималният капацитет на заводите, работещи по технологията String-Ribbon, е около 75-80 MWp и през 2008 г. е започнало допълнително разширение на Sovello (Sovello3), което междувременно е почти приключило.
(96)
Що се отнася до мултипликационния коефициент на инвестиционните разходи на Qimonda спрямо съответния фактор за двата инвестиционни проекта Sovello, Комисията отбелязва, че посочените в решението Qimonda разходи се отнасят за три инвестиционни проекта, че разходите за сгради и съоръжения в отрасъла за полупроводници са значително по-високи от тези в отрасъла за фотоволтаични продукти, както и че капацитетът на единица оборудване в отрасъла за полупроводници е осезаемо по-малък (поради което е необходимо много по-голямо като обем оборудване за осъществяване на масово производство). В допълнение към това Комисията посочва, че пилотните проекти в отрасъла за полупроводници са по-рентабилни, тъй като оборудването в този сектор е в много по-голяма степен стандартизирано. Освен това Комисията е на мнение, че по-високото съотношение между разходите за последващия проект и тези за пилотния проект могат да се дължат на по-високата финансова мощ на инвеститора. Комисията посочва също така, че първоначално е отправено уведомление за един много по-мащабен проект (Sovello2 + Sovello3), че уведомлението е било променено впоследствие, изключвайки подпомагането за Sovello3, както и че инвестиционният проект Sovello3 се е забавил. Отчитайки динамиката и бързото развитие на този зависим от пазарното търсене сектор, Комисията изразява мнението, че „ниският“ мултипликационен коефициент на разходите на двата инвестиционни проекта Sovello не позволява да се направи изводът, че Sovello1 не може да се определи като пилотен проект с различна от тази на Sovello2 цел.
(97)
В допълнение към това Комисията взема под внимание, че преди началото на Sovello2 е било взето решение, въз основа на резултатите от Sovello1, за осъществяването или недопускането на допълнителни инвестиции.
(98)
В тази връзка става ясно, че още през февруари 2006 г. е било подадено заявление за помощ за Sovello2 (условно решение за предоставяне от декември 2006 г.). При даването на ход на официална процедура по разследване Комисията изхожда от факта, че при подаването на заявлението за помощ бенефициерът е имал конкретни планове относно обхвата и финансирането на инвестиционния проект. Въпреки това представената информация сочи, че окончателното инвестиционно решение е било взето едва през юни 2006 г., след като са били изпълнени поставените за Sovello2 „основни етапи“. В допълнение към това договорът за доставки с REC (осигуряващ достатъчна обезпеченост на Sovello2 със силиций) е подписан едва през юни 2006 г., което означава, че на практика решението „за“ или „против“ е било взето едва на този етап. Очевидно ръководството на компанията бенефициер е можело още преди това да разполага със сведения, че технологичните и икономическите цели е вероятно да бъдат постигнати, но това не противоречи на планирането на Sovello1 през 2005 г. като пилотен проект с определени технологични и икономически цели, които ясно се различават от тези на Sovello2.
(99)
В допълнение към това Комисията взема под внимание, че Sovello1, на базата на т. нар. Наръчник на Фраскати на ОИСР (38), в който са залегнали общи стандарти, възприети в политиката относно НИРДИ, притежава признаците на пилотен проект. Определението на ОИСР различава няколко форми на пилотни проекти: проекти, които служат за експериментално разработване на ново изобретение или технология (в случая технологията String-Ribbon) в лабораторни условия, и проекти, свързани с експерименталното разработване на дадена технология на процеси за индустриално приложение на новото изобретение или технология.
(100)
Точка 2.3.4 от Наръчника на Фраскати изрично посочва граничните случаи между НИРД и индустриални дейности (като Sovello1). В допълнение към това се разяснява с помощта на класификации как НИРД могат да бъдат разграничени от индустриалните дейности. Следва да се отбележи, че стандартите и еталоните (например мултипликационният коефициент на разходите) биха могли да са различни за всяка отделна индустрия.
(101)
Вземайки под внимание данните на EPIA, според които пазарът на фотоволтаични продукти се отличава с изключителна динамика и високо търсене, в този случай Комисията изразява мнение, че незабавната търговска реализация на продукцията на Sovello1 не представлява категорично доказателство, че Sovello1 не е бил замислен като пилотен проект.
(102)
В решение на Първоинстанционния съд по дело T-184/97 (BP/Комисията) се разглежда значението на понятието„пилотен проект за технологично разработване на по-безопасни за околната среда продукти“ (по-специално по отношение на горива от възобновяеми енергоизточници). Оспорваната схема далеч надхвърля осъществяването на даден пилотен проект за технологични разработки и очевидно се отнася предимно за икономическите и индустриалните разработки, които биха могли да осигурят по-добро пазарно проникване на биогоривата. При все това проектът Sovello1 преследва и двете цели: валидирането на една нова технология на процеси (технологията String-Ribbon в комбинация с производствената технология на Q-Cells) в индустриален мащаб и проверката на нейната икономическа ефективност. Както е посочено по-горе, това в действителност не противоречи на определението на ОИСР за пилотни заводи.
(103)
На базата на гореизложеното Комисията изразява мнение, че двата проекта Sovello1 и Sovello2, макар и да изпълняват една и съща техническа функция (производството на соларни модули по една и съща технология), имат различни цели. Sovello1 има за цел да установи дали производството на соларни модули (по технологията String-Ribbon в комбинация с производствените технологии на Q-Cells) е технологично и икономически осъществимо в индустриален мащаб, докато Sovello2 е свързан с осъществяването на серийно производство на тези модули.
6.4.1.4. Икономическа неделимост
(104)
Sovello1 и Sovello2 са икономически жизнеспособни независимо един от друг. Очевидно е, че пилотният проект Sovello1 е бил необходим, за да може насоченият към масово производство проект Sovello2 да бъде реализиран. При все това всеки от проектите може да бъде продаден поотделно и няма факти за това, че пилотният проект Sovello1 не може да бъде икономически разграничен от инвестиционния проект Sovello2. В допълнение към това Комисията посочва, че преди да избере Талхайм като местоположение, ръководството на компанията бенефициер е обмисляло алтернативни местоположения на Sovello2 както в Европа, така и в САЩ.
6.4.1.5. Липса на икономически стимул за изкуствено разделяне на двата инвестиционни проекта
(105)
По изчисления на Германия помощта за два отделни инвестиционни проекта (Sovello1 и Sovello2) би била само с около 10 млн. евро по-висока от помощта за единична инвестиция (Sovello1 + Sovello2). От друга страна, следва да се вземат под внимание и допълнителните разходи в размер на […] EUR. Германия базира своите изчисления на предположението, че при единична инвестиция (с по-ниски общи разходи) би се полагала премия за МСП, възлизаща на 15 %, какъвто е случаят с проекта Sovello1. Въпреки това не може да се твърди със сигурност, че Комисията действително би одобрила отпускането на премия за МСП при инвестиционен проект от такава величина. Но дори и в такъв случай всички изчисления сочат, че за Sovello не е съществувал никакъв икономически стимул за „изкуствено“ разделяне на Sovello1 и Sovello2.
(106)
При все това Комисията припомня, че това показва единствено, че Sovello1 и Sovello1 не са били разделени умишлено с цел заобикаляне на разпоредбите относно отпускането на помощи. Това обаче не означава, че не е благоприятно един проект, който (както Sovello) при всички случаи трябва да бъде разделен по икономически съображения, да не се представи като единична инвестиция, за да се постигнат по този начин по-високи интензитети на помощта. Следователно Комисията трябва винаги да проверява икономическата реалност на базата на критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., независимо от намеренията на страните.
6.4.1.6. Заключение: не се касае за единична инвестиция
(107)
Разделянето на инвестициите Sovello се дължи не само на недостига на финансови средства и на недостатъчното снабдяване със силиций, но и на необходимостта инвеститорите да тестват от индустриална и икономическа гледна точка една качествено нова технология. В случай че целевите стойности на производителността и степента на ефективност не са били постигнати, Sovello2 по всяка вероятност е нямало да бъде осъществен. Въз основа на това може да се направи изводът, че Sovello1 и Sovello2, макар и да имат една и съща определена техническа задача, не са икономически неделими, нямат никаква физическа или силна функционална връзка и имат недвусмислено различни цели.
(108)
Вземайки под внимание мненията на Германия и EPIA, както и комплексната оценка на критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., Комисията достига до заключението, че проектът Sovello2, предмет не уведомлението, не формира заедно със Sovello1 единична инвестиция по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г.
6.4.2. Интензитет на помощта - точки 21 и 25 от МСР за 2002 г.
(109)
В решението си за откриване на официална процедура по разследване Комисията изчислява максималния интензитет на помощта и максималния размер на помощта за Sovello2 съобразно допустимите разходи, посочени в първоначалното уведомление. По този начин допустимият максимален интензитет на помощта без кохезионен бонус възлиза на 22,46 % БЕП (това отговаря на максимален размер на помощта по настояща стойност от 30,526 млн. евро), а допустимият максимален интензитет на помощта с кохезионен бонус - на 25,83 % БЕП (това съответства на максимален размер на помощта по настояща стойност от 35,105 млн. евро).
(110)
Кохезионният бонус се основава на точка 25 от МСР за 2002 г., според който максималният интензитет на помощта без бонус, изчислен по точка 21 от МСР за 2002 г., може да бъде увеличен с коефициент от 1,15, ако най-малко 25 % (39) от държавните разходи за проекта, съгласно приложимите за големи проекти условия за ползване на структурни фондове, се финансират със средства на ЕФРР, което предполага наличието на решение на Комисията за одобрение на вноската на Общността за конкретния случай.
(111)
В съответствие с общата концепция, за която държавите-членки писмено са уведомени на 18 декември 2003 г. (D/58176-D/1247), Германия посочва в своето първоначалното уведомление два различни интензитета на помощта: интензитет на помощта без кохезионен бонус, при който не се надхвърля горната граница от 22,46 % БЕП, и интензитет на помощта с кохезионен бонус в размер на 23,83 % БЕП.
(112)
Германия подава заявление за съфинансиране от ЕФРР в размер на 9,118 млн. евро и указва в своето първоначално уведомление използването на кохезионен бонус. Това съфинансиране от страна на Общността би представлявало повече от 25 % от действителните държавни разходи с номинален размер от 31 105 765 EUR. Освен това посоченият в уведомлението интензитет на помощта от 23,83 % БЕП е по-нисък от интензитета на помощта от 26,25 % БЕП и по този начин не надвишава 75 % от приложимия за регионална помощ таван от 35 %. Условията за използване на кохезионен бонус са изцяло изпълнени, доколкото заявеното от Германия съфинансиране със средства от структурните фондове бъде одобрено от Комисията. Тъй като решението за съфинансиране все още не е взето, Германия е поела задължението да прилага кохезионния бонус, единствено ако Комисията издаде съответното решение за одобрение на съфинансирането със средства на Общността.
(113)
На базата на предоставената на 16 и 24 април 2009 г. актуализирана информация Комисията установява, че Германия - в случай на отпускане на кохезионен бонус - планира интензитет на помощта от 23,8224 % БЕП за проекта, при който действително реализираните допустими разходи възлизат на 114 882 310 EUR (настояща стойност), което съответства на номинален размер на помощта от 31 105 765 EUR (27 367 723 EUR по настояща стойност). Този интензитет на помощта е по-нисък от първоначално обявения (с кохезионен бонус) в размер на 23,83 % БЕП, както и от допустимия максимален интензитет на помощта от 25,83 % БЕП (изчислен въз основа на първоначално обявените допустими разходи с настояща стойност от приблизително 135,94 млн. евро). По този начин планираният интензитет на помощта от 23,8224 % е в съответствие с условията за намаляване на мащаба по смисъла на точки от 21 до 23 от МСР за 2002 г. и нито планираният размер на помощта, нито планираният интензитет на помощта превишават стойностите, които предприятието е можело да очаква при започването на работата по проекта.
(114)
В случай че не бъде предоставено съфинансиране от ЕФРР и по този начин предпоставките за използването на кохезионен бонус не бъдат изпълнени, Германия потвърждава, че първоначално обявеният интензитет на помощта (без кохезионен бонус) от 22,46 % БЕП няма да бъде надвишен. От този интензитет на помощта се обуславя един максимален размер на помощта от 25 802 567 EUR (настояща стойност) въз основа на действително реализирани допустими разходи в размер на 114 882 310 EUR (настояща стойност). Германия се съгласява да не превишава този размер на помощта. Интензитетът на помощта (без кохезионен бонус) от 22,46 % съответства - въз основа на първоначално изчислените допустими разходи от 135,94 млн. евро (настояща стойност) - на първоначално обявения интензитет на помощта и на допустимия таван за регионална помощ. По този начин планираният интензитет на помощта от 22,46 % е в съответствие с условията за намаляване на мащаба по смисъла на точки от 21 до 23 от МСР за 2002 г. и нито планираният максимален размер на помощта от 25 802 567 EUR (настояща стойност), нито планираният интензитет на помощта превишават стойностите, които предприятието е можело да очаква при започването на работата по проекта.
(115)
На базата на гореизложеното Комисията стига до заключението, че мярката за помощ съответства на точки от 21 до 25 от МСР за 2002 г.
6.4.3. Съгласуваност с критериите съгласно точка 24 от МСР за 2002 г.
(116)
Решението на Комисията за допустимостта на регионални помощи за големи инвестиционни проекти съгласно точка 24 от МСР за 2002 г. зависи от пазарния дял на бенефициента преди и след инвестицията, както и от капацитета, който се постига чрез осъществяване на инвестицията, или от пазарните резултати. За да могат да бъдат проведени съответните проверки съгласно точка 24, букви а) и б) от МСР за 2002 г., Комисията трябва най-напред да определи продукта/продуктите, предмет на инвестицията, както и съответния продуктов и съответния географски пазар.
6.4.3.1. Продукт, който е предмет на инвестиционния проект
(117)
Инвестиционният проект се отнася за соларни модули, предназначени за употреба в системи от соларни модули. Според уведомлението произвежданите от Sovello соларни модули се обозначават със следните продуктови кодове: NACE Rev 1.1 32.10.0, Prodcom 32.10.52.37 и код по КН (версия 2005 г.) 8541 40 90. Соларните модули могат да бъдат описани най-общо като комплекси от множество соларни клетки, които преобразуват слънчевата светлина в електроенергия.
(118)
Соларните клетки се произвеждат на базата на технологията String-Ribbon. Sovello произвежда соларните модули посредством интегриран процес, включващ три фази. От силициева стопилка се изтеглят тънки силициеви ленти, от които се изрязват соларни пластини. След това пластините се преработват в соларни клетки, които се свързват една с друга и се сглобяват под формата на соларни модули (панели).
(119)
Германия е потвърдила, че в производствените бази, за които се отнася помощта, не могат да бъдат произвеждани никакви други продукти освен базираните на силиций соларни клетки, соларни пластини и соларни модули, без това да изисква огромни допълнителни разходи.
(120)
В тази връзка се припомнят разпоредбите на точка 52 от МСР за 2002 г., според които се счита, че даден продукт е част от продукта от следващ производствен стадий, ако проектът се отнася за определен междинен продукт и значителен дял от произведената продукция не се търгува на пазара. Тъй като по информация на Германия Sovello не възнамерява да предлага в търговската мрежа получаваните от производството на соларни модули (междинни) продукти (като соларни пластини и соларни клетки), а ще използва всички междинни продукти за нуждите на собственото си интегрирано производство на соларни модули, Комисията няма да класифицира соларните пластини и соларните клетки като вид самостоятелно обособени продукти.
(121)
Въз основа на гореизложеното при по-нататъшната проверка на съответствието на въпросния проект с общия пазар по смисъла на МСР за 2002 г. Комисията ще разглежда соларните модули като продукт, предмет на инвестиционния проект.
6.4.3.2. Съответен продуктов пазар
(122)
При определянето на продуктовия пазар трябва да се провери кои други продукти по смисъла на точка 52 от МСР за 2002 г. могат да се разглеждат като заместители на продукта, предмет на инвестиционния проект.
(123)
Соларните модули се произвеждат по различни технологии. Според изследването „Соларно поколение“ (Solar Generation) на EPIA и Greenpeace (40) от 2005 г. 90 % от соларните клетки са произведени от силиций, което се потвърждава и от информацията в Интернет. Sovello използва т.нар. технология String-Ribbon, която позволява производството на соларни модули от соларни клетки с ниско съдържание на силиций. Понастоящем се тестват или вече се използват за серийно производство различни технологии/полупроводникови материали, като аморфен силиций, поликристален силиций, микрокристален силиций, кадмиев телурид, медно-индиев селенид/сулфид. Компанията First Solar използва тънколистната технология (41), а CSG Solar - технологията „кристален силиций върху стъкло“ (42). Тънколистната технология е по-малко ефективна (на m2, макар и не на килограм използван силиций), но в същото време - и по-рентабилна. Тя намира широко приложение в селските райони поради по-ниските цени на m2 в тях. Монокристалната и поликристалната технология са скъпи, но предлагат по-висока ефективност на m2, поради което произвежданите по тази технология модули са по-подходящи за градски райони. По този начин двете технологии могат да бъдат съпоставяни от гледна точка на предлагането. При все това в свои предходни решения за отпускане на помощ (43) Комисията определя пазара за соларни модули най-общо като продуктов, което се ползва и с подкрепата на производителите на соларни модули. В допълнение към това не съществуват независими статистически данни, съпоставящи двете технологии. Що се отнася до търсенето, изглежда се наблюдава взаимозаменяемост: всички технологии в крайна сметка имат за цел да превърнат слънчевата светлина в електроенергия.
(124)
Комисията няма никакви основания да счита, че соларните модули, които се произвеждат на базата на различни технологии, трябва да бъдат причислявани към различни продуктови пазари. Тя не разполага с данни, че цените на произведените по различни технологии соларни модули се различават значително едни от други, ако се вземат под внимание разликите в консумацията на електроенергия. Освен това произведените по различни начини модули са напълно взаимозаменяеми в соларните енергийни системи (44). По тази причина съответният продуктов пазар не е по-малък от целия пазар, обхващащ всички видове соларни модули.
(125)
Нещо повече, соларните модули очевидно не са взаимозаменяеми с други продукти. Те представляват най-важната съставна част от соларните енергийни системи и не могат да бъдат заменени в тях от други продукти. По този начин не съществуват никакви основания да се счита, че съответният продуктов пазар може да бъде по-голям от пазара на соларни модули.
(126)
Това разграничаване на съответния продуктов пазар е в съответствие с решенията за сливания (45) в същия икономически сектор.
(127)
Въз основа на гореизложеното, за целите на настоящото решение за държавна помощ Комисията ще разглежда пазара за соларни модули като съответен продуктов пазар.
6.4.3.3. Съответен географски пазар
(128)
Sovello счита, че Германия и други европейски държави представляват ключовият пазар за продуктите ѝ в краткосрочен и средносрочен план. Въпреки това фактът, че дадено предприятие развива своята дейност предимно в Германия, сам по себе си не е решаващ за очертаването на географския пазар за соларни модули.
(129)
Според Германия географският пазар за соларни модули е световният пазар. Германия посочва, че соларните клетки на европейски и извъневропейски производители се търгуват на световните пазари, че не съществуват никакви търговски бариери, че транспортните разходи са сравнително ниски в сравнение с производствените, както и че ценовите равнища са хомогенни. В допълнение към това Германия пояснява, че навсякъде по света важат едни и същи технически изисквания. Най-големите производители и потребители на фотоволтаични технологии са Япония, Европа и САЩ.
(130)
Комисията споделя мнението, че пазарът за соларни клетки е световен, тъй като фирмите, които произвеждат и предлагат на пазара соларни клетки, развиват своята дейност в световен мащаб. Според различни независими (46) изследвания (47) в сектора на фотоволтаичните продукти към момента соларни модули се произвеждат основно в Япония и Германия - плътно следвани от САЩ и Китай. В допълнение към това големи количества соларни модули, произведени в Япония, се внасят в Европа (като най-голям дял от осъществявания внос се пада на Германия). В сравнение с производствените разходи транспортните разходи са относително ниски. Освен това според тези изследвания не съществуват търговски бариери. Напротив, изрично се посочва, че пазарът за соларни модули обхваща целия свят, тъй като соларните модули се търгуват в световен мащаб. Нещо повече, изследванията не съдържат никакви специални данни за пазара на соларни модули в рамките на Европейското икономическо пространство, което още веднъж показва, че географският пазар е от световен мащаб. В допълнение към това в предходни решения за сливания (48), както и в предходни решения за отпускане на помощ (49) - дори и когато изричното очертаване на границите на пазара не е било необходимо - се подкрепя позицията, че пазарът за соларни модули с голяма доза сигурност може да се определи като световен.
(131)
Въз основа на гореизложеното за целите на това решение за държавна помощ Комисията ще разглежда пазара за соларни модули като световен.
6.4.3.4. Член 24, буква а) от МСР за 2002 г: пазарен дял
(132)
Съгласно точка 24, буква а) от МСР за 2002 г. един инвестиционен проект, подлежащ на задължение за индивидуално уведомяване, няма право на инвестиционна помощ, ако бенефициерът реализира повече от 25 % от продажбите на въпросния продукт преди инвестицията или ако ще реализира повече от 25 % от тези продажби след инвестицията.
(133)
За да може да установи дали проектът е в съответствие с точка 24, буква а) от МСР за 2002 г., Комисията трябва да анализира консолидирания пазарен дял на бенефициента преди и след инвестицията. Тъй като Sovello започва своята инвестиционна дейност през 2006 г. и следва да достигне своя пълен производствен капацитет през 2009 г., Комисията е анализирала дела на Sovello на пазара на соларни продукти за периода 2005-2010 г.
(134)
При отправянето на уведомление за помощта Германия предоставя няколко независими изследвания (50), съдържащи прогнози за динамиката на търсенето в сектора на фотоволтаичните продукти. В допълнение към това тя предоставя данни за прогнозираните обеми на производство на соларни модули от страна на бенефициента. Комисията използва изследването на Ландесбанк Баден Вюртемберг като база за своите изчисления. Това изследване съдържа данни за инсталираната мощност и за търсенето, както и ценови оценки (51).
(135)
Тъй като към момента на отправяне на уведомлението за помощ или след това нито един от партньорите в съвместното предприятие - Evergreen, Q-Cells и REC - не притежава дял от над 50 % от Sovello, е нормално Комисията да не вземе под внимание техните пазарни дялове при проверката на съгласуваността с точка 24, буква а) от МСР за 2002 г. (52)
(136)
Evergreen предлага на пазара и продава всички произведени от Sovello модули, но в споразумението за продажба е заложен принципът на равнопоставеност и независимост на страните. Въпреки това не може да се изключи възможността Evergreen да влияе върху пазарната стратегия на Sovello въз основа на своето участие в съвместното предприятие. По тази причина, за да вземе под внимание и най-неблагоприятния сценарий, Комисията изчислява общия пазарен дял на Evergreen и Sovello, без да заема категорично становище по въпроса (53).
(137)
На тази основа Комисията установява, че общият пазарен дял на Sovello и Evergreen (в количествено и стойностно изражение) за периода 2005-2010 г. е под 5 %.
(138)
От тези данни следва, че пазарният дял на бенефициера преди и след инвестицията не би надхвърлил 25 % от общия обем на пазара за соларни модули. Поради тази причина по мнение на Комисията мярката за помощ, за която е отправено уведомление, е в съответствие с точка 24, буква а) от МСР за 2002 г.
6.4.3.5. Точка 24, буква б) от МСР за 2002 г.: производствен капацитет
(139)
Комисията също така е изследвала дали инвестиционният проект е в съответствие с точка 24, буква б) от МСР за 2002 г. За целта тя ще провери дали отбелязаният среден годишен темп на растеж на регистрираното потребление на въпросния продукт през последните пет години надвишава средния годишен темп на растеж на БВП на Европейското икономическо пространство (което би доказало, че пазарът не бележи отрицателно развитие в структурно отношение).
(140)
Тъй като за мярката е отправено уведомление през 2006 г., са използвани данни за годините от 2000 до 2005. Данните, представени от Германия в уведомлението, са проверени от Комисията спрямо предоставените изследвания и публично достъпна информация от сигурен източник (54). В нито един от тези източници средният годишен темп на растеж на регистрираното потребление на соларни модули в Европейското икономическо пространство за периода 2000-2005 г. не е по-малък от 49 % (в количествено изражение) и съответно от 42 % (в стойностно изражение).
(141)
Средният годишен темп на растеж на БВП на Европейското икономическо пространство за периода 2000-2005 г. възлиза на 1,76 % в количествено изражение и на 3,72 % в стойностно изражение. Така средният годишен темп на растеж на регистрираното потребление на соларни модули през последните пет години, според наличните данни, е значително по-голям.
(142)
При анализа на регистрираното потребление в Европейското икономическо пространство Комисията се основава на сектора на фотоволтаичните продукти като цяло, тъй като не съществуват почти никакви данни за пазара на соларни продукти в Европейското икономическо пространство. Това се дължи преди всичко на разглеждането на пазара за соларни модули като световен. Пазарът на соларни продукти се счита за добър аналог на пазара на соларни модули, тъй като соларните модули представляват междинни продукти на общия пазар на фотоволтаични продукти и по правило пазарът за междинни продукти до голяма степен следва тенденциите на развитие на пазара за крайни продукти и съответно на целия пазар (обикновено към сектора на фотоволтаичните продукти се причисляват соларните пластини, соларните клетки, соларните модули и соларните системи). Освен това пазарът на фотоволтаични продукти бележи толкова бърз растеж, че дори и действителната динамика на растежа на пазара на соларни модули в Европейското икономическо пространство да бележи известни отклонения, това няма да е основание да се счита, че растежът е под 1,76 %.
(143)
На базата на гореизложените данни Комисията стига до заключението, че мярката за помощ, за която е отправено уведомление, е в съответствие с точка 24, буква б) от МСР за 2002 г.
6.5. Заключение
(144)
Въз основа на гореизложеното Комисията стига до извода, че мярката за помощ, за която е отправено уведомление, е в съответствие с Насоките за регионална помощ от 1998 г., Картата на регионална помощ за Германия (2004-2006 г.) и МСР за 2002 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Планираният от Германия интензитет на регионална помощ от максимум 23,8224 % брутен еквивалент на помощта (БЕП) от реализираните допустими разходи в размер на 114 882 310 EUR (настояща стойност) и съответният размер на регионална помощ от 27 367 723 EUR (настояща стойност) в полза на Sovello AG са в съответствие с общия пазар, при условие че Комисията приеме решение за съфинансиране от страна на ЕФРР (Европейския фонд за регионално развитие) в размер на минимум 25 % от държавните разходи по проекта.
2. Планираният от Германия интензитет на регионална помощ от максимум 22,46 % БЕП от реализираните допустими разходи от 114 882 310 EUR (настояща стойност) и съответният размер на регионална помощ от 25 802 567 EUR (настояща стойност) в полза на Sovello AG, в случая, в който Комисията не одобри с решение съфинансиране от страна на ЕФРР в размер на минимум 25 % от държавните разходи по проекта, са в съответствие с общия пазар.
Член 2
1. Ако Комисията одобри с решение съфинансиране от страна на ЕФРР в размер на минимум 25 % от държавните разходи по проекта, може да бъде отпусната помощ (включително и кохезионен бонус) в размер на максимум 23,8224 % БЕП от реализираните допустими разходи за Sovello2, което съответства на размер на помощта от 27 367 723 EUR (настояща стойност).
2. Ако Комисията не одобри с решение съфинансиране от страна на ЕФРР в размер на минимум 25 % от държавните разходи по проекта, може да бъде отпусната помощ (без кохезионен бонус) в размер на максимум 22,46 % БЕП от реализираните допустими разходи за Sovello2, което съответства на размер на помощта от 25 802 567 EUR (настояща стойност).
Член 3
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 17 юни 2009 година.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 17 de junio de 2009
relativa a la ayuda estatal C 21/08 (ex N 864/06) que Alemania quiere conceder en favor de Sovello AG (antes EverQ GmbH)
[notificada con el número C(2009) 4516]
(El texto en lengua alemana es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2009/697/CE)
LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 88, apartado 2, primer párrafo,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los artículos citados (1), y teniendo en cuenta dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
Mediante notificación electrónica de 20 de diciembre de 2006, registrada el mismo día en la Comisión (A/40513), Alemania notificó, de conformidad con la obligación de notificación individual establecida en las Directrices comunitarias multisectoriales sobre ayudas regionales a grandes proyectos de inversión (2) (en lo sucesivo, «las DMS 2002»), que tenía intención de conceder una ayuda regional para un gran proyecto de inversión a favor de EverQ GmbH. El 24 de noviembre de 2008, EverQ GmbH se convirtió en la sociedad anónima Sovello AG (3).
(2)
Los días 16 de febrero (D/50671), 26 de abril (D/51786), 10 de julio (D/52902) y 17 de septiembre de 2007 (D/53704) la Comisión solicitó información complementaria. Alemania revisó la notificación y envió información complementaria los días 29 de marzo (A/32775), 9 de mayo (A/33866), 28 de agosto (A/37024), 17 de octubre (A/38528), 9 de noviembre (A/39223) y 12 de noviembre de 2007 (A/39287). El 6 de diciembre de 2007 representantes de los servicios de la Comisión se reunieron con las autoridades alemanas. El 20 de diciembre de 2007, las autoridades alemanas confirmaron por escrito la información facilitada en esta reunión (A/40543). El 20 de febrero de 2008 la Comisión pidió más información sobre la cuestión de si se trataba de una inversión única y solicitó al mismo tiempo datos de mercado actualizados. El 19 de marzo de 2008 (A/5454) se le envió la información solicitada.
(3)
Mediante carta de 20 de mayo de 2008 [K(2008)1844 final], la Comisión comunicó a Alemania su decisión de incoar el procedimiento establecido en el artículo 88, apartado 2, del Tratado CE.
(4)
Mediante carta de 15 de agosto de 2008, registrada por la Comisión el 18 de agosto de 2008 (A/16933), Alemania comunicó sus observaciones.
(5)
La decisión de la Comisión de incoar el procedimiento de investigación formal se publicó el 4 de septiembre de 2008 en el Diario Oficial de la Unión Europea (4). La Comisión invitó a los interesados a presentar sus observaciones sobre la medida.
(6)
Mediante carta de 30 de septiembre de 2008, registrada por la Comisión el 18 de agosto de 2008 (A/20002), la Comisión recibió las observaciones de una parte interesada. Mediante carta de 7 de octubre de 2008 (D/53848) la Comisión transmitió a Alemania estas observaciones. Mediante correos electrónicos de 16 y 24 de abril de 2009 y de 15 de mayo de 2009, registrados por la Comisión los mismos días (A/8772, A/9822 y A/11817), Alemania envió información adicional.
2. DESCRIPCIÓN DETALLADA DE LA AYUDA
2.1. Objetivo de la medida
(7)
La ayuda está destinada a promover el desarrollo regional. La inversión se realizará en Thalheim, distrito de Bitterfeld, Sajonia-Anhalt, Alemania, que, de acuerdo con el mapa de ayudas regionales de Alemania (2004-2006) (5), es una región asistida a efectos del artículo 87, apartado 3, letra a), del Tratado CE.
2.2. Beneficiario de la ayuda
(8)
La ayuda notificada se concederá a Sovello AG (en lo sucesivo, «Sovello»). Sovello se fundó en diciembre de 2004 como empresa en participación, en la que Evergreen Solar Inc. (Marlboro, MA, EE.UU.) (en lo sucesivo, «Evergreen») poseía el 75,1 % de las acciones y Q-Cells AG (Thalheim, Alemania) (en lo sucesivo, «Q-Cells») el 24,9 %. El fabricante de módulos solares Evergreen es propietario de una patente de la conocida como tecnología «String Ribbon» (6), para la que había concedido una licencia a la empresa en participación. Q-Cells, uno de los mayores fabricantes de células solares del mundo, aportó su competencia como fabricante de dichas células y su experiencia en el mercado de la energía solar de Alemania.
(9)
En noviembre de 2005, Renewable Energy Corporation ASA (Noruega) (en lo sucesivo, «REC») entró en la empresa en participación con un 15 %, mientras que Evergreen y Q-Cells redujeron su participación a un 64 % y un 21 % respectivamente. REC es uno de los mayores productores a nivel mundial de silicio para la industria fotovoltaica y sus filiales fabrican también obleas, células y módulos solares.
(10)
Desde el 19 de diciembre de 2006 (es decir, el día antes de la notificación de la ayuda) los socios comerciales Evergreen, Q-Cells y REC tienen una participación del 33,3 % en Sovello.
(11)
El siguiente cuadro explica la actual estructura empresarial de Sovello:
2.3. Proyecto de inversión
(12)
Alemania tiene previsto conceder a Sovello una ayuda regional a la inversión para levantar una nueva fábrica (Sovello2) destinada a la fabricación de módulos solares.
(13)
Sovello dispone ya en Thalheim de su fábrica Sovello1 (7), que se hizo cargo de la fabricación de módulos solares en abril de 2006. En el momento de la notificación se había previsto alcanzar a finales de 2007 una capacidad de producción de 30 Megawatt Pico (8). Alemania señala que esta fábrica se había concebido como proyecto piloto para verificar la viabilidad industrial de la tecnología String Ribbon de Evergreen combinada con las técnicas de fabricación de Q-Cells.
(14)
La ayuda notificada se refiere a un nuevo proyecto de inversión, Sovello2, que debía posibilitar la construcción de una nueva fábrica para la producción integrada en serie de módulos solares, según el procedimiento String Ribbon convalidado, en terrenos adyacentes a las instalaciones de Sovello1 en Thalheim. Las obras de Sovello2 se iniciaron en julio de 2006 y finalizaron en junio de 2008. Sovello2 debería alcanzar su plena capacidad nominal de 60 MWp en el año 2009 (9).
(15)
En el momento de la notificación se consideraba que Sovello2 crearía en la región unos 390 puestos de trabajo directos y, como mínimo, unos 700 indirectos.
(16)
El siguiente calendario nos ofrece una visión de conjunto de las diferentes fases de los dos proyectos:
Fecha
Sovello1
Sovello2
Decisión de inversión
14.1.2005 (fecha del contrato marco original de empresa en participación)
Finales de junio de 2006 (según información de las autoridades alemanas)
Solicitud de ayuda
27.12.2004 (para la subvención IC)
20.2.2006 (para la subvención IC)
Fecha de la autorización
21.4.2005
(Decisión sobre la ayuda IC)
15.12.2006
(Decisión sobre la ayuda IC, previa autorización de la Comisión)
Contrato de compraventa de terrenos
27.6.2005
30.6.2006
Inicio de las obras
2005
Julio de 2006
Notificación
1.9.2005 (10)
20.12.2006
Período de inversión previsto
1.1.2005-31.12.2007
24.7.2006-30.6.2008
Inicio de la producción
Febrero de 2006
Segundo trimestre de 2007
Plena capacidad de producción
Finales de junio de 2006 (30 MWp)
Finales de 2007 (60 MWp)
Aceptación de la Comisión
7.6.2006 (complemento PYME)
2.4. Base jurídica
(17)
La ayuda se concede sobre la base de los siguientes regímenes de ayuda existentes: «Mejora de la estructura económica regional» [ayuda estatal N 642/02 (11), en lo sucesivo, «Régimen IC»], «Ley de primas fiscales a la inversión 2005» [ayuda estatal N 142a/04 (12)] y el régimen que le sucede «Ley de primas fiscales a la inversión 2007» [ayuda estatal N 357a/06 (13)].
2.5. Costes de inversión
(18)
De acuerdo con la información actualizada suministrada por Alemania los días 16 y 24 de abril de 2009, los costes de la inversión total para Sovello2 (nominal) ascienden a 118 418 780 EUR (valor actual, 114 882 310 EUR (14) y pueden optar totalmente a las ayudas regionales. En el cuadro I se desglosan las inversiones totales para el proyecto notificado:
Cuadro I
Desglose de los costes del proyecto
(en EUR)
2006
2007
2008
Total (nominal)
Total (valor actual 31.12.2006)
[…]
[…]
[…]
118 418 780
114 882 310
2.6. Financiación del proyecto
(19)
De acuerdo con la información actualizada suministrada por Alemania los días 16 y 24 de abril de 2009, Sovello ha financiado el proyecto con 87 313 015 EUR de fondos propios y préstamos bancarios (no cubiertos por garantía estatal) así como con la ayuda solicitada de 31 105 765 EUR. De ello se desprende que la aportación de Sovello, libre de ayuda pública, corresponde como mínimo al 25 % de los costes subvencionables totales.
2.7. Intensidades máximas de la ayuda regional aplicables
(20)
Thalheim (distrito de Bitterfeld, municipio de Dessau, Estado federado de Sajonia-Anhalt) es una zona asistida con arreglo al artículo 87, apartado 3, letra a), del Tratado CE. Según las Directrices sobre ayudas de Estado con finalidad regional (15) (en lo sucesivo, «las Directrices sobre ayudas regionales 1998») y el mapa de ayudas regionales alemán 2004-2006 (16), en vigor en el momento de la notificación, la intensidad máxima permitida de la ayuda a grandes empresas en esta región es del 35 % del equivalente bruto de subvención (en lo sucesivo, «EBS»).
2.8. Importe e intensidad de la ayuda
(21)
Alemania notificó dos importes e intensidades de la ayuda diferentes, en función de la posible aplicación de una bonificación de cohesión con arreglo al considerando 25 de las DMS 2002. En el considerando 25 de las DMS 2002 se establece: «La intensidad máxima de ayuda que puede recibir un proyecto […] puede incrementarse multiplicándola por el factor 1,15 si el proyecto está cofinanciado […] en calidad de gran proyecto a efectos del artículo 25 del Reglamento (CE) no 1260/1999 del Consejo (17).» En una región asistida en virtud del artículo 87, apartado 3, letra a), del Tratado CE, la tasa de cofinanciación con fondos comunitarios deberá ser de al menos el 25 % del gasto público total y la intensidad máxima de la ayuda, resultante de la aplicación de la bonificación de cohesión, no podrá ser superior al 75 % del tipo máximo de ayuda regional aplicado (considerandos 25 y 26 de las DMS 2002).
(22)
La primera intensidad de la ayuda notificada por Alemania era del 22,46 % EBS (lo que corresponde a un importe de la ayuda de 30,526 millones EUR). Se trata de la intensidad máxima de la ayuda sin bonificación de cohesión, calculada sobre la base de los costes subvencionables originalmente notificados en un valor actual de 135,934 millones EUR, sobre la que se aplicó el mecanismo de reducción establecido en el considerando 21 de las DMS 2002 y teniendo en cuenta el tipo máximo de ayuda regional del 35 % EBS.
(23)
En caso de que se aplique la bonificación de cohesión (en lo sucesivo, «la ayuda con bonificación de cohesión»), el importe máximo de la ayuda para unos costes subvencionables por un valor de 135,934 millones EUR asciende a 35,105 millones EUR (valor actual; lo que corresponde a una intensidad de la ayuda del 25,83 % EBS). Esta intensidad de la ayuda se basa en el considerando 25 de las DMS 2002.
(24)
La segunda intensidad de la ayuda, que Alemania había notificado para el caso de que se aplicara la bonificación de cohesión, asciende al 23,83 % EBS (correspondiente a un importe de la ayuda de 35,336 millones EUR, en valor nominal, o 32,397 millones EUR, valor actual) del total de costes de inversión subvencionables.
(25)
Los días 16 y 24 de abril de 2009 Alemania envió los datos actualizados y comunicó a la Comisión que finalmente los costes de inversión subvencionables totales de Sovello2 ascendían a 118 418 780 EUR (114 882 310 EUR valor actual) y que la ayuda a Sovello2 en caso de aplicación de la bonificación de cohesión (nominal) sería de 31 105 765 EUR (27 367 723 EUR valor actual), lo que equivaldría a una intensidad de la ayuda del 23,8224 % EBS. Más adelante se explicó que en 2009 se debía conceder la ayuda en forma de subvención directa por 17 220 066 EUR y una prima fiscal a la inversión de 13 885 699 EUR.
(26)
Las autoridades alemanas presentaron una solicitud para un gran proyecto con el fin de recibir, en el marco del programa operativo «Sajonia-Anhalt», una cofinanciación de fondos del FEDER (Fondo Europeo de Desarrollo Regional) por un importe (nominal) de 9,118 millones EUR (18). Si la Comisión rechazara la solicitud basada en las disposiciones aplicables a los grandes proyectos del Reglamento (CE) no 1260/1999, no se cumplirían las condiciones para la concesión de la bonificación de cohesión. En este caso, la subvención, y con ella la ayuda total prevista en la notificación, se reduciría para que no se superaran los límites máximos, expresados en EBS, aplicados en el supuesto de que no se concedieran las bonificaciones.
(27)
Según el apartado IX.2, letra m), de la decisión sobre la ayuda IC (19), la concesión de los incentivos a la inversión depende de que la Comisión autorice la ayuda.
(28)
En la notificación se indica que la ayuda notificada para el proyecto no se acumulará con ayudas de otros regímenes locales, regionales, nacionales o comunitarios para cubrir los mismos costes subvencionables.
(29)
Alemania ha confirmado que el beneficiario solicitó la ayuda antes de que se hubieran iniciado las obras del proyecto. Según la decisión de concesión de la ayuda, la solicitud de ayuda se presentó el 20 de febrero de 2006, mientras que la inversión no se inició hasta julio de 2006.
(30)
Alemania confirmó además que no se superarían la intensidad máxima y el importe máximo de la ayuda que se iba a aprobar en esta decisión incluso en el caso de que los costes subvencionables fueran inferiores o superiores.
2.9. Obligaciones generales
(31)
En el apartado IX.2, letra f), de la decisión de concesión de la ayuda, sobre la ayuda directa, así como en la base jurídica alemana de los regímenes de ayuda existentes, se establece que el beneficiario de la ayuda debe mantener la ayuda en el emplazamiento por un período mínimo de cinco años.
(32)
Alemania ha adjuntado a la notificación una copia de la decisión de concesión de la ayuda. Además se ha comprometido a presentar a la Comisión:
-
cada cinco años, a partir de la autorización de la ayuda por la Comisión, un informe intermedio (con datos sobre los importes de ayuda abonados, la ejecución de la decisión de concesión de la ayuda y los demás proyectos de inversión iniciados en el mismo emplazamiento o en la misma fábrica),
-
a los seis meses del pago del último tramo de ayuda, un informe final pormenorizado basado en el calendario notificado de la ayuda.
3. RAZONES PARA LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO FORMAL
(33)
La Comisión, en su decisión sobre la incoación del procedimiento formal, expresó sus dudas sobre los siguientes aspectos:
(34)
Según el considerando 49 de las DMS 2002, los proyectos de inversión no podrán dividirse artificialmente en subproyectos para eludir la aplicación de las disposiciones de dichas DMS 2002. Por esta razón se supone que un proyecto de inversión incluye todas las inversiones en activos fijos hechas en un emplazamiento de producción en un período de tres años. A efectos de dicho considerando, «un emplazamiento de producción es una serie de activos fijos económicamente indivisibles que cumplen una función técnica concreta, que están vinculados por vínculos físicos o funcionales, y que persiguen objetivos bien definidos, como la fabricación de un producto determinado». Los Estados miembros podrían inclinarse a notificar dos proyectos separados en lugar de una inversión única para de esta manera, tras aplicar el mecanismo automático de reducción contemplado en el considerando 21 de las DMS 2002, alcanzar una mayor intensidad máxima de la ayuda (20).
(35)
Como entre el inicio de las obras en el proyecto Sovello1 (2005) y el de las obras de Sovello2 (julio de 2006) han pasado menos de tres años, la Comisión podía suponer normalmente, tal como señala en su decisión sobre la incoación del procedimiento formal, que los dos proyectos constituían un proyecto de inversión único, siempre que se cumplieran los requisitos contemplados en el considerando 49 de las DMS 2002.
(36)
En este contexto, la Comisión toma nota de que Evergreen tenía una instalación piloto en Marlboro, en la que la empresa realizaba operaciones de investigación y desarrollo (en lo sucesivo, «I + D») y pruebas para una línea piloto de producción aplicando la tecnología String Ribbon. En cambio constató que Sovello1 tiene una cercanía mucho mayor al mercado, ya que la producción se inició en abril de 2006 y todos los módulos fabricados en abril, mayo y junio de 2006 se vendieron inmediatamente en el mercado. La Comisión llegó, por tanto, a la conclusión provisional de que Sovello1 no parecía estar concebida en principio para demostrar que era posible técnica o tecnológicamente fabricar módulos solares con tecnología String Ribbon, sino más bien para evaluar la capacidad económica y las capacidades industriales de las tecnologías y procedimientos de fabricación de los socios de la empresa en participación y aprovecharse del rápido desarrollo previsto de este mercado en Alemania.
(37)
La Comisión observó también que el volumen de la inversión inicial en Sovello1 (capacidad de 30 MWp) no podía calificarse de pequeño. Además, en su opinión, en el caso de Sovello2, con una capacidad de 60 MWp en comparación con la prestación de Sovello1, no puede hablarse de «fabricación en serie». Por lo que respecta a los costes de Sovello2, el factor de multiplicación es 2, mientras que en el gran proyecto de inversión Qimonda ese factor era de 13. En el asunto Qimonda, la Comisión había llegado a la conclusión de que el proyecto notificado no constituía una inversión única con un proyecto piloto anterior (decisión de la Comisión de 30 de enero de 2008 (21), en lo sucesivo, «la decisión Qimonda»).
(38)
Teniendo en cuenta la sentencia del Tribunal en el asunto T 184-97 (22), así como las definiciones de «investigación industrial», «desarrollo experimental» e «innovación en materia de procesos» del Marco comunitario sobre ayudas estatales de investigación y desarrollo e innovación (23) (en lo sucesivo, «el Marco I + D + I»), la Comisión expresó dudas de que Sovello1 pudiera considerarse como proyecto piloto y que por ello pudiera considerarse un proyecto separado del de Sovello2.
(39)
La Comisión consideró que Sovello1, en caso de que no pudiera considerarse como proyecto piloto, podría calificarse junto con Sovello2 como inversión única (sobre la base de una valoración global de los requisitos del considerando 49 de las DMS 2002). Teniendo en cuenta el hecho de que a los tres meses de iniciada la producción comercial de la primera instalación se iniciaron los trabajos en la segunda, la Comisión llegó a la conclusión de que, a pesar de los argumentos de Alemania sobre la separación física de ambas instalaciones y la ausencia de relación funcional entre ellas, se trataba de una sola empresa que tenía dos fábricas en terrenos adyacentes que fabricaban el mismo producto con la misma tecnología.
(40)
La Comisión supuso también por el contrato original de la empresa en participación que los socios planeaban una inversión mucho más amplia que Sovello1 y que debería realizarse en varias fases. Además, no quedaba claro, en su opinión, si los costes adicionales para concebir proyectos separados en vez de una instalación integrada serían más elevados que el importe complementario de la ayuda derivado del hecho de que los dos proyectos no se considerarían como un proyecto de inversión único (y por consiguiente el mecanismo de reducción contemplado en el considerando 21 de las DMS 2002 no fuera aplicable al proyecto combinado).
(41)
Habida cuenta de las consideraciones que preceden , la Comisión tenía dudas de si la ayuda notificada era necesaria, y en caso afirmativo en qué medida, para ofrecer un incentivo a la inversión y podía considerarse compatible con las DMS 2002 y el mercado común.
4. OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS
(42)
Tras la publicación de la decisión sobre la incoación del procedimiento de investigación formal en el Diario Oficial de la Unión Europea, la Comisión recibió una serie de observaciones. Las observaciones de la Asociación Europea de la Industria Fotovoltaica (24) (European Photovoltaic Industry Association, EPIA), se pueden resumir como sigue:
4.1. La industria solar - un mercado con elevada tasa de crecimiento
(43)
Según la EPIA, el mercado de la industria solar se caracteriza por una continuada tasa de crecimiento elevada. Ello se debe a una demanda creciente a nivel mundial de productos fotovoltaicos así como a una tecnología dinámica y al elevado grado de innovación. La rapidez es un factor clave cuando se trata de desarrollar innovaciones a escala industrial. Para incrementar rápidamente la competitividad de la industria solar, deben reducirse los costes de generación de la energía eléctrica solar. En la generación de energía solar, los costes de compra de sistemas solares desempeñan un papel esencial. Los costes de producción de sistemas solares dependen, por su parte, de las tecnologías usadas y de los costes de las materias primas y los materiales.
(44)
Que la tecnología y la innovación en el sector solar tienen una extraordinaria importancia queda demostrado, según la EPIA, en primer lugar por el creciente número de proyectos de cooperación entre empresas o instituciones de investigación y desarrollo y luego por la creación cada vez más abundante de empresas en el sector.
4.2. Proyectos piloto en la industria solar
(45)
Según la EPIA, en la industria solar se desarrollan y aplican innovaciones y nuevas tecnologías según criterios económicos. Para limitar los riesgos económicos de los inversores y probar la viabilidad tecnológica o económica de las innovaciones según determinados criterios, la investigación y desarrollo en este ámbito, así como en la aplicación industrial de dichas innovaciones, se lleva a cabo en fases. Por esta razón los proyectos piloto son apropiados para resolver determinados problemas técnicos o económicos, relacionados con las innovaciones, con objetivos concretos, recursos limitados y riesgos calculables. Los proyectos piloto se realizan también en el marco de las innovaciones de productos y procesos dentro de tecnologías ya reconocidas, ya que ampliar las capacidades solo es razonable económicamente si un proyecto piloto ha demostrado que se puede efectuar la producción en serie. Solo entonces es cuando la ampliación rápida de las capacidades de producción es determinante para el éxito. Por ello, con frecuencia las nuevas capacidades de producción se crean inmediatamente después de que se haya comprobado el éxito de la producción piloto.
4.3. La tecnología String Ribbon todavía no se ha verificado industrialmente
(46)
Según la EPIA, la tecnología String Ribbon utilizada por Sovello consiste en un proceso continuo para producir bandas de silicio utilizadas para fabricar obleas cristalinas. En comparación con las tecnologías de corte convencionales aplicadas para fabricar obleas cristalinas, este procedimiento utiliza mucho menos silicio, por lo que es considerablemente más barato. Antes de la construcción de Sovello1 todavía no se había verificado industrialmente la tecnología String Ribbon de fabricación de obleas. Por otra parte, en ese momento no había ninguna otra empresa en el mundo que estuviera en condiciones de transformar estas obleas String Ribbon en células solares y finalmente en módulos solares. Con la tecnología String Ribbon, Sovello cubre toda la cadena de valor desde las obleas hasta los módulos, pasando por las células. Esta integración tecnológicamente innovadora a lo largo de la cadena de valor se tenía que verificar industrialmente.
5. OBSERVACIONES DE ALEMANIA
(47)
Alemania remitió información adicional con el fin de disipar las dudas de la Comisión sobre el hecho de si las dos inversiones Sovello1 y Sovello2 constituían conjuntamente una inversión única a efectos del considerando 49 de las DMS 2002. Alemania considera que Sovello1 es un proyecto piloto y que, de acuerdo con la decisión Qimonda, debe considerarse como un proyecto de inversión independiente. Esta opinión se basa en los siguientes argumentos.
5.1. Sovello1 es un proyecto piloto
(48)
Alemania reitera su postura de que la inversión de Sovello1 debe considerarse proyecto piloto. Para ello hace referencia a una definición de la OCDE (25) según la cual se considera que la construcción y el funcionamiento de una instalación piloto pueden calificarse de I + D siempre que los principales objetivos sean obtener experiencia y recopilar datos técnicos y de otro tipo. Según la definición de la OCDE los proyectos piloto no solo se realizan para verificar la viabilidad técnica de nuevas tecnologías sino también para evaluar la eficiencia operativa, la rentabilidad y la optimización técnica antes de iniciar la producción en serie. En opinión de Alemania la buena ejecución del proyecto piloto es por lo tanto una conditio sine qua non para iniciar y realizar la producción en serie.
(49)
Alemania considera que la inversión en Sovello1, teniendo en cuenta las innovaciones en materia de procesos y productos que allí se realizan, entraría en los conceptos de «investigación industrial» e «innovación en materia de procesos» del Marco comunitario I + D + i. En su opinión, el hecho de que el beneficiario hubiera previsto desde el principio comercializar los productos fabricados en Sovello1, no debe ser decisivo a la hora de clasificarla como proyecto de inversión único, ya que la Comisión tampoco desarrolló este punto de vista en su decisión Qimonda. Alemania explica que no existen diferencias entre los objetivos y concepción del proyecto piloto de Qimonda y la inversión en Sovello1.
(50)
Alemania argumenta que el proyecto Sovello1 cumplía claramente los requisitos antes citados. Sovello se creó en enero de 2005 por los socios de la empresa en participación QCells y Evergreen con el objetivo de justificar la viabilidad industrial de la tecnología String Ribbon de Evergreen en combinación con la tecnología de fabricación de QCells (fabricación de células solares y knowhow en el ámbito de las instalaciones y los procesos de fabricación).
(51)
Alemania sostiene la opinión de que la sentencia del Tribunal de primera instancia en el asunto T-184/97 no se opone a la clasificación de Sovello1 como proyecto piloto y de que, además, tampoco es relevante en el presente caso ya que no aborda la cuestión de la inversión única.
(52)
Según Alemania, Sovello1 es la primera instalación industrial a nivel mundial automatizada y totalmente integrada para la fabricación de módulos solares basada en la tecnología String Ribbon.
(53)
Alemania confirma que Evergreen tiene una instalación piloto en Marlboro en la que la empresa realiza tareas de I+D y pruebas para una línea piloto de producción para aplicar la tecnología String Ribbon. Por esta razón en Sovello1 no debería comprobarse si es posible fabricar módulos solares con la tecnología String Ribbon; Evergreen ya lo habría verificado con éxito en su laboratorio de Marlboro. La cuestión era más bien si era tecnológicamente (y económicamente) viable la producción industrial en serie. Alemania explica que en Marlboro nunca se ha realizado una fabricación industrial de obleas, células ni módulos. En Sovello1 se habían fabricado módulos del tipo «Spruce Line» mientras que en Marlboro los módulos eran del tipo «Cedar Line». Estos dos tipos se diferencian en primer lugar en que los módulos del tipo «Cedar Line» son de fabricación manual mientras que la fabricación de Sovello está en gran medida automatizada.
(54)
Las instalaciones de Marlboro no alcanzaron hasta 2004 una capacidad de 15 MWp, gracias a la instalación de nuevos hornos para la fabricación de obleas. Según Alemania esto no permite concluir que allí había tecnologías industriales para la fabricación de células o módulos String Ribbon o que la producción correspondiente se efectuaba conforme una escala industrial. Además, como ya se ha señalado, en Marlboro se fabricaba un tipo de módulos distinto al de Sovello1. Señala además Alemania que en la industria solar se realizan proyectos piloto con capacidades entre 10 y 30 MWp. Del hecho de que Sovello1 se sitúe en la parte alta de esta franja no puede deducirse que no se tratara de un proyecto piloto. La capacidad de Sovello1 (30 MWp) resultaba de la capacidad de […] (26) desarrollada específicamente para esta fábrica.
(55)
Señala Alemania, además, que las fábricas String Ribbon alcanzan con el nivel actual de conocimientos unas capacidades de 75-80 MWp. Por esta razón ningún inversor habría levantado una fábrica más grande basándose en una tecnología nueva y que no había sido probada en absoluto.
(56)
Alemania argumenta que en el momento de la inversión en Sovello1 no existían normas para la ingeniería técnica de la maquinaria y las instalaciones necesarias para la fabricación en serie de módulos solares con la tecnología innovadora String Ribbon. Como Sovello tenía unos objetivos de producción específicos y más elevados que los de las instalaciones de Marlboro (rendimiento de un […] como mínimo, grado de eficiencia estable de las células de […] e incremento de ese grado en un […]), no podía simplemente «copiar» los procedimientos de laboratorio de Marlboro ni podía utilizar el procedimiento tradicional de fabricación de Q-Cells (27). Alemania ha presentado abundantes ejemplos como prueba.
(57)
Alemania argumenta, además, que el breve período de prueba y el rápido éxito así como la pronta comercialización no debían considerarse como elementos contrarios a la calificación de Sovello1 como proyecto piloto. También se había vendido la «producción piloto» de la fábrica de Marlboro. Esto se explica por la elevada demanda de productos solares. El precio de los módulos con rendimiento y eficiencia escasos eran más bajos. Si los valores reales de rendimiento y eficiencia no hubieran alcanzado de forma constante los objetivos, el proyecto piloto de Sovello1 habría fracasado. Pero también en este caso los módulos fabricados se habrían puesto a la venta con el fin de limitar las pérdidas.
(58)
Alemania explica que entre el inicio de la producción en Sovello1 y las obras de Sovello2 transcurrieron cinco meses (y no tres como indicaba la Comisión en la decisión sobre la incoación del procedimiento de investigación formal).
(59)
Alemania considera que la fase de prueba de la fábrica piloto de Sovello1 fue tan breve porque la separación habitual en otros sectores entre la fase de inversión y la fase operativa (contratación de personal especializado, estrecha cooperación con los fabricantes de maquinaria, contratos de suministro de los materiales de producción y de las piezas de repuesto tempranos, separación espacial entre la fabricación de las células y los módulos) no tuvo lugar y porque todo el proyecto estaba muy bien planificado.
5.2. Los proyectos de inversión Sovello1 y Sovello2 son proyectos separados
(60)
En opinión de Alemania, los requisitos contemplados en el considerando 49 de las DMS 2002 deben cumplirse de forma acumulativa para que Sovello1 y Sovello2 puedan considerarse conjuntamente como inversión única. Alemania presenta abundantes argumentos en apoyo de su interpretación y se basa en la práctica decisoria de la Comisión hasta la fecha, en particular la decisión Qimonda, la decisión de la Comisión sobre AMD (28) (en lo sucesivo, «la decisión AMD») y la decisión de la Comisión sobre Q-Cells (29) (en lo sucesivo, «la decisión Q-Cells»). Como en el caso de Sovello1 y Sovello2 no se cumplen estos requisitos, ambos proyectos deben considerarse proyectos de inversión independientes.
(61)
Alemania asegura que Sovello1 y Sovello2 no están vinculadas entre sí por vínculos físicos ni técnicos o funcionales. Se trata de centros de producción diferenciados con instalaciones de producción completamente autárquicas, activos inmovilizados separados (terrenos, edificios, maquinaria e instalaciones) y conexiones separadas a la red pública de carreteras (con números de domicilio diferentes) situados en terrenos separados (pero adyacentes) y adquiridos en fechas diferentes (30). Ambas fábricas cubren, según Alemania, toda la cadena de valor (de las obleas String Ribbon a los módulos String Ribbon, pasando por las células String Ribbon). Se podrían vender por separado sin que hubiera que introducir modificaciones físicas en el proceso de producción (31).
(62)
Alemania considera que una comparación entre Sovello1 y Sovello2 muestra diferencias en las tecnologías de fabricación (nuevas tecnologías de procesado, fabricación de obleas más finas) y en la calidad (mayor rendimiento) de los productos (intermedios) (obleas, células y módulos).
(63)
En particular destaca Alemania que la opción de compra, que Sovello incluyó en el contrato de compraventa del terreno adyacente al de Sovello1, solo obligaba al vendedor y que las normas sobre ayudas que son de aplicación no justifican considerar la compra de terrenos como el inicio de un proyecto de inversión. Por ello, en opinión de Alemania, la opción de compra no suponía una prueba clara de la existencia de un plan de inversiones único que abarcara Sovello1 y Sovello2.
(64)
Señala Alemania que la Comisión, en su decisión Q-Cells, había llegado a la conclusión de que dos inversiones no estaban vinculadas si ambas inversiones disponían de sus propios terrenos, edificios y equipamientos, se gestionaban separadamente y solo la dirección estratégica y operativa se ejecutaba conjuntamente. En el caso de Sovello1 y Sovello2 la dirección estratégica y operativa común tenía razones meramente comerciales y no era imprescindible para la existencia y el éxito de los dos proyectos.
(65)
Alemania opina que el plan estratégico existente, que preveía (como muestra el contrato de empresa en participación original) una ampliación de la capacidad en caso de éxito del proyecto piloto, no debe valorarse de forma diferente a los planes equivalentes de la decisión Qimonda.
(66)
Alemania explica que los dos proyectos de inversión Sovello1 y Sovello2 persiguen objetivos diferentes, aunque en ambos casos se trate de la fabricación de módulos solares. Sovello1 se parece más a un estudio de viabilidad (para probar la viabilidad tecnológica y económica de la fabricación industrial basada en la tecnología String Ribbon a lo largo de la cadena de valor) mientras que Sovello2 consiste en la fabricación en serie comercial de un determinado grupo de productos, en la que se normalizaría toda la experiencia técnica recopilada en el marco de Sovello1.
(67)
En opinión de Alemania, la comparación contemplada en el considerando 61 de la decisión de incoación del procedimiento de investigación formal (entre el factor de multiplicación de los costes de las inversiones, que eran el objeto de la decisión Qimonda, y el correspondiente factor de los dos proyectos Sovello) no tiene en cuenta las características específicas del sector y por consiguiente no es apropiado para excluir a Sovello1 del círculo de proyectos piloto. Sigue exponiendo Alemania que los costes citados en la decisión Qimonda se refieren a tres inversiones, que los costes de edificios e instalaciones de la industria de semiconductores son considerablemente más elevados que los de la industria solar y que la capacidad por máquina es claramente más baja en la industria de los semiconductores (por esto la industria de semiconductores debe instalar más maquinaria). Además, los costes de los proyectos piloto en el sector de los semiconductores son relativamente más bajos ya que la maquinaria está mucho más normalizada. Alemania considera que el cociente más elevado entre los costes del proyecto consecutivo y los del proyecto piloto puede deberse también a una mayor situación financiera de los inversores (y por lo tanto no puede alegarse que la ayuda estatal sea mayor).
(68)
Alemania considera que la declaración de intenciones, incluida en el contrato de empresa en participación original, de ampliar la capacidad de producción de Sovello, no demostraba una relación funcional entre Sovello1 y Sovello2, ya que no incluía más especificaciones sobre un segundo proyecto de inversión (localización, tecnologías de fabricación, maquinaria, suministro de silicio y financiación).
(69)
Alemania explica que la decisión definitiva de realizar Sovello2 se tomó en junio de 2002 basándose en los siguientes elementos: 1) una creciente demanda del mercado, que garantizaba la salida de los productos a largo plazo; 2) el cierre de un contrato a largo plazo para el suministro de la materia prima, silicio (contrato con REC de junio de 2006); 3) el probado éxito técnico y económico del proyecto piloto Sovello1 (el rendimiento previsto y el grado de eficiencia estable se alcanzaron en junio de 2006).
(70)
Alemania señala que en el momento de la decisión de inversión en Sovello1 (enero de 2005), no era posible llevar a cabo, técnica ni económicamente, la inversión de Sovello2. Además en ese momento tampoco era previsible el éxito del proyecto Sovello1.
5.3. Ningún incentivo económico para separar artificialmente Sovello1 y Sovello2
(71)
Alemania indica que Sovello no tenía ningún incentivo económico para separar artificialmente Sovello1 y Sovello2. Debido a la concepción autárquica de las dos instalaciones de producción, Sovello tuvo unos costes adicionales de alrededor de […] EUR (32). Por esta razón, Alemania considera que Sovello no aprovechó las sinergias y las economías de escala que normalmente resultarían de una inversión única. Además, los costes de inversión más elevados no se habrían visto compensados por una ayuda más elevada, que habría cabido esperar si se hubieran considerado los dos proyectos como inversiones separadas, ya que el importe suplementario de la ayuda hubiera ascendido solo a unos 10 millones EUR (33).
5.4. Conclusión: Sovello1 y Sovello2 no constituyen una inversión única
(72)
Alemania deduce de las anteriores decisiones que la Comisión considera que dos proyectos de inversión separados se pueden calificar de inversión única cuando se cumplen acumulativamente todos los requisitos contemplados en el considerando 49 de las DMS 2002. Por esta razón considera Alemania que Sovello1 y Sovello2, aun cuando Sovello1 no se considerara proyecto piloto, no constituirían conjuntamente una inversión única, ya que no se cumplirían acumulativamente todos los requisitos del considerando 49 de las DMS 2002.
(73)
En opinión de Alemania la proximidad espacial y temporal de ambos proyectos no puede llevar a la conclusión de que ambas inversiones constituyen una inversión única a efectos del considerando 49 de las DMS 2002 y que se han subdividido artificialmente para eludir las disposiciones de las DMS 2002.
6. EVALUACIÓN DE LA MEDIDA A EFECTOS DE LAS NORMAS SOBRE AYUDAS ESTATALES
6.1. Existencia de ayuda estatal en el sentido del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE
(74)
La Comisión, en su decisión sobre la incoación del procedimiento de investigación formal, llegó a la conclusión de que la ayuda financiera que Alemania tenía previsto conceder a Sovello sobre la base de los regímenes de ayudas regionales existentes, «el Régimen IC» y «la Ley de primas fiscales a la inversión», constituía una ayuda estatal a efectos del artículo 87, apartado 1, del Tratado CE. Alemania no se opuso a esta conclusión.
6.2. Obligación de notificación, legalidad de la ayuda y legislación aplicable
(75)
Alemania notificó la medida el 20 de diciembre de 2006 cumpliendo así con la obligación de notificación individual contemplada en el considerando 24 de las DMS 2002.
(76)
De conformidad con el considerando 63 y la nota 58 a pie de página de las Directrices sobre las ayudas de Estado de finalidad regional 2007-2013 (34), según los cuales los proyectos de inversión susceptibles de notificación individual se evaluarán con arreglo a las normas vigentes en el momento de la notificación, la Comisión ha evaluado las medidas de ayuda notificadas con arreglo a las Directrices sobre ayudas regionales 1998, el mapa de ayudas regionales de Alemania (2004-2006) y las DMS 2002.
6.3. Compatibilidad de la ayuda con las Disposiciones generales de las Directrices sobre ayudas regionales 1998
(77)
En su decisión sobre la incoación del procedimiento de investigación formal, la Comisión constató ya que el proyecto se refería a una inversión inicial con arreglo a las Directrices sobre ayudas regionales 1998, que los costes subvencionables de la inversión estaban claramente definidos y que se respetaban las normas sobre acumulación. Además, Sovello había solicitado la ayuda antes de iniciar las obras del proyecto y tenía la obligación de mantener la inversión en la región un mínimo de cinco años tras la finalización del proyecto. Sovello aporta una contribución financiera de un mínimo del 25 % de los costes subvencionables libre de ayuda pública. Como la ayuda a Sovello se debe conceder en el marco de los regímenes ya verificados, cumple, en principio, las Disposiciones generales de las Directrices sobre ayudas regionales 1998. La Comisión confirma esta conclusión en la presente Decisión.
6.4. Compatibilidad de la ayuda con las DMS 2002
6.4.1. Inversión única
(78)
Según el considerando 49 de las DMS 2002, los proyectos de inversión no podrán dividirse artificialmente en subproyectos para eludir la aplicación de las disposiciones de dichas DMS 2002. Un proyecto de inversión incluye todas las inversiones en activos fijos hechas en un emplazamiento de producción en un período de tres años (35). Se entenderá por emplazamiento de producción «una serie de activos fijos económicamente indivisibles que cumplen una función técnica concreta, que están vinculados por vínculos físicos o funcionales, y que persiguen objetivos bien definidos, como la fabricación de un producto determinado».
(79)
Como Sovello había recibido ya anteriormente una ayuda para otro proyecto de inversión (Sovello1) en el mismo emplazamiento (en un terreno adyacente al de Sovello2) y habían pasado menos de tres años entre el inicio de las obras de Sovello1 (2005) y Sovello2 (julio de 2006), hay que establecer si esta primera inversión forma una inversión única con el proyecto notificado Sovello2.
(80)
Normalmente la Comisión supone que todas las inversiones en activos fijos en el mismo emplazamiento de producción en un plazo de tres años, constituyen una inversión única. Los comentarios de Alemania a la cuestión de la inversión única se han examinado a la luz de los requisitos del considerando 49 de las DMS 2002.
(81)
La Comisión considera que no hay nada que indique que el proyecto de inversión se dividiera artificialmente en dos subproyectos para eludir la aplicación de las disposiciones de las DMS 2002. Sin embargo, el hecho de que no se eludieran deliberadamente las disposiciones de las DMS 2002 no conduce automáticamente a la conclusión de que los proyectos iniciados dentro del plazo de los tres años no supusieran una inversión única (véanse también los considerandos 47 a 49 de la decisión AMD, en la que la Comisión llegó a la conclusión de que se trataba de una inversión única, si bien el proyecto no se había dividido artificialmente de forma deliberada para eludir las disposiciones de las DMS 2002). Para dilucidar si se trata de una inversión única, hay que aplicar los requisitos del considerando 49 de las DMS 2002 a los hechos y no basarse en si se había actuado deliberadamente.
(82)
Alemania concluye de la práctica decisoria de la Comisión que deben cumplirse de forma acumulativa todos los requisitos mencionados en el considerando 49 de las DMS para que dos proyectos puedan considerarse como inversión única. La Comisión no puede compartir esta interpretación. En ninguna de las anteriores decisiones de la Comisión se establecía que debieran cumplirse todos los requisitos de forma acumulativa para que pudiera llegarse a la conclusión de que se trataba de una inversión única. En opinión de la Comisión las DMS 2002 prevén más bien una valoración global de esos requisitos. Estos requisitos deberán sopesarse en una valoración global caso por caso. Ello implica que dos proyectos de inversión pueden constituir una inversión única, aunque no se cumplan todos los requisitos.
(83)
Los requisitos de
-
función técnica concreta
-
vínculos físicos o funcionales
-
objetivos bien definidos
-
indivisibilidad económica
en lo sucesivo se sopesarán y evaluarán en el marco de una evaluación global.
(84)
También se tendrá en cuenta el argumento expuesto por Alemania de que Sovello no tenía incentivos económicos en separar artificialmente Sovello1 y Sovello2.
6.4.1.1. Función técnica concreta
(85)
Las dos fábricas cumplen una función técnica concreta que es la misma en ambos casos: la fabricación de módulos solares con tecnología String Ribbon. Se constata además que nada indica que sean necesarios insumos diferentes para la producción de Sovello1 y Sovello2 (en ambos casos la materia prima es el silicio). Los cambios relativos al equipamiento y la maquinaria de Sovello2, derivados de la experiencia de Sovello1 y que sirven para optimizar la eficiencia de la producción, pueden llevar a ligeras diferencias entre los módulos fabricados en Sovello1 y en Sovello2. En opinión de la Comisión estas diferencias son resultado de ajustes normales en el contexto de los proyectos industriales y no modifican en ningún sentido el hecho de que ambas fábricas cumplen la misma función técnica concreta.
6.4.1.2. Vínculos físicos o funcionales
(86)
Sovello1 y Sovello2 son instalaciones de producción separadas, con activos inmovilizados separados y conexiones separadas a la red pública de carreteras. Las dos instalaciones de producción cubren todo el proceso de producción de módulos solares, de las obleas a los módulos pasando por las células. No hay vínculos físicos entre los «activos fijos económicamente indivisibles que cumplen una función técnica concreta», que constituyen las dos instalaciones de producción. Un informe presentado a la Comisión concluye que las fábricas podrían venderse por separado y también que podrían funcionar por separado sin que se tuvieran que efectuar cambios físicos en el proceso de producción. La Comisión no tiene motivos paro no seguir esta conclusión.
(87)
Las fábricas de Sovello1 y Sovello2 han centralizados algunos servicios. Además fabrican el mismos producto de acuerdo con el mismo procedimiento y con las mismas maquinaria e instalaciones, por lo general acuden a los mismos proveedores de maquinaria, equipamiento y materias primas, y el mantenimiento y la administración están organizados a nivel central. Pero es cierto que en este caso faltan determinados elementos que demostrarían típicamente el vínculo funcional entre los «activos fijos económicamente indivisibles que cumplen una función técnica concreta» que constituyen ambas instalaciones de producción. Entre ambos proyectos Sovello no existe, por ejemplo, una relación de suministro, ni se utiliza una infraestructura técnica común (por ejemplo una central eléctrica o similar), ni se intercambian productos intermedios. Ambas fábricas constituyen líneas de producción autárquicas.
(88)
Por lo que respecta a la opción de compra del terreno adyacente a Sovello1 prevista en el contrato de compraventa, la Comisión coincide en este caso especial con Alemania en el hecho de que tal opción de compra puede no ser razón suficiente para llegar a la conclusión de que existe un vínculo funcional a efectos del considerando 49 de las DMS 2002, teniendo presente el hecho de que el beneficiario no debía efectuar aportación financiera alguna por esta opción de compra y que el inversor de Sovello2 había previsto también otras localizaciones alternativas.
(89)
A la vista de lo expuesto, la Comisión considera que no existen vínculos físicos ni fuertes vínculos funcionales entre Sovello1 y Sovello2, a efectos del considerando 49 de las DMS 2002.
6.4.1.3. Objetivos bien definidos
(90)
Alemania argumenta que Sovello1 era un proyecto piloto, mediante el cual se trataba de demostrar a escala industrial la operatividad, la eficiencia (rendimiento) y la viabilidad de un proceso de fabricación basado en una tecnología básicamente innovadora (36) en toda la cadena de valor, mientras que con Sovello2 se perseguía, una vez comprobada la viabilidad técnica y económica, ampliar la capacidad y asumir la fabricación masiva. Alemania concluye, en consecuencia, que las dos inversiones Sovello1 y Sovello2 perseguían objetivos diferentes.
(91)
A este respecto la Comisión quiere dejar claro que, al contrario de la interpretación de Alemania, en la decisión Qimonda no consideraba que los proyectos piloto tuvieran automáticamente objetivos diferentes a efectos de la aplicación del considerando 49 de las DMS 2002. En esa decisión solo constató que el proyecto piloto en cuestión tenía otro objetivo y que no constituía una inversión única con el segundo proyecto. Al examinar los objetivos de dos proyectos, el hecho de que uno de ellos sea un proyecto piloto puede ser, efectivamente, un indicio claro de que ambos proyectos tienen objetivos distintos, pero según las características específicas de los proyectos en cada caso concreto, este hecho puede no ser suficiente para distinguir claramente los objetivos de los dos proyectos. Por ello, y teniendo también en cuenta las dificultades para delimitar un proyecto piloto, la Comisión considera que debe examinarse más bien, de acuerdo con las características individuales de cada proyecto, si el proyecto, en virtud de su carácter especial de piloto, tiene un objetivo lo suficientemente diferente del objetivo del segundo proyecto. En este caso se invocaron varios elementos que demostraban que Sovello1 y Sovello2 tenían unos objetivos diferenciados claramente definidos.
(92)
Los argumentos presentados por la EPIA confirman que, en la industria solar, el desarrollo de innovaciones y nuevas tecnologías se efectúa con frecuencia por fases debido a criterios económicos y que en el sector fotovoltaico existen abundantes proyectos que tienen por finalidad verificar la viabilidad industrial de las innovaciones así como la posibilidad de repetir los procesos antes de la fabricación masiva. También confirmaron que Sovello1 fue la primera inversión mundial que verificó a tecnología String Ribbon a nivel industrial.
(93)
La Comisión deduce del contrato marco de la empresa en participación que la producción de obleas de Sovello1 debía basarse en la tecnología String Ribbon pero en combinación con las tecnologías de fabricación de Q-Cells, con el fin de desarrollar procedimientos de fabricación que pudieran aplicarse a escala industrial y cuya viabilidad económica estuviera demostrada. Esto implicaba una serie de innovaciones tecnológicas y el desarrollo de máquinas especiales para Sovello1, centradas en la automatización y la posibilidad de reproducir el proceso de producción a escala industrial, lo que condujo a la fabricación de módulos del tipo «Spruce Line». El caso de Sovello1 era por lo tanto un proyecto muy nuevo destinado a verificar la viabilidad técnica de la fabricación a escala industrial de módulos solares basados en tecnología String Ribbon. Sovello2, por el contrario, debía tener por objetivo la fabricación industrial en serie, cuyo inicio presuponía el éxito de Sovello1.
(94)
En su decisión sobre la incoación del procedimiento formal la Comisión expresó sus dudas respecto al tamaño de Sovello1 (capacidad de producción de 30 MWp) en comparación con la producción de laboratorio de Marlboro (15 MWp) y la producción en serie de Sovello2 (de solo 60 MWp). Alemania explicó que la fábrica de Marlboro no alcanzó su capacidad total hasta 2004 y argumentó que esto no indicaba que en Marlboro se hubieran aplicado procedimientos de producción industriales. Esto parece confirmarlo también el hecho de que Evergreen tiene previsto poner fin a su producción en Marlboro (y mantener allí solo sus actividades I+D) y reforzar su nueva planta de producción de Devens (37).
(95)
Alemania indica, además, que los proyectos piloto con una capacidad de producción entre 10 y 30 MWp son habituales en la industria fotovoltaica. Además, la capacidad de 30 MWp en el caso de Sovello1 estaba condicionada por la […]. Inicialmente la Comisión tenía dudas sobre la limitada capacidad de producción de Sovello2, en comparación con Sovello1, pero Alemania explicó que actualmente las fábricas que trabajan con tecnología String Ribbon alcanzan unas capacidades máximas de alrededor de 75 a 80 MWp y que en 2008 se había iniciado otra ampliación de Sovello (Sovello3) que estaba ya cercana a su terminación.
(96)
Por lo que respecta al factor de multiplicación de los costes de las inversiones Qimonda en comparación con el correspondiente factor de los dos proyectos de inversión de Sovello, la Comisión constata que los costes de la decisión Qimonda se refieren a tres inversiones, que los costes de edificios y equipamiento de la industria de semiconductores son claramente más elevados que los de la industria fotovoltaica y que la producción por máquina de la industria de semiconductores es muy inferior (por esta razón para la producción masiva se necesita más maquinaria). La Comisión constata además que los proyectos piloto de la industria de semiconductores son menos costosos debido a la mucho mayor normalización de la maquinaria. La Comisión considera además que un elevado cociente entre los costes del proyecto consecutivo y los costes del proyecto piloto pueden atribuirse a una mejor situación financiera del inversor. La Comisión constata también que inicialmente se había notificado un proyecto mucho mayor (Sovello2 + Sovello3), y que en una fase posterior se modificó la notificación para excluir de la misma las ayudas a Sovello3 retrasándose el proyecto de inversión Sovello3. Teniendo en cuenta la dinámica y el rápido desarrollo de este sector regido por la demanda, la Comisión considera que el factor de multiplicación «inferior» de los costes de los dos proyectos Sovello no permite llegar a la conclusión de que en el caso de Sovello1 no se trate de un proyecto piloto con un objetivo distinto a Sovello2.
(97)
La Comisión tuvo en cuenta, además, que antes de que se pusiera en marcha Sovello2 se tomó una decisión auténtica a favor o en contra de nuevas inversiones teniendo en cuenta los resultados de Sovello1.
(98)
A este respecto es cierto que en febrero de 2006 se presentó ya una solicitud de ayuda para Sovello2 (decisión provisional de concesión de la ayuda de diciembre de 2006). Al incoar el procedimiento formal de investigación la Comisión partía del supuesto de que, en el momento de presentar la solicitud de ayuda, el beneficiario de la misma tenía planes concretos sobre la amplitud y la financiación del proyecto de inversión. Sin embargo, de la información presentada se desprende que la decisión final sobre la inversión no se tomó hasta junio de 2006, es decir, una vez cubiertas las «etapas» fijadas para Sovello2. Además, el contrato de suministro con REC (que garantizaba el suministro suficiente de silicio para Sovello2) no se firmó hasta junio de 2006, lo que parece confirmar que hasta entonces no se tomó la decisión real a favor o en contra. Obviamente, la dirección de la empresa beneficiaria habría dispuesto de indicaciones de que era probable que se alcanzaran los objetivos tecnológicos y económicos, y ello no entra en contradicción con el hecho de que Sovello1 se concibiera en 2005 como proyecto piloto con unos objetivos tecnológicos y económicos concretos, claramente diferenciados de los de Sovello2.
(99)
También tuvo en cuenta la Comisión que Sovello1 reúne las características de un proyecto piloto, sobre la base de los denominados Manuales de Frascati de la OCDE (38), en los que se establecen las normas prácticas aceptadas mundialmente para la política I + D + i. En la definición de la OCDE se diferencia entre distintas formas de proyectos piloto: los relativos al desarrollo experimental de un nuevo invento o tecnología (en este caso, la tecnología String Ribbon) en condiciones de laboratorio y los relativos al desarrollo experimental de una tecnología de procesado para explotar industrialmente el nuevo invento o tecnología.
(100)
En el número 2.3.4 del Manual de Frascati se trata expresamente de la frontera entre I + D y otras actividades industriales (como Sovello1) y se explica dicha frontera con casos ilustrativos. Cabe señalar que las normas prácticas y los parámetros (por ejemplo el factor de multiplicación en los costes) puede ser diferente entre actividades económicas diferentes.
(101)
Teniendo presentes las indicaciones de la EPIA, según las cuales el mercado fotovoltaico es muy dinámico y se caracteriza por una elevada demanda, la Comisión considera que, en el caso que nos ocupa, el hecho de que la producción de Sovello1 se comercializara inmediatamente no constituye una prueba concluyente de que Sovello1 no se concibiera como proyecto piloto.
(102)
En la sentencia del Tribunal Europeo de Primera Instancia del asunto T-184/97 (BP contra Comisión) se trata del significado del concepto «proyecto piloto para el desarrollo tecnológico de productos menos contaminantes» (en particular en relación con los combustibles de origen renovable). El régimen a examen en ese caso iba más allá de la realización de un proyecto piloto para el desarrollo tecnológico y parecía tener esencialmente como objetivo un desarrollo económico e industrial que debía posibilitar una mejor penetración en el mercado de los biocarburantes. Con el proyecto Sovello1, sin embargo, se persiguen ambos objetivos: validar una nueva tecnología de procesado (String Ribbon combinada con las técnicas de fabricación de Q-Cells) a escala industrial y examinar su viabilidad económica. Como ya se ha señalado anteriormente, de hecho esto no entra en contradicción con la definición de la OCDE de plantas piloto.
(103)
Basándose en lo expuesto, la Comisión considera que ambos proyectos Sovello1 y Sovello2, aunque cumplieran la misma función técnica (fabricación de módulos solares según la misma tecnología) perseguían objetivos diferentes. El objetivo de Sovello1 era verificar si la fabricación de módulos solares (con tecnología String Ribbon combinada con las tecnologías de fabricación de Q-Cells) era tecnológica y económicamente viable a escala industrial, mientras que el objetivo de Sovello2 era desarrollar la fabricación en serie de dichos módulos.
6.4.1.4. Indivisibilidad económica
(104)
Sovello1 y Sovello2 son económicamente viables independientemente uno del otro. Pero es cierto que el proyecto piloto Sovello1 era un paso necesario para poder llevar a cabo el proyecto Sovello2, destinado a la producción masiva. Por otra parte, cada proyecto se puede vender por separado y nada indica que el proyecto piloto de Sovello1 no se pueda separar económicamente de proyecto de inversión Sovello2. Además constata la Comisión que la dirección de la empresa beneficiaria había considerado localizaciones alternativas para Sovello2, tanto en Europa como en los EE.UU., antes de decidirse por Thalheim.
6.4.1.5. Ningún incentivo económico para separar artificialmente ambos proyectos de inversión
(105)
Según los cálculos de Alemania una ayuda para dos proyectos de inversión separados (Sovello1 y Sovello2) solo supondría unos 10 millones EUR más que una ayuda para una inversión única (Sovello1 + Sovello2). Esto debería ponderarse con unos costes adicionales de […] EUR. Alemania basaba sus cálculos en que en el caso de una inversión única (con unos costes totales más bajos) se concedería un complemento PYME de 15 puntos porcentuales, como era el caso del proyecto Sovello1. Pero no es seguro que la Comisión hubiera aprobado un complemento PYME para un proyecto de inversión de este calibre. Pero incluso en este caso, todos los cálculos indican que Sovello no tenía ningún incentivo económico para separar «artificialmente» Sovello1 y Sovello2.
(106)
La Comisión recuerda, sin embargo, que esto solo indica que Sovello1 y Sovello2 no se separaron deliberadamente para eludir las normas sobre ayudas. Pero ello no significa que no pueda existir algún tipo de ventaja en presentar un proyecto, que (como Sovello) debe dividirse en cualquier caso por razones económicas como si no fuera una inversión única con el fin de beneficiarse de mayores intensidades de ayuda. Por ello la Comisión debe examinar siempre la realidad económica según los criterios contemplados en el considerando 49 de las DMS 2002, independientemente del propósito de las partes.
6.4.1.6. Conclusión: No existe inversión única
(107)
El desglose de las inversiones de Sovello no se debe achacar solo a la insuficiente financiación y al insuficiente abastecimiento de silicio, sino también a que los inversores debían verificar desde los puntos de vista industrial y económico una tecnología extremadamente innovadora. Si no se hubieran alcanzado el rendimiento y la eficiencia previstos, es muy probable que el proyecto Sovello2 no se hubiera realizado. Por consiguiente, se puede concluir que, si bien Sovello1 y Sovello2 cumplen la misma función técnica concreta, no son económicamente indivisibles, no tienen vínculos físicos ni fuertes vínculos funcionales y tiene claramente objetivos distintos.
(108)
Teniendo en cuenta las observaciones de Alemania y la EPIA y tras valorar globalmente los criterios del considerando 49 de las DMS 2002, la Comisión llega a la conclusión de que el proyecto notificado Sovello2 no constituye una inversión única conjuntamente con Sovello1 a efectos del considerando 49 de las DMS 2002.
6.4.2. Intensidad de la ayuda - Considerandos 21 y 25 de las DMS 2002
(109)
En la decisión sobre la incoación del procedimiento de investigación formal la Comisión calculaba la intensidad máxima de la ayuda y el importe máximo de la ayuda para Sovello2 sobre la base de los costes subvencionables notificados inicialmente. Según estos cálculos la intensidad de ayuda máxima autorizada sin bonificación de cohesión ascendía a 22,46 % EBS (lo que corresponde a un importe máximo de la ayuda en valor actual de 30,526 millones EUR) y la intensidad de ayuda máxima autorizada con bonificación de cohesión, a 25,83 % EBS (lo que corresponde a un importe máximo de la ayuda en valor actual de 35,105 millones EUR).
(110)
La bonificación de cohesión se basa en el considerando 25 de las DMS 2002, según el cual la intensidad máxima de ayuda calculada de conformidad con el considerando 21 de las DMS 2002 sin bonificación, puede incrementarse multiplicándola por el factor 1,15 si como mínimo el 25 % (39) del gasto público total del proyecto está financiado con recursos procedentes del FEDER de los fondos estructurales destinados a grandes proyectos, lo que supone una decisión de la Comisión que autorice la contribución comunitaria para el caso específico.
(111)
De conformidad con el enfoque general comunicado a los Estados miembros por carta de 18 de diciembre de 2003 (D/58176-D/1247), Alemania indicó dos intensidades de la ayuda diferentes en su notificación inicial: la intensidad de la ayuda sin bonificación de cohesión, en la que no se supera el límite superior del 22,46 % EBS, y una segunda intensidad de la ayuda con bonificación de cohesión de un 23,83 % EBS.
(112)
Alemania solicitó fondos de cofinanciación del FEDER por un valor de 9,118 millones EUR y mencionaba en su notificación inicial la aplicación de la bonificación de cohesión. Esta cofinanciación de la Comunidad superaría el 25 % del gasto público real de 31 105 765 EUR en valor nominal. Además la intensidad de la ayuda notificada de 23,83 % EBS es inferior a la intensidad de la ayuda de 26,25 % EBS y por consiguiente no supera el 75 % del límite máximo de ayuda regional aplicable del 35 %. Se cumplen por lo tanto las condiciones para la aplicación de la bonificación de cohesión, siempre que la cofinanciación de fondos estructurales solicitada por Alemania sea aprobada por la Comisión. Como todavía no se ha tomado la decisión de cofinanciación, Alemania se ha comprometido a utilizar la bonificación de cohesión solo si la Comisión adopta la correspondiente decisión por la que se autoriza la cofinanciación con fondos comunitarios.
(113)
La Comisión deduce de la información actualizada remitida los días 16 y 24 de abril de 2009 que Alemania tiene prevista para el proyecto -en caso de que se conceda la bonificación de cohesión- en el que los costes subvencionables reales ascienden a 114 882 310 EUR (valor actual), una intensidad de la ayuda de 23,8224 % EBS, lo que corresponde a un importe de la ayuda nominal de 31 105 765 EUR (27 367 723 EUR valor actual). Esta intensidad de la ayuda es inferior a la intensidad notificada inicialmente (con bonificación de cohesión) del 23,83 % EBS e inferior también a la intensidad máxima de la ayuda autorizada de 25,83 % EBS (calculada partiendo de los costes subvencionables indicados inicialmente en valor actual estimados en unos 135,94 millones EUR). La intensidad de la ayuda prevista de 23,8224 % se atiene a las disposiciones sobre reducción de los considerandos 21 a 23 de las DMS 2002 y ni el importe de la ayuda previsto ni la intensidad de la ayuda prevista superan los valores que la empresa podía esperar al iniciar los trabajos en el proyecto.
(114)
En el caso de que no se llegara a una cofinanciación del FEDER y por tanto no se cumplieran los requisitos para la aplicación de la bonificación de cohesión, Alemania confirmó que no se superaría la intensidad de la ayuda (sin bonificación de cohesión) inicialmente notificada del 22,46 % EBS. De esta intensidad de la ayuda, basada en unos costes subvencionables reales de 114 882 310 EUR (valor actual), resulta un importe máximo de la ayuda de 25 802 567 EUR (valor actual). Alemania se ha comprometido a no superar este importe de la ayuda. La intensidad de la ayuda (sin bonificación de cohesión) del 22,46 % corresponde -sobre la base de los costes subvencionables inicialmente propuestos de 135,94 millones EUR (valor actual)- a la intensidad de la ayuda inicialmente propuesta y al límite máximo de ayuda regional autorizado. La intensidad de la ayuda prevista de 22,46 % se atiene, por lo tanto, a las disposiciones sobre reducción de los considerandos 21 a 23 de las DMS 2002 y ni el importe máximo de la ayuda previsto de 25 802 567 EUR (valor actual) ni la intensidad de la ayuda prevista superan los valores que la empresa podía esperar al iniciar los trabajos en el proyecto.
(115)
Basándose en las consideraciones expuestas, la Comisión llega a la Conclusión de que la medida de ayuda se atiene a los considerandos 21 y 25 de las DSM 2002.
6.4.3. Compatibilidad con los criterios del considerando 24 de las DSM 2002
(116)
La decisión de la Comisión sobre la admisibilidad de las ayudas regionales para grandes proyectos de inversión con arreglo al considerando 24 de las DMS 2002 depende de la cuota de mercado del beneficiario antes y después de la inversión y de la capacidad creada por la inversión o del rendimiento del mercado. Para poder efectuar las correspondientes verificaciones con arreglo al considerando 24, letras a) y b), de las DSM 2002, la Comisión tiene que identificar en primer lugar el producto o los productos afectados por la inversión y definir el mercado de productos y el mercado geográfico de referencia.
6.4.3.1. Productos afectados por el proyecto de inversión
(117)
El proyecto de inversión se refiere a módulos solares utilizados en sistemas de módulos solares. Según la notificación, los módulos solares que va a fabricar Sovello se clasifican en los siguientes códigos de mercancías: NACE Rev 1.1 32.10.0, Prodcom 32.10.52.37 y Código NC (versión de 2005) 8541 40 90. Los módulos solares pueden describirse básicamente como grupos interconectados de varias células solares que transforman la luz solar en energía eléctrica.
(118)
Los módulos solares se fabrican con tecnología String Ribbon. Sovello fabrica los módulos solares mediante un proceso integrado de tres etapas. De un baño de silicio fundido se sacan finas bandas de silicio que se cortan en obleas solares. Las obleas se transforman por último en células solares que se conectan entre sí y se montan en módulos solares (paneles).
(119)
Alemania ha confirmado que en las instalaciones de producción subvencionadas no se pueden fabricar productos distintos a las células, las obleas y los módulos a base de silicio sin que se generen considerables costes adicionales.
(120)
A este respecto se recuerda en el considerando 52 de las DMS 2002 que el producto en cuestión incluirá también los productos de la fase posterior cuando el proyecto se refiera a un producto intermedio y una parte importante de la producción no se venda en el mercado. Como según las indicaciones de Alemania Sovello no tiene previsto vender los productos (intermedios) resultantes de la fabricación de módulos solares (como las obleas y células solares), sino utilizar todos los productos intermedios para su propia producción integrada de módulos solares, la Comisión no va a considerar las obleas y las células solares como productos afectados separados.
(121)
Basándose en lo expuesto, la Comisión, al proseguir con el examen de la compatibilidad del proyecto de que se trata con el mercado común a efectos de las DMS 2002, considerará los módulos solares como el producto afectado por el proyecto de inversión.
6.4.3.2. Mercado de productos de referencia
(122)
Para definir el mercado de productos de referencia debe verificarse qué otros productos pueden considerarse intercambiables con el producto afectado por el proyecto de inversión a efectos de las DMS 2002.
(123)
Los módulos solares se fabrican con diferentes tecnologías. Según el estudio Solar Generation de la EPIA y Greenpeace (40) en el año 2005 el 90 % de las células solares se fabricaron a partir de silicio. Las informaciones recogidas en Internet lo confirman. Sovello utiliza la denominada tecnología String Ribbon, con la que se pueden fabricar módulos solares a partir de células solares con bajo contenido de silicio. Actualmente se están probando, o se están utilizando ya en la fabricación en serie, diferentes tecnologías/materiales semiconductores, como el silicio amorfo, el silicio policristalino, el silicio microcristalino, el telururo de cadmio, el seleniuro/sulfuro de cobre-indio. First Solar aplica la tecnología de capa fina (41) y CSG Solar la tecnología «Crystalline-Silicon-on-Glass» (silicio cristalino sobre vidrio) (42). La tecnología de capa fina es menos eficiente (silicio utilizado por m2 pero no por kg), pero también más barata. Se utiliza más en zonas rurales ya que allí los precios por m2 son más bajos. Las tecnologías mono y policristalina son más caras pero son más eficientes por m2, por lo que los módulos fabricados con estas tecnologías son más apropiados para zonas urbanas. Desde el punto de vista de la oferta se podría establecer una diferencia entre ambas tecnologías. En anteriores decisiones de ayuda (43), sin embargo, la Comisión definió como mercado de productos de referencia el mercado de módulos solares en su conjunto, como también propusieron los fabricantes de módulos solares. Además no existen estadísticas independientes en las que se puedan diferenciar estas tecnologías. Por parte de la demanda parece que existe intercambiabilidad: todas las tecnologías tienen por objetivo final transformar la luz solar en energía eléctrica.
(124)
La Comisión no tiene razones para suponer que los módulos solares fabricados con diferentes tecnologías deban clasificarse en diferentes mercados de productos de referencia. No dispone de elementos que muestren que los precios de los módulos solares fabricados con las diferentes tecnologías difieran considerablemente entre sí, si se tienen en cuenta las diferencias en prestaciones energéticas. Además en los sistemas de energía solar se pueden intercambiar sin mayores problemas los módulos fabricados de formas diferentes (44). Por esta razón el mercado de referencia no es más pequeño que el mercado general, que abarca todos los tipos de módulos solares.
(125)
Además, no parece que los módulos solares puedan sustituirse por otros productos. Son el componente más importante de los sistemas de energía solar y no se pueden reemplazar en estos sistemas por otros productos. Por ello, nada indica que el mercado de referencia pueda ser más amplio que el mercado de módulos solares.
(126)
Esta delimitación del mercado del producto de referencia se atiene a otras decisiones de control de concentraciones (45) en la misma actividad económica.
(127)
Sobre la base de los elementos de hecho expuestos, la Comisión considerará como mercado de referencia del producto a efectos de la presente decisión de ayuda, el mercado de módulos solares.
6.4.3.3. Mercado geográfico de referencia
(128)
Sovello argumenta que a corto y medio plazo Alemania y otros países europeos serán los mercados más importantes para los productos de Sovello. Sin embargo, el hecho de que una empresa tenga sus actividades primordialmente en Alemania no es determinante como tal para delimitar el mercado geográfico de referencia para los módulos solares.
(129)
Alemania considera que el mercado geográfico de referencia de las células solares es el mercado mundial. Argumenta que las células solares de los fabricantes europeos y no europeos se comercializan por todo el mundo, no existen barreras a su comercio, los costes de transporte son relativamente bajos en relación con los costes de producción y el nivel de precios es homogéneo. Explica también Alemania que en todo el mundo se aplican las mismas especificaciones técnicas. Los mayores fabricantes y usuarios de la tecnología fotovoltaica son Japón, Europa y los EE.UU.
(130)
La Comisión comparte la opinión de que el mercado de células solares es el mercado mundial porque los fabricantes que producen y venden las células solares lo hacen a escala mundial. De distintos estudios (46) independientes (47) sobre el sector fotovoltaico se desprende que en este momento los módulos solares se fabrican principalmente en Japón y Alemania, seguidos de cerca por los EE.UU. y China. Además, una gran cantidad de los módulos solares fabricados en Japón se importa a Europa (y estas importaciones se destinan en su mayor parte a Alemania). En comparación con los costes de producción, los costes de transporte son relativamente bajos. Además, según estos estudios no existen barreras a su comercio. Al contrario, más bien se expresa claramente que el mercado de módulos solares se extiende por todo el mundo porque los módulos solares se comercializan a escala mundial. Al margen de todo ello, los estudios no contienen indicaciones especiales del mercado de módulos solares a nivel del Espacio Económico Europeo, lo que indica también que el mercado geográfico de referencia es el mercado mundial. Además, en anteriores decisiones de control de concentraciones (48) y decisiones sobre ayudas (49) -aunque no fuera necesario delimitar explícitamente el mercado como tal- se partía de que con una gran probabilidad el mercado de módulos solares era el mercado mundial.
(131)
Basándose en estos elementos, la Comisión, a efectos de la presente decisión de ayuda, considera el mercado de módulos solares como mercado mundial.
6.4.3.4. Considerando 24, letra a), de las DMS 2002: Cuota de mercado
(132)
Según el considerando 24, letra a), de las DMS 2002, los proyectos individuales notificables no serán subvencionables con ayudas a la inversión si el beneficiario de la ayuda tiene, con anterioridad a la inversión, una cuota de las ventas totales del producto afectado superior al 25 % o tendrá una cuota por encima del 25 % tras la inversión.
(133)
Para poder determinar si el proyecto es conforme al considerando 24, letra a), de las DMS 2002, la Comisión debe analizar la cuota de mercado del beneficiario de la ayuda a nivel de grupo antes y después de la inversión. Como Sovello inició sus inversiones en 2006 y debe alcanzar su capacidad total de producción en 2009, la Comisión ha examinado la cuota de Sovello en el mercado de módulos solares en el período de 2005 a 2010.
(134)
Al notificar la ayuda, Alemania presentó algunos estudios independientes (50) con pronósticos sobre la evolución de la demanda en el sector fotovoltaico. Transmitió además algunos datos sobre el volumen previsible de producción de módulos solares del beneficiario. La Comisión se basó en el estudio del LBBW para sus cálculos. Este estudio recoge datos sobre las capacidades instaladas y la demanda, así como previsiones de precios (51).
(135)
Como ninguno de los tres socios de la empresa en participación, Evergreen, Q-Cells y REC, tenía en el momento de la notificación de la ayuda a Sovello2, o después de ella, una participación superior al 50 %, normalmente la Comisión no tendría en cuenta su cuota de mercado al examinar la compatibilidad con el considerando 24, letra a), de las DMS 2002 (52).
(136)
Evergreen comercializa y vende todos los módulos fabricados por Sovello, pero el acuerdo de distribución respeta el principio de igualdad de condiciones competitivas. Pero no puede excluirse que Evergreen pueda influir en la estrategia comercial de Sovello debido a su participación en la empresa común. Por ello, para tener en cuenta el peor supuesto, la Comisión calculó las cuotas de mercado conjuntas de Evergreen y Sovello sin haber adoptado una posición definitiva sobre esta cuestión (53).
(137)
Sobre esta base, la Comisión constató que las cuotas de mercado combinadas de Sovello y Evergreen (en volumen y valor) se sitúan entre 2005 y 2010 por debajo del 5 %.
(138)
De estas cifras se desprende que la cuota de mercado del beneficiario de la ayuda antes y después de la inversión no superaría el 25 % del mercado total de módulos solares. Por ello, en opinión de la Comisión, la ayuda notificada es compatible con el considerando 24, letra a), de las DMS 2002.
6.4.3.5. Considerando 24, letra b), de las DMS 2002: Capacidad de producción
(139)
La Comisión ha examinado también si el proyecto de inversión es compatible con el considerando 24, letra b), de las DMS 2002. A tal fin se verifica si la tasa media de crecimiento anual del consumo aparente del producto en cuestión en los últimos cinco años se sitúa por encima de la tasa media de crecimiento anual del producto interior bruto del Espacio Económico Europeo (lo que indicaría que la evolución del mercado no sufre un declive estructural).
(140)
Como la medida se notificó en 2006, se utilizaron las cifras de los años 2000 a 2005. La Comisión verificó los datos suministrados por Alemania en la notificación sobre la base de los estudios presentados y de la información pública de una fuente fiable (54). En ninguna de estas fuentes la tasa media de crecimiento anual del consumo aparente de módulos solares en el Espacio Económico Europeo de los años 2000 a 2005 se cifra por debajo del 49 % (volumen) o del 42 % (valor).
(141)
La tasa media de crecimiento anual del producto interior bruto del Espacio Económico Europeo de los años 2000 a 2005 se situó en el 1,76 % en volumen y en el 3,72 % en valor. Por consiguiente, la tasa media de crecimiento anual del consumo aparente de módulos solares de los últimos cinco años de los que se dispone de cifras, es claramente más elevada.
(142)
La Comisión basó su estimación del consumo aparente en el sector fotovoltaico en su conjunto en el Espacio Económico Europeo ya que es muy difícil encontrar datos del mercado de módulos solares a nivel del Espacio Económico Europeo. Ello se debe principalmente a que el mercado de módulos solares se considera de ámbito mundial. El mercado fotovoltaico se considera un buen sustituto del mercado de módulos solares ya que los módulos solares son por lo general un producto intermedio en el conjunto del mercado fotovoltaico y el mercado del producto intermedio normalmente evoluciona de forma muy similar al mercado del producto final o del mercado en su conjunto (al sector fotovoltaico pertenecen habitualmente las obleas, las células, los módulos y los sistemas solares). Además, el mercado fotovoltaico crece tan rápidamente que incluso en el caso de que el crecimiento real del mercado de módulos solares en el Espacio Económico Europeo se desviara ligeramente, no sería suficiente como para suponer que el crecimiento se pudiera situar por debajo del 1,76 %.
(143)
Teniendo en cuenta las cifras citadas, la Comisión llega a la conclusión de que la medida notificada es compatible con el considerando 24, letra b), de las DMS 2002.
6.5. Conclusiones
(144)
Sobre la base de las consideraciones expuestas, la Comisión concluye que la ayuda notificada se atiene a las Directrices sobre ayudas regionales 1998, el Mapa de ayudas regionales de Alemania (2004-2006) y las DMS 2002.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. La intensidad de la ayuda regional prevista por Alemania de un máximo de 23,8224 % del equivalente bruto de subvención (EBS) de los costes reales subvencionables, que ascienden a 114 882 310 EUR (valor actual), y el correspondiente importe de la ayuda regional de 27 367 723 EUR (valor actual) a favor de Sovello AG, son compatibles con el mercado común si la Comisión autoriza en una decisión una cofinanciación FEDER (Fondo Europeo de Desarrollo Regional) por un valor mínimo del 25 % del gasto público destinado al proyecto.
2. Si la Comisión no autoriza en una decisión una cofinanciación FEDER por un valor mínimo del 25 % del gasto público destinado al proyecto, la intensidad de la ayuda regional prevista en este caso por Alemania de un máximo de 22,46 % EBS de los costes reales subvencionables, que ascienden a 114 882 310 EUR (valor actual), y el correspondiente importe de la ayuda regional de 25 802 567 EUR (valor actual) a favor de Sovello AG, son compatibles con el mercado común.
Artículo 2
1. Si la Comisión autoriza en una decisión una cofinanciación FEDER por un valor mínimo del 25 % del gasto público destinado al proyecto, se puede ejecutar la ayuda (incluida la bonificación de cohesión) por un valor máximo del 23,8224 % EBS de los costes reales subvencionables de Sovello2, lo que corresponde a un importe de la ayuda de 27 367 723 EUR (valor actual).
2. Si la Comisión no autoriza en una decisión una cofinanciación FEDER por un valor mínimo del 25 % del gasto público destinado al proyecto, se puede ejecutar la ayuda (sin la bonificación de cohesión) por un valor máximo del 22,46 % EBS de los costes reales subvencionables de Sovello2, lo que corresponde a un importe de la ayuda de 25 802 567 EUR (valor actual).
Artículo 3
El destinatario de la presente Decisión es la República Federal de Alemania.
Hecho en Bruselas, 17 de junio de 2009.