РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 479/2008 НА СЪВЕТА
от 29 април 2008 година
относно общата организация на пазара на вино, за изменение на регламенти (ЕО) № 1493/1999, (ЕО) № 1782/2003, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 3/2008 и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 2392/86 и (ЕО) № 1439/1999
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ II
МЕРКИ ЗА ПОДПОМАГАНЕ
Глава I
Програми за подпомагане
Раздел 1
Уводни разпоредби
Раздел 2
Представяне и съдържание на програмите за подпомагане
Раздел 3
Специални мерки за подпомагане
Раздел 4
Общи разпоредби
Глава II
Прехвърляне на финансови средства
ДЯЛ III
РЕГУЛАТОРНИ МЕРКИ
Глава I
Общи правила
Глава II
Енологични практики и ограничения
Глава III
Наименования за произход, географски указания и традиционни наименования
Глава IV
Наименования за произход и географски указания
Раздел 1
Определения
Раздел 2
Заявление за предоставяне на правна закрила
Раздел 3
Процедура по предоставяне на правна закрила
Раздел 4
Специални случаи
Раздел 5
Закрила и контрол
Раздел 6
Общи разпоредби
Глава V
Традиционни наименования
Глава VI
Етикетиране и представяне
Глава VII
Организации на производителите и междубраншови организации
ДЯЛ IV
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
Глава I
Общи разпоредби
Глава II
Лицензи за внос и износ
Глава III
Защитни мерки и активно и пасивно усъвършенстване
Глава IV
Правила, приложими за вноса
ДЯЛ V
ПРОИЗВОДСТВЕН ПОТЕНЦИАЛ
Глава I
Незаконни насаждения
Глава II
Преходен режим на правата на засаждане
Глава III
Схема за изкореняване
ДЯЛ VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ VII
ИЗМЕНЕНИЯ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Глава I
Изменения
Глава II
Преходни и заключителни разпоредби
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 36 и 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Прилаганият спрямо лозаро-винарския сектор общностен режим е уреден с Регламент (ЕО) № 1493/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на вино (3) и регламентите за прилагането му.
(2)
Потреблението на вино в Общността бележи постоянен спад, а количеството изнесено вино от Общността от 1996 г. насам нараства с далеч по-бавен темп от внесените количества. Това доведе до влошаване на равновесието между търсенето и предлагането, което от своя страна дава силно отражение върху цените и доходите на производителите.
(3)
Не всички инструменти, предвидени понастоящем в Регламент (ЕО) № 1493/1999, се оказаха ефективни при насочването на лозаро-винарския сектор към конкурентоспособно и устойчиво развитие. Мерките, свързани с пазарните механизми, често пъти се оказваха слабо резултатни в икономическо отношение, доколкото насърчаваха структурните излишъци, без да наложат изискване за структурни подобрения. Освен това някои от съществуващите регулаторни мерки неоправдано ограничиха дейностите на конкурентоспособните производители.
(4)
Така изглежда, че сегашната правна рамка не способства за постигане по устойчив начин на целите, определени в член 33 от Договора, в частност за стабилизиране на пазара на вино и осигуряване на справедлив жизнен стандарт на съответната земеделска общност.
(5)
Предвид натрупания опит следователно е целесъобразно основно да се промени режимът на Общността, прилаган по отношение на лозаро-винарския сектор, с оглед постигане на следните цели: повишаване на конкурентоспособността на винопроизводителите от Общността; повишаване на репутацията на качествените вина от Общността като най-добри в света; възвръщане на старите пазари и спечелване на нови в рамките на Общността и навсякъде по света; създаване на лозаро-винарски режим, почиващ на ясни, прости и ефикасни правила, подсигуряващи равновесие между търсенето и предлагането; създаване на лозаро-винарски режим, който да съхрани най-добрите традиции на винопроизводството в Общността, да заздрави социалната тъкан в много селски райони и да гарантира, че производството като цяло зачита околната среда. Поради това е целесъобразно да се отмени Регламент (ЕО) № 1493/1999, като той бъде заменен от настоящия регламент.
(6)
Настоящият регламент бе предшестван от процес на оценка и консултации с оглед на по-точното определяне и насочване към нуждите на лозаро-винарския сектор. Възложено бе изготвянето на външен доклад за оценка, който бе публикуван през ноември 2004 г. На 16 февруари 2006 г. Комисията организира семинар, за да даде възможност на заинтересованите страни да изразят становищата си. На 22 юни 2006 г. бе публикувано съобщение на Комисията със заглавие „Към устойчив европейски лозаро-винарски сектор“ заедно с оценка на въздействието, в която се изброяват няколко възможности за реформа в лозаро-винарския сектор.
(7)
От юли до ноември 2006 г. се проведоха дискусии на равнище Съвет. През декември 2006 г. Европейският икономически и социален комитет и Комитетът на регионите приеха доклади по предложените възможности за реформа в лозаро-винарския сектор, съгласно изложеното в съобщението на Комисията. На 15 февруари 2007 г. Европейският парламент прие по своя инициатива доклад относно съобщението, като направените заключенията са взети предвид в настоящия регламент.
(8)
Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специални разпоредби за някои земеделски продукти („общ регламент за ООП“) (4) следва в крайна сметка да обхване и лозаро-винарския сектор. Общият регламент за ООП съдържа хоризонтални разпоредби, в частност относно търговията с трети държави, правилата за конкуренция, мерките за контрол и санкциите, както и за обмена на информация между Комисията и държавите-членки. За да се улесни бъдещото им включване в общия регламент за ООП, разпоредбите на настоящия регламент относно посочените по-горе хоризонтални въпроси следва да бъдат съобразени във възможно най-висока степен с разпоредбите на общия регламент за ООП.
(9)
Важно е да се предвидят мерки за подпомагане, които могат да укрепят конкурентните структури. Въпреки че тези мерки следва да се финансират и определят от Общността, на държавите-членки следва да се предостави свободата да изберат подходящия набор от мерки, за да отговорят на нуждите на своите регионални структури, като при необходимост отчитат техните особености, както и да ги включат в национални програми за подпомагане. Държавите-членки следва да отговарят за изпълнението на тези програми.
(10)
Ключът към разпределяне между държавите-членки на финансовите средства за националните програми за подпомагане следва да бъде свързан с дела на бюджета на лозаро-винарския сектор в исторически аспект като главен критерий, както и с общата площ, засадена с лозя, и с производството в исторически план. Въпреки това, този метод следва да се пригоди към ситуациите, в които използването като основен критерий на дела на бюджета на лозаро-винарския сектор в исторически аспект би довело до неравномерно разпределение на средствата.
(11)
Една от основните мерки, допустими по националните програми за подпомагане, следва да бъде популяризирането и предлагането на пазара в трети държави на вината от Общността. Следва да продължи подпомагането за дейностите по преструктуриране и конверсия предвид тяхното благоприятно структурно въздействие върху лозаро-винарския сектор. Също така следва да се предостави помощ за инвестиции в лозаро-винарския сектор, насочени към подобряване на икономическите показатели на самите предприятия. Подпомагането на дестилацията на вторичните продукти следва да е достъпна мярка за онези държави-членки, които желаят да използват подобен инструмент, за да осигурят качеството на виното, като същевременно опазват околната среда.
(12)
Предпазни инструменти като застраховане на реколтата, взаимоспомагателни фондове и събиране на реколтата на зелено следва да мога да кандидатстват за подпомагане по линия на програмите за подпомагане с цел насърчаване възприемането на отговорен подход към кризисните ситуации.
(13)
Оправдано е запазването на някои традиционни мерки по време на преходен период, за да се облекчи иначе рязкото преустановяване на обичайните пазарни мерки, които досега бяха финансирани от фондове на Общността. Въпросните мерки засягат подпомагане на получаването на спиртни напитки чрез дестилация, подпомагане на кризисната дестилация и подпомагане на използването на концентрирана гроздова мъст.
(14)
И в заключение, по различни причини държавите-членки могат да предпочетат да предоставят отделна от производството помощ на земеделските производители в рамките на схемата за единно плащане. Следователно тази възможност следва да е отворена за държавите-членки и, поради особеностите на схемата за единно плащане, подобно прехвърляне на средства следва да е необратимо и да намали съответно наличния бюджет за националните програми за подпомагане през следващите години.
(15)
Финансирането от Общността на мерките, които отговарят на условията за това, следва, когато това е осъществимо, да зависи от спазването от страна на съответните производители на някои действащи правила в областта на опазването на околната среда. Всяко установено неизпълнение следва да води до съответно намаляване на плащанията.
(16)
Подпомагането на лозаро-винарския сектор следва да произтича и от структурните мерки, посочени в Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета от 20 септември 2005 г. относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (5).
(17)
Следните мерки, предвидени в Регламент (ЕО) № 1698/2005, могат да представляват интерес за лозаро-винарския сектор: установяване на млади земеделски производители и инвестиции в технически съоръжения и подобрения за целите на предлагането на пазара; професионално обучение, подкрепа при информирането и популяризирането в полза на организациите на производителите, след включването им в схема за гарантиране на качеството, подпомагане на агроекология, осигуряване на ранно пенсиониране на онези земеделски производители, които решат да прекратят всякаква търговска земеделска дейност с цел прехвърляне на стопанството на други земеделски производители.
(18)
За да се увеличат финансовите средства, налични съгласно Регламент (ЕО) № 1698/2005, следва да се организира постепенно прехвърляне на финансови средства към бюджета по същия регламент, когато съответните суми са достатъчно значителни.
(19)
По отношение на лозаро-винарския сектор следва да се прилагат определени мерки за регулиране, в частност поради съображения, свързани със здравето, качеството и очакванията на потребителите.
(20)
Държавите-членки, произвеждащи повече от 50 000 хектолитра годишно, следва да продължат да отговарят за класифицирането на винените сортове лози, от които може да се произвежда вино на тяхна територия. Следва да се изключат някои винени сортове лози.
(21)
Предлагането на пазара в Общността на някои продукти, обхванати от настоящия регламент, следва да се извършва в съответствие със специална класификация на лозаро-винарски продукти и на съответните спецификации.
(22)
Обхванатите от настоящия регламент продукти следва да се произвеждат в съответствие с определени правила относно енологичните практики и ограничения, които да гарантират, че се отговаря на съображенията, свързани с общественото здраве, и на очакванията на потребителите по отношение на качеството и производствените методи. От съображения за гъвкавост, обновяването на тези практики и одобряването на нови такива следва да се уреди на ниво мерки за прилагане с изключение на чувствителните в политически план области на обогатяване и повишаване на киселинното съдържание, по отношение на които Съветът следва да запази компетентността си във връзка с измененията.
(23)
Повишаването на алкохолното съдържание на виното следва да се подчини на някои ограничения и, когато се прилага, да се извършва чрез добавяне във виното на концентрирана гроздова мъст или ректифицирана концентрирана гроздова мъст или захароза, в случаите, в които това е било разрешено. Ограниченията по отношение на допустимото обогатяване следва да станат по-строги, отколкото са били досега.
(24)
Предвид лошото качество на виното, получено чрез свръхпресоване, тази практика следва да се забрани.
(25)
За да се съобрази с международните стандарти в тази област, Комисията следва по правило да се опре на енологичните практики, препоръчани от Международната организация по лозарство и винарство (OIV).
(26)
Следва да продължи забраната в Общността за купажиране на вино с произход от трета държава с вино, произведено в Общността, както и купажирането между вина с произход от трети държави. Също така, на територията на Общността следва да не се позволява превръщането във вино или добавянето към вино на някои видове гроздова мъст, гроздов сок и прясно грозде с произход от трети държави.
(27)
В Общността понятието за качествени вина се основава inter alia на специфичните характеристики, които се приписват на географския произход на виното. Тези вина се разпознават от потребителите посредством защитени наименования за произход и защитени географски указания, въпреки че в това отношение съществуващата система не е напълно развита. За да се осигури прозрачна и по-съвършена рамка в подкрепа на изискването за качество от съответните продукти, следва да се въведе режим, според който заявленията относно наименование за произход или географско указание се разглеждат в съответствие с подхода, възприет в рамките на хоризонталната политика на Общността в областта на качеството по отношение на хранителни продукти, различни от виното и спиртните напитки, в Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (6).
(28)
За да се съхранят специфичните качествени характеристики на вината с наименование за произход или географско указание, на държавите-членки следва да се разреши да прилагат по-строги правила в това отношение.
(29)
За да се ползват със закрила в Общността, наименованията за произход и географските указания следва да бъдат признати и регистрирани на общностно равнище. За да се гарантира, че съответните означения отговарят на установените с настоящия регламент условия, заявленията следва да се разглеждат от националните органи на съответната държава-членка, при спазване на минималните общи разпоредби, включително на националната процедура за предявяване на възражения. Впоследствие Комисията следва да пристъпи към внимателен преглед на тези решения, за да гарантира, че заявленията отговарят на определените в настоящия регламент условия и че подходът е еднообразен във всички държави-членки.
(30)
Следва да се даде възможност за закрила на наименованията за произход и географските указания с произход от трети държави, когато те са защитени в държавата им на произход.
(31)
Процедурата за регистриране следва да позволява на всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес в държава-членка или в трета държава, да упражнява правата си, като предяви възраженията си.
(32)
Регистрираните наименования за произход и географски указания следва да се ползват със закрила срещу използване, което представлява злоупотреба с репутацията на продукти, които спазват изискванията. За да се насърчи лоялната конкуренция и да не се въвеждат в заблуждение потребителите, тази закрила следва да се разпростре и за продукти и услуги, които не са обхванати от настоящия регламент, включително онези, които не са посочени в приложение I към Договора.
(33)
Следва да се предвидят процедури, които да дават възможност за изменение на спецификациите на продуктите след предоставяне на закрила, както и за отмяна на наименованието за произход или географското указание, по-специално ако вече не се гарантира спазването на съответната спецификация на продукта.
(34)
Наименованията за произход и географските указания, които са защитени на територията на Общността, следва да подлежат на контрол, при възможност спазващ изискванията на Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на спазването на законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (7), което да включва система от проверки за осигуряване на спазването на продуктовите спецификации на въпросните вина.
(35)
На държавите-членки следва да се разреши да събират такса за покриване на направените разходи, включително понесените във връзка с разглеждането на заявления за закрила, предявени възражения, заявления за изменение и искания за отмяна по настоящия регламент.
(36)
От съображения за правна сигурност от приложното поле на новата процедура за преглед следва да се изключат съществуващите в Общността наименования за произход и географски указания. Съответните държави-членки следва обаче да предоставят на Комисията основната информация и документите, въз основа на които тези наименования за произход и географски указания са били признати на национално равнище, като в противен случай те следва да загубят закрилата като наименования за произход или географски указания. От съображения за правна сигурност следва да се ограничат възможностите за отмяна на съществуващи наименования за произход и географски указания.
(37)
Политиката по качество се регулира на национално равнище в някои държави-членки в съответствие с национални разпоредби и практики. Тези разпоредби и практики могат да продължат да се прилагат.
(38)
Някои наименования се използват традиционно в Общността и предоставят на потребителите информация относно характеристиките и качеството на вината, която допълва информацията, дадена от наименованията за произход и географските указания. За да се осигури функционирането на вътрешния пазар и лоялната конкуренция, както и за да не се въвеждат в заблуждение потребителите, тези традиционни наименования следва да имат възможността да се ползват от правна закрила в Общността.
(39)
Описанието, означаването и търговското представяне на обхванатите от настоящия регламент продукти могат да имат важни последствия за предлагането им на пазара. Различията между законодателствата на държавите-членки относно етикетирането на продуктите от вино могат да поставят пречки пред гладкото функциониране на вътрешния пазар.
(40)
Ето защо следва да се установят правила, които да отчитат законните интереси на потребителите и на производителите. Поради тази причина е целесъобразно да съществуват правила на Общността в областта на етикетирането.
(41)
Тези правила трябва да предвидят задължителна употреба на някои изрази, така че да се идентифицира продуктът в зависимост от търговската категория и да се предоставят на потребителите определени важни данни. Използването на други данни, имащи незадължителен характер, също трябва да се уреди на общностно ниво.
(42)
Освен ако не е предвидено друго, правилата за етикетиране в лозаро-винарския сектор следва да допълват установените в Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. за сближаване на законодателството на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (8), които се прилагат в хоризонтален план. Опитът показва, че често пъти не е целесъобразно да има различия в правилата за етикетиране в зависимост от категорията на продуктите от вино. Поради това правилата следва да се прилагат по принцип спрямо всички различни категории вино, включително продуктите от внос. По-специално, за вината без наименование за произход или географско указание следва да се позволи обозначаването на винения сорт лоза и на годината на реколтата, като се отчитат изискванията и изключенията, свързани с достоверността на етикета и съответния контрол, както и рискът от заблуждаване на потребителите.
(43)
Съществуването и създаването на организации на производителите все още може да допринася за удовлетворяване на нуждите на лозаро-винарския сектор, както са определени на равнището на Общността. Ползата от тези организации следва да се изразява в обхвата и ефикасността на услугите, които те предлагат на членовете си. Същото се отнася и за междубраншовите организации. Ето защо държавите-членки следва да признаят организациите, които отговарят на определени изисквания, установени на общностно равнище.
(44)
За да се подобри функционирането на пазара на вина, държавите-членки следва да имат възможността да прилагат решения, взети от междубраншовите организации. От обхвата на подобни решения обаче следва да се изключат практики, които биха могли да доведат до нарушаване на конкуренцията.
(45)
Създаването на единен пазар на Общността предполага въвеждането на система за търговия по външните граници на Общността. Тя следва да включва вносни мита и по принцип да стабилизира пазара на Общността. Тази система за търговия следва да се основава на международните задължения на Общността, по-специално на онези от тях, които произтичат от споразуменията, сключени в рамките на Световната търговска организация (СТО).
(46)
Наблюдението на търговските потоци е преди всичко въпрос на управление, който следва да се разглежда по гъвкав начин. Ето защо Комисията следва да вземе решение за въвеждане на изисквания по отношение на лицензите, като се отчита необходимостта от лицензи за внос и износ с цел управление на съответните пазари, и по-специално за контрол на вноса на съответните продукти. Независимо от това, с настоящия регламент следва да се установят общи условия по отношение на тези лицензи.
(47)
Когато се предвиждат лицензи за внос и износ, следва да се изисква представянето на гаранция за осъществяването на операциите, за които са издадени лицензите.
(48)
Системата на вносни мита позволява да отпаднат всякакви други защитни мерки по външните граници на Общността. При изключителни обстоятелства вътрешният пазар и митническият механизъм биха могли да се окажат неподходящи. В такива случаи, за да не остане пазарът на Общността незащитен срещу възможни смущения, Общността следва да може да вземе незабавно всички необходими мерки. Тези мерки следва да съответстват на международните ангажименти на Общността.
(49)
За да се предотврати или противодейства на неблагоприятните въздействия върху пазара на Общността, които могат да бъдат резултат по-специално от вноса на гроздов сок и на продукти на основата на гроздова мъст, този внос следва да се обвърже със заплащането на допълнително мито, ако са изпълнени определени условия.
(50)
За да се осигури правилното функциониране на пазара на вино и, по-специално, за да се избегнат смущенията на пазара, следва да се предвиди възможността за забрана на прибягването до режима на активно и пасивно усъвършенстване. За да може този инструмент за управление на пазара да работи успешно, по правило е необходимо той да бъде въведен без съществено забавяне. Поради тази причина на Комисията следва да се предоставят съответните правомощия.
(51)
Продуктите, внесени от трети държави, следва да се подчиняват на правилата на Общността за категориите продукти, етикетирането и обозначенията на наименованията за произход и географските указания. Те следва да се съпровождат от доклад за извършен анализ.
(52)
При определени условия е целесъобразно на Комисията да се предостави правомощието да определя и управлява тарифни квоти, произтичащи от международни споразумения, които са сключени в съответствие с Договора, или от актове на Съвета.
(53)
Положението със свръхпроизводството на вино в Общността беше утежнено още повече в резултат на случаите на нарушаване на временната забрана на нови насаждения. В Общността съществуват голям брой незаконни насаждения, което представлява източник на нелоялна конкуренция и задълбочава проблемите в лозаро-винарския сектор.
(54)
Следва да се прави разграничение между площите с незаконни насаждения, засадени преди 31 август 1998 г., и онези, засадени след тази дата, доколкото това засяга задълженията на производителите по отношение на съответните площи. Следва да се предостави последна възможност за узаконяване на незаконните насаждения от площите, засадени преди 1 септември 1998 г., съгласно условията по член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999. Съответно, приложимата разпоредба от настоящия регламент следва да има обратно действие.
(55)
Към настоящия момент не съществува задължение за изкореняване на незаконните насаждения от площите, засадени преди 1 септември 1998 г. Съответните производители следва да бъдат задължени да ги узаконят, като заплатят определена такса. В случай че съответните площи не бъдат узаконени до 31 декември 2009 г., производителите следва да бъдат задължени да ги изкоренят за своя сметка. Неизпълнението на задължението за изкореняване следва да води до налагане на имуществени санкции.
(56)
Площите, които са били засадени след 31 август 1998 г. в нарушение на съответната забрана, следва да бъдат изкоренени, в изпълнение на санкцията, предвидена в Регламент (ЕО) № 1493/1999. Неизпълнението на задължението за изкореняване следва да води до налагане на имуществени санкции.
(57)
До прилагането на мерките за узаконяване и изкореняване, виното от площите, засадени в нарушение на забраната, които не са узаконени в съответствие с Регламент (ЕО) № 1493/1999, следва да не се допуска на пазара за цели, различни от дестилацията за сметка на съответния производител. Представянето от производителите на договори за дестилация следва да осигури по-добър от досегашния контрол върху спазването на това правило.
(58)
Макар временната забрана на нови насаждения да оказа известно въздействие върху равновесието между търсенето и предлагането на пазара на вино, едновременно с това тя създаде пречка за онези конкурентоспособни производители, които желаят да реагират гъвкаво на нарасналото търсене.
(59)
Тъй като все още не е постигнато пазарно равновесие, и тъй като е необходимо време за проявяване на последиците от съпътстващи мерки като схемата за изкореняване, е целесъобразно забраната на нови насаждения да се запази до 31 декември 2015 г., когато все пак тя следва да бъде окончателно вдигната, за да се позволи на конкурентоспособните производители да отговорят свободно на пазарните условия. На държавите-членки обаче следва да се предостави възможност да удължат забраната по отношение на тяхната територия до 31 декември 2018 г., ако сметнат това за необходимо.
(60)
Установено бе, че съществуващото разрешение за ново засаждане на площи, предназначени за лозов посадъчен материал, комасация и отчуждаване, както и за провеждане на експериментална дейност в лозарството, не води до необосновани смущения на пазара на вино и следователно то следва да продължи да се прилага, при условие че се упражнява необходимият контрол.
(61)
Следва да продължи практиката да се предоставят права на презасаждане, когато производителите поемат ангажимента да изкоренят еднакви по размер площи, засадени с лозя, тъй като нетното въздействие на подобни насаждения върху производството клони към нулата.
(62)
Освен това, държавите-членки следва да имат възможността да разрешат прехвърлянето на права на презасаждане към друго стопанство, при строг контрол и ако това прехвърляне цели постигането на по-високо качество, засяга площи, предназначени за лозов посадъчен материал, или е свързано с прехвърлянето на част от стопанството. Тези прехвърляния следва да се провеждат в рамките на територията на съответната държава-членка.
(63)
За да се подобри управлението на лозаро-винарския потенциал и да се насърчи ефикасното използване на правата на засаждане, като по този начин се смекчи допълнително ефектът от временното ограничаване на насажденията, следва да се запазят съществуващите системи от национални или регионални резерви.
(64)
Държавите-членки следва да запазят голяма свобода на действие в управлението на резервите, при условие че се упражнява необходимият контрол, което да им позволи по-добре да съобразят използването на правата на засаждане от тези резерви с местните нужди. Тази свобода на действие следва да включва възможността за закупуване на права на засаждане, за попълване на резерва, както и за продаване на права на засаждане от резерва. За тази цел държавите-членки следва да продължат да имат възможността да не прилагат системата за резерв, при условие че могат да докажат, че вече разполагат с ефикасна система за управление на правата на засаждане.
(65)
Предоставянето на специални привилегии на младите винопроизводители може да улесни не само тяхното установяване, но също и структурното приспособяване на техните стопанства след първоначалното им установяване, като поради тази причина тези производители следва да могат да получат безплатно предоставяне на права от резервите.
(66)
За да се гарантира оптималното използване на ресурсите и по-добро съответствие между търсенето и предлагането, е необходимо притежателите на права на засаждане да ги използват в разумен срок. В противен случай тези права следва да бъдат разпределени или преразпределени към резервите. По същите причини правата от резервите следва да се предоставят в разумен срок.
(67)
Държавите-членки, в които режимът на право на засаждане не се е прилагал до 31 декември 2007 г., следва да бъдат освободени от задължението да прилагат временната забрана за нови насаждения.
(68)
Следва да се въведе схема за изкореняване като допълнителна съпътстваща мярка, целяща създаването на приспособен към пазарните условия лозаро-винарски сектор. Когато производителите са на мнение, че определени площи не предлагат условия, благоприятни за едно жизнеспособно производство, те следва да могат да намалят разходите си и окончателно да се откажат от производството на вино на тези площи, като им се позволи или да извършват алтернативни дейности на съответната площ, или да се оттеглят напълно от земеделско производство.
(69)
Опитът показва, че ако държавите-членки разполагат с инициативата да разрешават изкореняването срещу изплащане на премия, съществува опасност както мярката, така и свързаните с нея последствия за предлагането да бъдат неефективни. Поради това, в отличие от действащия режим, производителите като правило следва да могат да бъдат допускани до участие в схемата за изкореняване и да имат правото сами да решат дали да кандидатстват за участие в нея. Срещу това следва да им бъде отпускана премия за всеки хектар изкоренени лозя. Държавите-членки обаче, в които производството на вино не надхвърля 50 000 хектолитра годишно, следва да нямат достъп до схемата за изкореняване, тъй като не оказват съществено влияние върху производството в Общността.
(70)
Държавите-членки следва да имат възможността да определят, въз основа на обективни критерии, конкретните нива на премията за изкореняване, в рамките на определени размери, установени от Комисията.
(71)
За да се гарантира един отговорен подход към изкоренените площи, правото на премия следва да зависи от спазването от страна на съответните производители на приложимите екологични правила. Всяко установено неизпълнение следва да води до съразмерно намаление на премията за изкореняване.
(72)
За да се предотвратят екологични проблеми, държавите-членки следва да имат възможността да изключат изкореняването като мярка в планинските райони, в районите със стръмни склонове и в някои малки островни райони, както и в случай на рискове за околната среда, в съответствие с конкретните условия. В съответствие с политиката по отношение на най-отдалечените райони на Общността, схемата за изкореняване не се прилага за Азорските острови, островите Мадейра и Канарските острови. На държавите-членки следва да се предостави възможност да преустановят изкореняването, когато общата изкоренена площ достигне 8 % от площите, засадени с лозя (10 % на регионално равнище).
(73)
Когато в държава-членка изкоренената площ надхвърли 15 % от общата площ, засадена с лозя, следва да бъде възможно изкореняването в тази държава-членка да бъде ограничено до 15 % с цел избягване на несъразмерно концентриране на средствата за изкореняване за сметка на други държави-членки. В допълнение, следва да бъде възможно да се преустанови изкореняването през определена година, когато изкоренената площ през тази година достигне 6 % от общата площ, засадена с лозя.
(74)
След изкореняването земеделските площи, които преди това са били използвани за отглеждане на лозови насаждения, следва да могат да претендират за статут на райони, имащи право да бъдат включени в схемата за единно плащане, и да получат средния размер на заделената регионална пряка помощ, отделна от производството, която по бюджетни съображения не следва да надвишава определена сума.
(75)
Безсистемното отпускане на национални помощи би могло да застраши нормалното функциониране на единния пазар. Поради тази причина разпоредбите на Договора, които уреждат държавните помощи, следва да се прилагат по принцип за продуктите, обхванати от общата организация на пазара на вино. Независимо от това, разпоредбите относно премията за изкореняване и определени мерки по линия на програмите за подпомагане не следва сами по себе си да съставляват пречка за отпускането на национална помощ за същите цели.
(76)
За по-добро управление на лозаро-винарския потенциал е желателно държавите-членки да представят на Комисията опис на своя производствен потенциал. Съдържащата се в него информация следва да се основава на информацията в лозарския регистър, който следва да се запази и редовно актуализира. Подробностите относно този регистър следва да бъдат определени в регламент на Комисията за прилагане. Ето защо следва да се отмени Регламент (ЕИО) № 2392/86 на Съвета от 24 юли 1986 г. относно създаване на лозарски регистър на Общността (9). За да се насърчат държавите-членки да представят този опис, подпомагането на преструктурирането и конверсията следва да се ограничи до онези държави-членки, които са предали такъв опис.
(77)
За да може да се осигури необходимата информация за вземане на съответните политически и административни решения, производителите на грозде за винопроизводство, на мъст и на вино следва да представят декларации за реколтата. Държавите-членки следва също така да имат възможността да изискат от търговците на грозде за винопроизводство да декларират всяка година предложените на пазара количества от последната реколта. Производителите на мъст и вино и останалите търговци, без търговците на дребно, следва да декларират наличните си запаси от гроздова мъст и вино.
(78)
За да се осигури задоволително ниво на проследяване на въпросните продукти, което по-специално е в интерес на защитата на потребителите, следва да се предвиди разпоредба, според която всички продукти, обхванати от настоящия регламент, следва да бъдат снабдени с придружаващ документ, когато се разпространяват в рамките на Общността.
(79)
За да може да се реагира при оправдани кризисни случаи след края на временната мярка за подпомагане при кризисна дестилация, предвидена в програмите за подпомагане през 2012 г., държавите-членки следва да могат да предоставят помощ за кризисна дестилация в рамките на цялостно бюджетно ограничение от 15 % от съответната стойност от годишния бюджет на държавата-членка за националната програма за подпомагане. Преди да бъде предоставена подобна помощ, тя следва да се нотифицира пред Комисията и одобри съгласно настоящия регламент.
(80)
Мерките, необходими за прилагане на настоящия регламент, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (10).
(81)
Разходите, понесени от държавите-членки в рамките на задълженията по прилагане на настоящия регламент, следва да се финансират от Общността в съответствие с Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (11).
(82)
Държавите-членки и Комисията следва да си предоставят взаимно информацията, необходима за прилагане на настоящия регламент.
(83)
За да се гарантира спазването на установените с настоящия регламент задължения, са необходими мерки за контрол и налагане на санкции в случай на неизпълнение на тези задължения. Поради тази причина на Комисията следва да се предостави правомощието да установява съответните правила, включително тези относно възстановяването на недължими плащания и до задълженията на държавите-членки за представяне на доклади.
(84)
Органите на държавите-членки следва да отговарят за спазването на настоящия регламент, като същевременно следва да се предприемат мерки, които да позволят на Комисията да контролира и гарантира това спазване.
(85)
За да се позволи включването на лозаро-винарския сектор в схемата за единно плащане, всички активно култивирани лозарски площи следва да получат право на достъп до схемата за единно плащане, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 г. относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (12).
(86)
Лозарите от България, Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Румъния, Словения и Словакия следва да се ползват от въвеждането на компонента „вино“ в схемата за единно плащане при същите условия, както и лозарите в Общността в състава ѝ на30 април 2004 г. Ето защо компонентът „вино“ в схемата за единно плащане следва да не зависи от прилагането на схемата на нарастване, предвидена в член 143а от Регламент (ЕО) № 1782/2003.
(87)
Регламент (ЕО) № 1782/2003 и Регламент (ЕО) № 3/2008 на Съвета от 17 декември 2008 г. относно действията за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти на вътрешния пазар и в трети страни (13) следва да бъдат съответно изменени.
(88)
Преходът от мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 1493/1999 и останалите регламенти по отношение на лозаро-винарския сектор, към предвидените в настоящия регламент може да създаде затруднения, които са извън предмета на настоящия регламент. За да се намери подходящо решение на този случай, следва да се предвиди разпоредба, позволяваща на Комисията да приеме необходимите преходни мерки. На Комисията следва да бъде също така предоставено правомощието да решава определени практически проблеми,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. Настоящият регламент определя специални правила за производството и предлагането на пазара на продуктите, посочени в част ХII от приложение I към Регламент (ЕО) № 1234/2007.
2. По отношение на посочените в параграф 1 продукти настоящият регламент предвижда:
а)
мерки за подпомагане;
б)
регулаторни мерки;
в)
правила за търговията с трети държави;
г)
правила, уреждащи производствения потенциал.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат определенията, изложени в приложение I.
ДЯЛ II
МЕРКИ ЗА ПОДПОМАГАНЕ
ГЛАВА I
Програми за подпомагане
Раздел 1
Уводни разпоредби
Член 3
Приложно поле
Настоящата глава определя правилата, уреждащи предоставянето на средства от Общността на държавите-членки и използването на тези средства от държавите-членки в рамките на национални програми за подпомагане (наричани по-долу „програми за подпомагане“) с цел финансиране на специални мерки за подпомагане в подкрепа на лозаро-винарския сектор.
Член 4
Съвместимост и съгласуваност
1. Програмите за подпомагане са съвместими със законодателството на Общността и са съгласувани с дейностите, политиките и приоритетите на Общността.
2. Държавите-членки отговарят за програмите за подпомагане и следят за това те да са вътрешно последователни, както и да са изготвени и да се прилагат по обективен начин, като се отчита икономическото положение на съответните производители и необходимостта от избягване на необосновано неравенство в третирането на производителите.
Държавите-членки отговарят за предвиждане и провеждане на необходимите проверки и налагането на санкции в случай на неизпълнение на програмите за подпомагане.
3. Не се предоставя подпомагане в следните случаи:
а)
за научноизследователски проекти и мерки в подкрепа на научноизследователски проекти;
б)
за мерки, съдържащи се в програмите на държавите-членки за развитие на селските райони, съгласно Регламент (ЕО) № 1698/2005.
Раздел 2
Представяне и съдържание на програмите за подпомагане
Член 5
Представяне на програмите за подпомагане
1. Всяка държава-членка производителка, посочена в приложение II, представя на Комисията, за първи път до 30 юни 2008 г., проект за петгодишна програма за подпомагане, включваща мерки в съответствие с разпоредбите на настоящата глава.
Мерките за подпомагане в рамките на програмите за подпомагане се изготвят на географското равнище, което държавите-членки считат за най-подходящо. Преди да бъде представена на Комисията, програмата за подпомагане е предмет на консултации с компетентните органи и организации на подходящото териториално равнище.
Всяка държава-членка представя само един проект за програма за подпомагане, който може да отчита определени регионални особености.
2. Програмите за подпомагане стават приложими три месеца след представянето им на Комисията.
Ако обаче в представената програма за подпомагане не са спазени условията, установени в настоящата глава, Комисията уведомява за това държавата-членка. В такъв случай държавата-членка представя на Комисията преразгледана програма за подпомагане. Преразгледаната програма за подпомагане става приложима два месеца след датата на нотификацията, освен ако не бъде установена продължаващо неспазване, в който случай се прилага настоящата алинея.
3. Параграф 2 се прилага mutatis mutandis за промени в представени от държавите-членки програми за подпомагане.
4. Член 6 не се прилага в случаите, когато единствената мярка на държава-членка в съответната програма за подпомагане се състои в прехвърляне към схемата за единно плащане, посочена в член 9. Член 21 се прилага в този случай само по отношение на параграф 1 от него и във връзка с годината, през която се осъществява прехвърлянето.
Член 6
Съдържание на програмите за подпомагане
Програмите за подпомагане съдържат следните компоненти:
а)
подробно описание на предложените мерки, както и на техните количествени цели;
б)
резултатите от проведените консултации;
в)
оценка за очакваното въздействие в технически, икономически, екологичен и социален план;
г)
график за прилагане на мерките;
д)
обща таблица за финансиране, представяща средствата, които ще се използват, и тяхното индикативно разпределение за отделните мерки в съответствие с установените в приложение II тавани;
е)
критериите и количествените показатели, които следва да се използват при контрола и оценката, както и предприетите мерки за осигуряване на правилното и ефективно прилагане на програмите за подпомагане;
ж)
посочване на компетентните органи и на структурите, които отговарят за изпълнение на програмата за подпомагане.
Член 7
Мерки, отговарящи на условията за финансиране
1. Програмите за подпомагане включват една или повече от следните мерки:
а)
подпомагане по единната схема за плащане съгласно член 9;
б)
популяризиране в съответствие с член 10;
в)
преструктуриране и конверсия на лозя в съответствие с член 11;
г)
събиране на реколтата на зелено в съответствие с член 12;
д)
взаимоспомагателни фондове в съответствие с член 13;
е)
застраховане на реколтата в съответствие с член 14;
ж)
инвестиции в съответствие с член 15;
з)
дестилация на вторични продукти в съответствие с член 16;
и)
получаване на спиртни напитки чрез дестилация в съответствие с член 17;
й)
кризисна дестилация в съответствие с член 18;
к)
използване на концентрирана гроздова мъст в съответствие с член 19.
2. Програмите за подпомагане не съдържат други мерки освен изброените в членове 9-19.
Член 8
Общи правила относно програмите за подпомагане
1. Разпределението на наличните финансови средства на Общността, както и бюджетните ограничения, са посочени в приложение II.
2. Подпомагането от Общността се отнася единствено за онези от разходите, които отговарят на условията за финансиране и са направени след представянето на съответната програма за подпомагане по член 5, параграф 1.
3. Държавите-членки не участват в покриването на разходите за мерките, финансирани от Общността по линия на програмите за подпомагане.
4. Чрез дерогация от параграф 3 държавите-членки могат да предоставят национална помощ за мерките по членове 10, 14 и 15, при спазване на съответните правила на Общността за държавните помощи.
Максималният размер на помощта, определен в съответните правила на Общността за държавните помощи, се прилага по отношение на общото публично финансиране, което включва както средства от Общността, така и национални такива.
Раздел 3
Специални мерки за подпомагане
Член 9
Схема за единно плащане и подпомагане за лозари
1. Държавите-членки подпомагат лозарите, като разпределят права на получаване на плащания по смисъла на дял III, глава 3 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 в съответствие с бчква О от приложение VII към същия регламент.
2. Държавите-членки, които възнамеряват да се възползват от посочената в параграф 1 възможност, предвиждат този вид подпомагане в програмите си за подпомагане, включително що се отнася до последващото прехвърляне на средства към схемата за единно плащане, чрез промени в тези програми съгласно член 5, параграф 3.
3. След като бъде отпуснато, посоченото в параграф 1 подпомагане:
а)
остава в схемата за единно плащане и вече не е налично или няма да бъде предоставяно по член 5, параграф 3 за мерките, изброени в членове 10-19 през следващите години на действие на програмите за подпомагане;
б)
пропорционално намалява размера на средствата, предназначени за мерките, изброени в членове 10-19, в програмите за подпомагане.
Член 10
Популяризиране на пазарите на трети държави
1. По смисъла на настоящия член подпомагането обхваща мерки за информиране или популяризиране на вината на Общността в трети държави, целящи повишаване на конкурентоспособността на вината в тези държави.
2. Мерките по параграф 1 засягат вината със защитено наименование за произход или географско указание или вината с означение на винения сорт лоза.
3. Мерките по параграф 1 могат да включват единствено:
а)
връзки с обществеността, мерки за популяризиране или реклама, по-специално които изтъкват предимствата на продуктите от Общността, най-вече от гледна точка на качеството, безопасността на храните или грижата за околната среда;
б)
участие в мероприятия, панаири или изложения с международна значимост;
в)
информационни кампании, по-специално относно режимите на Общността, отнасящи се до наименованията за произход, географските указания и биологичното производство;
г)
проучвания на нови пазари, необходими за разширяване на възможностите за реализация на пазара;
д)
проучвания с цел оценка на резултатите от действията по мерките за популяризиране и информиране.
4. Делът, с който Общността участва в дейностите за популяризиране, не надвишава 50 % от разходите, които отговарят на условията за финансиране.
Член 11
Преструктуриране и конверсия на лозя
1. Целта на мерките за преструктуриране и конверсия на лозя е да се повиши конкурентоспособността на винопроизводителите.
2. Преструктурирането и конверсията на лозя се подпомагат в съответствие с настоящия член само ако държавите-членки представят опис на своя производствен потенциал в съответствие с член 109.
3. Подпомагането на преструктурирането и конверсията на лозя може да обхваща единствено една или повече от следните дейности:
а)
конверсия на сортовете, включително и чрез повторно присаждане;
б)
промяна на местонахождението на лозя;
в)
подобряване на техниките за управление на лозята.
Подпомагането не обхваща обичайното обновяване на лозя, които са приключили естествения си жизнен цикъл.
4. Подпомагането на преструктурирането и конверсията на лозя може да се осъществява единствено в следните форми:
а)
обезщетение на производителите за загуба на доход вследствие прилагането на мярката;
б)
помощ за покриване на разходите по преструктуриране и конверсия.
5. Посоченото в параграф 4, буква а) обезщетение на производителите за загуба на доход може да покрие до 100 % от съответните загуби и да приеме една от следните форми:
а)
независимо от разпоредбите на глава II от дял V - разрешение за едновременно отглеждане на стари и нови лозови насаждения за определен период от време, който не надвишава три години, до края на преходния режим за правата на засаждане;
б)
парично обезщетение.
6. Участието на Общността в покриването на действителните разходи за преструктуриране и конверсия на лозя не надвишава 50 % от тези разходи. В райони, класифицирани като региони за сближаване в съответствие с Регламент (ЕО) № 1083/2006 (14), участието на Общността в покриването на разходите за преструктуриране и конверсия не надвишава 75 %.
Член 12
Събиране на реколтата на зелено
1. За целите на настоящия член събиране на реколтата на зелено означава пълното унищожаване или отстраняване на гроздовете, докато все още не са узрели, като по този начин добивът от съответната площ се намалява до нула.
2. Подпомагането на събирането на реколтата на зелено допринася за възстановяване на равновесието между търсенето и предлагането на пазара на вино в Общността, с оглед предотвратяването на пазарни кризи.
3. Подпомагането на събирането на реколтата на зелено може да се предоставя като обезщетение под формата на плащане с фиксиран размер за хектар, който се определя от съответната държава-членка.
Изплатената сума не надвишава 50 % от сумата на преките разходи за унищожаване или отстраняване на гроздовете и от загубата на приходи, произтичаща от унищожаването или отстраняването на гроздовете.
4. Заинтересованите държави-членки въвеждат система, почиваща на обективни критерии, за да гарантират, че мярката за събиране на реколтата на зелено не води до обезщетения за отделни винопроизводители над тавана по параграф 3, втора алинея.
Член 13
Взаимоспомагателни фондове
1. Подпомагането на създаването на взаимоспомагателни фондове представлява помощ за онези производители, които желаят да се застраховат срещу колебанията на пазара.
2. Подпомагането на създаването на взаимоспомагателни фондове може да се предостави под формата на временна и постепенно намаляваща помощ за покриване на административните разходи на тези фондове.
Член 14
Застраховане на реколтата
1. Подпомагането на застраховането на реколтата съдейства за запазване на доходите на производителите, когато същите са засегнати от природни бедствия, неблагоприятни климатични условия, болести или нашествия от вредители.
2. Подпомагането на застраховането на реколтата може да се предостави под формата на финансова вноска на Общността, която не бива да надвишава:
а)
80 % от разходите за застрахователна премия, заплатена от производителите за застраховане срещу щети, причинени от неблагоприятни климатични условия, които могат да бъдат приравнени към природни бедствия;
б)
50 % от разходите за застрахователни премии, заплатени от производителите за застраховане срещу:
i)
щети по буква а) и срещу други щети, причинени от неблагоприятни климатични условия;
ii)
щети, причинени от животни, болести по растенията или нашествия от вредители.
3. Подпомагането на застраховането на реколтата може да се предостави само ако съответните застрахователни плащания не обезщетяват производителите в размер, по-висок от 100 % от претърпяната загуба на доход, като се отчитат всички обезщетения, които производителите може да са получили по други схеми за подпомагане, свързани със застрахования риск.
4. Подпомагането на застраховането на реколтата не нарушава по никакъв начин конкуренцията на застрахователния пазар.
Член 15
Инвестиции
1. Може да се предоставя подпомагане за инвестиране в материални или нематериални активи в рамките на съоръженията за преработка, инфраструктурата на лозаро-винарския сектор и предлагането на пазара на вино, които подобряват цялостно показателите на предприятието и засягат едни или повече от следните дейности:
а)
производството или предлагането на пазара на продуктите, посочени в приложение IV;
б)
разработването на нови продукти, процеси и технологии, свързани с продуктите, посочени в приложение IV.
2. Подпомагането по параграф 1 в неговия максимален размер се ограничава до микро-, малки и средни предприятия по смисъла на Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. относно определението за микро-, малки и средни предприятия (15). За териториите на Азорските острови, островите Мадейра, Канарските острови, по-малките острови в Егейско море, по смисъла на Регламент (ЕО) № 1405/2006 на Съвета от 18 септември 2006 г. относно приемането на специфични мерки в областта на земеделието по отношение на малките острови в Егейско море (16) и френските отвъдморски департаменти не се прилагат никакви ограничения за максималния размер. За предприятия, които не са обхванати от член 2, параграф 1 от дял I от приложението към Препоръка 2003/361/ЕО, с по-малко от 750 служители или оборот, по-малък от 200 милиона евро, максималната сума за помощ се съкращава наполовина.
Подпомагане не се предоставя на предприятия в затруднение по смисъла на насоките на Общността за държавни помощи за спасяване и преструктуриране на предприятия в затруднение.
3. Разходите, които отговарят на условията за финансиране, изключват елементите, посочени в член 71, параграф 3, букви а)-в) от Регламент (ЕО) № 1698/2005.
4. Към участието на Общността се прилагат следните максимални размери на помощта за разходите, които отговарят на условията за финансиране:
а)
50 % в райони, класифицирани като региони за сближаване в съответствие с Регламент (ЕО) № 1083/2006;
б)
40 % в райони, различни от регионите за сближаване;
в)
75 % в най-отдалечените райони в съответствие с Регламент (ЕО) № 247/2006 на Съвета от 30 януари 2006 г. за определяне на специфични мерки за селското стопанство в най-отдалечените райони на Съюза (17);
г)
65 % в по-малките острови в Егейско море по смисъла на Регламент (ЕО) № 1405/2006.
5. Член 72 от Регламент (ЕО) № 1698/2005 се прилага mutatis mutandis за посоченото в параграф 1 подпомагане.
Член 16
Дестилация на вторични продукти
1. Може да се предоставя подпомагане за доброволната или задължителна дестилация на вторични продукти от производството на вино, извършена съгласно условията, посочени в бчква Г на приложение VI.
Размерът на помощите се определя на обемен процент и на хектолитър произведен алкохол. Не се изплаща помощ за алкохолния обем, съдържащ се в подлежащите на дестилиране вторични продукти, който надвишава 10 % по отношение на алкохолния обем, съдържащ се в произведеното вино.
2. Максимално приложимите равнища на помощите се основават на разходите за събиране и преработване и се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, за която е предоставено подпомагане, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
Член 17
Получаване на спиртни напитки чрез дестилация
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане на производители под формата на помощи за хектар за вино, което се дестилира за спиртни напитки.
2. Съответните договори за дестилацията на вино, както и доказателства за доставка с цел дестилация, се представят преди отпускането на помощта.
Член 18
Кризисна дестилация
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане за доброволна или задължителна дестилация на излишъците от вино в оправдани кризисни ситуации по преценка на държавите-членки, за да се намали или премахне излишното количество и същевременно се осигури непрекъснатост на предлагането от една реколта до следващата.
2. Максимално приложимите равнища на помощите се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, за която е предоставено подпомагане, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
4. Делът от наличния бюджет, използван за кризисна дестилация, не надхвърля следните процентни дялове, изчислени спрямо общите налични средства за всяка държава-членка за съответната бюджетна година, предвидени в приложение II:
-
20 % през 2009 г.,
-
15 % през 2010 г.,
-
10 % през 2011 г.,
-
5 % през 2012 г.
5. Държавите-членки може да увеличат наличните средства за кризисна дестилация над предвидените в параграф 4 годишни тавани, като предоставят национални средства в съответствие със следните ограничения (изразени като процент от съответния годишен таван, посочен в параграф 4):
-
5 % за лозарската 2010 година,
-
10 % за лозарската 2011 година,
-
15 % за лозарската 2012 година.
Държавите-членки, когато това е целесъобразно, нотифицират Комисията относно добавянето на посочените в първа алинея национални средства, а Комисията одобрява операцията преди предоставянето на такива средства.
Член 19
Използване на концентрирана гроздова мъст
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане на винопроизводители, които използват концентрирана гроздова мъст, включително концентрирана ректифицирана гроздова мъст, с цел увеличаване на естественото алкохолно съдържание на продуктите в съответствие с предвидените в приложение V условия.
2. Размерът на помощта се определя на обемен процент потенциално алкохолно съдържание и на хектолитър мъст, използвана за обогатяване.
3. Максимално приложимите равнища на помощите за тази мярка в различните лозарски зони се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Член 20
Кръстосано спазване
Когато бъде установено, че земеделските производители не са привели своето стопанство в съответствие със законоустановените изисквания за управление и условията за добро селскостопанско и екологично състояние, посочени в членове 3-7 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в течение на период от три години от плащането по програмите за подпомагане на преструктурирането и конверсията, или в течение на една година след плащането по програмите за подпомагане на събирането на реколтата на зелено, размерът на плащането се намалява или то се отменя частично или изцяло в зависимост от сериозността, степента, продължителността и системността на неизпълнението, когато то е резултат от действие или пропуск, за който земеделският производител е пряко отговорен, като от земеделския производител, където е целесъобразно, се изисква да възстанови изплатената сума в съответствие с условията, определени в тези разпоредби.
Раздел 4
Общи разпоредби
Член 21
Докладване и оценка
1. Всяка година и за първи път до 1 март 2010 г. държавите-членки представят на Комисията до 1 март доклад за изпълнението през предходната финансова година на мерките, предвидени в техните програми за подпомагане.
В тези доклади се изброяват и описват мерките, за които е предоставена помощ от Общността по линия на програмите за подпомагане, като по-специално се предоставят подробни данни относно изпълнението на мерките за популяризиране по член 10.
2. В срок до 1 март 2011 г. и за втори път - до 1 март 2014 г., държавите-членки представят на Комисията оценка за разходите и ползите от програмите за подпомагане, като посочват и начина за подобряване на тяхната ефективност.
В срок до 31 декември 2011 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно изпълнението на мерките за популяризиране по член 10.
Член 22
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
начина на представяне на програмите за подпомагане;
б)
правила за изменение на програмите за подпомагане, след като те станат приложими;
в)
подробни правила относно прилагането на мерките по членове 10-19;
г)
условията, при които ще се съобщава и публикува информацията относно помощта, финансирана със средства на Общността;
д)
подробности относно представянето на доклади.
ГЛАВА II
Прехвърляне на финансови средства
Член 23
Прехвърляне на финансови средства за развитие на селските райони
1. Считано от бюджетната 2009 година, сумите, определени в параграф 2 въз основа на данните за разходите в исторически план съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999, предназначени за интервенционни мерки с цел регулиране на селскостопанските пазари, съгласно посоченото в член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1290/2005, се отпускат като допълнителни финансови средства от Общността за мерки във винопроизводителни райони по линия на програмите за развитие на селските райони, финансирани по реда на Регламент (ЕО) № 1698/2005.
2. Предоставят се следните суми по календарни години:
-
2009 г. - 40,5 милиона евро,
-
2010 г. - 80,9 милиона евро,
-
2011 г. и следващите - 121,4 милиона евро.
3. Сумите по параграф 2 се разпределят между държавите-членки в съответствие с приложение III.
Държавите-членки, за които в таблицата в приложение III не са въведени никакви суми поради малките стойности, получени вследствие прилагането на финансовия ключ, който се използва за определяне на сумите по приложение III (суми под 2,5 милиона евро да се прехвърлят за 2009 г.), могат да решат да прехвърлят изцяло или частично в приложение III тези суми, които понастоящем са въведени в приложение II, за да бъдат използвани в съответните им програми за развитие на селските райони. В такъв случай съответните държави-членки нотифицират Комисията за това прехвърляне най-късно до 30 юни 2008 г., а Комисията изменя съответно параграф 2, както и приложения II и III.
ДЯЛ III
РЕГУЛАТОРНИ МЕРКИ
ГЛАВА I
Общи правила
Член 24
Класифициране на винените сортове лози
1. При спазване на разпоредбите на параграф 2 държавите-членки изготвят класификация на винените сортове лози, които могат да се засаждат, презасаждат или присаждат на тяхна територия за целите на винопроизводството.
Държавите-членки могат да класифицират единствено винените сортове лози, които отговарят на следните условия:
а)
сортът принадлежи към вида Vitis vinifera или произхожда от кръстоска на вида Vitis vinifera и други видове от рода Vitis;
б)
сортът не е един от следните: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton и Herbemont.
При заличаване на винен сорт лоза от класификацията по първа алинея изкореняването му се извършва в срок от 15 години от заличаването.
2. Държави-членки, чието винопроизводство не надвишава 50 000 хектолитра за лозарска година, изчислено на база средно производство за петте последни лозарски години, се освобождават от посоченото в параграф 1 задължение за класификация.
Въпреки това, и в посочените в първа алинея държави-членки могат да се засаждат, презасаждат и присаждат за целите на винопроизводството само винените сортове лози, спазващи изискванията на параграф 1, букви а) и б).
3. Чрез дерогация от параграф 1, първа и втора алинея и параграф 2, втора алинея, се разрешава засаждане, презасаждане или присаждане на следните винени сортове лози за научни изследвания и експериментална дейност:
а)
винени сортове лози, които не са класифицирани, доколкото са засегнати посочените в параграф 1 държави-членки;
б)
винени сортове лози, които не спазват изискванията по параграф 1, букви а) и б), доколкото са засегнати посочените в параграф 2 държави-членки.
4. Площи, засадени с винени сортове лози за целите на винопроизводството в нарушение на разпоредбите на параграфи 1-3, подлежат на изкореняване.
Въпреки това, няма задължение за изкореняване на тези площи, когато продукцията е предназначена единствено за консумация от домакинствата на винопроизводителите.
5. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да проверят спазването от страна на производителите на разпоредбите на параграфи 1-4.
Член 25
Производство и предлагане на пазара
1. Продуктите, изброени в приложение IV и произведени в Общността, се произвеждат от винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1.
2. Наименование на категория лозаро-винарски продукти, посочена в приложение IV, може да се използва в Общността единствено за предлагането на пазара на продукт, който отговаря на посочените в същото приложение условия.
Въпреки това, независимо от разпоредбите на член 59, параграф 1, буква а), държавите-членки могат да разрешат използването на думата „вино“, ако:
а)
се придружава от името на плод под формата на съставно наименование с оглед предлагането на пазара на продукти, получени от ферментацията на плодове, различни от гроздето, или
б)
е част от съставно наименование.
Следва да се избягва всякакво объркване с продукти, съответстващи на посочените в приложение IV категории вино.
3. Категориите лозаро-винарски продукти, изброени в приложение IV, могат да бъдат променени в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
4. С изключение на бутилираното вино, за което има доказателства, че бутилирането е извършено преди 1 септември 1971 г., вино, произведено от винени сортове лози, които са включени в изготвените в съответствие с член 24, параграф 1, първа алинея класификации, но не отговарят на нито една от посочените в приложение IV категории, се използват единствено за консумация от домакинствата на отделните винопроизводители, за производството на винен оцет или за дестилация.
ГЛАВА II
Енологични практики и ограничения
Член 26
Приложно поле
Настоящата глава обхваща разрешените енологични практики и ограничения, приложими спрямо производството и предлагането на пазара на продуктите, обхванати от настоящия регламент, както и процедурата за вземане на решения относно тези практики и ограничения.
Член 27
Енологични практики и ограничения
1. Само енологични практики, разрешени съгласно правото на Общността, които са посочени в приложение V или са определени в съответствие с членове 28 и 29, се използват за производство и съхраняване в Общността на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
Първата алинея не се прилага за:
а)
гроздов сок и концентриран гроздов сок;
б)
гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст, предназначена за приготвяне на гроздов сок.
2. Разрешените енологични практики се използват единствено за осигуряване на правилната винификация, правилното съхраняване или правилното пречистване на продукта.
3. Продуктите, обхванати от настоящия регламент, се произвеждат в Общността в съответствие със съответните ограничения, установени в приложение VI.
4. Продуктите, обхванати от настоящия регламент, които са приготвени чрез използване на неразрешени общностни енологични практики или, когато това е приложимо, неразрешени национални енологични практики, или които са в нарушение на установените в приложение VI ограничения, не могат да бъдат предлагани на пазара в Общността.
Член 28
По-строги правила, налагани от държавите-членки
Държавите-членки могат да ограничат или изключат използването на определени енологични практики и да предвидят по-строги ограничения за вина, разрешени съгласно правото на Общността, и които са произведени на тяхна територия, с цел по-добро запазване на основните характеристики на вината със защитено наименование за произход или географско указание и на пенливите вина и ликьорните вина.
Държавите-членки уведомяват Комисията за тези ограничения и изключения, която от своя страна довежда тази информация до знанието на останалите държави-членки.
Член 29
Разрешаване на енологични практики и ограничения
1. Освен в случаите на енологични практики на обогатяване, повишаване на киселинното съдържание и намаляване на киселинното съдържание, които са предвидени в приложение V по отношение на посочените в него конкретни продукти, както и изброените в приложение VI ограничения, разрешението за енологични практики и ограничения по отношение на производството и съхраняването на продукти, обхванати от настоящия регламент, се дава в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
2. Държавите-членки могат да разрешат експерименталното използване на неразрешени енологични практики при условия, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
Член 30
Критерии за предоставяне на разрешение
Когато дава разрешение за енологични практики в съответствие с процедурата по член 113, параграф 2, Комисията:
а)
се основава на енологичните практики, препоръчани и публикувани от Международната организация по лозарството и винарството (OIV), както и на резултатите от експерименталното използване на все още неразрешени енологични практики;
б)
взема под внимание въпроса за опазването на човешкото здраве;
в)
взема под внимание възможните рискове от въвеждане в заблуда на потребителите поради техните установени очаквания и възприятия, като се отчитат наличието и възможностите за използване на информационни средства с цел изключване на подобни рискове;
г)
следи за запазването на естествените и съществени характеристики на виното и за това в състава на съответния продукт да не бъдат извършени сериозни промени;
д)
осигурява допустимо минимално ниво на грижа за околната среда;
е)
спазва общите правила относно енологичните практики и ограниченията, установени съответно в приложения V и VI.
Член 31
Методи на анализ
Методите на анализ за определяне състава на продуктите, обхванати от настоящия регламент, и правилата, по които може да се установи дали тези продукти са преминали през обработки, които противоречат на разрешените енологични практики, съответстват на препоръчаните и публикувани от OIV.
Когато липсват методи и правила, препоръчани и публикувани от OIV, съответните методи и правила се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
До приемането на такива правила се използват методите и правилата, разрешени от съответната държава-членка.
Член 32
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава и на приложения V и VI, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, освен ако в тези приложения не е предвидено друго.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
разпоредби, като последица от които екологичните практики на Общността, изброени в приложение IV към Регламент (ЕО) № 1493/1999, се считат за разрешени екологични практики.
б)
разрешени енологични практики и ограничения, в това число обогатяване, повишаване и намаляване на киселинното съдържание на пенливи вина, висококачествени пенливи вина и пенливи ароматизирани вина;
в)
разрешени енологични практики и ограничения относно ликьорните вина;
г)
при спазване на разпоредбите на буква В от приложение VI - разпоредбите относно смесването и купажирането на гроздова мъст и вина;
д)
когато не съществуват правила на Общността по тези въпроси, спецификациите за чистота и идентичност на веществата, използвани в енологичните практики;
е)
административни правила за осъществяване на разрешените енологични практики;
ж)
условията, на които се подчинява държането, разпространението и използването на продукти, които не спазват разпоредбите на член 27 и възможните изключения от изискванията на този член, както и установяването на критерии с цел избягване на затруднения в отделни случаи;
з)
условията, при които държавите-членки могат да разрешат държането, разпространението и използването на продукти, които не спазват разпоредбите на настоящата глава, извън тези по член 27, или на разпоредбите за прилагане на настоящата глава.
ГЛАВА III
Наименования за произход, географски указания и традиционни наименования
Член 33
Приложно поле
1. Правилата относно наименованията за произход, географските указания и традиционните наименования, изложени в глави IV и V, се прилагат за продуктите, посочени в параграфи 1, 3-6, 8, 9, 11, 15 и 16 от приложение IV.
2. Посочените в параграф 1 правила се основават на:
а)
защитата на законните интереси на:
i)
потребителите и
ii)
производителите;
б)
осигуряване на правилното функциониране на общия пазар за съответните продукти;
в)
насърчаване на производството на качествени продукти, като се допускат и национални мерки, свързани с политиката по качеството.
ГЛАВА IV
Наименования за произход и географски указания
Раздел 1
Определения
Член 34
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„наименование за произход“ означава наименование на район, определена местност или, по изключение, наименование на държава, което се използва за описание на продукт, посочен в член 33, параграф 1, за който са спазени следните изисквания:
i)
неговото качество и характеристики се дължат основно или изключително на специфична географска среда с присъщите ѝ природни и човешки фактори;
ii)
гроздето, от което се произвежда, произхожда изключително от този географски район;
iii)
производството му се извършва в този географски район;
iv)
получено е от винени сортове от вида Vitis vinifera;
б)
„географско указание“ означава указание, отнасящо се за район, определена местност или, по изключение, държава, което се използва за описание на продукт, посочен в член 33, параграф 1, за който са спазени следните изисквания:
i)
притежава специфично качество, известност или други характеристики, които могат да се припишат на този географски произход;
ii)
най-малко 85 % от гроздето, използвано за неговото производство, произхожда изключително от този географски район;
iii)
производството му се извършва в този географски район;
iv)
получено е от винени сортове, принадлежащи към вида Vitis vinifera или произхождащи от кръстоска на вида Vitis vinifera и други видове от рода Vitis.
2. Някои традиционно използвани наименования представляват наименование за произход, когато:
а)
обозначават вино;
б)
препращат към географско наименование;
в)
отговарят на изискванията, посочени в параграф 1, буква а), подточки i)-iv);
г)
за тях се прилага процедурата за предоставяне на правна закрила на наименования за произход и на географски указания, предвидена в настоящата глава.
3. Наименованията за произход и географските указания, включително свързаните с географски райони в трети държави, могат да се ползват със закрила в рамките на Общността в съответствие с правилата, установени в настоящата глава.
Раздел 2
Заявление за предоставяне на правна закрила
Член 35
Съдържание на заявленията за предоставяне на правна закрила
1. Заявленията за предоставяне на правна закрила на означения на наименования за произход или географски указания включват техническо досие, което съдържа:
а)
наименованието, което подлежи на закрила;
б)
име и адрес на заявителя;
в)
спецификация на продукта съгласно посоченото в параграф 2;
г)
единен документ, съдържащ обобщение на спецификацията на продукта, съгласно посоченото в параграф 2.
2. Спецификацията на продукта дава възможност на заинтересованите страни да проверят дали са спазени съответните условия за производство, с които се свързват наименованието за произход или географското указание.
Тя включва най-малко:
а)
наименованието, което подлежи на закрила;
б)
описание на виното(ата):
i)
при вина с указание на произхода, неговите(техните) аналитични и органолептични характеристики;
ii)
при вина с географско указание, неговите(техните) основни аналитични характеристики, както и оценка или посочване на неговите(техните) органолептични характеристики;
в)
където е приложимо - специфичните енологични практики, използвани за производството на виното(ата), както и съответните ограничения върху производството на виното(ата);
г)
очертаване на границите на съответния географски район;
д)
максималния добив от хектар;
е)
посочване на винения сорт или сортовете лози, от които е/са получено(и) виното(ата);
ж)
данни за връзката, посочена в член 34, параграф 1, буква а), подточка i), или, в зависимост от случая - в член 34, параграф 1, буква б), подточка i);
з)
приложими изисквания, установени в общностни или национални разпоредби или, когато това е предвидено от държавите-членки, от организация, която управлява защитеното наименование за произход или защитеното географско указание, като се отчита обстоятелството, че тези изисквания следва да са обективни, недискриминационни и съвместими със законодателството на Общността;
и)
наименованието и адреса на органите или структурите, които проверяват спазването на разпоредбите за спецификация на продукта, заедно с описание на техните задачи.
Член 36
Заявление за предоставяне на правна закрила, свързана с географски район в трета държава
1. Когато заявлението за предоставяне на правна закрила засяга географски район в трета държава, то съдържа, освен предвидените в член 35 данни, и доказателство, че съответното означение е защитено в неговата държава на произход.
2. Заявлението се изпраща на Комисията или директно от заявителя, или чрез органите на съответната трета държава.
3. Заявлението за предоставяне на правна закрила се подава на един от официалните езици на Общността или се придружава от заверен превод на един от тези езици.
Член 37
Заявители
1. Всяка заинтересована група производители или, по изключение, отделен производител, може да подаде заявление за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание. В заявлението могат да участват и други заинтересовани страни.
2. Производителите могат да подават заявления за предоставяне на правна закрила само за произвеждани от тях вина.
3. Може да се подаде общо заявление в случаите на наименование, обозначаващо трансграничен географски район, или на традиционно наименование, свързано с трансграничен географски район.
Раздел 3
Процедура по предоставяне на правна закрила
Член 38
Предварителна национална процедура
1. Заявленията за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание, в съответствие с член 34, на вина с произход от Общността подлежат на предварителна национална процедура в съответствие с настоящия член.
2. Заявлението за предоставяне на правна закрила се подава в държавата-членка, от чиято територия произхожда наименованието за произход или географското указание.
3. Държавата-членка разглежда заявлението за предоставяне на правна закрила, за да установи дали то отговаря на установените в настоящата глава условия.
Държавата-членка провежда национална процедура, която гарантира съответно публикуване на заявлението и предвижда срок от не по-малко от два месеца от датата на публикуване, в който всяко физическо или юридическо лица, имащо законен интерес и установено или пребиваващо на нейна територия, може да възрази срещу предложената закрила, като представи пред държавата-членка надлежно обосновано изложение.
4. В случай че държавата-членка прецени, че наименованието за произход или географското указание не отговарят на съответните изисквания, което включва възможността то да е несъвместимо със законодателството на Общността като цяло, държавата-членка отхвърля заявлението.
5. Ако държава-членка прецени, че са спазени съответните изисквания, тя:
а)
публикува единния документ и спецификацията на продукта най-малко в интернет; и
б)
препраща до Комисията заявлението за предоставяне на правна закрила, което съдържа следната информация:
i)
име и адрес на заявителя;
ii)
единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г);
iii)
декларация от държавата-членка, че според нея заявлението, подадено от заявителя, отговаря на условията на настоящия регламент;
iv)
данни за публикуването, посочено в буква а).
Тази информация се изпраща на един от официалните езици на Общността или се придружават от заверен превод на един от тези езици.
6. В срок до 1 август 2009 г. държавите-членки въвеждат необходимите законови, подзаконови или административни разпоредби, за да се съобразят с разпоредбите на настоящия член.
7. В случай че държава-членка не притежава национално законодателство в областта на правната закрила на наименованията за произход и на географските указания, тя може, единствено като преходна мярка, да предостави закрила на наименованието на национално равнище в съответствие с разпоредбите на настоящата глава, като закрилата се предоставя от деня на подаване на заявлението в Комисията. Тази преходна национална закрила се прекратява в деня, в който бъде взето решение за регистрация или отказ на такава съгласно настоящата глава.
Член 39
Контрол от страна на Комисията
1. Комисията публично оповестява датата, на която е подадено заявлението за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географското указание.
2. Комисията проверява дали заявленията за предоставяне на правна закрила по член 38, параграф 5 отговарят на условията, установени в настоящата глава.
3. В случай че Комисията прецени, че са изпълнени установените в настоящата глава условия, тя публикува в Официален вестник на Европейския съюз единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г), както и данните за публикуването на спецификацията на продукта по член 38, параграф 5.
В противен случай се взема решение за отхвърляне на заявлението в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
Член 40
Процедура за предявяване на възражения
В срок от два месеца от датата на публикуване по член 39, параграф 3, първа алинея, всяка държава-членка или трета държава, или всяко физическо или юридическо лице, имащо законен интерес, установено или пребиваващо в държава-членка, различна от поискалата закрилата, или в трета държава, може да възрази срещу предложената закрила, като подаде до Комисията надлежно обосновано изложение относно условията за предоставяне на закрила, установени в настоящата глава.
В случай на физически или юридически лица, установени или пребиваващи в трета държава, това искане се подава директно или чрез органите на съответната трета държава в двумесечния срок по първата алинея.
Член 41
Решение по заявлението за предоставяне на закрила
Въз основа на информацията, с която разполага Комисията, се взема решение в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, или за предоставяне на закрила на наименованието за произход или географското указание, което отговаря на установените в настоящата глава условия и е съвместимо с правото на Общността, или за отхвърляне на заявлението, ако тези условия не са изпълнени.
Раздел 4
Специални случаи
Член 42
Омоними
1. Наименование, за което е подадено заявление и което изцяло или частично е омоним с наименование, което вече е регистрирано съгласно настоящия регламент, се регистрира, като се спазва местното и традиционно използване и се отчита рискът от въвеждане в заблуждение.
Омонимно наименование, което въвежда в заблуждение потребителя, като му внушава, че продуктите идват от друга територия, не се регистрира, дори ако наименованието е точно по отношение на действителната територия, район или място на произход на съответните продукти.
Използването на регистрирано омонимно наименование зависи от наличието на достатъчно отличия в практиката между омонима, регистриран впоследствие, и вече регистрираното наименование, като се взема предвид необходимостта от равнопоставено третиране на заинтересованите производители и от това потребителите не се въвеждат в заблуждение.
2. Параграф 1 се прилага mutatis mutandis, ако наименование, за което е подадено заявление, е изцяло или частично омоним с географско указание, което е защитено като такова съгласно законодателството на държавите-членки.
Държавите-членки не следва да регистрират неидентични географски указания с оглед правна закрила съгласно съответното им законодателство в областта на географските указания, ако определено наименование за произход или географско указание е обект на закрила в Общността съгласно общностно законодателство, приложимо към наименованията за произход и географските указания.
3. Освен ако не е предвидено друго в мерките за прилагане на Комисията, когато наименованието на винен сорт лоза съдържа или се състои от защитено наименование за произход или защитено географско указание, то това наименование не се използва при етикетирането на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
4. Закрилата на наименованията за произход и на географските указания при продуктите по член 34 се осъществява, без да се засягат защитените географски указания, приложими към спиртните напитки по смисъла на Регламент (ЕО) № 110/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. относно определението, описанието, представянето, етикетирането и защитата на географските указания на спиртните напитки (18) и обратното.
Член 43
Основания за отказ на закрила
1. Наименованията, които са станали родови, не могат да се ползват със закрила като наименования за произход или географски указания.
За целите на настоящата глава „наименование, които е станало родово“ означава наименованието на вино, което, въпреки че е свързано с местността или района, където този продукт първоначално е бил произведен или се е предлагал на пазара, се е превърнало в традиционно наименование на вино в Общността.
За да се установи дали едно наименование се е превърнало в родово или не, се вземат предвид всички фактори, и по-специално:
а)
съществуващото положение в Общността, по-специално в сферите на потреблението;
б)
съответните разпоредби от националното или общностното законодателство.
2. Едно наименование не може да се ползва със закрила като наименование за произход или географско указание, когато в светлината на репутацията и известността на търговската марка тази закрила може да въведе потребителите в заблуждение по отношение на истинската идентичност на виното.
Член 44
Връзка с търговските марки
1. Когато наименование за произход или географско указание е защитено съгласно настоящия регламент, регистрацията на търговска марка, съответстваща на една от хипотезите по член 45, параграф 2 и свързана с продукт, попадащ в една от изброените в приложение IV категории, се отказва, ако заявлението за регистрация на търговската марка е подадено след датата на представяне в Комисията на заявлението за предоставяне на правна закрила на наименованието за произход или географското указание и впоследствие наименованието за произход или географското указание е получило закрила.
Търговски марки, регистрирани в нарушение на първа алинея, се обявяват за недействителни.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 43, параграф 2, търговска марка, чието използване съответства на една от хипотезите по член 45, параграф 2 и за която има подадено заявление, или която е регистрирана, или, ако такава възможност е предвидена в съответното законодателство, е установена в резултат на употреба на територията на Общността преди датата, на която е представено пред Комисията заявлението за предоставяне на правна закрила на наименованието за произход или географското указание, може да продължи да се използва и подновява независимо от закрилата на наименование за произход или географското указание, при условие че не са налице основания за обявяване на недействителност или отмяна на търговската марка, посочени в Първа директива на Съвета 89/104/ЕИО от 21 декември 1988 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (19) или Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (20).
В подобни случаи се разрешава използването на наименованието за произход или на географското указание успоредно със съответните търговски марки.
Раздел 5
Закрила и контрол
Член 45
Закрила
1. Защитените наименования за произход и географски указания могат да се използват от всеки оператор, търгуващ с вино, което е било произведено в съответствие със съответната спецификация на продукта.
2. Защитените наименования за произход и географски указания и вината, използващи тези защитени наименования в съответствие със спецификацията на продукта, са защитени срещу:
а)
всяка пряка или непряка търговска употреба на защитено наименование:
i)
от сходни продукти, за които не е спазена спецификацията на продукта на защитеното наименование, или
ii)
доколкото подобно използване води до облагодетелстване - репутацията на наименованието за произход или географското указание;
б)
всякаква злоупотреба, имитация или позоваване, дори ако е посочен истинският произход на продукта или услугата или ако защитеното наименование е преведено или придружено от израз, като „стил“, „тип“, „метод“, „както е произведено в“, „имитация“, „с аромат на“, „като“ или друг подобен израз;
в)
всяко друго невярно или въвеждащо в заблуждение означение на мястото, откъдето произхожда продуктът, произхода, естеството или основни свойства на продукта, върху вътрешната или външната опаковка, рекламни материали или документи, свързани със съответния продукт от вино, както и опаковането на продукта в контейнер по начин, който може да създаде невярна представа за неговия произход;
г)
всяка друга практика, която би могла да въведе в заблуждение потребителите относно истинския произход на продукта.
3. Защитените наименования за произход или защитените географски указания не стават родови в Общността по смисъла на член 43, параграф 1.
4. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да преустановят незаконното използване на защитени наименования за произход и защитени географски указания, съгласно посоченото в параграф 2.
Член 46
Регистър
Комисията създава и поддържа електронен регистър на защитените наименования за произход и защитените географски указания на вина, до който се предоставя публичен достъп.
Член 47
Посочване на компетентни контролни органи
1. Държавите-членки посочват компетентния орган или органи, отговарящ(и) за контрола върху спазването на установените в настоящата глава задължения, в съответствие с критериите, предвидени в член 4 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
2. Държавите-членки следят всеки оператор, спазващ разпоредбите на настоящата глава, да има право да бъде обхванат от система на проверки.
3. Държавите-членки уведомяват Комисията за компетентния органи или органи по параграф 1. Комисията осигурява публикуването на техните наименования и адреси, както и периодичната им актуализация.
Член 48
Проверка на спазването на спецификациите
1. По отношение на защитените наименования за произход и защитените географски указания, свързани с географски район в Общността, се осигурява годишна проверка на спазването на спецификацията на продукта по време на производството на вино, както и по време на или след опаковането му, която се извършва от:
а)
компетентния(ите) орган(и) по член 47, параграф 1, или
б)
един или повече контролни органи по смисъла на член 2, втора алинея, точка 5 от Регламент (ЕО) № 882/2004, действащи като органи по сертифициране на продуктите в съответствие с критериите, предвидени в член 5 от посочения регламент.
Разходите за тези проверки са за сметка на проверяваните оператори.
2. По отношение на защитените наименования за произход и защитените географски указания, свързани с географски район в трета държава, се осигурява годишна проверка на спазването на спецификацията на продукта по време на производството, както и по време на или след опаковането на виното, която се извършва от:
а)
един или повече публични органи, посочени от третата държава, или
б)
един или повече органи по сертифициране.
3. Органите по сертифициране, посочени в параграф 1, буква б) и параграф 2, буква б), спазват европейския стандарт EN 45011 или ISO/IEC Guide 65 (Общи изисквания за органите, които извършват сертифициране на продукти), като от 1 май 2010 г. се акредитират в съответствие с тях.
4. Когато органът или органите, посочени в параграф 1, буква а) и параграф 2, буква а), проверяват спазването на спецификацията на продукта, те предоставят адекватни гаранции за обективност и безпристрастност и разполагат с необходимия квалифициран персонал и ресурси, необходими за изпълнение на техните задачи.
Член 49
Изменение на спецификациите на продуктите
1. Заявител, който отговаря на условията по член 37, може да подаде заявление за изменение на спецификацията на продукта на защитено наименование за произход или защитено географско указание, за да отчете по-специално развитието на научно-техническите знания или с оглед промяна на очертанията на географския район, посочено в член 35, параграф 2, втора алинея, буква г). В заявлението се описват исканите изменения и се излагат основанията за тях.
2. В случай че предлаганото изменение предполага едно или повече изменения в единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г), членове 38-41 се прилагат mutatis mutandis спрямо заявлението за изменение. Ако предложеното изменение обаче е несъществено, се взема решение в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, дали заявлението да бъде одобрено, без да се следва процедурата, посочена в член 39, параграф 2 и член 40, като в случай че то бъде одобрено, Комисията публикува елементите, посочени в член 39, параграф 3.
3. В случай че от предложеното изменение не произтичат промени в единния документ, се прилагат следните правила:
а)
когато географският район се намира в определена държава-членка, тази държава-членка изразява становището си по изменението, като, в случай че го одобрява, публикува изменената спецификация на продукта и уведомява Комисията за одобрените изменения и за основанията за тях;
б)
когато географският район се намира в трета държава, Комисията решава дали да одобри предложеното изменение.
Член 50
Отмяна
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, по инициатива на Комисията или въз основа на надлежно обосновано искане от държава-членка, трета държава или физическо или юридическо лица, имащо законен интерес, е възможно да се вземе решение за отмяна на закрилата на определено наименование за произход или географско указание, ако вече не може да се гарантира спазването на съответната спецификация на продукта.
Членове 38-41 се прилагат mutatis mutandis.
Член 51
Съществуващи защитени наименования на вино
1. Наименованията на вино, които са защитени в съответствие с членове 51 и 54 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 и член 28 от Регламент (ЕО) № 753/2002, се ползват автоматично със закрила по настоящия регламент. Комисията ги вписва в регистъра, предвиден в член 46 от настоящия регламент.
2. По отношение на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1, държавите-членки представят на Комисията:
а)
техническите досиета, предвидени в член 35, параграф 1;
б)
националните решения за одобряване.
3. Наименованията на вино по параграф 1, за които до 31 декември 2011 г. не е представена информацията по параграф 2, губят закрилата, предоставена съгласно настоящия регламент. Комисията предприема съответните официални стъпки за заличаване на тези наименования от регистъра, предвиден в член 46.
4. Член 50 не се прилага по отношение на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1.
До 31 декември 2014 г., по инициатива на Комисията и в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, може да се вземе решение за отмяна на закрилата на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1, ако те не отговарят на условията, предвидени в член 34.
Раздел 6
Общи разпоредби
Член 52
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално дерогации от прилагането на предвидените в настоящата глава правила и изисквания:
а)
доколкото касаят подадени заявления за закрила на наименования за произход или на географски указания;
б)
доколкото касаят производството на някои вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание в географски район, намиращ се в близост до географския район, от който произхожда гроздето;
в)
доколкото касаят традиционни практики за производство на някои вина със защитено наименование за произход.
Член 53
Такси
Държавите-членки могат да начисляват такса за покриване на разходите, включително на свързаните с разглеждането на заявленията за предоставяне на закрила, предявените възражения, заявленията за изменение и исканията за отмяна съгласно настоящия регламент.
ГЛАВА V
Традиционни наименования
Член 54
Определение
1. „Традиционно наименование“ означава наименование, което е традиционно използвано в държава-членка за продуктите, посочени в член 33, параграф 1, за да обозначи:
а)
че продуктът има защитено наименование за произход или защитено географско указание съгласно законодателството на Общността или на държава-членка;
б)
начина на производство или стареене, или качеството, цвета, типа местност, или конкретно историческо събитие на продукта със защитено наименование за произход или защитено географско указание.
2. Традиционните наименования се признават, определят и закрилят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Член 55
Закрила
1. Защитено традиционно наименование може да се използва единствено за продукт, произведен в съответствие с определението по член 54, параграф 2.
Традиционните наименования са защитени срещу неправомерно използване.
Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да спрат неправомерното използване на защитени традиционни наименования.
2. Традиционните наименования не стават родови в Общността.
Член 56
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, по-специално относно:
а)
процедурата за предоставяне на закрила;
б)
конкретното ниво на закрила.
ГЛАВА VI
Етикетиране и представяне
Член 57
Определения
За целите на настоящия регламент:
а)
„етикетиране“ означава всички думи, знаци, търговски марки, маркови имена, картинни изображения или символи, поставени върху всякакъв вид опаковка, документ, листовка, етикет, карта или лента, придружаващи или позоваващи се на даден продукт;
б)
„представяне“ означава всяка информация, предоставена на потребителите чрез опаковката на съответния продукт, включително формата и вида на бутилките.
Член 58
Условия за прилагането на хоризонталните правила
Освен ако не е предвидено друго от настоящия регламент, Директива 89/104/ЕИО, Директива 89/396/ЕИО на Съвета от 14 юни 1989 г. относно означенията или маркировките, идентифициращи партидата, към която принадлежи даден хранителен продукт (21), Директива 2000/13/ЕО и Директива 2007/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 г. за определяне на правила за номиналните количества за предварително опаковани продукти (22) се прилагат при етикетирането и представянето на продуктите, попадащи в техните приложни полета.
Член 59
Задължителни данни
1. Етикетирането и представянето на продуктите по точки 1-11, 13, 15 и 16 от приложение IV, които се предлагат на пазара в Общността или са предназначени за износ, съдържат следните задължителни означения:
а)
обозначение на категорията лозаро-винарски продукт в съответствие с приложение IV;
б)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание:
i)
означението „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“; и
ii)
името на защитеното наименование за произход или на защитеното географско указание;
в)
действителното алкохолно съдържание по обем;
г)
обозначение на мястото, откъдето идва виното;
д)
обозначение на бутилиращото предприятие или - за пенливото вино, газирано пенливо вино, висококачествено пенливо вино или висококачествено ароматизирано пенливо вино - наименованието на производителя или търговеца;
е)
посочване на вносителя в случай на вина от внос;
ж)
при пенливо вино, газирано пенливо вино, висококачествено пенливо вино или висококачествено ароматизирано пенливо вино, посочване на захарното съдържание.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) за вина, чиито етикети включват защитеното наименование за произход или защитеното географско указание, може да не се посочва категорията лозаро-винарски продукт.
3. Чрез дерогация от параграф 1, буква б) означенията „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“ могат да не се посочват в следните случаи:
а)
когато върху етикета е посочено традиционно наименование съгласно член 54, параграф 1, буква а);
б)
когато, в изключителни случаи, които подлежат на определяне в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, върху етикета е посочено защитеното наименование за произход или защитеното географско указание.
Член 60
Незадължителни данни
1. Етикетите и представянето на продуктите по член 59, параграф 1 могат по-специално да съдържат следните незадължителни данни:
а)
годината на реколтата;
б)
наименованието на един или няколко винени сортове лози;
в)
при вина, различни от посочените в член 59, параграф 1, буква ж) - посочване на захарното съдържание;
г)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание - традиционни наименования, съгласно посоченото в член 54, параграф 1, буква б);
д)
символа на Общността, указващ защитеното наименование за произход или защитеното географско указание;
е)
изрази, свързани с определени производствени методи;
ж)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, наименованието на друга географска единица, която е по-малка или по-голяма от определения район, даващ наименованието за произход или географското указание.
2. Без да се засяга член 42, параграф 3 по отношение на използването на посочените в параграф 1, букви а) и б) данни, при вина, които не притежават защитено наименование за произход или географско указание:
а)
държавите-членки въвеждат закони, подзаконови и административни разпоредби с оглед осигуряването на сертифициране, одобрение и контрол, така че да се гарантира верността на съответната информация;
б)
държавите-членки могат, въз основа на недискриминационни и обективни критерии и при отчитане на изискването за лоялна конкуренция, да съставят списъци на изключени винени сортове лози за вина, произведени от винени сортове лози на тяхна територия, особено ако:
i)
съществува риск от заблуждаване на потребителите по отношение на истинския произход на виното, дължащ се на факта, че съответният винен сорт лоза е неразделна част от съществуващо защитено наименование за произход или географско указание;
ii)
необходимите проверки не биха били рентабилни от гледна точка на разходите, тъй като съответният винен сорт лозя представлява много малка част от лозята на държавата-членка.
в)
смесването на вина от различни държави-членки не води до посочване на етикета на винения(ите) сорт(ове) лози, освен ако засегната държава-членка не даде съгласие за друго и не осигури възможност за провеждането на съответните процедури по сертифициране, одобрение и контрол.
Член 61
Езици
1. Когато са изразени с думи, задължителните и незадължителните данни съгласно членове 59 и 60 фигурират на един или повече от официалните езици на Общността.
2. Независимо от параграф 1 наименованието на защитеното наименование за произход или защитеното географско указание или традиционно наименование съгласно член 54, параграф 1, буква а) фигурира на етикета на езика или езиците, за които се прилага закрилата.
Наименованието може да фигурира и на един или повече от официалните езици на Общността, в случай че защитените наименования за произход или защитените географски указания или специфичните национални наименования са изписани на азбука, различна от латиницата.
Член 62
Привеждане в изпълнение
Компетентните органи на държавите-членки вземат необходимите мерки, за да се гарантира, че на пазара не се разпространява продукт, посочен в член 59, параграф 1, който не е етикетиран в съответствие с разпоредбите на настоящата глава, или за да се осигури изтеглянето му от пазара.
Член 63
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
по-подробна информация за мястото, откъдето идва съответния продукт;
б)
условията за използване на незадължителните данни, изброени в член 60;
в)
специални изисквания относно означения за годината на реколтата и винения сорт лоза, фигуриращи върху етикета, както е посочено в член 60, параграф 2;
г)
нови дерогации в допълнение към посочените в член 59, параграф 2, съгласно които може да не се посочва категорията лозаро-винарски продукт;
д)
правила относно закрилата, която следва да се предостави по отношение на представянето на даден продукт.
ГЛАВА VII
Организации на производителите и междубраншови организации
Член 64
Организации на производителите
1. Държавите-членки могат да признаят организации на производителите, които:
а)
са съставени от производители на продукти, обхванати от настоящия регламент;
б)
са учредени по инициатива на производителите;
в)
преследват специфична цел, която може да е свързана по-конкретно с един или повече от следните елементи:
i)
съвместно приспособяване на производството към изискванията на пазара и подобряване на продукта;
ii)
насърчаване на концентрацията на предлагането и пускането на пазара на продукти, произведени от членове на организацията;
iii)
насърчаване на рационализацията и подобряването на производството и преработвателната дейност;
iv)
намаляване на производствените разходи и разходите за управление на пазара и стабилизиране на производствените цени;
v)
насърчаване и предоставяне на техническа помощ за използването на практики за култивация и производствени техники, зачитащи околната среда;
vi)
насърчаване на инициативи за управлението на вторични продукти от производството на вино и за управление на отпадъците, по-специално с цел опазване на качеството на водата, почвите и природата и запазване или насърчаване на биологичното разнообразие;
vii)
проучване на устойчивите производствени методи и развитието на пазарите,
viii)
принос за изпълнението на програмите за подпомагане, посочени в дял II, глава I;
г)
прилагат устав, който изисква от техните членове по-специално:
i)
да прилагат приетите от организацията на производители правила, свързани с отчитането на продукцията, производството, предлагането на пазара и опазването на околната среда;
ii)
да предоставят информация, поискана от организацията на производителите за статистически цели, по-специално относно засадените площи и развитието на пазара;
iii)
да заплащат санкции при неспазване на задължения, произтичащи от устава;
д)
са подали пред съответната държава-членка заявление за признаване като организация на производители, което съдържа следните елементи:
i)
доказателства, че организацията отговаря на изискванията, определени в букви а)-г);
ii)
доказателства, че има минимален брой членове, който се определя от съответната държава-членка;
iii)
доказателства, че в района, в който работи, организацията има минимален обем продукция, годна за предлагане на пазара, който се определя от съответната държава-членка;
iv)
доказателства, че може да осъществява правилно своята дейност както във времето, така и по отношение на ефективността и на концентрацията на предлагането;
v)
доказателства, че дава на своите членове ефективна възможност да получат техническа помощ при използването на екологично чисти начини на обработка на земята.
2. Организациите на производителите, които са признати в съответствие с Регламент (ЕО) № 1493/1999, се считат за признати организации на производителите съгласно настоящия член.
Член 65
Междубраншови организации
1. Държавите-членки могат да признаят междубраншови организации, които:
а)
са съставени от представители на икономически дейности в производството на, търговията със или обработката на продукти, обхванати от настоящия регламент;
б)
са учредени по инициатива на всички или някои от представителите, посочени в буква а);
в)
осъществяват една или повече от следните мерки в един или няколко района на Общността, като вземат под внимание общественото здраве и интереса на потребителите:
i)
повишване на знанията и на прозрачността на производството и на пазара;
ii)
подкрепа за подобряване на координацията между начините за предлагане на пазара на продуктите, по-специално чрез проучване и изследвания на пазара;
iii)
изготвяне на типови договори в съответствие с правилата на Общността;
iv)
по-добро използване на производствения потенциал;
v)
предоставяне на информация и провеждане на проучванията, необходими за ориентиране на производството към продукти, които отговарят по-добре на пазарните изисквания и на вкусовете и очакванията на потребителите, най-вече по отношение на качеството на продуктите и опазването на околната среда;
vi)
предоставяне на информация за специфични характеристики на виното със защитено наименование за произход или защитено географско указание;
vii)
търсене на начини за ограничаване на използването на продукти за растителна защита и на други подобни материали, и гарантиране на качеството на продуктите и опазването на почвите и водите;
viii)
насърчаване на интегрираното производство или на други екологично чисти производствени методи;
ix)
насърчаване на умерената и отговорна консумация на вино и информирането за вредите, свързани с опасни модели на консумация;
x)
провеждане на дейности за популяризиране на виното, особено в трети държави;
xi)
разработване на методи и инструменти за подобряване на качеството на продуктите на всички етапи от производството, винификацията и предлагане за пазара,
xii)
използване, защитаване и насърчаване на потенциала на биологичното земеделие;
xiii)
използване, защитаване и популяризиране на етикетите за качество и на защитените наименования за произход и географските указания;
г)
са подали пред съответната държава-членка заявление за признаване, което съдържа следните елементи:
i)
доказателства, че организацията отговаря на изискванията, определени в букви а)-в);
ii)
доказателства, че организацията осъществява дейности в един или няколко района на съответната територия;
iii)
доказателства, че организацията представлява значителен дял от производството на или търговията с продукти, обхванати от настоящия регламент;
iv)
доказателства, че организацията не участва в производството, преработката или предлагането на пазара на продукти, обхванати от настоящия регламент.
2. Организациите, които отговарят на условията по параграф 1 и които са признати от държавите-членки, се считат за междубраншови организации съгласно разпоредбите на настоящия член.
Член 66
Процедура за признаване
1. Заявленията за признаване като организация на производителите или като междубраншова организация се подават пред и се проверяват от държавата-членка, в която се намира седалището на организацията.
2. Държавите-членки решават дали да признаят или не организацията в срок от четири месеца от подаването на заявлението.
Член 67
Правила за предлагане на пазара
1. За да подобри и стабилизира работата на общия пазар на вина, включително грозде, гроздова мъст и вината, от които те са произведени, държавите-членки производителки, най-вече чрез изпълнение на решенията, взети от междубраншовите организации, могат да определят правила за предлагане на пазара с оглед регулиране на предлагането.
Тези правила са съразмерни на преследваната цел и:
а)
не са свързани с каквато и да било операция след първото предлагане на пазара на съответния продукт;
б)
не позволяват фиксиране на цените, включително когато цените са установени като насока или препоръка;
в)
не водят до непускане в обращение на значително количество от реколтата, което иначе би било налично;
г)
не създават възможност за отказ да се издадат на национално и на общностно равнище сертификати, необходими за разпространението и предлагането на пазара на вина, когато предлагането на пазара е в съответствие с тези правила.
2. Правилата по параграф 1 трябва да бъдат сведени до знанието на операторите чрез публикуването им без съкращения в официално издание на съответната държава-членка.
Член 68
Наблюдение
Държавите-членки:
а)
провеждат периодични проверки върху спазването от страна на организациите на производителите и на междубраншовите организации на посочените в членове 64 и 65 правила и условия за признаване;
б)
оттеглят признаването, ако организация на производителите или междубраншова организация вече не спазва съответните изисквания, и налагат санкции на тези организации в случай на неспазване или нередности.
Член 69
Съобщения
До 1 март всяка година и за първи път до 1 март 2009 г. държавите-членки съобщават на Комисията решенията или действията, които са предприели в съответствие с членове 66, 67 и 68 през предходната календарна година.
ДЯЛ IV
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
ГЛАВА I
Общи разпоредби
Член 70
Общи принципи
1. Освен ако не е предвидено друго в настоящия раздел, митническите ставки в Общата митническа тарифа се прилагат по отношение на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
2. Освен ако не е предвидено друго в настоящия раздел или в разпоредбите, приети в съответствие с него, в търговията с трети държави се забранява:
а)
събирането на такси с равностоен на митата ефект;
б)
прилагането на количествени ограничения или мерки с равностоен ефект.
Член 71
Комбинирана номенклатура
Общите правила за тълкуване на Комбинираната номенклатура и специалните правила за нейното прилагане се прилагат за класирането на продуктите, обхванати от настоящия регламент. Тарифната номенклатура, изготвена в резултат от прилагането на настоящия регламент, включително, какъвто може да бъде случаят, определенията и категориите в приложения I и IV се включват в Общата митническа тарифа.
ГЛАВА II
Лицензи за внос и износ
Член 72
Лицензи за внос и износ
1. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено, че вносът в Общността или износът от Общността на един или няколко от продуктите с код по КН 2009 61, 2009 69 и 2204 подлежат на представянето на лиценз за внос или износ.
2. При прилагането на параграф 1 се взема предвид необходимостта от лицензи за управление на съответните пазари и, по-специално, в случая на лицензите за внос - необходимостта от наблюдение на вноса на въпросните продукти.
Член 73
Издаване на лицензи
Лицензите за внос и износ се издават от държавите-членки на всеки заявител, независимо от мястото му на установяване в Общността, освен ако регламент на Съвета или друг акт на Съвета не предвижда друго, както и без да се засягат мерките, приети за прилагане на глава IV.
Член 74
Валидност на лицензите
Лицензите за внос и износ са валидни на цялата територия на Общността.
Член 75
Обезпечение
1. Освен ако не e предвидено друго в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, лицензите за внос и износ се издават в зависимост от представянето на обезпечение, гарантиращо, че продуктите са внесени или изнесени в рамките на срока на валидност на лиценза.
2. Освен в случаите на непреодолима сила обезпечението се задържа изцяло или частично, ако вносът или износът не е извършен, или ако е извършен само частично в срока на валидност на лиценза.
Член 76
Специално обезпечение
1. За соковете и гроздовата мъст с код по КН 2009 61, 2009 69 и 2204 30, за които прилагането на Общата митническа тарифа зависи от вносната цена на продукта, реалният размер на тази цена се проверява или чрез проверка на всяка партида, или с използване на фиксирана стойност при вноса, която се изчислява от Комисията въз основа на котировките на тези продукти в държавите на произход.
В случай че декларираната входна цена на съответната партида надвишава фиксираната стойност при вноса, ако такава се прилага, увеличена с марж, приет в съответствие с посочената в член 113, параграф 1 процедура, който не може да надвишава фиксираната стойност с повече от 10 %, е необходимо представянето на обезпечение, което да е равно на вносните мита, определени въз основа на фиксираната стойност при вноса.
Ако входната цена на съответната партида не е декларирана, прилагането на Общата митническа тарифа зависи от фиксираната стойност при вноса или от прилагането на съответните разпоредби на митническото законодателство при условия, които се определят съгласно посочената в член 113, параграф 1 процедура.
2. Ако дерогациите, предоставени от Съвета, предвидени в буква Б, точка 5 или буква В от приложение VI, се прилагат за вносни продукти, то вносителите представят обезпечение за тези продукти пред съответните митнически органи, определени в момента на допускането за свободно обращение. Обезпечението се освобождава при представяне от страна на вносителя на доказателство, прието от митническите органи на държавата-членка, в която продуктите се допускат за свободно обращение, че гроздовата мъст е преобразувана в гроздов сок, използван в други продукти извън лозаро-винарския сектор, или, ако е използвана за винификация, то етикетирането е подходящо.
Член 77
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
установяване на критерии за определяне на контролния метод, който ще се прилага;
б)
факторите, които следва да бъдат включени в изчисляването на фиксираната стойност при вноса;
в)
размера на обезпеченията, посочени в членове 75 и 76, и правилата за тяхното освобождаване;
г)
по целесъобразност, списък на продуктите, за които се изискват лицензи за внос или износ;
д)
по целесъобразност, условията, при които се издават лицензи за внос или износ и срока им на валидност.
ГЛАВА III
Защитни мерки и активно и пасивно усъвършенстване
Член 78
Защитни мерки
1. Без да се засягат разпоредбите на параграф 3 от настоящия член, Комисията взема защитни мерки срещу внос в Общността в съответствие с Регламент (ЕО) № 519/94 на Съвета от 7 март 1994 г. относно общия режим за внос от някои трети страни (23) и Регламент (ЕО) № 3285/94 на Съвета от 22 декември 1994 г. oтносно общите правила за внос (24).
2. Освен ако не е предвидено друго по силата на друг акт на Съвета, защитните мерки срещу вноса в Общността, предвидени в международни споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора, се предприемат от Комисията в съответствие с параграф 3 от настоящия член.
3. Комисията може да предприема посочените в параграфи 1 и 2 мерки по искане на държава-членка или по своя инициатива. Ако Комисията получи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаване на искането.
Държавите-членки биват уведомявани за подобни мерки, които влизат в сила незабавно.
Решенията, взети от Комисията съгласно параграфи 1 и 2, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в срок от пет работни дни от датата на нотифициране. Съветът незабавно провежда заседание. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени тези решения в срок от един месец от датата на внасянето им в Съвета.
4. Когато Комисията прецени, че някоя от защитните мерки, взети в съответствие с параграфи 1 или 2, следва да бъде отменена или изменена, тя спазва следната процедура:
а)
ако мярката е била постановена от Съвета, Комисията предлага на Съвета тази мярка да бъде отменена или изменена. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство;
б)
във всички останали случаи защитните мерки на Общността се отменят или изменят от Комисията.
Член 79
Допълнителни вносни мита
1. Допълнително вносно мито се прилага за вноса, облаган с митническата ставка по член 70, параграф 1, на гроздов сок и гроздова мъст, когато е придружен със специална защитна клауза в Споразумението за селското стопанство, сключено по време на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг, с цел предпазване от или противодействие на неблагоприятното влияние, което може да има този внос върху пазара на Общността, ако:
а)
вносът е направен на цена под равнището, което Общността е обявила пред СТО, или
б)
обемът на вноса през която и да било година надхвърля определено равнище.
Посоченият в буква б) обем се основава на възможностите за пазарен достъп, определени, където е приложимо, като внос, изразен в процент от съответното вътрешно потребление за предходните три години.
2. Не се налагат допълнителни вносни мита, когато е малко вероятно вносът да предизвика смущения на пазара на Общността или когато последиците биха били несъразмерни с поставената цел.
3. За целите на параграф 1, буква а) вносните цени се определят въз основа на вносните цени CIF на съответната пратка.
Вносните цени CIF се проверяват въз основа на представителните цени за продукта на световния пазар или на пазара на внос на Общността за този продукт.
Член 80
Временно преустановяване на режима на активно или пасивно усъвършенстване
1. Когато равновесието на пазара на Общността е нарушено или застрашено заради режима на активно и пасивно усъвършенстване, може да бъде решено, по искане на държава-членка или по инициатива на Комисията и в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, да бъде спряно - изцяло или частично - използването на режима на активно или пасивно усъвършенстване за продуктите, обхванати от настоящия регламент. Ако в Комисията постъпи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаване на искането.
Държавите-членки се нотифицират относно подобни мерки, които влизат в сила незабавно.
Мерките, взети съгласно първа алинея, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в рамките на пет работни дни от датата на нотифицирането. Съветът незабавно провежда заседание. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени тези мерки в срок от един месец от датата на внасянето им в Съвета.
2. В съответствие с процедурата, предвидена в член 37, параграф 2 от Договора, Съветът може да забрани изцяло или частично използването на режима на активно или пасивно усъвършенстване за продукти, обхванати от настоящия регламент, в степента, необходима за правилното функциониране на общата организация на пазара на вино.
Член 81
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
ГЛАВА IV
Правила, приложими за вноса
Член 82
Изисквания за внос
1. Освен ако не е предвидено друго, по-специално в споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора, разпоредбите относно наименованията за произход и географските указания и етикетирането, установени, където е приложимо, в глави III и IV от дял III на настоящия регламент, както и в член 25, параграф 2 от настоящия регламент, се прилагат за продукти с кодове по КН 2009 61, 2009 69 и 2204, които са внесени в Общността.
2. Освен ако не е предвидено друго в споразуменията, сключени съгласно член 300 от Договора, продуктите, посочени в параграф 1 от настоящия член, се произвеждат в съответствие с енологичните практики, препоръчани и публикувани от OIV или разрешени от Общността в съответствие с настоящия регламент и мерките за неговото прилагане.
3. За вноса на продукти, посочени в параграф 1, е необходимо представянето на:
а)
сертификат, че са спазени условията по параграфи 1 и 2, изготвен от компетентен орган, включен в списък, който ще се оповести публично от Комисията, в държавата, от която идва продуктът;
б)
доклад за извършен анализ, изготвен от орган или отдел, определен от държавата, от която идва продуктът, дотолкова доколкото продуктът е предназначен за пряка консумация от човека.
Член 83
Тарифни квоти
1. Тарифните квоти за внос на продукти, обхванати от настоящия регламент, които произтичат от споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора или от друг акт на Съвета, се откриват и управляват в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1 от настоящия регламент.
2. Тарифните квоти се управляват по начин, който да избягва каквато и да било дискриминация на засегнатите оператори, като се прилага един от следните методи или съчетание от тях, или друг подходящ метод:
а)
метод, основан на хронологичния ред на подаване на заявления (на принципа „пръв пристигнал, пръв обслужен“);
б)
метод на разпределение, което да бъде пропорционално на поисканите при подаване на заявленията количества (метод на „едновременно разглеждане“);
в)
метод, основан на използването на традиционни търговски модели („традиционния метод/метода на новодошлия“).
3. По целесъобразност методът, одобрен за управление на митническите квоти, отдава дължимото значение на изискванията за предлагане на пазара на Общността и на необходимостта от поддържане на равновесието на този пазар.
Член 84
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно изискванията за внос;
б)
гаранции във връзка с естеството, мястото, от което пристига, и мястото на произход на продукта;
в)
признаване на документа, използван за проверка на гаранциите, посочени в буква б).
ДЯЛ V
ПРОИЗВОДСТВЕН ПОТЕНЦИАЛ
ГЛАВА I
Незаконни насаждения
Член 85
Незаконни насаждения, засадени след 31 август 1998 г.
1. Производителите следва да изкоренят за своя сметка площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане, където е приложимо, след 31 август 1998 г.
2. До извършване на изкореняването в съответствие с параграф 1, гроздето и продуктите, произведени от грозде, от посочени в този параграф площи, могат да бъдат пуснати в обращение само с цел дестилация изключително за сметка на производителя. Продуктите, получени от дестилацията, не могат да се използват за направата на алкохол с действително алкохолно съдържание по обем от 80 % или по-малко.
3. Без да се засягат, където е приложимо, предходни санкции, наложени от държавите-членки, държавите-членки налагат, считано от 31 декември 2008 г., санкции на онези производители, които не за спазили задължението за изкореняване, като тези санкции са съобразени със сериозността, степента и продължителността на неизпълнението.
4. До 1 март всяка година държавите-членки уведомяват Комисията за площите, засадени с лозя след 31 август 1998 г. без съответното право на засаждане, както и за площите, изкоренени в съответствие с параграф 1.
5. Изтичането на 31 декември 2015 г. на преходната забрана за нови насаждения, предвидена в член 90, параграф 1, не засяга задълженията по настоящия член.
Член 86
Задължително узаконяване на незаконните насаждения, засадени преди 1 септември 1998 г.
1. След заплащане на такса и не по-късно от 31 декември 2009 г. производителите узаконяват площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане, когато е приложимо, преди 1 септември 1998 г.
Без да се засягат процедурите по уравняване на сметките, първата алинея не се прилага за площите, които са узаконени въз основа на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999.
2. Посочената в параграф 1 такса се определя от държавата-членка. Тя се равнява на най-малко удвоената средна стойност на правото на засаждане в съответния район.
3. Подлежащите на узаконяване съгласно параграф 1 грозде и продукти, произведени от грозде, от посочени в този параграф площи могат да бъдат пуснати в обращение само с цел дестилация изключително за сметка на производителя. Продуктите не могат да се използват за направата на алкохол с действително алкохолно съдържание от 80 об. % или по-малко.
4. Посочените в параграф 1 площи с незаконни насаждения, които не са узаконени в съответствие с този параграф до 31 декември 2009 г., подлежат на изкореняване от съответните производители за тяхна сметка.
Държавите-членки налагат на производителите, които не изпълняват задължението за изкореняване, санкции, съобразени със сериозността, степента и продължителността на неизпълнението.
До извършване на изкореняването, посочено в първа алинея, параграф 3 се прилага mutatis mutandis.
5. До 1 март на всяка съответна година държавите-членки уведомяват Комисията относно:
а)
площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане преди 1 септември 1998 г.;
б)
площите, които са узаконени в съответствие с параграф 1, таксите, предвидени в този параграф, както и средната стойност на регионалните права на засаждане съгласно предвиденото в параграф 2.
Държавите-членки уведомяват Комисията за площите с лозя, изкоренени в съответствие с първа алинея от параграф 4, за първи път до 1 март 2010 г.
6. Изтичането на 31 декември 2015 г. на преходната забрана за нови насаждения, съгласно посоченото в член 90, параграф 1, не засяга задълженията по параграфи 3, 4 и 5.
Член 87
Контрол върху непускане в обращение или дестилация
1. Във връзка с член 85, параграф 2 и член 86, параграфи 3 и 4, държавите-членки изискват доказателство за непускане в обращение на съответните продукти или, когато продуктите са дестилирани, представянето на договори за дестилация.
2. Държавите-членки проверяват непускането в обращение и дестилацията, посочени в параграф 1. Те налагат санкции в случай на неизпълнение.
3. Държавите-членки нотифицират Комисията за площите с лозя, предназначени за дестилация, и за съответните обеми алкохол.
Член 88
Съпътстващи мерки
Площите, посочени в член 86, параграф 1, първа алинея, които не са узаконени, и площите, посочени в член 85, параграф 1, не се ползват от национални или общностни мерки за подпомагане.
Член 89
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно изискванията на държавите-членки за уведомяване, включително възможни намаления на бюджетните плащания, посочени в приложение II, в случай на неизпълнение;
б)
подробности относно санкциите, които следва да се налагат от държавите-членки в случай на неизпълнение на задълженията по членове 85, 86 и 87.
ГЛАВА II
Преходен режим на правата на засаждане
Член 90
Преходна забрана на засаждане на лозя
1. Без да засягат разпоредбите на член 24, и по-специално на параграф 3 от него, засаждането на винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, се забранява до 31 декември 2015 г.
2. До 31 декември 2015 г. се забранява и повторното присаждане на винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, върху сортове, различни от винените сортове лози, посочени в този член.
3. Независимо от параграфи 1 и 2 се разрешава посоченото в тези параграфи засаждане и повторно присаждане, ако е обхванато от:
а)
право на ново засаждане, по смисъла на член 91;
б)
право на презасаждане, по смисъла на член 92;
в)
право на засаждане, предоставено от резерв, както е предвидено в членове 93 и 94.
4. Посочените в параграф 3 права на засаждане се предоставят в хектари.
5. Членове 91-96 се прилагат до 31 декември 2015 г.
6. Държавите-членки могат да решат да запазят посочената в параграф 1 забрана на тяхната територия или на част от нея най-късно до 31 декември 2018 г. В такъв случай правилата, уреждащи преходния режим на правата на засаждане, определени в настоящата глава, включително настоящия член, се прилагат съответно в такава държава-членка.
Член 91
Права на ново засаждане
1. Държавите-членки могат да предоставят на производителите права на ново засаждане по отношение на площи, които:
а)
са определени за нови насаждения в рамките на мерки за комасация на земята или на мерки, свързани с отчуждаване на имоти в обществен интерес, приети съгласно националното законодателство;
б)
са предназначени за експериментални цели;
в)
са определени за лозов посадъчен материал;
г)
чието вино или лозаро-винарски продукти са предназначени единствено за консумация от домакинството на винопроизводителя.
2. Предоставените права на ново засаждане:
а)
се упражняват от производителя, на когото са предоставени;
б)
се използват преди края на втората лозарска година след годината, през която са предоставени;
в)
се използват за целите, за които са предоставени.
Член 92
Право на презасаждане
1. Държавите-членки предоставят права на презасаждане на производители, които са изкоренили площи, засадени с лозя.
Въпреки това не могат да се предоставят права на презасаждане за изкоренени площи, за които в съответствие с глава III е дадена премия за изкореняване.
2. Държавите-членки могат да предоставят права на презасаждане на производители, които се задължават да изкоренят определена площ, засадена с лозя. В такива случаи изкореняването на набелязаната площ се извършва най-късно в края на третата година след засаждането на нови лози, за които са предоставени права на презасаждане.
3. Правата на презасаждане са равностойни на изкоренената площ по отношение на чистата реколта.
4. Правата на презасаждане се упражняват в стопанството, по отношение на което са били предоставени. Държавите-членки могат освен това да предвидят, че подобни права на презасаждане могат да се упражняват единствено на площта, на която е било извършено изкореняването.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държавите-членки могат да решат, че правата на презасаждане могат да се прехвърлят изцяло или частично на друго стопанство в същата държава-членка в следните случаи:
а)
част от съответното стопанство се прехвърля на това друго стопанство;
б)
площи от това друго стопанство са предназначени за:
i)
производство на вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, или
ii)
лозов посадъчен материал.
Държавите-членки гарантират, че прилагането на предвидените в първа алинея дерогации не водят до цялостно увеличаване на производствения потенциал на тяхна територия, по-специално в случаите, когато прехвърлянето става от площи без напоителни съоръжения към площи с такива съоръжения.
6. Параграфи 1-5 се прилагат mutatis mutandis за права, подобни на правата на презасаждане, придобити по силата на предходно общностно или национално законодателство.
7. Правата на презасаждане, предоставени съгласно член 4, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1493/1999, се използват в рамките на предвидените в него срокове.
Член 93
Национални и регионални резерви от права на засаждане
1. За да се подобри управлението на производствения потенциал, държавите-членки създават национален резерв или регионален резерв от права на засаждане.
2. Държавите-членки, които са създали национални или регионални резерви от права на засаждане съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999, могат да ги поддържат дотогава, докато прилагат преходния режим на правата на засаждане в съответствие с настоящата глава.
3. Ако не са използвани в рамките на предвидения срок, в националните или регионалните резерви се включват следните права на засаждане:
а)
права на ново засаждане;
б)
права на презасаждане;
в)
права на засаждане, предоставени от резерв.
4. Производителите могат да прехвърлят права на презасаждане към националните или регионалните резерви. Условията за подобно прехвърляне, при необходимост в замяна на плащане от национален източник, се определят от държавите-членки, като се отчитат законните интереси на страните.
5. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки могат да решат да не прилагат система от резерви, ако могат да докажат, че на тяхната територия съществува ефективна алтернативна система за управление на правата на засаждане. Алтернативната система може, при необходимост, да се отклонява от съответните разпоредби на настоящата глава.
Първа алинея се прилага и за държави-членки, които преустановяват дейността на националните или регионалните резерви по Регламент (ЕО) № 1493/1999.
Член 94
Предоставяне на права на засаждане от резерв
1. Държавите-членки могат да предоставят права от резерв:
а)
без заплащане, на производители под 40-годишна възраст, притежаващи необходимите професионални умения и компетентност, които се установяват за първи път и ръководят стопанството;
б)
срещу заплащане, в национални или, по целесъобразност, в регионални фондове, на производители, които възнамеряват да използват правата на засаждане на лозя и чиято продукция има осигурен пазар.
Държавите-членки определят критериите за установяване на размера за плащанията по буква б), които могат да варират в зависимост от крайния целеви продукт от съответните винени лозя и от остатъчния преходен период, през който е в сила забраната за нови насаждения, съгласно предвиденото в член 90, параграфи 1 и 2.
2. Когато се използват правата на засаждане, предоставени от резерв, държавите-членки гарантират, че:
а)
местонахождението, използваните сортове и техниките за обработка гарантират, че последващото производство съответства на пазарното търсене;
б)
добивите са типични за средната стойност в района, по-специално там, където правата на засаждане, произтичащи от площи без напоителни съоръжения, се използват за площи с напоителни съоръжения.
3. Предоставените от резерв права на засаждане, които не се използват преди края на втората лозарска година след годината на предоставяне, се губят и връщат към резерва.
4. Погасяват се правата на засаждане в резерв, които не са разпределени преди края на петата лозарска година след годината на включването им в резерва.
5. Ако в държава-членка съществуват регионални резерви, тази държава-членка може да установи правила, разрешаващи прехвърлянето на права на засаждане между отделните регионални резерви. Ако в държава-членка съществуват и регионални, и национални резерви, тази държава-членка може също така да разреши прехвърляния между тези резерви.
Към прехвърлянията може да се прилага коефициент за намаление.
Член 95
Правило de minimis
Настоящата глава не се прилага в държави-членки, в които режимът на право на засаждане не се е прилагал до 31 декември 2007 г.
Член 96
По-строги национални правила
Държавите-членки могат да приемат по-строги национални правила по отношение на предоставянето на права на ново засаждане или права на презасаждане. Те могат да изискат съответните заявления и информацията, която те трябва да съдържат, да бъдат допълнени с допълнителна информация, необходима за наблюдение на развитието на производствения потенциал.
Член 97
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
разпоредби за предотвратяване на прекомерните административни такси при прилагане на разпоредбите на настоящата глава;
б)
съвместното съществуване на лозови насаждения съгласно член 92, параграф 2;
в)
прилагането на коефициента за намаление, посочен в член 94, параграф 5.
ГЛАВА III
Схема за изкореняване
Член 98
Приложно поле и определение
Настоящата глава определя условията, при които лозарите получават премия в замяна на изкореняването на лозя (наричана по-долу „премия за изкореняване“).
Член 99
Срок на прилагане на схемата
Схемата за изкореняване се прилага до края на лозарската 2010/2011 година.
Член 100
Условия за участие в схемата
Премията за изкореняване може да се предоставя само ако за засегнатата площ са спазени следните условия:
а)
не е получавала подпомагане от Общността или национално подпомагане за мерки за преструктуриране или конверсия през 10-те лозарски години, предхождащи искането за изкореняване;
б)
не е получавала помощ от Общността по линия на която и да било друга обща организация на пазара през 5-те лозарски години, предхождащи искането за изкореняване;
в)
да е поддържана;
г)
не е по-малка от 0,1 хектара. Въпреки това, ако държава-членка вземе решение в този смисъл, минималният размер може да бъде от 0,3 хектара за определени административни райони на тази държава-членка, в които средната площ, засадена с лозя, за едно лозарско стопанство надвишава един хектар;
д)
не е засадена в нарушение на приложими общностни или национални разпоредби;
е)
засадена е с винен сорт лоза, който може да се класифицира в съответствие с член 24, параграф 1.
Независимо от буква д) площите, узаконени в съответствие с член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 и член 86, параграф 1 от настоящия регламент, имат право на премията за изкореняване.
Член 101
Размер на премията за изкореняване
1. Размерът на премиите за изкореняване се определя в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
2. Конкретният размер на премията за изкореняване се установява от държавите-членки в рамките на размерите по параграф 1 въз основа на добивите на съответното стопанство в исторически план.
Член 102
Процедура и бюджет
1. Заинтересованите производители подават заявления за премия за изкореняване пред съответните органи в държавите-членки не по-късно от 15 септември всяка година. Държавите-членки могат да определят по-ранна дата от 15 септември, при условие че вземат надлежно предвид, когато е приложимо, прилагането на изключенията, предвидени в член 104.
2. Държавите-членки провеждат административни проверки относно получените заявления, обработват отговарящите на условията заявления и до 15 октомври всяка година нотифицират Комисията за общата площ и размерите, обхванати от тези заявления, като информацията се обобщава по райони и по размери на добивите.
3. Максималният годишен бюджет за схемата за изкореняване е посочен в приложение VII.
4. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, до 15 ноември всяка година се определя единен процент за приемане на нотифицираните суми, ако общата сума, нотифицирана на Комисията от държавите-членки, надхвърля наличните бюджетни средства, като се взема предвид, където е приложимо, прилагането на член 104, параграфи 2 и 3.
5. До 1 февруари всяка година държавите-членки приемат заявления:
а)
за площи, за които са подадени заявления в тяхната цялост, ако Комисията не е определила процент в съответствие с параграф 4; или
б)
за площи, определени в резултат от прилагането на процента по параграф 4, въз основа на обективни и недискриминационни критерии и като се ръководят от следното:
i)
държавите-членки дават предимство на заявители, чието заявление за премия за изкореняване обхваща всичките им лозови насаждения;
ii)
на второ място държавите-членки дават предимство на заявители на възраст от не по-малко от 55 години, доколкото държавите-членки го предвиждат.
В срок до 1 март всяка година държавите-членки нотифицират Комисията за приетите заявления, обобщени по райони и по размери на добивите, както и за общия размер на изплатените по райони премии за изкореняване.
6. По отношение на предходната лозарска година, до 1 декември всяка година държавите-членки нотифицират Комисията за:
а)
изкоренените площи, обобщени по райони и по размери на добивите;
б)
общия размер на изплатените по райони премии за изкореняване.
Член 103
Кръстосано спазване
Когато бъде установено, че земеделските производители не са привели своето стопанство в съответствие със законоустановените изисквания за управление и условията за добро селскостопанско и екологично състояние, посочени в членове 3-7 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в течение на период от три години от плащането на премията за изкореняване, сумата на плащането се намалява или плащането се отменя частично или изцяло в зависимост от сериозността, степента, продължителността и системността на неизпълнението, когато то е резултат от действие или пропуск, за който земеделският производител е пряко отговорен, като от земеделския производител, когато е целесъобразно, се изисква да възстанови изплатената сума в съответствие с условията, определени в тези разпоредби.
Член 104
Изключения
1. Дадена държава-членка може да реши да отхвърли всички последващи заявления по член 102, параграф 1, след като общата изкоренена площ на нейна територия достигне 8 % от площите, засадени с лозя, съгласно посоченото в приложение VIII.
Дадена държава-членка може да реши да отхвърли всички последващи заявления по член 102, параграф 1 за определен район, след като общата изкоренена площ в него достигне 10 % площите, засадени с лозя в този район.
2. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено да се спре прилагането на схемата за изкореняване в съответната държава-членка, в случай че предвид неразгледаните заявления продължаването на изкореняването би довело до обща изкоренена площ, надхвърляща 15 % от общата засадена с лозя площ в тази държава-членка, посочена в приложение VIII.
3. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено през определена година да се спре прилагането на схемата за изкореняване, в случай че предвид неразгледаните заявления продължаването на изкореняването би довело до обща изкоренена площ, надхвърляща 6 % от общата засадена с лозя площ в тази държава-членка, посочена в приложение VIII, през съответната година от прилагането на схемата.
4. Държавите-членки могат да обявят лозята в планински райони и в районите със стръмни склонове за несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване в съответствие с условия, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
5. Държавите-членки могат да обявяват определени площи за несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване, когато прилагането на тази схема би било несъвместимо с грижата за околната среда. Обявените за несъответстващи на условията площи не надвишават 3 % от общата площ, засадени с лозя, посочена в приложение VIII.
6. Гърция може да обяви за несъответстващи на условията за участие в схемата на изкореняване площите, засадени с лози на островите в Егейско море и на гръцките острови в Йонийско море с изключение на островите Крит и Евия.
7. Схемата за изкореняване, предвидена в настоящата глава, не се прилага за Азорските острови, островите Мадейра и Канарските острови.
8. Държавите-членки, които решат да използват възможността по параграфи 4-6, уведомяват Комисията до 1 август всяка година, и за първи път на 1 август 2008 г., относно мерките, които ще бъдат приложени във връзка с изкореняването:
а)
площите, които са определени като несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване;
б)
обосновката за случаи на несъответствие съгласно параграфи 4 и 5.
9. За площите, които са несъответстващи или обявени за несъответстващи на условията съгласно параграфи 4-7, държавите-членки предоставят на производителите приоритет при ползването на други мерки за подпомагане, предвидени в настоящия регламент, и по-специално, където е приложимо, на мерките за преструктуриране и конверсия съгласно програмите за подпомагане и мерките за развитие на селските райони.
Член 105
Правило de minimis
Настоящата глава не се прилага в държави-членки, в които производството на вино не надхвърля 50 000 хектолитра за лозарска година. Това производство се изчислява въз основа на средното производство през предходните пет лозарски години.
Член 106
Допълнителна национална помощ
Държавите-членки могат да предоставят допълнителна национална помощ, която не надхвърля 75 % от приложимата премия за изкореняване, в допълнение към предоставената премия за изкореняване.
Член 107
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно условията за участие, посочени в член 100, по-специално що се отнася до доказателство, че площите са били добре поддържани през 2006 и 2007 г.;
б)
размерите и равнищата на премията по член 101;
в)
критериите за изключения по член 104;
г)
изискванията за представяне на доклади на държавите-членки относно прилагането на схемата за изкореняване, включително санкциите в случай на закъснение на отчитането, и информацията, която държавите-членки дават на производителите относно съществуването на схемата;
д)
изискванията за представяне на доклади относно допълнителната национална помощ;
е)
крайните срокове за плащанията.
ДЯЛ VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 108
Лозарски регистър
1. Държавите-членки поддържат лозарски регистър, който съдържа актуализирана информация за производствения потенциал.
2. Държави-членки, в които общата площ, засадена с винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, не надхвърля 500 хектара, нямат задължението по параграф 1.
Член 109
Опис
Въз основа на лозарския регистър по член 108 държавите-членки, които предвидят мерки за „преструктуриране и конверсия на винени лозя“ в своите програми за подпомагане в съответствие с член 11, изпращат на Комисията до 1 март всяка година и за първи път до 1 март 2009 г. актуализиран опис на своя производствен потенциал.
Член 110
Срокове, свързани с лозарския регистър и описа
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено, че членове 108 и 109 няма да се прилагат след 1 януари 2016 г.
Член 111
Задължителни декларации
1. Производителите на грозде за производството на вино и производителите на гроздова мъст и вино декларират всяка година пред компетентните национални органи произведените количества от последната реколта.
2. Държавите-членки могат да задължат търговците на грозде, предназначено за производство на вино, да декларират всяка година предложените на пазара количества от последната реколта.
3. Производителите на гроздова мъст и вино и търговците, с изключение на търговците на дребно, декларират всяка година пред компетентните национални органи запасите от гроздова мъст и вино, били те от реколтата от текущата година или от реколтата от предходни години. Гроздовата мъст и виното, внесени от трети държави, се декларират отделно.
Член 112
Придружаващи документи и регистър
1. Обхванатите от настоящия регламент продукти се допускат за обращение в Общността единствено с официално проверен придружаващ документ.
2. Физическите или юридическите лица или група от лица, които за упражняването на своята търговска дейност държат продукти, обхванати от настоящия регламент, и по-специално производителите, бутилиращите предприятия и преработвателите, както и търговците, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, водят входящи и изходящи регистри по отношение на тези продукти.
Член 113
Процедура на комитет
1. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 195, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1234/2007.
2. При позоваване на настоящия параграф:
а)
Комисията се подпомага от регулаторен комитет;
б)
прилагат се членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО;
в)
срокът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 114
Финансови ресурси
Мерките, предвидени в глава I на дял II, с изключение на мерките, посочени в член 7, параграф 1, буква а) и глава III на дял V, представляват интервенция за регулиране на селскостопанските пазари, както е посочено в член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1290/2005.
Член 115
Обмен на информация между държавите-членки и Комисията
1. Държавите-членки и Комисията си предоставят взаимно всякаква информация, необходима за прилагане на настоящия регламент, особено що се отнася до наблюдението и анализа на пазара и спазването на международните задължения по отношение на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
2. Приемат се подробни правила в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, с цел определяне на това коя информация е необходима за прилагането на параграф 1 от настоящия член, нейната форма, съдържание, периодичност и крайни срокове, както и условията за предаване на информацията и документите или за осигуряване на тяхната достъпност.
Член 116
Наблюдение
За целите на прилагането на настоящия регламент държавите-членки гарантират, че онези процедури по управление и контрол, които се отнасят до площи, са съвместими с интегрираната система за контрол (IACS) по отношение на следните елементи:
а)
компютризираната база данни;
б)
системи за идентификация за селскостопанските парцели, посочени в член 20, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003;
в)
административните проверки.
Тези процедури позволяват безпроблемно общо функциониране или обмен на данни с интегрираната система за контрол IACS.
Член 117
Проверки и административни санкции и тяхното докладване
С изключение на въпросите, уредени в разпоредбата на член 145, буква на) от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1 от настоящия регламент, се приемат:
а)
правила за гарантиране на еднообразното прилагане на разпоредбите на Общността в лозаро-винарския сектор, в частност разпоредбите относно проверките, и правила, уреждащи специалните финансови процедури за подобряване на контрола и проверките;
б)
правила относно мерките за административни и физически проверки, които държавите-членки следва да извършват във връзка със задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент;
в)
система за прилагане на административните санкции, когато се установи несъобразяване с някое от задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент, като се отчита сериозността, степента, продължителността и системността на установеното неизпълнение;
г)
правила за възстановяване на недължими плащания, произтичащи от прилагането на настоящия регламент;
д)
правила за представяне на доклади относно извършените проверки и резултатите от тях.
Член 118
Определяне на отговорни национални органи
1. Без да се засягат разпоредбите на член 47, държавите-членки определят един или повече органи, които да осигурят спазването на правилата на Общността в лозаро-винарския сектор. По-специално държавите-членки определят лабораториите, оправомощени да провеждат официални анализи в лозаро-винарския сектор. Определените лаборатории следва да отговарят на общите критерии за работа на изпитващи лаборатории, определени в ISO/IEC 17025.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за имената и адресите на посочените в параграф 1 органи и лаборатории. Комисията прави тази информация публично достояние.
Член 119
Национална помощ за дестилация в кризисни случаи
1. От 1 август 2012 г. държавите-членки могат да отпускат национални помощи на винопроизводители за доброволна или задължителна дестилация на вино при оправдани кризисни случаи.
2. Помощите, посочени в параграф 1, следва да са съразмерни и да дават възможност за справяне с кризата.
3. Общият размер на наличната помощ в определена държава-членка за такива помощи за определена година не надхвърля 15 % от общо наличните средства за всяка държава-членка за същата година, определени в приложение II.
4. Държавите-членки, които желаят да се възползват от възможността за посочените в параграф 1 помощи, представят надлежно обоснована нотификация пред Комисията. Решението дали мярката да бъде одобрена и дали може да бъде отпусната помощ се приема в съответствие с посочената в член 113, параграф 1 процедура.
5. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
Член 120
Доклад на Комисията
До края на 2012 г. Комисията изготвя доклад, като по-специално вземе предвид натрупания опит при изпълнението на реформата.
Член 121
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно лозарския регистър, предвиден в член 108, и по-специално за неговото използване при наблюдението и контрола на производствения потенциал;
б)
подробна информация относно описа, предвиден в член 109, по-специално за неговото използване при наблюдението и контрола на производствения потенциал;
в)
подробна информация относно измерването на площите;
г)
санкции в случай на неспазване на изискванията за уведомяване;
д)
задължителните декларации, предвидени в член 111;
е)
придружаващите документи и регистъра, предвидени в член 112;
ж)
подробна информация относно националните помощи, посочени в член 119.
ДЯЛ VII
ИЗМЕНЕНИЯ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Изменения
Член 122
Изменение на Регламент (ЕО) № 1493/1999
В член 2, параграф 3, първа алинея от Регламент (ЕО) № 1493/1999 думите „31 юли 2002 г.“ се заменят със следното:
„31 юли 2008 г.“
Член 123
Изменения на Регламент (ЕО) № 1782/2003
Регламент (ЕО) № 1782/2003 се изменя, както следва:
1.
в член 33, параграф 1 буква а) се заменя със следното:
„а)
са получили плащане през референтния период, посочен в член 38, по линията на поне една от схемите за подпомагане, изброени в приложение VI, или, в случая с маслиновото масло - през пазарните години, посочени в член 37, параграф 1, втора алинея, или в случая със захарното цвекло, тръстиката и цикорията - ако са се ползвали от пазарно подпомагане през представителния период, посочен в буква К от приложение VII, или в случая с бананите - ако са получили компенсация за загуба на доход през представителния период, посочен в буква Л от приложение VII, или, в случая с плодовете и зеленчуците, картофи за консумация и разсадници - ако са били производители на плодови и зеленчукови продукти, картофи за консумация и разсадници през представителния период, прилаган от държавите-членки за тези продукти, съгласно буква М от приложение VII, или в случая с виното, ако са получили право на плащане съгласно посоченото в бчкви Н и О от приложение VII;“
2.
в член 37, параграф 1 се добавя следната алинея:
„За виното референтната сума се изчислява и коригира в съответствие с букви Н и О от приложение VII.“;
3.
в член 41 се създава следният параграф:
„1б. В случая на виното и предвид най-новите данни, предоставени за него от държавите-членки в съответствие с член 9 и член 102, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 479 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на вино (25), Комисията приспособява националните тавани, посочени в приложение VIII към настоящия регламент, в съответствие с процедурата, посочена в член 144, параграф 2 от настоящия регламент. До 1 декември на годината, предшестваща адаптирането на националните тавани, държавите-членки уведомяват Комисията относно средната стойност на права на получаване на плащания за съответния район, посочена в буква Н от приложение VII към настоящия регламент.
4.
в член 43, параграф 2 се добавя следната буква:
„аг)
в случая на виното, броя на хектарите, изчислен в съответствие с букви Н и О от приложение VII;“
5.
в член 44 параграф 2 се заменя със следното:
„2. „Хектар, даващ право на помощ“ означава всякакъв вид селскостопанска площ в стопанството освен площите, засадени с гори или използвани за неселскостопански дейности.“;
6.
член 51 се заменя със следното:
„Член 51
Използване на земята за селскостопански цели
Земеделските производители могат да използват парцелите, декларирани в съответствие с член 44, параграф 3, за всякакъв вид селскостопанска дейност.
Чрез дерогация от първа алинея държавите-членки могат да вземат решение до 1 ноември 2007 г., че до дата, която следва да се определи от държавата-членка, но не по късно от 31 декември 2010 г., парцелите в един или повече райони на държавите-членки могат да продължат да не се използват за:
а)
производството на един или повече от продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 и в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/96. В този случай обаче държавите-членки могат да решат да позволят отглеждането на вторични култури върху даващи право на помощи хектари за срок от максимум три месеца, който да започва всяка година на 15 август; същевременно, по искане от държава-членка, тази дата се променя в съответствие с процедурата по член 144, параграф 2 за райони, в които зърнените култури обикновено се прибират по-рано поради климатични причини;
б)
производството на картофи за консумация; и/или;
в)
разсадници.“;
7.
в член 63, параграф 3 се добавя следната алинея:
„С оглед включването на виното в схемата за единно плащане, до 1 април 2009 г. държавите-членки могат да решат да прилагат дерогацията, предвидена в първа алинея.“;
8.
в член 71в се добавя следната алинея:
„В случая на виното и предвид най-новите данни, предоставени за него от държавите-членки в съответствие с член 9 и член 102, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 479, Комисията приспособява националните тавани, посочени в приложение VIIIа към настоящия регламент, в съответствие с процедурата по член 144, параграф 2 от настоящия регламент. До 1 декември на годината, предшестваща адаптирането на националните тавани, държавите-членки уведомяват Комисията относно средната стойност на права на получаване на плащания за съответния район, посочена в бчква Н от приложение VII към настоящия регламент.“;
9.
в член 145:
-
създава се следната буква:
„гд)
подробни правила относно включването на подпомагането на виното в схемата за единно плащане в съответствие с Регламент (ЕО) № 479;“
-
създава се следната буква:
„на)
по отношение на виното, подробни правила относно кръстосаното спазване, както е предвидено в членове 20 и 103 от Регламент (ЕО) № 479“;
10.
във втората колона на приложение IV последното тире се заменя със следното тире:
„-
Поддържане на маслинови гори и лозарски масиви в добро вегетативно състояние“;
11.
в приложение VII се добавят следните букви:
„Н. Вино (изкореняване)
Между земеделските производители, които участват в схемата за изкореняване, предвидена в глава III от дял V от Регламент (ЕО) № 479 в годината след изкореняването ще бъдат разпределени права на получаване на плащания, равни на броя хектари, за които са получили премия за изкореняване.
Единичната стойност на тези права на получаване на плащания се равнява на регионална средна стойност на правата на получаване на плащания за съответния район. Единичната им стойност обаче не може да надхвърля 350 EUR на хектар.
O. Вино (преход от програми за подпомагане)
Когато държавите-членки решат да предоставят подпомагане съгласно член 9 от Регламент (ЕО) № 479, те установяват референтната сума за всеки земеделски производител, както и приложимите хектари, посочени в член 43, параграф 2 от настоящия регламент:
-
въз основа на обективни и недискриминационни критерии,
-
по отношение на представителния референтен период за една или повече лозарски години, като се започне с лозарската 2005/2006 година. Референтните критерии, обаче, с които се определя референтната сума и приложимите хектари, не се основава на референтен период, включително лозарските години след лозарската 2007/2008 година, когато преходът от програми за подпомагане засяга обезщетяване на земеделските производители, които дотогава са получавали подпомагане за получаване на спиртни напитки чрез дестилация или са били икономическите бенефициери на подпомагането за използване на концентрирана гроздова мъст за обогатяване на вино съгласно Регламент (ЕО) № 479,
-
която не надхвърля цялата налична сума за тази мярка, посочена в член 6, буква д) от Регламент (ЕО) № 479“;
12.
в приложение VIII:
-
добавя се звездичка след думата „Италия“ в първата колона на таблицата,
-
под таблицата се добавя следното:
„(*) Сумите за Италия, съответстващи на 2008 г., 2009 г. и 2010 г. се намаляват с 20 милиона евро (вж. бележката под линия към приложение II към Регламент (ЕО) № 479)“
Член 124
Изменения на Регламент (ЕО) № 1290/2005
В член 12 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 параграф 2 се заменя със следното:
„2. Комисията определя сумите, които, съгласно член 10, параграф 2, член 143г и член 143д от Регламент (ЕО) № 1782/2003, член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 378/2007 на Съвета от 27 март 2007 г. за утвърждаване на правила за доброволна модулация на преки плащания, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 (26) и член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 479 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на виното (27), са на разположение на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони.
Член 125
Изменения на Регламент (ЕО) № 3/2008
Регламент (ЕО) № 3/2008 се изменя, както следва:
1.
в член 2
-
в параграф 1 буква в) се заменя със следното:
„в)
информационни кампании за системата на Общността, обхващащи вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, вина с обозначение на винения сорт лоза и спиртни напитки със защитено географско указание;“
-
параграф 2 се заменя със следното:
„2. На вътрешния пазар посочените в член 1, параграф 1 действия могат да включват дейности по предоставянето на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и относно вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.
На вътрешния пазар са допустими и действия под формата на участия в мероприятия, панаири и изложения от национално или европейско значение, по-конкретно с щандове, целящи подобряване на представата за продуктите на Общността.“;
2.
в член 3, параграф 1 буква д) се заменя със следното:
„д)
целесъобразността от предоставяне на информация относно системата на Общността, обхващаща вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, вина с обозначение на винения сорт лоза, и спиртни напитки със защитено географско указание, и необходимостта от предоставяне на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.“;
3.
в член 13, параграф 2 се добавя следната алинея:
„Предвиденият в първа алинея процент е 60 % за действията, предприети в Общността, за предоставяне на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.“
ГЛАВА II
Преходни и заключителни разпоредби
Член 126
Разпоредби за улесняване на прехода
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, могат да се приемат мерки:
а)
за улесняване на прехода от правилата на Регламент (ЕО) № 1493/1999 към установените с настоящия регламент;
б)
при необходимост, за решаване на конкретни въпроси от практическо естество. Подобни мерки, ако са надлежно оправдани, могат да се отклонят от някои разпоредби на настоящия регламент.
Член 127
Приложимост на правилата за държавни помощи
1. При спазване на параграф 2, членове 87, 88 и 89 от Договора се прилагат за производството и търговията с продукти, обхванати от настоящия регламент.
2. Членове 87, 88 и 89 от Договора не се прилагат за:
а)
подпомагането, посочено в член 3 от настоящия регламент, включително подпомагането, финансирано в съответствие с член 18, параграф 5;
б)
допълнителните национални помощи, посочени в член 106;
в)
националната помощ, посочена в член 119.
Член 128
Отмяна, временно продължаване на прилагането и позовавания
1. При спазване на параграфи 2 и 3, регламенти (ЕИО) № 2392/86 и (ЕО) № 1493/1999 се отменят.
2. Регламент (ЕО) № 2392/86 и дял V, глави I и II, дял VI, членове 24 и 80 и съответстващите разпоредби, по-специално в съответните приложения към Регламент (ЕО) № 1493/1999, продължават да се прилагат, докато не започнат да се прилагат съответстващите им глави от настоящия регламент в съответствие с член 129, параграф 2, буква д).
3. Следните мерки, предвидени в Регламент (ЕО) № 1493/1999, продължават да се прилагат, доколкото мерките по този регламент са започнали да се прилагат или са били предприети преди 1 август 2008 г.:
а)
мерките по дял II, глави II и III (премии за изоставяне и за преструктуриране и конверсия). Въпреки това не се изплащат помощи след 15 октомври 2008 г. по дял II, глава III;
б)
мерките по дял III (пазарни механизми);
в)
мерките по дял VII, член 63 (възстановявания при износ).
4. Позоваването на отменения Регламент (ЕО) № 1493/1999 се тълкува, където е приложимо, като позоваване на настоящия регламент.
Член 129
Влизане в сила и прилагане
1. Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Прилага се от 1 август 2008 г., с изключение на:
а)
членове 5-8, които се прилагат от 30 юни 2008 г.;
б)
член 122, който се прилага от 1 януари 2008 г.;
в)
член 123, който се прилага от 1 януари 2009 г.;
г)
дял V, глава III, която се прилага от 30 юни 2008 г.;
д)
дял III, глави II, III, IV, V и VI, членове 108, 111 и 112 и съответстващите разпоредби, по-конкретно в съответните приложения, които се прилагат, считано от 1 август 2009 г., ако не се предвиди друго в регламента, който предстои да се приеме в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Дял V, глава II се прилага до 31 декември 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Люксембург на 29 април 2008 година.
REGLAMENTO (CE) N o 479/2008 DEL CONSEJO
de 29 de abril de 2008
por el que se establece la organización común del mercado vitivinícola, se modifican los Reglamentos (CE) no 1493/1999, (CE) no 1782/2003, (CE) no 1290/2005 y (CE) no 3/2008 y se derogan los Reglamentos (CEE) no 2392/86 y (CE) no 1493/1999
ÍNDICE
TÍTULO I
DISPOSICIONES PRELIMINARES
TÍTULO II
MEDIDAS DE APOYO
Capítulo I
Programas de apoyo
Sección 1
Disposiciones preliminares
Sección 2
Presentación y contenido de los programas de apoyo
Sección 3
Medidas de apoyo específicas
Sección 4
Disposiciones generales
Capítulo II
Transferencia financiera
TÍTULO III
MEDIDAS REGLAMENTARIAS
Capítulo I
Normas generales
Capítulo II
Prácticas enológicas y restricciones
Capítulo III
Denominaciones de origen, indicaciones geográficas y términos tradicionales
Capítulo IV
Denominaciones de origen e indicaciones geográficas
Sección 1
Definiciones
Sección 2
Solicitud de protección
Sección 3
Procedimiento de concesión de la protección
Sección 4
Situaciones específicas
Sección 5
Protección y control
Sección 6
Disposiciones generales
Capítulo V
Términos tradicionales
Capítulo VI
Etiquetado y presentación
Capítulo VII
Organizaciones de productores e interprofesionales
TÍTULO IV
COMERCIO CON TERCEROS PAÍSES
Capítulo I
Disposiciones comunes
Capítulo II
Certificados de importación y exportación
Capítulo III
Salvaguardia y perfeccionamiento activo y pasivo
Capítulo IV
Normas aplicables a las importaciones
TÍTULO V
POTENCIAL PRODUCTIVO
Capítulo I
Plantaciones ilegales
Capítulo II
Régimen transitorio de derechos de plantación
Capítulo III
Régimen de arranque
TÍTULO VI
DISPOSICIONES GENERALES
TÍTULO VII
MODIFICACIONES, DISPOSICIONES TRANSITORIAS Y FINALES
Capítulo I
Modificaciones
Capítulo II
Disposiciones transitorias y finales
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, sus artículos 36 y 37,
Vista la propuesta de la Comisión,
Visto el dictamen del Parlamento Europeo (1),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social Europeo (2),
Considerando lo siguiente:
(1)
El régimen comunitario aplicado al sector vitivinícola está establecido en el Reglamento (CE) no 1493/1999 del Consejo, 17 de mayo de 1999, por el que se establece la organización común del mercado vitivinícola (3) y sus Reglamentos de aplicación.
(2)
El consumo de vino en la Comunidad disminuye de manera continua y desde 1996 el volumen de las exportaciones comunitarias de este producto aumenta a un ritmo mucho menor que el de las importaciones. Ello ha dado lugar a un deterioro del equilibrio entre la oferta y la demanda, lo que a su vez repercute en los precios de producción y las rentas de los productores.
(3)
No todos los instrumentos de que consta actualmente el Reglamento (CE) no 1493/1999 han resultado ser eficaces para lograr un sector vitivinícola competitivo y sostenible. Los mecanismos de mercado han resultado ser con frecuencia mediocres en términos de rentabilidad, hasta el punto de haber fomentado los excedentes estructurales sin imponer mejoras estructurales. Además, algunas de las medidas normativas vigentes han restringido excesivamente las actividades de los productores competitivos.
(4)
No parece, por lo tanto, que el marco jurídico vigente permita alcanzar de manera sostenible los objetivos del artículo 33 del Tratado, y en particular estabilizar el mercado vitivinícola y garantizar un nivel de vida justo para este sector agrícola.
(5)
Teniendo presente la experiencia adquirida, procede, pues, modificar a fondo el régimen comunitario que se aplica al sector vitivinícola con el fin de alcanzar los objetivos siguientes: aumentar la competitividad de los productores vitivinícolas comunitarios; consolidar la fama que tienen los vinos comunitarios de calidad de ser los mejores del mundo; recuperar antiguos mercados y conquistar otros nuevos tanto en la Comunidad como a escala mundial; crear un régimen vitivinícola basado en normas claras, sencillas y eficaces que permita equilibrar la oferta y la demanda y que preserve las mejores tradiciones de la producción vitivinícola comunitaria, potencie el tejido social de numerosas zonas rurales y garantice que toda la producción respeta el medio ambiente. Procede, pues, derogar el Reglamento (CE) no 1493/1999 y sustituirlo por el presente Reglamento.
(6)
El presente Reglamento ha ido precedido de una evaluación y una consulta encaminadas a conocer y determinar las necesidades del sector vitivinícola. En noviembre de 2004 se publicó el informe de la evaluación externa que se había encargado. El 16 de febrero de 2006, la Comisión organizó un seminario con el fin de dar a las partes interesadas la oportunidad de expresar sus opiniones. El 22 de junio de 2006 se publicó la Comunicación de la Comisión «Hacia un sector vitivinícola europeo sostenible», junto con una evaluación de impacto en la que se presentaban diversas opciones para reformar el sector vitivinícola.
(7)
Entre julio y noviembre de 2006 se celebraron debates en el Consejo. En diciembre de 2006, el Comité Económico y Social Europeo y el Comité de las Regiones adoptaron sendos informes sobre las opciones de reforma del sector vitivinícola propuestas en la Comunicación de la Comisión. El 15 de febrero de 2007, el Parlamento Europeo adoptó su informe de propia iniciativa sobre la Comunicación, en el que se perfilan algunas conclusiones que se han tenido en cuenta en el presente Reglamento.
(8)
El Reglamento (CE) no 1234/2007del Consejo, de 22 de octubre de 2007, por el que se crea una organización común de los mercados agrícolas y se establecen disposiciones específicas para determinados productos agrícolas (Reglamento único para las OCM) (4) también debe llegar a aplicarse al sector vitivinícola. Dicho Reglamento incluye disposiciones de carácter horizontal, en particular en materia de comercio con terceros países, normas de competencia, controles y sanciones, intercambio de información entre la Comisión y los Estados miembros. Para facilitar la futura incorporación en el Reglamento único para las OCM, conviene alinear, en la medida de lo posible, las disposiciones del presente Reglamento relacionadas con cuestiones horizontales con las del Reglamento único para las OCM.
(9)
Es fundamental establecer medidas de apoyo que refuercen las estructuras competitivas. Esas medidas las debe financiar y determinar la Comunidad, dejando que sean los Estados miembros quienes seleccionen el conjunto de medidas que se adecuen a las necesidades de sus respectivos territorios, habida cuenta, en caso necesario, de las especificidades regionales, y las integren en programas nacionales de apoyo. La aplicación de los programas debe incumbir a los Estados miembros.
(10)
La clave de reparto entre los Estados miembros de los fondos destinados a los programas nacionales de apoyo debe asociarse a tres criterios, siendo el principal de ellos el porcentaje histórico del presupuesto vitivinícola, y los otros dos la superficie vitícola y la producción histórica. No obstante, esta clave de reparto debe ser objeto de un ajuste en los casos en que la utilización del porcentaje histórico del presupuesto para el sector vitivinícola como criterio principal dé lugar a una distribución injustificada de los fondos.
(11)
Una medida fundamental que pueda acogerse a los programas nacionales de apoyo debe ser la promoción y comercialización de los vinos comunitarios en terceros países. Se deben mantener las actividades de reestructuración y reconversión, vistos sus positivos efectos estructurales en el sector vitivinícola. Deben apoyarse asimismo las inversiones en el sector vitivinícola encaminadas a mejorar el rendimiento económico de las propias empresas y los Estados miembros también deben poder apoyar la destilación de los subproductos cuando dichos Estados quieran servirse de este instrumento para garantizar la calidad del vino al tiempo que preservan el medio ambiente.
(12)
Por otro lado, conviene que instrumentos preventivos como los seguros de las cosechas, las mutualidades y las cosechas en verde puedan acogerse a los programas de apoyo con el fin de fomentar un planteamiento responsable para las situaciones de crisis.
(13)
El mantenimiento de algunas medidas tradicionales está justificado en la medida en que atenúe la supresión brusca de las medidas de mercado habituales financiadas hasta la fecha mediante fondos comunitarios. Las medidas de que se trata son de apoyo para la destilación de alcohol de boca, para la destilación de crisis y para el uso de mosto de uva concentrado.
(14)
Por último, los Estados miembros podrían preferir, por distintos motivos, conceder una ayuda disociada con arreglo al régimen de pago único a los agricultores. Por consiguiente, debe dejarse abierta esta posibilidad a los Estados miembros y, debido a las particularidades del régimen de pago único, cualesquiera de tales transferencias deben ser irreversibles y reducir en consecuencia el presupuesto destinado a los programas de apoyo nacionales en los años posteriores.
(15)
La financiación comunitaria de las medidas subvencionables debe supeditarse, cuando ello sea factible, al cumplimiento por los productores de determinadas disposiciones medioambientales. La inobservancia de esas disposiciones debe entrañar la correspondiente reducción de las primas.
(16)
El sector vitivinícola debe recibir asimismo el respaldo de las medidas estructurales que se establecen en el Reglamento (CE) no 1698/2005 del Consejo, de 20 de septiembre de 2005, relativo a la ayuda al desarrollo rural a través del Fondo Europeo Agrícola de Desarrollo Rural (Feader) (5).
(17)
Las siguientes medidas contempladas en el Reglamento (CE) no 1698/2005 son de interés para el sector vitivinícola: instalación de jóvenes agricultores, inversiones en instalaciones técnicas y para mejoras de la comercialización, formación profesional, ayudas a la información y la promoción para las organizaciones de productores que adopten un régimen de calidad, ayudas agroambientales y jubilación anticipada que se concederá a los agricultores que decidan abandonar definitivamente toda actividad comercial agrícola para transferir la explotación a otros agricultores.
(18)
Con el fin de aumentar los medios financieros disponibles al amparo del Reglamento (CE) no 1698/2005, es preciso transferir gradualmente fondos al presupuesto en virtud de ese Reglamento cuando los importes correspondientes son de suficiente importancia.
(19)
Es aconsejable la aplicación de determinadas medidas reglamentarias en el sector vitivinícola por motivos relacionados con la salud, la calidad y las expectativas de los consumidores.
(20)
Es conveniente que sean los Estados miembros que producen más de 50 000 hectolitros anuales los que sigan clasificando las variedades de uva de vinificación con las que se puede elaborar vino en sus territorios. Por otro lado, conviene excluir algunas de esas variedades.
(21)
Algunos productos regulados por el presente Reglamento se podrán comercializar si se ajustan a una clasificación específica de productos vitivinícolas y a las características correspondientes.
(22)
Los productos a que se refiere el presente Reglamento deben elaborarse respetando determinadas prácticas enológicas y restricciones que garanticen la asunción de las consideraciones relacionadas con la salud y las expectativas de los consumidores en lo que atañe a la calidad y los métodos de producción. Por motivos de flexibilidad, se deben mantener actualizadas esas prácticas y aprobar otras nuevas a través de medidas de aplicación, salvo en lo relativo al aumento artificial del grado alcohólico natural y la acidificación, ámbitos políticamente sensibles en los que las modificaciones deben seguir siendo competencia del Consejo.
(23)
El aumento del grado alcohólico del vino debe estar supeditado a determinados límites y, en su caso, se debe conseguir añadiendo al vino mosto de uva concentrado o mosto de uva rectificado concentrado o sacarosa si está permitido. Los límites relativos a los incrementos de enriquecimiento permitidos deben ser más estrictos de lo que lo han sido hasta la fecha.
(24)
Habida cuenta de la escasa calidad del vino obtenido por sobreprensado de la uva, conviene prohibir esta práctica.
(25)
Con el fin de cumplir las normas internacionales aplicables en este ámbito, conviene que la Comisión se base, como norma general, en las prácticas enológicas recomendadas por la Organización Internacional de la Viña y el Vino (OIV).
(26)
Debe seguir prohibiéndose en la Comunidad la mezcla de vino originario de un tercer país con vino comunitario y la mezcla de vinos originarios de terceros países. En términos similares, no debe admitirse en el territorio de la Comunidad la utilización de determinados tipos de mosto de uva, de zumo de uva y de uvas frescas originarios de terceros países con vistas a la vinificación o la adición al vino.
(27)
El concepto de vino comunitario de calidad se basa, entre otras cosas, en las características específicas atribuibles al origen geográfico del vino. Para que los consumidores puedan reconocer ese tipo de vino se recurre a las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas, si bien el sistema actual no se ha desarrollado plenamente al respecto. Con el fin de dar cabida a un marco transparente y más elaborado que favorezca el reconocimiento de los productos de calidad, conviene establecer un régimen de acuerdo con el cual las solicitudes de denominación de origen o de indicación geográfica se examinen conforme al planteamiento que, de acuerdo con la política comunitaria horizontal aplicable en materia de calidad a los productos alimenticios distintos del vino y las bebidas espirituosas, se utiliza en el Reglamento (CE) no 510/2006 del Consejo, de 20 de marzo de 2006, sobre la protección de las indicaciones geográficas y de las denominaciones de origen de los productos agrícolas y alimenticios (6).
(28)
Con el fin de preservar las características especiales de calidad de los vinos con denominación de origen o indicación geográfica, se debe permitir a los Estados miembros la aplicación de normas más estrictas sobre ese particular.
(29)
Para que puedan disfrutar de protección en la Comunidad, es preciso que las denominaciones de origen y las indicaciones geográficas se reconozcan y registren a escala comunitaria. Con el fin de garantizar que los respectivos nombres cumplen las condiciones establecidas en el presente Reglamento, conviene que las solicitudes sean examinadas por las autoridades nacionales del Estado miembro de que se trate, sin perjuicio de la observancia de unas disposiciones comunes mínimas, entre ellas un procedimiento nacional de oposición. Conviene que la Comisión supervise posteriormente estas decisiones para cerciorarse de que las solicitudes respetan las condiciones establecidas en el presente Reglamento y que el planteamiento es uniforme en todos los Estados miembros.
(30)
La protección debe estar abierta a las denominaciones de origen y las indicaciones geográficas de terceros países que estén protegidas en los países de origen.
(31)
El procedimiento de registro debe posibilitar a toda persona física o jurídica con intereses legítimos en un Estado miembro o un tercer país ejercer sus derechos mediante la notificación de sus objeciones.
(32)
Las denominaciones de origen y las indicaciones geográficas registradas deben protegerse de los usos que supongan un aprovechamiento indebido de la fama que merecen los productos conformes. Con el fin de fomentar la competencia leal y no inducir a error a los consumidores, es preciso que esta protección englobe asimismo a productos y servicios que no se regulan mediante el presente Reglamento, ni se recogen en el anexo I del Tratado.
(33)
Deben establecerse procedimientos que permitan la modificación del pliego de condiciones de los productos que ya gocen de protección y la cancelación de la denominación de origen o la indicación geográfica, en particular si ya no se garantiza el cumplimiento del correspondiente pliego de condiciones del producto.
(34)
Las denominaciones de origen y las indicaciones geográficas que cuenten con protección en el territorio comunitario deben someterse a controles conformes, en la medida de lo posible, con el Reglamento (CE) no 882/2004 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 29 de abril de 2004, sobre los controles oficiales efectuados para garantizar la verificación del cumplimiento de la legislación en materia de piensos y alimentos y la normativa sobre salud animal y bienestar de los animales (7), incluido un sistema de comprobaciones que garantice el cumplimiento de los pliegos de condiciones de los vinos de que se trate.
(35)
Se debe autorizar a los Estados miembros a cobrar una tasa que cubra los costes en que hayan incurrido, incluidos los derivados del examen de las solicitudes de protección, las declaraciones de objeción, las solicitudes de modificación y las peticiones de cancelación al amparo del presente Reglamento.
(36)
Por motivos de seguridad jurídica, se debe eximir a las denominaciones de origen y las indicaciones geográficas existentes en la Comunidad de la aplicación del nuevo procedimiento de examen. No obstante, los Estados miembros interesados deben facilitar a la Comisión la información y normas básicas en virtud de las cuales se haya otorgado el reconocimiento a escala nacional, so pena de que las denominaciones de origen o las indicaciones geográficas pierdan la protección de que gocen. Asimismo, es conveniente, por motivos de seguridad jurídica, limitar el ámbito de aplicación para la cancelación de denominaciones de origen e indicaciones geográficas ya existentes.
(37)
La política de calidad se regula a nivel nacional en determinados Estados miembros conforme a disposiciones y prácticas nacionales. Tales disposiciones y prácticas podrán seguir aplicándose.
(38)
Hay una serie de términos que se utilizan tradicionalmente en la Comunidad y que transmiten a los consumidores una información sobre las peculiaridades y la calidad de los vinos complementaria de la que ofrecen las denominaciones de origen y las indicaciones geográficas. A fin de garantizar el funcionamiento del mercado interior y la competencia leal y para evitar que los consumidores sean inducidos a error, esos términos tradicionales deben poder gozar de protección en la Comunidad.
(39)
La descripción, la designación y la presentación de los productos regulados por el presente Reglamento pueden influir considerablemente en sus perspectivas de comercialización. Las diferencias existentes entre las legislaciones de los Estados miembros en materia de etiquetado de los productos vinícolas pueden dificultar el buen funcionamiento del mercado interior.
(40)
Es conveniente, pues, establecer normas que tengan en cuenta los intereses legítimos de los consumidores y los productores. Por tal motivo, resultan apropiadas las normas comunitarias de etiquetado.
(41)
Esas normas deben imponer la utilización de determinados términos que permitan identificar el producto en función de las categorías comerciales y facilitar a los consumidores determinados datos de importancia. La utilización de otros datos facultativos debe abordarse a escala comunitaria.
(42)
Salvo disposición en contrario, las normas de etiquetado aplicables en el sector vitivinícola deben ser complementarias de las establecidas en la Directiva 2000/13/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 20 de marzo de 2000, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros en materia de etiquetado, presentación y publicidad de los productos alimenticios (8), que se aplican horizontalmente. La experiencia demuestra que no es a menudo oportuno establecer una diferenciación entre las normas de etiquetado según la categoría de los productos vinícolas. Por lo tanto, en principio las normas se deben aplicar a las diferentes categorías de vino, incluidos los productos importados, y deben permitir, en particular, la indicación de la variedad de uva de vinificación y de la cosecha en el caso de los vinos sin denominación de origen ni indicación geográfica, sin perjuicio de los requisitos y excepciones relativos a la veracidad de los datos del etiquetado y a las comprobaciones correspondientes así como al riesgo de confusión de los consumidores.
(43)
La existencia y constitución de organizaciones de productores sigue siendo un modo de contribuir a la satisfacción de las necesidades del sector vitivinícola determinadas a escala comunitaria. La utilidad de tales organizaciones debe residir en el alcance y la eficacia de los servicios que ofrezcan a sus miembros. Lo mismo cabe decir de las organizaciones interprofesionales. Los Estados miembros deben reconocer, por lo tanto, aquellas organizaciones que cumplan determinados requisitos establecidos a escala comunitaria.
(44)
Con el fin de mejorar el funcionamiento del mercado de los vinos, los Estados miembros deben poder aplicar las decisiones adoptadas por las organizaciones interprofesionales. No obstante, las prácticas que puedan falsear la competencia deben quedar excluidas del ámbito de aplicación de esas decisiones.
(45)
La creación del mercado único comunitario lleva aparejada la implantación de un régimen comercial en las fronteras exteriores de la Comunidad. Ese régimen comercial entraña la aplicación de derechos de importación y, en principio, debe contribuir a estabilizar el mercado comunitario. El régimen comercial ha de estar basado en las obligaciones internacionales de la Comunidad, en particular las derivadas de los acuerdos celebrados en el marco de la Organización Mundial del Comercio (OMC).
(46)
El seguimiento de los flujos comerciales es ante todo un asunto de gestión que debe abordarse de manera flexible. En consecuencia, la Comisión debe adoptar una decisión sobre el establecimiento de los requisitos que deben cumplir los certificados teniendo en cuenta la necesidad de contar con certificados de importación y exportación para la gestión de los mercados de que se trate y, en particular, para el seguimiento de las importaciones de los productos en cuestión. No obstante, las condiciones generales aplicables a esos certificados deben establecerse en el presente Reglamento.
(47)
El establecimiento de un régimen de certificados de importación y exportación debe llevar aparejada la constitución de una garantía que avale la realización de las transacciones para las que se conceden esos certificados.
(48)
El régimen de derechos de importación permite prescindir de todas las demás medidas protectoras en las fronteras exteriores de la Comunidad. En circunstancias excepcionales, el mecanismo del mercado interior y los derechos de aduana puede resultar insuficiente. En tales casos, para que el mercado comunitario no se quede sin defensas frente a posibles perturbaciones, la Comunidad debe estar en condiciones de adoptar sin dilación todas las medidas necesarias que sean conformes con los compromisos internacionales contraídos por aquella.
(49)
Con el fin de evitar o contrarrestar los efectos negativos que puedan producir en el mercado comunitario las importaciones de zumo de uva y mosto de uva, esas importaciones deben estar supeditadas al pago de un derecho adicional, si se cumplen determinadas condiciones.
(50)
Para garantizar el correcto funcionamiento del mercado vitivinícola y, en particular, evitar perturbaciones, debe contemplarse la posibilidad de prohibir la utilización de los regímenes de perfeccionamiento activo y pasivo. Para que funcione bien, este tipo de instrumento de gestión del mercado necesita en general que se aplique sin dilación. Por consiguiente, conviene otorgar a la Comisión las competencias pertinentes.
(51)
Los productos importados de terceros países deben cumplir las normas comunitarias sobre categorías de productos, etiquetado, denominaciones de origen e indicaciones geográficas, y deben ir acompañados de un informe de análisis.
(52)
Resulta conveniente, en determinadas condiciones, otorgar a la Comisión la facultad de abrir y gestionar contingentes arancelarios derivados de acuerdos internacionales celebrados con arreglo al Tratado o de otros actos del Consejo.
(53)
Se ha producido un empeoramiento de la producción excedentaria de vino comunitario debido a las violaciones de la prohibición transitoria de efectuar nuevas plantaciones. Hay en la Comunidad un número importante de plantaciones ilegales que constituyen una fuente de competencia desleal y agravan los problemas del sector vitivinícola.
(54)
Debe establecerse una diferencia entre las zonas ilegales plantadas antes del 31 de agosto de 1998 y las posteriores a esa fecha, en lo que se refiere a las obligaciones de los productores respecto de dichas zonas. Debe darse a las zonas ilegales con anterioridad al 1 de septiembre de 1998 una última oportunidad para su regularización con arreglo a las condiciones del artículo 2, apartado 3, del Reglamento (CE) no 1493/1999. En consecuencia, la disposición correspondiente del presente Reglamento debe tener efecto retroactivo.
(55)
Las zonas ilegales anteriores al 1 de septiembre de 1998 no están, hasta ahora, sometidas a ninguna obligación de arranque. Debe obligarse a los productores afectados a regularizar la situación mediante el pago de una tasa. En caso de que esas zonas no se hayan regularizado para el 31 de diciembre de 2009, se debe obligar a los productores a efectuar el arranque a su costa. El incumplimiento de este arranque obligatorio debe acarrear el pago de una multa.
(56)
De conformidad con la sanción prevista en el Reglamento (CE) no 1493/1999, debe procederse al arranque de las zonas que se hayan plantado con posterioridad al 31 de agosto de 1998 infringiendo la prohibición pertinente. El incumplimiento de este arranque obligatorio debe acarrear el pago de una multa.
(57)
En espera de la aplicación de las medidas de regularización y arranque, el vino obtenido en las zonas que se hayan plantado infringiendo la prohibición y que no se hayan regularizado de acuerdo con el Reglamento (CE) no 1493/1999 no debe sacarse al mercado más que para efectuar su destilación a costa del productor interesado. La presentación de contratos de destilación por los productores debe garantizar un mejor seguimiento de esta norma que el logrado hasta la fecha.
(58)
La prohibición transitoria de efectuar nuevas plantaciones ha producido algunos efectos sobre el equilibrio entre la oferta y la demanda en el mercado vitivinícola, si bien al mismo tiempo ha supuesto un nuevo obstáculo para los productores competitivos que desean responder con flexibilidad al aumento de la demanda.
(59)
Dado que no se ha alcanzado aún un equilibrio en el mercado y que las medidas complementarias, como el régimen de arranque, necesitan tiempo para surtir efecto, es oportuno mantener la prohibición de realizar nuevas plantaciones hasta el 31 de diciembre de 2015, momento en el que, no obstante, se debe levantar definitivamente para permitir a los productores competitivos responder libremente a las condiciones de mercado. No obstante, debe darse a los Estados miembros la posibilidad de prorrogar la prohibición para sus territorios hasta el 31 de diciembre de 2018 si consideran que es necesario.
(60)
La vigente autorización de nuevas plantaciones destinadas a viñas madres de injertos, concentración parcelaria y expropiación, así como a experimentación vitícola, ha demostrado que no altera excesivamente el mercado vitivinícola, por lo que debe prolongarse, bajo los controles necesarios.
(61)
Conviene seguir concediendo derechos de replantación siempre que los productores se comprometan a arrancar superficies equivalentes a las plantadas de vid, ya que el efecto de esas plantaciones en la producción suele ser nulo.
(62)
Asimismo, los Estados miembros deben poder autorizar la transferencia a otra explotación de los derechos de replantación, bajo controles estrictos, siempre que esta transferencia persiga la calidad, se refiera a las zonas destinadas a viñas madres de injertos o esté relacionada con la transferencia de parte de la explotación. Es conveniente mantener dichas transferencias dentro del mismo Estado miembro.
(63)
Con el fin de mejorar la gestión del potencial vitícola y fomentar el uso eficaz de los derechos de plantación, y de este modo reducir aún más el efecto de la restricción transitoria de efectuar plantaciones, conviene mantener el sistema de reservas nacionales o regionales.
(64)
Los Estados miembros deben mantener un amplio margen de discrecionalidad en la gestión de las reservas, bajo los controles necesarios, para que puedan adecuar mejor el uso de los derechos de plantación de dichas reservas a las necesidades locales. Esas competencias deben englobar la posibilidad de adquirir derechos de plantación para abastecer la reserva y vender derechos de plantación procedentes de esta. Con este fin, conviene seguir permitiendo que los Estados miembros no apliquen el sistema de reserva, siempre que puedan demostrar que ya disponen de un sistema eficaz de gestión de los derechos de plantación.
(65)
La concesión de ventajas especiales a los jóvenes viticultores puede facilitar no solo su instalación sino también, posteriormente, la adaptación estructural de sus explotaciones; conviene, pues, que se les puedan otorgar derechos de las reservas a título gratuito.
(66)
Para garantizar que los recursos se utilizan de la forma más eficaz y ajustar mejor la oferta y la demanda, los derechos de plantación deben ser utilizados por sus titulares dentro de un plazo razonable. En su defecto, deben asignarse o reasignarse a las reservas. Por las mismas razones, los derechos asignados a las reservas deben concederse dentro de un plazo razonable.
(67)
Los Estados miembros en los que el régimen de derecho de plantación no se aplicaba hasta el 31 de diciembre de 2007 deben quedar exentos de la prohibición transitoria de efectuar nuevas plantaciones.
(68)
Es conveniente implantar un régimen de arranque como medida complementaria encaminada a crear un sector vitivinícola acorde con las condiciones del mercado. Cuando los productores consideren que las condiciones existentes en determinadas zonas no favorecen una producción viable, se les debe dar la oportunidad de reducir sus costes y retirar permanentemente esas zonas de la producción vitivinícola, permitiéndoles realizar actividades alternativas en las zonas en cuestión o retirarse totalmente de la producción agrícola.
(69)
La experiencia demuestra que, en caso de ser los Estados miembros los que autorizan el arranque a cambio del pago de una prima, se corre el riesgo de que tanto la medida como los efectos previstos sobre la oferta resulten ineficaces. Así pues, a diferencia de lo que sucede con el régimen actual, conviene que en general los productores puedan participar en el régimen de arranque y decidan en exclusiva si desean solicitar su aplicación. A cambio se les debe conceder una prima por hectárea de viñas arrancadas. No obstante, los Estados miembros que elaboran menos de 50 000 hectolitros de vino al año no deben tener acceso al régimen de arranque dado que no afectan sustancialmente a la producción comunitaria.
(70)
Es conveniente que los Estados miembros puedan fijar, en función de criterios objetivos, los niveles específicos de la prima por arranque, de acuerdo con determinados baremos establecidos por la Comisión.
(71)
Con el fin de garantizar un trato responsable de las zonas sometidas a arranques, el derecho a recibir la prima debe depender del cumplimiento por los productores interesados de las normas medioambientales aplicables. Cualquier incumplimiento comprobado debe reducir proporcionalmente la prima por arranque.
(72)
Para evitar problemas medioambientales, conviene que los Estados miembros puedan decidir no aplicar el arranque en zonas de montaña en terrenos muy inclinados y en pequeñas islas, así como por motivos de interés medioambiental en condiciones específicas. De acuerdo con la política seguida en el caso de las regiones ultraperiféricas de la Comunidad, el régimen de arranque no se practicará en las islas Azores, Madeira y Canarias. Debe permitirse a los Estados miembros que suspendan el arranque cuando la superficie total sometida a esta medida alcance el 8 % de la superficie plantada de vid (10 % a nivel regional).
(73)
Cuando en un Estado miembro la superficie arrancada pudiera superar el 15 % de la superficie total plantada de vid, debe existir la posibilidad de limitar el arranque en dicho Estado miembro al 15 % para evitar que se produzca un acaparamiento de los recursos asignados al arranque en detrimento de otros Estados miembros. Además, debe existir la posibilidad de detener el arranque en un año concreto cuando la superficie arrancada en dicho año llegue al 6 % de su superficie total de viñedos.
(74)
La superficie agrícola dedicada anteriormente a la viticultura, una vez arrancadas las viñas, debe poder optar al régimen de pago único y recibir una ayuda directa disociada de ámbito regional, cuyo importe medio, por motivos presupuestarios, no debe ser superior a una suma determinada.
(75)
El correcto funcionamiento del mercado único se vería comprometido por la concesión sin condiciones de ayudas nacionales. Las disposiciones del Tratado que regulan las ayudas estatales deben aplicarse por tanto, en principio, a los productos incluidos en la organización común del mercado vitivinícola. No obstante, las disposiciones sobre las primas por arranque y determinadas medidas de los programas de apoyo no deben ser obstáculo en sí para la concesión de ayudas nacionales con el mismo objetivo.
(76)
Para lograr una mejor gestión del potencial vitícola, es deseable que los Estados miembros faciliten a la Comisión un inventario de su potencial productivo. La información que figure en él debe basarse en el registro vitícola, que se debe mantener y actualizar de forma periódica. Los detalles concretos de este registro deben determinarse en un reglamento de aplicación de la Comisión. Por consiguiente, procede derogar el Reglamento (CEE) no 2392/86 del Consejo, de 24 de julio de 1986, relativo al establecimiento del registro vitícola comunitario (9). Para animar a los Estados miembros a notificar dicho inventario, las ayudas para reestructuración y reconversión deben limitarse a los que hayan cumplido este requisito.
(77)
Con el fin de disponer de la información necesaria para poder adoptar las decisiones políticas y administrativas pertinentes, los productores de uvas para vinificación, de mosto y de vino deben presentar declaraciones de cosecha. Los Estados miembros deben estar en condiciones de exigir a los comerciantes de uva destinada a la vinificación que declaren anualmente las cantidades comercializadas de la última cosecha. Los productores de mosto y de vino y los comerciantes que no sean minoristas deben declarar sus existencias de mosto y de vino.
(78)
Con el fin de establecer un nivel satisfactorio de trazabilidad de los productos en cuestión, y en particular para proteger a los consumidores, debe disponerse que todos los productos regulados por el presente Reglamento lleven un documento de acompañamiento cuando circulen por la Comunidad.
(79)
Con el fin de tratar los casos justificados de crisis incluso después de finalizar la medida transitoria de apoyo a la destilación de crisis prevista con arreglo a los programas de apoyo en 2012, un Estado miembro debe poder proporcionar ayuda para la destilación de crisis dentro del límite presupuestario global del 15 % del respectivo valor del presupuesto anual correspondiente del Estado miembro destinado a su programa nacional de ayuda. Toda ayuda de este tipo debe notificarse a la Comisión y se aprobará, de acuerdo con el presente Reglamento, antes de concederla.
(80)
Procede aprobar las medidas necesarias para la ejecución del presente Reglamento con arreglo a la Decisión 1999/468/CE del Consejo, de 28 de junio de 1999, por la que se establecen los procedimientos para el ejercicio de las competencias de ejecución atribuidas a la Comisión (10).
(81)
Los gastos en que incurran los Estados miembros como resultado de las obligaciones derivadas de la aplicación del presente Reglamento debe financiarlos la Comunidad con arreglo al Reglamento (CE) no 1290/2005 del Consejo, de 21 de junio de 2005, sobre la financiación de la política agrícola común (11).
(82)
Los Estados miembros y la Comisión deben facilitarse la información necesaria para la aplicación del presente Reglamento.
(83)
Para garantizar la observancia de las obligaciones establecidas por el presente Reglamento, es necesario establecer controles y aplicar sanciones en caso de incumplirse aquellas. Debe atribuirse, pues, a la Comisión la potestad para aprobar las normas correspondientes, incluidas las referidas a la recuperación de las sumas pagadas indebidamente y a las obligaciones de los Estados miembros en materia de información.
(84)
Incumbe a las autoridades de los Estados miembros garantizar el cumplimiento del presente Reglamento, debiendo adoptarse las disposiciones pertinentes para que la Comisión pueda supervisar y garantizar ese cumplimiento.
(85)
Con el fin de disponer la incorporación del sector vitivinícola en el régimen de pago único, es conveniente que todas las zonas vitivinícolas sometidas a un cultivo activo puedan optar al régimen de pago único establecido en el Reglamento (CE) no 1782/2003 del Consejo, de 29 de septiembre de 2003, por el que se establecen disposiciones comunes aplicables a los regímenes de ayuda directa en el marco de la política agrícola común y se instauran determinados regímenes de ayuda a los agricultores (12).
(86)
Los viticultores de Bulgaria, Chipre, Eslovaquia, Eslovenia, Estonia, Hungría, Letonia, Lituania, Malta, Polonia, la República Checa y Rumanía deben poder disfrutar de la inclusión del componente vino en el régimen de pago único en las mismas condiciones que los viticultores de la Comunidad en su composición de 30 de abril de 2004. Por consiguiente, el componente vino del régimen de pago único no debe estar sujeto a la aplicación del programa de incrementos previsto en el artículo 143 bis del Reglamento (CE) no 1782/2003.
(87)
El Reglamento (CE) no 1782/2003 y el Reglamento (CE) no 3/2008 del Consejo, de 17 de diciembre de 2007, sobre acciones de información y de promoción de los productos agrícolas en el mercado interior y en terceros países (13), deben modificarse en consecuencia.
(88)
La transición de las disposiciones del Reglamento (CE) no 1493/1999 y de los otros Reglamentos del sector vitivinícola a las establecidas en el presente Reglamento puede originar dificultades que no se abordan en este. Para hacer frente a tal posibilidad, es preciso que la Comisión pueda adoptar las medidas transitorias necesarias. La Comisión debe también estar autorizada para resolver problemas prácticos específicos.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
TÍTULO I
DISPOSICIONES PRELIMINARES
Artículo 1
Objeto y ámbito de aplicación
1. El presente Reglamento establece normas específicas que se aplican a la producción y comercialización de los productos a que se refiere la parte XII del anexo I del Reglamento (CE) no 1234/2007.
2. Con respecto a los productos mencionados en el apartado 1, el presente Reglamento establece:
a)
medidas de apoyo;
b)
medidas reglamentarias;
c)
normas sobre los intercambios comerciales con terceros países;
d)
normas que regulan el potencial productivo.
Artículo 2
Definiciones
A los efectos del presente Reglamento, se aplicarán las definiciones establecidas en el anexo I.
TÍTULO II
MEDIDAS DE APOYO
CAPÍTULO I
Programas de apoyo
Sección 1
Disposiciones preliminares
Artículo 3
Ámbito de aplicación
El presente capítulo establece las normas que regulan la atribución de fondos comunitarios a los Estados miembros y su utilización por estos a través de programas nacionales de apoyo (denominados en adelante «programas de apoyo») para financiar medidas de apoyo específicas destinadas al sector vitivinícola.
Artículo 4
Compatibilidad y coherencia
1. Los programas de apoyo deberán ser compatibles con la normativa comunitaria y coherentes con las actividades, políticas y prioridades de la Comunidad.
2. Los Estados miembros se ocuparán de los programas de apoyo y se cerciorarán de que tengan coherencia interna y de que se elaboren y apliquen de manera objetiva, teniendo en cuenta la situación económica de los productores interesados y la necesidad de evitar un trato desigual injustificado entre productores.
Los Estados miembros se encargarán de prever y aplicar los controles y sanciones necesarios en caso de incumplimiento de los programas de apoyo.
3. No se concederá apoyo:
a)
a los proyectos de investigación ni a las medidas de sostenimiento de los proyectos de investigación;
b)
a las medidas recogidas en los programas de desarrollo rural al amparo del Reglamento (CE) no 1698/2005.
Sección 2
Presentación y contenido de los programas de apoyo
Artículo 5
Presentación de los programas de apoyo
1. Cada Estado miembro productor mencionado en el anexo II presentará a la Comisión, por primera vez el 30 de junio de 2008 a más tardar, un proyecto de programa de apoyo de cinco años que comprenda medidas conformes con el presente capítulo.
Las medidas de apoyo incluidas en los programas de apoyo se elaborarán en el ámbito geográfico que los Estados miembros consideren más adecuado. Antes de su envío a la Comisión, el programa de apoyo deberá ser objeto de consulta con las autoridades y organizaciones competentes al nivel territorial adecuado.
Cada Estado miembro presentará un único proyecto de programa de apoyo, que podrá tener en cuenta las particularidades regionales.
2. Los programas de apoyo serán aplicables a los tres meses de su presentación a la Comisión.
No obstante, en caso de que el programa de apoyo presentado no cumpla las condiciones establecidas en el presente capítulo, la Comisión informará de ello al Estado miembro, que deberá presentarle un programa de apoyo corregido. El programa de apoyo corregido será aplicable a los dos meses de su notificación, salvo que persista la incompatibilidad, en cuyo caso se aplicará lo dispuesto en el presente párrafo.
3. El apartado 2 se aplicará mutatis mutandis a las modificaciones de los programas de apoyo presentados por los Estados miembros.
4. El artículo 6 no se aplicará cuando la única medida de un Estado miembro dentro de un programa de apoyo consista en la transferencia del régimen de pago único indicado en el artículo 9. En tal caso se aplicará el artículo 21 únicamente respecto de su apartado 1 y en relación con el año en que se efectúe la transferencia.
Artículo 6
Contenido de los programas de apoyo
Los programas de apoyo constarán de los elementos siguientes:
a)
una descripción pormenorizada de las medidas propuestas y de los objetivos cuantificados;
b)
los resultados de las consultas celebradas;
c)
una evaluación en la que se presenten las repercusiones técnicas, económicas, medioambientales y sociales previstas;
d)
el calendario de aplicación de las medidas;
e)
un cuadro general de financiación en el que figuren los recursos que se vayan a utilizar y su distribución indicativa entre las medidas con arreglo a los límites previstos en el anexo II;
f)
los criterios e indicadores cuantitativos que vayan a utilizarse para el seguimiento y la evaluación, así como las medidas adoptadas para garantizar una aplicación apropiada y eficaz de los programas de apoyo;
g)
las autoridades y organismos competentes designados para aplicar el programa de apoyo.
Artículo 7
Medidas admisibles
1. Los programas de apoyo incluirán al menos una de las medidas siguientes:
a)
apoyo al régimen de pago único con arreglo al artículo 9;
b)
promoción con arreglo al artículo 10;
c)
reestructuración y conversión de viñedos conforme a lo dispuesto en el artículo 11;
d)
cosecha en verde conforme a lo dispuesto en el artículo 12;
e)
mutualidades conforme a lo dispuesto en el artículo 13;
f)
seguros de cosechas conforme a lo dispuesto en el artículo 14;
g)
inversiones con arreglo al artículo 15;
h)
destilación de subproductos con arreglo al artículo 16;
i)
destilación de alcohol para usos de boca con arreglo al artículo 17;
j)
destilación de crisis con arreglo al artículo 18;
k)
utilización de mosto de uva concentrado de acuerdo con el artículo 19.
2. Los programas de apoyo no contendrán medidas distintas de las enumeradas en los artículos 9 a 19.
Artículo 8
Normas generales aplicables a los programas de apoyo
1. En el anexo II figuran la distribución de los fondos comunitarios disponibles así como los límites presupuestarios aplicables.
2. El apoyo comunitario tendrá por objeto únicamente el gasto subvencionable realizado tras la presentación del programa de apoyo pertinente a que se refiere el artículo 5, apartado 1.
3. Los Estados miembros no podrán contribuir a los costes de las medidas financiadas por la Comunidad incluidas en los programas de apoyo.
4. No obstante lo dispuesto en el apartado 3, los Estados miembros podrán conceder ayudas nacionales para las medidas a que se refieren los artículos 10, 14 y 15 de conformidad con las normas comunitarias pertinentes sobre ayudas estatales.
A la financiación pública global, incluidos los fondos comunitarios y nacionales, se le aplicará el importe máximo de la ayuda que fijan las normas comunitarias pertinentes sobre ayudas estatales.
Sección 3
Medidas de apoyo específicas
Artículo 9
Régimen de pago único y apoyo a los viticultores
1. Los Estados miembros podrán proporcionar ayuda a los viticultores concediéndoles derechos de ayuda con arreglo al capítulo 3 del título III del Reglamento (CE) no 1782/2003, de conformidad con el punto O del anexo VII de dicho Reglamento.
2. Los Estados miembros que tengan intención de hacer uso de la posibilidad a que se hace referencia en el apartado 1 preverán dicho apoyo en sus programas de apoyo, incluso, en lo que respecta a las subsiguientes transferencias de fondos al régimen de pago único, mediante modificaciones de dichos programas, de conformidad con el artículo 5, apartado 3.
3. Una vez que sea efectivo, el apoyo a que se refiere el apartado 1 deberá:
a)
permanecer en el régimen de pago único y no seguir estando disponible, o volver a estarlo, con arreglo al artículo 5, apartado 3, para aquellas medidas que figuren en los artículos 10 a 19 en los posteriores años de funcionamiento de los programas de apoyo;
b)
reducir proporcionalmente en los programas de ayuda el importe de los fondos disponibles para las medidas enumeradas en los artículos 10 a 19.
Artículo 10
Promoción en los mercados de terceros países
1. El apoyo previsto en virtud del presente artículo consistirá en medidas de información o promoción de los vinos comunitarios en terceros países, tendentes a mejorar su competitividad en estos últimos.
2. Las medidas a que se refiere el apartado 1 tendrán por objeto vinos con denominación de origen protegida o indicación geográfica protegida o vinos en los que se indique la variedad de uva de vinificación.
3. Las medidas mencionadas en el apartado 1 solo podrán consistir en lo siguiente:
a)
relaciones públicas y medidas de promoción y publicidad que destaquen en particular las ventajas de los productos comunitarios en términos de calidad, seguridad alimentaria y respeto del medio ambiente;
b)
participación en manifestaciones, ferias y exposiciones de importancia internacional;
c)
campañas de información, en particular sobre los sistemas comunitarios de denominaciones de origen, indicaciones geográficas y producción ecológica;
d)
estudios de nuevos mercados, necesarios para la búsqueda de nuevas salidas comerciales;
e)
estudios para evaluar los resultados de las medidas de promoción e información.
4. La contribución comunitaria para actividades de promoción no podrá ser superior al 50 % de los gastos subvencionables.
Artículo 11
Reestructuración y reconversión de viñedos
1. Las medidas de reestructuración y reconversión de viñedos tienen como finalidad aumentar la competitividad de los productores vitivinícolas.
2. El apoyo para la reestructuración y reconversión de viñedos en virtud del presente artículo se prestará únicamente si los Estados miembros presentan el inventario de su potencial productivo con arreglo a lo dispuesto en el artículo 109.
3. El apoyo para la reestructuración y reconversión de viñedos solo se podrá conceder para una o varias de las actividades siguientes:
a)
reconversión varietal, incluso mediante sobreinjertos;
b)
reimplantación de viñedos;
c)
mejoras de las técnicas de gestión de viñedos.
No se prestará apoyo para la renovación normal de los viñedos que hayan llegado al término de su ciclo natural.
4. El apoyo para la reestructuración y reconversión de viñedos solo podrá adoptar las formas siguientes:
a)
compensación a los productores por la pérdida de ingresos derivada de la aplicación de la medida;
b)
contribución a los costes de reestructuración y reconversión.
5. La compensación a los productores por la pérdida de ingresos a que se refiere el apartado 4, letra a), podrá llegar hasta el 100 % de la pérdida en cuestión y adoptar una de las formas siguientes:
a)
no obstante lo dispuesto en el título V, capítulo II, la autorización para que coexistan vides viejas y nuevas durante un período fijo que no podrá exceder de tres años, hasta el final del régimen transitorio de derechos de plantación;
b)
compensación financiera.
6. La contribución comunitaria para los costes reales de reestructuración y reconversión de viñedos no podrá exceder del 50 %. En las regiones de convergencia, según la clasificación del Reglamento (CE) no 1083/2006 (14), la contribución comunitaria para los costes de reestructuración y reconversión no podrá exceder del 75 %.
Artículo 12
Cosecha en verde
1. A efectos del presente artículo se entenderá por cosecha en verde la destrucción o eliminación total de los racimos de uvas cuando todavía están inmaduros, reduciendo así a cero el rendimiento de la zona en cuestión.
2. El apoyo a la cosecha en verde deberá contribuir a recobrar el equilibrio de la oferta y la demanda en el mercado vitivinícola comunitario con el fin de evitar las crisis de mercado.
3. El apoyo a la cosecha en verde podrá consistir en una compensación en forma de prima a tanto alzado por hectárea cuyo importe habrá de determinar el Estado miembro interesado.
La prima no podrá superar el 50 % de la suma de los costes directos de destrucción o eliminación de los racimos de uvas más la pérdida de ingresos vinculada a la destrucción o eliminación de los racimos de uvas.
4. Los Estados miembros interesados crearán un sistema basado en criterios objetivos que les permita garantizar que la compensación que reciban los productores vitivinícolas por la cosecha en verde no supera los límites mencionados en el apartado 3, párrafo segundo.
Artículo 13
Mutualidades
1. El apoyo para el establecimiento de mutualidades se traducirá en la prestación de ayudas a los productores que deseen asegurarse contra las fluctuaciones del mercado.
2. El apoyo para el establecimiento de mutualidades podrá consistir en ayudas temporales y decrecientes destinadas a sufragar los costes administrativos correspondientes.
Artículo 14
Seguro de cosecha
1. El apoyo al seguro de cosecha contribuirá a salvaguardar las rentas de los productores que se vean afectadas por catástrofes naturales, fenómenos meteorológicos adversos, enfermedades o infestaciones parasitarias.
2. El apoyo al seguro de cosecha podrá consistir en una contribución financiera comunitaria por un importe no superior:
a)
al 80 % del coste de las primas de seguro pagadas por los productores en concepto de seguro contra las pérdidas debidas a fenómenos meteorológicos adversos asimilables a catástrofes naturales;
b)
al 50 % del coste de las primas de seguro pagadas por los productores en concepto de seguro contra:
i)
las pérdidas mencionadas en la letra a) y otras pérdidas causadas por fenómenos meteorológicos adversos,
ii)
las pérdidas causadas por animales, enfermedades de las plantas o por infestaciones parasitarias.
3. El apoyo al seguro de cosecha solo podrá concederse si los importes que abonen los seguros a los productores no suponen una compensación superior al 100 % de la pérdida de renta sufrida, teniendo en cuenta todas las compensaciones que puedan haber recibido los productores de otros regímenes de ayuda vinculados al riesgo asegurado.
4. El apoyo al seguro de cosecha no deberá falsear la competencia en el mercado de los seguros.
Artículo 15
Inversiones
1. Se concederá apoyo a inversiones tangibles o intangibles en las instalaciones de tratamiento, la infraestructura vinícola y la comercialización del vino que mejoren el rendimiento global de la empresa y se refieran a al menos uno de los aspectos siguientes:
a)
producción o comercialización de los productos mencionados en el anexo IV;
b)
desarrollo de nuevos productos, procedimientos y tecnologías relacionados con los productos mencionados en el anexo IV.
2. El tipo máximo de apoyo con arreglo al apartado 1 se limitará a las microempresas, y a las pequeñas y medianas empresas según se definen en la Recomendación 2003/361/CE de la Comisión, de 6 de mayo de 2003, sobre la definición de microempresas, pequeñas y medianas empresas (15). Para los territorios de las Azores, Madeira, las islas Canarias, las islas menores del Egeo según se definen en el Reglamento (CE) no 1405/2006 del Consejo, de 18 de septiembre de 2006, por el que se establecen medidas específicas en el sector agrícola en favor de las islas menores del mar Egeo (16), y los territorios franceses de ultramar no se aplicarán límites de tamaño para el tipo máximo. Para las empresas que no estén cubiertas por el título I, artículo 2, apartado 1, del anexo de la Recomendación 2003/361/CE con menos de 750 empleados o cuyo volumen de negocios sea inferior a 200 millones EUR, la intensidad de la ayuda se reducirá a la mitad.
No se concederá ayuda a las empresas en dificultad según se define en las directrices comunitarias sobre ayudas estatales de salvamento y de reestructuración de empresas en crisis.
3. El gasto admisible excluirá los aspectos mencionados en el artículo 71, apartado 3, letras a) a c), del Reglamento (CE) no 1698/2005.
4. Se aplicarán a la contribución comunitaria los siguientes tipos máximos de ayuda en relación con los costes de inversión admisibles:
a)
50 % en regiones clasificadas como regiones de convergencia con arreglo al Reglamento (CE) no 1083/2006;
b)
40 % en regiones distintas de las regiones de convergencia;
c)
75 % en regiones ultraperiféricas con arreglo al Reglamento (CE) no 247/2006 del Consejo, de 30 de enero de 2006, por el que se establecen medidas específicas en el sector agrícola en favor de las regiones ultraperiféricas de la Unión (17);
d)
65 % en las islas menores del Egeo con arreglo a la definición Reglamento (CE) no 1405/2006.
5. El artículo 72 del Reglamento (CE) no 1698/2005 se aplicará mutatis mutandis al apoyo mencionado en el apartado 1.
Artículo 16
Destilación de subproductos
1. Podrá concederse apoyo para la destilación voluntaria u obligatoria de subproductos de la viticultura que se haya realizado de acuerdo con las condiciones que se fijan en el punto D del anexo VI.
El importe de la ayuda se determinará en porcentaje volumétrico y por hectolitro de alcohol producido. No se pagará ninguna ayuda para el volumen de alcohol contenido en los subproductos que se vayan a destilar superior a un 10 % en relación con el volumen de alcohol contenido en el vino producido.
2. Los niveles de ayuda máximos aplicables atenderán a los costes de recogida y tratamiento y se fijarán de acuerdo con el procedimiento que se menciona en el artículo 113, apartado 1.
3. El alcohol que resulte de la destilación a la que se haya concedido ayuda que se menciona en el apartado 1 se utilizará exclusivamente con fines industriales o energéticos con el fin de evitar distorsiones de la libre competencia.
Artículo 17
Destilación de alcohol para usos de boca
1. Hasta el 31 de julio de 2012 podrá concederse ayuda a los productores para el vino que se destile en alcohol para usos de boca en forma de ayuda por hectárea.
2. Antes de que se conceda la ayuda, deberán presentarse los correspondientes contratos para la destilación de vino, así como las correspondientes pruebas de entrega para la destilación.
Artículo 18
Destilación de crisis
1. Hasta el 31 de julio de 2012 podrán concederse ayudas para la destilación voluntaria u obligatoria de los excedentes de vino decidida por los Estados miembros en casos justificados de crisis, de forma que se reduzcan o eliminen dichos excedentes y, al mismo tiempo, se garantice la continuidad de suministro de una cosecha a la siguiente.
2. Los niveles de ayuda máximos aplicables se fijarán de acuerdo con el procedimiento que se menciona en el artículo 113, apartado 1.
3. El alcohol que resulte de la destilación a la que se haya concedido ayuda que se menciona en el apartado 1 se utilizará exclusivamente con fines industriales o energéticos con el fin de evitar distorsiones de la libre competencia.
4. La parte proporcional del presupuesto disponible que se utilice para las medidas de destilación de crisis no superarán los porcentajes siguientes, calculados con arreglo a los fondos disponibles globalmente que se fijan por Estado miembro en el anexo II en los correspondientes ejercicios presupuestarios:
-
20 % en 2009,
-
15 % en 2010,
-
10 % en 2011,
-
5 % en 2012.
5. Los Estados miembros podrán incrementar los fondos disponibles para las medidas de destilación de crisis por encima de los límites máximos anuales que figuran en el apartado 4 mediante la contribución de fondos nacionales de acuerdo con los límites siguientes (expresados en términos de tanto por ciento del correspondiente límite máximo anual que figura en el apartado 4):
-
5 % en la campaña vitícola 2010,
-
10 % en la campaña vitícola 2011,
-
15 % en la campaña vitícola 2012.
Los Estados miembros deberán notificar a la Comisión, en su caso, la contribución adicional al fondo nacional a que se refiere el párrafo anterior y la Comisión deberá aprobar la transacción antes de que puedan ponerse a disposición dichos fondos.
Artículo 19
Utilización de mosto de uva concentrado
1. Hasta el 31 de julio de 2012 podrán concederse ayudas a los viticultores que utilicen mosto de uva concentrado, incluido el mosto de uva concentrado rectificado para incrementar la riqueza alcohólica natural de los productos, de acuerdo con las condiciones que se fijan en el anexo V.
2. El importe de la ayuda se fijará en porcentaje volumétrico de la riqueza alcohólica potencial y por hectolitro del mosto utilizado para el enriquecimiento.
3. Los niveles de ayuda máximos aplicables en las distintas zonas vitivinícolas se fijarán de acuerdo con el procedimiento que se menciona en el artículo 113, apartado 1.
Artículo 20
Condicionalidad
Si se constata que un agricultor, en cualquier momento a lo largo de los tres años siguientes al pago de la ayuda recibida en virtud de los programas de apoyo a la reestructuración y reconversión o durante el año siguiente al pago de la ayuda recibida al amparo de los programas de apoyo a la cosecha en verde, no ha respetado en su explotación los requisitos legales de gestión y las buenas condiciones agrarias y medioambientales a que se refieren los artículos 3 a 7 del Reglamento (CE) no 1782/2003, el importe de la ayuda, en caso de que el incumplimiento se deba a una acción u omisión achacable directamente al agricultor, se reducirá o cancelará, parcial o totalmente, dependiendo de la gravedad, alcance, persistencia y repetición del incumplimiento, y el agricultor deberá reintegrarla, si procede, con arreglo a lo establecido en las citadas disposiciones.
Sección 4
Disposiciones generales
Artículo 21
Informes y evaluación
1. Cada año y por primera vez a más tardar el 1 de marzo de 2010, los Estados miembros presentarán a la Comisión, a más tardar el 1 de marzo, un informe sobre la aplicación de las medidas previstas en sus programas de apoyo durante el ejercicio anterior.
Dichos informes enumerarán y describirán las medidas que hayan recibido financiación comunitaria en virtud de los programas de apoyo y ofrecerán, en particular, detalles sobre la aplicación de las medidas de promoción contempladas en el artículo 10.
2. A más tardar el 1 de marzo de 2011 y por segunda vez a más tardar el 1 de marzo de 2014, los Estados miembros presentarán a la Comisión una evaluación de los costes y beneficios de los programas de apoyo, en la que indicarán asimismo el modo de aumentar su eficacia.
A más tardar el 31 de diciembre de 2011, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe sobre la aplicación de las medidas de promoción contempladas en el artículo 10.
Artículo 22
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán incluir:
a)
el modelo de presentación de los programas de apoyo;
b)
normas sobre la modificación de los programas de apoyo una vez que sean aplicables;
c)
normas de desarrollo de las medidas previstas en los artículos 10 a 19;
d)
condiciones en que debe comunicarse y hacerse pública la ayuda de los fondos comunitarios;
e)
disposiciones sobre la elaboración de los informes.
CAPÍTULO II
Transferencia financiera
Artículo 23
Transferencia financiera para el desarrollo rural
1. A partir del ejercicio presupuestario 2009, los importes fijados en el apartado 2 sobre la base del gasto histórico en virtud del Reglamento (CE) no 1493/1999 para las medidas de intervención destinadas a la regularización de los mercados agrarios a que se refiere el artículo 3, apartado 1, letra b), del Reglamento (CE) no 1290/2005, estarán disponibles como fondos comunitarios complementarios destinados a la aplicación, en las regiones vitivinícolas, de medidas incluidas en la programación del desarrollo rural y financiadas al amparo del Reglamento (CE) no 1698/2005.
2. Podrá disponerse de los importes siguientes en los años civiles que se citan:
-
40,5 millones EUR en 2009,
-
80,9 millones EUR en 2010,
-
121,4 millones EUR a partir de 2011,
3. Los importes que figuran en el apartado 2 se distribuirán entre los Estados miembros según lo dispuesto en el anexo III.
Los Estados miembros que carezcan de importes concretos en el cuadro actual del anexo III, debido a que, al aplicarse la clave de reparto aplicada para determinar los importes del anexo III (menos de 2,5 millones EUR que transferir en 2009), su cuantía resultaría de poca importancia, podrán decidir transferir total o parcialmente al anexo III los importes ahora incluidos en el anexo II para utilizarlos en sus programas de desarrollo rural. En tal caso, los Estados miembros de que se trate notificarán a la Comisión dicha transferencia el 30 de junio de 2008 a más tardar y esta modificará en consecuencia el apartado 2 y los anexos II y III.
TÍTULO III
MEDIDAS REGLAMENTARIAS
CAPÍTULO I
Normas generales
Artículo 24
Clasificación de las variedades de uva de vinificación
1. Sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 2, los Estados miembros deberán clasificar las variedades de uva de vinificación que se podrán plantar, replantar o injertar en sus territorios para la producción de vino.
Los Estados miembros solo podrán incluir en la clasificación las variedades de uva de vinificación que cumplan las condiciones siguientes:
a)
la variedad en cuestión pertenece a la especie Vitis vinifera o procede de un cruce entre la especie Vitis vinifera y otras especies del género Vitis;
b)
la variedad no es una de las siguientes Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton y Herbemont.
En caso de que una variedad de uva de vinificación se suprima de la clasificación a que se refiere el párrafo primero, se procederá a su arranque en el plazo de 15 años a partir de la supresión.
2. Los Estados miembros cuya producción vinícola no supere los 50 000 hectolitros de vino por año, calculada en función de la producción media de las últimas cinco campañas vitícolas, no estarán obligados a efectuar la clasificación a que se refiere el apartado 1.
No obstante, también en los Estados miembros a que se refiere el párrafo primero solo se podrán plantar, replantar o injertar para la producción de vino variedades de uva de vinificación que sean conformes al apartado 1, letras a) y b).
3. No obstante lo dispuesto en los párrafos primero y segundo del apartado 1 y en el segundo párrafo del apartado 2, se autorizará la plantación, la replantación o el injerto de las siguientes variedades de uva de vinificación para experimentación y otros fines científicos:
a)
variedades de uva de vinificación que no estén clasificadas, en lo que respecta a los Estados miembros a que se refiere el apartado 1;
b)
variedades de uva de vinificación que no sean conformes con el apartado 1, letras a) y b), en lo que respecta a los Estados miembros a que se refiere el apartado 2.
4. Las superficies plantadas con variedades de uva de vinificación para la producción de vino, contraviniendo lo dispuesto en los apartados 1 a 3 deberán arrancarse.
No obstante, el arranque de dichas superficies no será obligatorio en el caso de que la producción se destine exclusivamente al autoconsumo.
5. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para comprobar el cumplimiento por parte de los productores de lo dispuesto en los apartados 1 a 4.
Artículo 25
Producción y comercialización
1. Los productos enumerados en el anexo IV y producidos en la Comunidad deberán elaborarse con variedades de uva de vinificación que sean clasificables conforme a lo dispuesto en el artículo 24, apartado 1.
2. Las categorías de productos vitícolas previstas en el anexo IV solo podrán utilizarse en la Comunidad para la comercialización de productos que se ajusten a las condiciones pertinentes establecidas en ese anexo.
No obstante, como excepción a lo dispuesto en el artículo 59, apartado 1, letra a), los Estados miembros podrán autorizar la utilización de la palabra «vino» si:
a)
está acompañada de un nombre de fruta en forma de denominaciones compuestas, para la comercialización de productos obtenidos a partir de la fermentación de frutas distintas de la uva, o
b)
está incluida en una denominación compuesta.
Se evitará toda posible confusión con los productos correspondientes a las categorías de vino del anexo IV.
3. Las categorías de productos vitícolas enumeradas en el anexo IV podrán modificarse con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2.
4. Salvo los vinos embotellados de los que pueda suministrarse la prueba de que el embotellado es anterior al 1 de septiembre de 1971, el vino elaborado con variedades de uva de vinificación que figuren en las clasificaciones establecidas con arreglo al artículo 24, apartado 1, párrafo primero, pero que no corresponda a ninguna de las categorías establecidas en el anexo IV, solo podrá utilizarse para el autoconsumo, la producción de vinagre de vino o la destilación.
CAPÍTULO II
Prácticas enológicas y restricciones
Artículo 26
Ámbito de aplicación
El presente capítulo tiene por objeto las prácticas enológicas autorizadas y las restricciones aplicables a la producción y comercialización de los productos regulados por el presente Reglamento, así como el procedimiento de toma de decisiones sobre esas prácticas y restricciones.
Artículo 27
Prácticas enológicas y restricciones
1. Para la producción y conservación en la Comunidad de los productos regulados por el presente Reglamento solo podrán utilizarse las prácticas enológicas autorizadas por la normativa comunitaria, de acuerdo con lo dispuesto en el anexo V o conforme a lo que se decida con arreglo a los artículos 28 y 29.
El párrafo primero no se aplicará:
a)
al zumo de uva y el zumo de uva concentrado;
b)
al mosto de uva y el mosto de uva concentrado destinados a la elaboración de zumo de uva.
2. Las prácticas enológicas autorizadas solo podrán utilizarse para garantizar una buena vinificación, una buena conservación o una crianza adecuada del producto.
3. Los productos regulados por el presente Reglamento deberán producirse en la Comunidad con arreglo a las restricciones pertinentes establecidas en el anexo VI.
4. Los productos regulados por el presente Reglamento que se hayan sometido a prácticas enológicas comunitarias no autorizadas o, cuando proceda, prácticas enológicas nacionales no autorizadas o que infrinjan las restricciones establecidas en el anexo VI no podrán comercializarse en la Comunidad.
Artículo 28
Normas más estrictas decididas por los Estados miembros
Los Estados miembros podrán limitar o excluir la utilización de determinadas prácticas enológicas y establecer restricciones más severas para los vinos autorizados por la normativa comunitaria producidos en su territorio, con el fin de asegurar el mantenimiento de las características esenciales de los vinos con denominación de origen protegida o indicación geográfica protegida, de los vinos espumosos y los vinos de licor.
Los Estados miembros comunicarán esas limitaciones, exclusiones y restricciones a la Comisión, que las transmitirá a los demás Estados miembros.
Artículo 29
Autorización de prácticas enológicas y restricciones
1. Salvo las prácticas enológicas relativas al aumento artificial del grado alcohólico natural, la acidificación y la desacidificación que se indican en el anexo V para los productos específicos que este contempla así como las restricciones que se enumeran en el anexo VI, la autorización de las prácticas enológicas y las restricciones referentes a la producción y conservación de los productos regulados por el presente Reglamento se decidirá con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2.
2. Los Estados miembros podrán permitir el uso experimental de prácticas enológicas no autorizadas en condiciones que habrá que determinar con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2.
Artículo 30
Criterios de autorización
Cuando autorice prácticas enológicas con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2, la Comisión:
a)
se basará en las prácticas enológicas recomendadas y publicadas por la Organización Internacional de la Viña y el Vino (OIV) y en los resultados del uso experimental de prácticas enológicas todavía no autorizadas;
b)
tendrá en cuenta la protección de la salud humana;
c)
tendrá presentes los posibles riesgos de inducir a error al consumidor debido a las expectativas y percepciones que se haya creado, teniendo en cuenta la disponibilidad y viabilidad de los medios de información que permitan excluir esos riesgos;
d)
permitirá la preservación de las características naturales y fundamentales del vino sin que se produzca una modificación importante en la composición del producto de que se trate;
e)
garantizará un nivel mínimo aceptable de protección medioambiental;
f)
respetará las normas generales sobre prácticas enológicas y restricciones establecidas en los anexos V y VI, respectivamente.
Artículo 31
Métodos de análisis
Los métodos de análisis para determinar la composición de los productos regulados por el presente Reglamento y las normas que permitan demostrar si esos productos se han sometido a procesos contrarios a las prácticas enológicas autorizadas serán los recomendados y publicados por la OIV.
En caso de que no haya métodos y normas recomendados y publicados por la OIV, los métodos y normas correspondientes se adoptarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2.
Hasta tanto se produzca la adopción de dichas normas, se utilizarán los métodos y normas autorizados por el Estado miembro de que se trate.
Artículo 32
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo y de los anexos V y VI se aprobarán, salvo disposición contraria de dichos anexos, con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2.
Dichas medidas podrán incluir, en particular:
a)
disposiciones que tengan como objeto que las prácticas enológicas comunitarias enumeradas en el anexo IV del Reglamento (CE) no 1493/1999 sean consideradas prácticas enológicas autorizadas;
b)
prácticas enológicas autorizadas y restricciones, en particular el enriquecimiento, la acidificación y desacidificación en relación con los vinos espumosos, los vinos espumosos de calidad y los vinos espumosos aromáticos de calidad;
c)
prácticas enológicas autorizadas y restricciones relativas a los vinos de licor;
d)
sin perjuicio de lo dispuesto en el punto C del anexo VI, disposiciones que regulen las mezclas de mostos y vinos;
e)
cuando no se disponga de normas comunitarias sobre ese particular, las características de pureza e identidad de las sustancias que se utilicen en las prácticas enológicas;
f)
disposiciones administrativas para la realización de las prácticas enológicas autorizadas;
g)
las condiciones que regulen la posesión, la circulación y la utilización de productos que no cumplan el artículo 27 y posibles excepciones a los requisitos que se establecen en él, y el establecimiento de criterios con el fin de evitar en casos específicos un rigor excesivo;
h)
las condiciones con arreglo a las cuales los Estados miembros pueden autorizar la posesión, circulación y utilización de productos que no cumplan las disposiciones del presente capítulo, salvo el artículo 27, ni las disposiciones que lo desarrollen.
CAPÍTULO III
Denominaciones de origen, indicaciones geográficas y términos tradicionales
Artículo 33
Ámbito de aplicación
1. Las normas relativas a las denominaciones de origen, las indicaciones geográficas y a los términos tradicionales fijadas en los capítulos IV y V se aplicarán a los productos a que se refieren los puntos 1, 3 a 6, 8, 9, 11, 15 y 16 del anexo IV.
2. Las normas a que se refiere el apartado 1 se basarán en:
a)
la protección de los intereses legítimos de:
i)
los consumidores, y
ii)
los productores;
b)
la garantía del correcto funcionamiento del mercado común de los productos de que se trata;
c)
el fomento de la producción de productos de calidad, al tiempo que permiten las medidas nacionales de política de calidad.
CAPÍTULO IV
Denominaciones de origen e indicaciones geográficas
Sección 1
Definiciones
Artículo 34
Definiciones
1. A efectos del presente Reglamento, se entenderá por:
a)
«denominación de origen»: el nombre de una región, de un lugar determinado o, en casos excepcionales, de un país, que sirve para designar un producto referido en el artículo 33, apartado 1, que cumple los requisitos siguientes:
i)
su calidad y sus características se deben básica o exclusivamente a un entorno geográfico particular, con los factores naturales y humanos inherentes a él,
ii)
las uvas utilizadas en su elaboración proceden exclusivamente de esa zona geográfica,
iii)
la elaboración tiene lugar en esa zona geográfica,
iv)
se obtiene de variedades de vid de la especie Vitis vinifera;
b)
«indicación geográfica»: una indicación que se refiere a una región, a un lugar determinado o, en casos excepcionales, a un país, que sirve para designar un producto referido en el artículo 33, apartado 1, que cumple los requisitos siguientes:
i)
posee una calidad, una reputación u otras características específicas atribuibles a su origen geográfico,
ii)
al menos el 85 % de la uva utilizada en su elaboración procede exclusivamente de esa zona geográfica,
iii)
la elaboración tiene lugar en esa zona geográfica,
iv)
se obtiene de variedades de vid de la especie Vitis vinifera o de un cruce entre esta especie y otras especies del género Vitis.
2. Ciertos nombres usados tradicionalmente constituirán una denominación de origen cuando:
a)
designen un vino;
b)
se refieran a un nombre geográfico;
c)
reúnan los requisitos mencionados en el apartado 1, letra a), incisos i) a iv);
d)
se sometan al procedimiento por el que se concede una protección a las denominaciones de origen e indicaciones geográficas que se establece en el presente capítulo.
3. Las denominaciones de origen y las indicaciones geográficas, incluidas las referentes a zonas geográficas de terceros países, podrán gozar de protección en la Comunidad con arreglo a lo dispuesto en el presente capítulo.
Sección 2
Solicitud de protección
Artículo 35
Contenido de las solicitudes de protección
1. Las solicitudes en las que se pida la protección de ciertos nombres mediante su inclusión en la categoría de denominaciones de origen o indicaciones geográficas deberán ir acompañadas de un expediente técnico que facilite los datos siguientes:
a)
nombre que se debe proteger;
b)
el nombre, los apellidos y la dirección del solicitante;
c)
pliego de condiciones del producto mencionado en el apartado 2;
d)
un documento único en el que se resuma el pliego de condiciones del producto mencionado en el apartado 2.
2. El pliego de condiciones deberá permitir a las partes interesadas comprobar las condiciones pertinentes de producción de la denominación de origen o la indicación geográfica.
El pliego de condiciones constará, como mínimo, de lo siguiente:
a)
el nombre que se debe proteger;
b)
descripción del vino o vinos:
i)
para los vinos con denominación de origen, sus principales características analíticas y organolépticas,
ii)
para los vinos con indicación geográfica, sus principales características analíticas así como una evaluación o indicación de sus características organolépticas;
c)
en su caso, prácticas enológicas específicas utilizadas para elaborar el vino o vinos y restricciones pertinentes impuestas a su elaboración;
d)
demarcación de la zona geográfica de que se trate;
e)
rendimiento máximo por hectárea;
f)
variedad o variedades de uva de las que proceden el vino o vinos;
g)
explicación detallada que confirme el vínculo a que se refiere el artículo 34, apartado 1, letra a), inciso i), o, en su caso, el artículo 34, apartado 1, letra b), inciso i);
h)
requisitos aplicables establecidos en disposiciones comunitarias o nacionales o, cuando así lo prevean los Estados miembros, por un organismo que gestione la denominación de origen protegida o la indicación geográfica protegida, teniendo en cuenta que dichos requisitos deberán ser objetivos y no discriminatorios y compatibles con la normativa comunitaria;
i)
nombre y dirección de las autoridades u organismos encargados de comprobar el cumplimiento de las disposiciones del pliego de condiciones y sus tareas específicas.
Artículo 36
Solicitud de protección relativa a una zona geográfica de un tercer país
1. Cuando la solicitud de protección se refiera a una zona geográfica de un tercer país, además de los elementos previstos en el artículo 35, deberá aportarse la prueba de que el nombre en cuestión está protegido en su país de origen.
2. La solicitud será enviada a la Comisión, bien directamente por el solicitante, bien por mediación de las autoridades de ese tercer país.
3. La solicitud de protección se presentará en una de las lenguas oficiales de la Comunidad o irá acompañada de una traducción certificada en una de esas lenguas.
Artículo 37
Solicitantes
1. Todo grupo de productores interesado o, en casos excepcionales, un solo productor podrá solicitar la protección de una denominación de origen o una indicación geográfica. En la solicitud podrán participar otras partes interesadas.
2. Los productores podrán presentar solicitudes de protección únicamente para los vinos que produzcan.
3. En el caso de un nombre que designe una zona geográfica transfronteriza o de un nombre tradicional vinculado a una zona geográfica transfronteriza, podrá presentarse una solicitud conjunta.
Sección 3
Procedimiento de concesión de la protección
Artículo 38
Procedimiento nacional preliminar
1. Las solicitudes de protección de las denominaciones de origen o las indicaciones geográficas de los vinos conformes con el artículo 34 originarios de la Comunidad deberán someterse a un procedimiento nacional preliminar con arreglo a lo dispuesto en el presente artículo.
2. La solicitud de protección se presentará en el Estado miembro de cuyo territorio se derive la denominación de origen o la indicación geográfica.
3. El Estado miembro examinará la solicitud de protección para comprobar si cumple las condiciones establecidas en el presente capítulo.
El Estado miembro incoará un procedimiento nacional que garantice una publicación adecuada de la solicitud y en el que se fije un plazo mínimo de dos meses desde la fecha de publicación, durante el cual cualquier persona física o jurídica que ostente un interés legítimo y esté establecida o resida en su territorio podrá impugnar la protección propuesta presentando una declaración debidamente motivada en el Estado miembro.
4. En caso de que el Estado miembro considere que la denominación de origen o la indicación geográfica no cumple los requisitos pertinentes, incluida la posibilidad de que sea incompatible con la normativa comunitaria en general, rechazará la solicitud.
5. En caso de que el Estado miembro considere que se cumplen los requisitos pertinentes:
a)
publicará, al menos en Internet, el documento único y el pliego de condiciones del producto, y
b)
enviará a la Comisión una solicitud de protección que incluya la siguiente información:
i)
el nombre, los apellidos y la dirección del solicitante,
ii)
el documento único mencionado en el artículo 35, apartado 1, letra d),
iii)
una declaración del Estado miembro en la que conste que la solicitud presentada por el interesado cumple las condiciones del presente Reglamento,
iv)
la referencia de la publicación a que se refiere la letra a).
Dicha información se presentará en una de las lenguas oficiales de la Comunidad o irá acompañada de una traducción certificada en una de esas lenguas.
6. Los Estados miembros pondrán en vigor las disposiciones legales, reglamentarias o administrativas necesarias para dar cumplimiento a lo dispuesto en el presente artículo a más tardar el 1 de agosto de 2009.
7. Si un Estado miembro carece de legislación nacional sobre protección de las denominaciones de origen e indicaciones geográficas, podrá, solo de manera transitoria, conceder la protección al nombre a nivel nacional conforme a los términos del presente capítulo con efectos a partir del día de la presentación de la solicitud a la Comisión. Esta protección nacional transitoria cesará en la fecha en que se haya adoptado una decisión de registro o de denegación de conformidad con el presente capítulo.
Artículo 39
Supervisión de la Comisión
1. La Comisión hará pública la fecha de presentación de la solicitud de protección de la denominación de origen o de la indicación geográfica.
2. La Comisión comprobará si las solicitudes de protección mencionadas en el artículo 38, apartado 5, cumplen las condiciones establecidas en el presente capítulo.
3. En caso de que la Comisión considere que se cumplen las condiciones establecidas en el presente capítulo, publicará en el Diario Oficial de la Unión Europea el documento único mencionado en el artículo 35, apartado 1, letra d), y la referencia de la publicación del pliego de condiciones del producto a que se refiere el artículo 38, apartado 5.
En caso contrario, se decidirá rechazar la solicitud con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2.
Artículo 40
Procedimiento de oposición
En el plazo de dos meses a partir de la fecha de publicación prevista en el artículo 39, apartado 3, párrafo primero, cualquier Estado miembro o tercer país, o cualquier persona física o jurídica que ostente un interés legítimo y esté establecida o resida en un Estado miembro distinto de aquel que solicita la protección o en un tercer país, podrá impugnar la protección propuesta presentando una declaración debidamente motivada en relación con las condiciones de admisibilidad establecidas en el presente capítulo a la Comisión.
En el caso de personas físicas o jurídicas establecidas o que residan en un tercer país, esa declaración se presentará, bien directamente o por mediación de las autoridades de ese tercer país, en el plazo de dos meses mencionado en el párrafo primero.
Artículo 41
Decisión con respecto a la protección
Sobre la base de la información que posea la Comisión, y con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2, deberá decidirse bien proteger las denominaciones de origen o las indicaciones geográficas que cumplan las condiciones establecidas en el presente capítulo y sean compatibles con la normativa comunitaria, bien rechazar las solicitudes cuando no se cumplan esas condiciones.
Sección 4
Situaciones específicas
Artículo 42
Homónimos
1. Cuando se proceda a registrar una denominación, para la que se haya presentado una solicitud, que sea homónima o parcialmente homónima de una denominación ya registrada de acuerdo con el presente Reglamento se tendrán debidamente en cuenta los usos locales y tradicionales y los riesgos de confusión.
No se registrará una denominación homónima que induzca al consumidor a creer erróneamente que los productos son originarios de otro territorio, aunque sea exacto por lo que se refiere al territorio, la región o la localidad de la que son originarios los productos de que se trate.
El uso de una denominación homónima registrada solo se autorizará cuando las condiciones prácticas garanticen que la denominación homónima registrada ulteriormente se diferencia suficientemente de la ya registrada, habida cuenta de la necesidad de garantizar un trato equitativo a los productores interesados y de no inducir a error al consumidor.
2. El apartado 1 se aplicará mutatis mutandis en el caso de que una denominación, para la que se haya presentado una solicitud, sea homónima o parcialmente homónima de una indicación geográfica protegida al amparo de la legislación de los Estados miembros.
Los Estados miembros no registrarán con vistas a la protección indicaciones geográficas que no sean idénticas con arreglo a sus normativas respectivas en materia de indicaciones geográficas si una denominación de origen o indicación geográfica está protegida en la Comunidad en virtud de la legislación comunitaria sobre denominaciones de origen e indicaciones geográficas.
3. Salvo disposición en contrario de las normas de desarrollo de la Comisión, cuando una variedad de uva de vinificación contenga o consista en una denominación de origen protegida o una indicación geográfica protegida, el nombre de esa variedad de uva de vinificación no podrá utilizarse para el etiquetado de los productos regulados por el presente Reglamento.
4. La protección de las denominaciones de origen e indicaciones geográficas para los productos contemplados en el artículo 34 no afectará a las indicaciones geográficas protegidas utilizadas para bebidas espirituosas con arreglo al Reglamento (CE) no 110/2008 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 15 de enero de 2008, relativo a la definición, designación, presentación, etiquetado y protección de la indicación geográfica de bebidas espirituosas (18), ni viceversa.
Artículo 43
Motivos de denegación de la protección
1. Las denominaciones que hayan pasado a ser genéricas no podrán protegerse como denominaciones de origen o indicaciones geográficas.
A efectos del presente capítulo, se entenderá por «denominación que ha pasado a ser genérica» la denominación de un vino que, si bien se refiere al lugar o la región en que este producto se elaboraba o comercializaba originalmente, se ha convertido en la denominación común de un vino en la Comunidad.
Para determinar si una denominación ha pasado a ser genérica, se deberán tener en cuenta todos los factores pertinentes y en especial:
a)
la situación existente en la Comunidad, principalmente en las zonas de consumo;
b)
las disposiciones legales nacionales o comunitarias pertinentes.
2. Una denominación no podrá protegerse como denominación de origen o indicación geográfica cuando, habida cuenta de la reputación y notoriedad de una marca registrada, su protección pueda inducir a error al consumidor en cuanto a la verdadera identidad del vino.
Artículo 44
Relación con las marcas registradas
1. Cuando una denominación de origen o una indicación geográfica esté protegida en virtud del presente Reglamento, el registro de una marca que corresponda a una de las situaciones mencionadas en el artículo 45, apartado 2, y se refiera a un producto perteneciente a una de las categorías enumeradas en el anexo IV se rechazará si la solicitud de registro de la marca se presenta con posterioridad a la fecha de presentación en la Comisión de la solicitud de protección de la denominación de origen o la indicación geográfica y la denominación de origen o indicación geográfica recibe posteriormente la protección.
Se anularán las marcas que se hayan registrado incumpliendo lo dispuesto en el párrafo primero.
2. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 43, apartado 2, una marca cuya utilización corresponda a una de las situaciones mencionadas en el artículo 45, apartado 2, y que se haya solicitado, registrado o, en los casos en que así lo permita la legislación aplicable, establecido mediante el uso en el territorio comunitario antes de la fecha de presentación en la Comisión de la solicitud de protección de la denominación de origen o la indicación geográfica, podrá seguir utilizándose o renovándose no obstante la protección de la denominación de origen o la indicación geográfica, siempre que la marca no incurra en las causas de nulidad o revocación establecidas en la primera Directiva 89/104/CEE del Consejo, de 21 de diciembre de 1988, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros en materia de marcas (19), o en el Reglamento (CE) no 40/94 del Consejo, de 20 de diciembre de 1993, sobre la marca comunitaria (20).
En tales casos, se permitirá la utilización de la denominación de origen o la indicación geográfica junto con la de las marcas registradas pertinentes.
Sección 5
Protección y control
Artículo 45
Protección
1. Las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas podrá utilizarlas cualquier agente económico que comercialice vino elaborado de conformidad con el pliego de condiciones del producto correspondiente.
2. Las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas, así como los vinos que utilicen esos nombres protegidos con arreglo al pliego de condiciones del producto, se protegerán de:
a)
todo uso comercial directo o indirecto de un nombre protegido:
i)
por parte de productos comparables que no se ajusten al pliego de condiciones del nombre protegido, o
ii)
en la medida en que ese uso aproveche la reputación de una denominación de origen o una indicación geográfica;
b)
toda usurpación, imitación o evocación, aunque se indique el origen verdadero del producto o el servicio o si el nombre protegido se traduce o va acompañado de los términos «estilo», «tipo», «método», «producido como», «imitación», «sabor», «parecido» u otros análogos;
c)
cualquier otro tipo de indicación falsa o engañosa en cuanto a la procedencia, el origen, la naturaleza o las características esenciales del producto, en el envase o en el embalaje, en la publicidad o en los documentos relativos al producto vinícola de que se trate, así como la utilización de envases que por sus características puedan crear una impresión errónea acerca de su origen;
d)
cualquier otra práctica que pueda inducir a error al consumidor acerca del verdadero origen del producto.
3. Las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas no podrán pasar a ser genéricas en la Comunidad con arreglo al artículo 43, apartado 1.
4. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para frenar la utilización ilegal de las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas a que se refiere el apartado 2.
Artículo 46
Registro
La Comisión creará y llevará un registro electrónico de las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas de los vinos que deberá ser accesible al público.
Artículo 47
Designación de la autoridad de control competente
1. Los Estados miembros designarán la autoridad o autoridades competentes encargadas de controlar las obligaciones establecidas en el presente capítulo de conformidad con los criterios establecidos en el artículo 4 del Reglamento (CE) no 882/2004.
2. Los Estados miembros garantizarán que los agentes económicos que cumplan lo dispuesto en el presente capítulo puedan acogerse a un sistema de controles.
3. Los Estados miembros informarán a la Comisión sobre la autoridad o autoridades competentes a que se refiere el apartado 1. La Comisión dará a conocer públicamente sus nombres y direcciones y los actualizará de manera periódica.
Artículo 48
Comprobación del cumplimiento del pliego de condiciones
1. Con relación a las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas relativas a una zona geográfica de la Comunidad, la comprobación anual del cumplimiento del pliego de condiciones del producto, tanto durante la elaboración del vino, como en el momento del envasado o después de esta operación, deberá ser garantizada:
a)
por la autoridad o autoridades competentes a que se refiere el artículo 47, apartado 1, o
b)
por uno o varios de los organismos de control definidos en el artículo 2, párrafo segundo, punto 5, del Reglamento (CE) no 882/2004 que actúen como órganos de certificación de productos de conformidad con los criterios establecidos en el artículo 5 de dicho Reglamento.
Los costes de este tipo de comprobación correrán a cargo de los agentes económicos sometidos a ella.
2. Con relación a las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas relativas a una zona geográfica de un tercer país, la comprobación anual del cumplimiento del pliego de condiciones del producto, tanto durante la elaboración del vino, como en el momento del envasado o después de esta operación, deberá ser garantizada:
a)
por una o varias de las autoridades públicas designadas por el tercer país;
b)
por uno o varios organismos de certificación.
3. Los organismos de certificación mencionados en el apartado 1, letra b), y el apartado 2, letra b), deberán cumplir y, a partir del 1 de mayo de 2010, estar acreditados de acuerdo con la Norma Europea EN 45011 o la Guía ISO/IEC 65 (Criterios generales relativos a los organismos de certificación de productos).
4. Cuando la autoridad o autoridades competentes a que se refiere el apartado 1, letra a), y el apartado 2, letra a), comprueben el cumplimiento del pliego de condiciones del producto, deberán ofrecer suficientes garantías de objetividad e imparcialidad y contar con el personal cualificado y los recursos necesarios para realizar sus tareas.
Artículo 49
Modificación del pliego de condiciones del producto
1. Los interesados que cumplan las condiciones del artículo 37 podrán solicitar autorización para modificar el pliego de condiciones de una denominación de origen protegida o una indicación geográfica protegida, en particular para tener en cuenta la evolución de los conocimientos científicos y técnicos o para efectuar una nueva demarcación de la zona geográfica a que se refiere el artículo 35, apartado 2, párrafo segundo, letra d). En las solicitudes se describirán las modificaciones propuestas y se expondrán los motivos alegados.
2. Cuando la modificación propuesta lleve aparejadas una o varias modificaciones del documento único mencionado en el artículo 35, apartado 1, letra d), los artículos 38 a 41 se aplicarán mutatis mutandis a la solicitud de modificación. No obstante, en caso de que la modificación propuesta sea de poca importancia, deberá decidirse, con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 2, si se aprueba la solicitud sin aplicar el procedimiento establecido en el artículo 39, apartado 2, y el artículo 40 y, en caso de aprobación, la Comisión procederá a la publicación de los elementos mencionados en el artículo 39, apartado 3.
3. Cuando la modificación propuesta no suponga ningún cambio del documento único, se aplicarán las normas siguientes:
a)
cuando la zona geográfica se halle en un Estado miembro dado, ese Estado miembro manifestará su opinión sobre la modificación y, en caso de ser favorable, publicará el pliego de condiciones del producto modificado, informando a la Comisión de las modificaciones aprobadas y los motivos en que se ha basado;
b)
cuando la zona geográfica se encuentre en un tercer país, la Comisión determinará si aprueba la modificación propuesta.
Artículo 50
Cancelación
Por iniciativa de la Comisión o mediante solicitud debidamente justificada de un Estado miembro, de un tercer país o de una persona física o jurídica que ostente un interés legítimo, podrá decidirse, con arreglo al procedimiento mencionado en el artículo 113, apartado 2, cancelar la protección de una denominación de origen o una indicación geográfica, cuando ya no pueda garantizarse el cumplimiento del correspondiente pliego de condiciones del producto.
Los artículos 38 a 41 se aplicarán mutatis mutandis.
Artículo 51
Denominaciones de vinos protegidas existentes
1. Las denominaciones de vinos que estén protegidas de conformidad con los artículos 51 y 54 del Reglamento (CE) no 1493/1999 y con el artículo 28 del Reglamento (CE) no 753/2002 quedarán protegidas automáticamente en virtud del presente Reglamento. La Comisión las incorporará al registro previsto en el artículo 46 del presente Reglamento.
2. Los Estados miembros facilitarán a la Comisión los elementos siguientes con respecto a las denominaciones de vinos protegidas existentes a que se refiere el apartado 1:
a)
los expedientes técnicos previstos en el artículo 35, apartado 1;
b)
las decisiones nacionales de aprobación.
3. Las denominaciones de vinos a que se refiere el apartado 1 respecto de las cuales no se presente la información a que se refiere el apartado 2, a más tardar, el 31 de diciembre de 2011, perderán la protección que brinda el presente Reglamento. La Comisión se encargará de suprimir oficialmente esas denominaciones del registro previsto en el artículo 46.
4. El artículo 50 no se aplicará a las denominaciones de vinos protegidas existentes a que se refiere el apartado 1.
Podrá decidirse, hasta el 31 de diciembre de 2014, previa iniciativa de la Comisión y con arreglo al procedimiento mencionado en el artículo 113, apartado 2, cancelar la protección de las denominaciones de vinos protegidas existentes a que se refiere el apartado 1 en caso de que no cumplan las condiciones establecidas en el artículo 34.
Sección 6
Disposiciones generales
Artículo 52
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán contemplar, en particular, excepciones a la aplicabilidad de las normas y requisitos establecidos en el presente capítulo:
a)
en lo que respecta a las solicitudes de protección de denominaciones de origen o indicaciones geográficas que se estén tramitando;
b)
en lo que respecta a la elaboración de determinados vinos con una denominación de origen protegida o una indicación geográfica protegida en una zona geográfica cercana a la zona geográfica de la que proceden las uvas;
c)
en lo que respecta a las prácticas tradicionales de elaboración de determinados vinos con denominación de origen protegida.
Artículo 53
Tasas
Los Estados miembros podrán cobrar una tasa que cubra los costes en que hayan incurrido, incluidos los derivados del examen de las solicitudes de protección, las declaraciones de objeción, las solicitudes de modificación y las peticiones de cancelación al amparo del presente Reglamento.
CAPÍTULO V
Términos tradicionales
Artículo 54
Definición
1. Se entenderá por «término tradicional», una expresión tradicionalmente empleada en los Estados miembros para los productos que se mencionan en el artículo 33, apartado 1, para indicar:
a)
que el producto está acogido a una denominación de origen protegida o a una indicación geográfica protegida conforme a la legislación de la Comunidad o del Estado miembro;
b)
el método de elaboración o de envejecimiento o la calidad, el color, el tipo de lugar, o un acontecimiento concreto vinculado a la historia del producto acogido a una denominación de origen protegida o a una indicación geográfica protegida.
2. Los términos tradicionales se reconocerán, definirán y protegerán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Artículo 55
Protección
1. Los términos tradicionales protegidos solo podrán utilizarse en productos que hayan sido elaborados con arreglo a la definición a que se refiere el artículo 54, apartado 2.
Los términos tradicionales estarán protegidos contra el uso ilícito.
Los Estados miembros tomarán las medidas necesarias para poner fin al uso ilícito de términos tradicionales.
2. Los términos tradicionales no podrán ser genéricos en la Comunidad.
Artículo 56
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, en especial, en lo que atañe:
a)
al procedimiento de concesión de la protección;
b)
al nivel específico de protección.
CAPÍTULO VI
Etiquetado y presentación
Artículo 57
Definiciones
A efectos del presente Reglamento se entenderá por:
a)
«etiquetado»: toda palabra, indicación, marca registrada, marca comercial, motivo ilustrado o símbolo colocados en cualquier envase, documento, aviso, etiqueta, anillo o collar que acompañe o haga referencia a un producto dado;
b)
«presentación»: la información transmitida a los consumidores sobre el producto de que se trate, incluida la forma y el tipo de las botellas.
Artículo 58
Aplicabilidad de las normas horizontales
Salvo disposición en contrario del presente Reglamento, la Directiva 89/104/CEE, la Directiva 89/396/CEE del Consejo, de 14 de junio de 1989, relativa a las menciones o marcas que permitan identificar el lote al que pertenece un producto alimenticio (21), la Directiva 2000/13/CE y la Directiva 2007/45/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 5 de septiembre de 2007, por la que se establecen normas relativas a las cantidades nominales para productos preenvasados (22), se aplicarán al etiquetado y la presentación de los productos que entren dentro de sus ámbitos de aplicación.
Artículo 59
Indicaciones obligatorias
1. El etiquetado y la presentación de los productos a que se refieren los puntos 1 a 11, 13, 15 y 16 del anexo IV, comercializados en la Comunidad o destinados a la exportación, deberá ofrecer obligatoriamente las indicaciones siguientes:
a)
categoría del producto vitícola de conformidad con el anexo IV;
b)
tratándose de vinos con denominación de origen protegida o indicación geográfica protegida:
i)
la expresión «denominación de origen protegida» o «indicación geográfica protegida», y
ii)
el nombre de la denominación de origen protegida o la indicación geográfica protegida;
c)
el grado alcohólico volumétrico adquirido;
d)
la procedencia;
e)
el embotellador o, en caso del vino espumoso, el vino espumoso gasificado, el vino espumoso de calidad o el vino espumoso aromático de calidad, el nombre del productor o del vendedor;
f)
el importador, en el caso de los vinos importados;
g)
para el vino espumoso, el vino espumoso gasificado, el vino espumoso de calidad o el vino espumoso aromático de calidad, indicación del contenido de azúcar.
2. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, letra a), la referencia a la categoría de producto vitivinícola podrá omitirse tratándose de vinos en cuya etiqueta figure el nombre protegido de una denominación de origen o una indicación geográfica.
3. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, letra b), la referencia a las expresiones «denominación de origen protegida» o «indicación geográfica protegida» podrá omitirse en los casos siguientes:
a)
cuando en la etiqueta aparezca un término tradicional conforme al artículo 54, apartado 1, letra a);
b)
cuando, en circunstancias excepcionales que habrán de determinarse con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, el nombre de la denominación de origen protegida o la indicación geográfica protegida aparezca en la etiqueta.
Artículo 60
Indicaciones facultativas
1. El etiquetado y la presentación de los productos a que se refiere el artículo 59, apartado 1, podrá ofrecer, en particular, las indicaciones facultativas siguientes:
a)
el año de la cosecha;
b)
el nombre de una o más variedades de uva de vinificación;
c)
para los vinos distintos de los referidos en el artículo 59, apartado 1, letra g), términos que indiquen el contenido de azúcar;
d)
cuando se trate de vinos con denominación de origen protegida o indicación geográfica protegida, términos tradicionales conforme al artículo 54, apartado 1, letra b);
e)
el símbolo comunitario de denominación de origen protegida o indicación geográfica protegida;
f)
términos que se refieran a determinados métodos de producción;
g)
en el caso de los vinos acogidos a una denominación de origen protegida o una indicación geográfica protegida, el nombre de otra unidad geográfica menor o más amplia que la zona abarcada por la denominación de origen o la indicación geográfica.
2. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 42, apartado 3, en lo que se refiere al uso de los datos mencionados en el apartado 1, letras a) y b), para los vinos sin una denominación de origen ni indicación geográfica protegida:
a)
los Estados miembros introducirán disposiciones legales, reglamentarias o administrativas para velar por que los procedimientos de certificación, aprobación y control se lleven a cabo de modo que se garantice la veracidad de la información de que se trate;
b)
los Estados miembros podrán, basándose en criterios objetivos y no discriminatorios y velando debidamente por la competencia leal, elaborar, para los vinos producidos a partir de variedades de uva de vinificación en su territorio, listas de variedades de uva de vinificación excluidas, en particular si:
i)
existe riesgo de confusión para los consumidores sobre el auténtico origen del vino debido a que la variedad de uva de vinificación es parte integrante de una denominación de origen o indicación geográfica protegida existente,
ii)
los correspondientes controles no fueran económicamente viables al representar la variedad de uva de vinificación en cuestión una muy pequeña parte de los viñedos del Estado miembro;
c)
las mezclas de variedades de distintos Estados miembros no darán lugar al etiquetado de la variedad o variedades de uva de vinificación a menos que los Estados miembros de que se trate acuerden lo contrario y garanticen la viabilidad de los procedimientos de certificación, aprobación y control pertinentes.
Artículo 61
Lenguas
1. Cuando las indicaciones obligatorias y facultativas a que se refieren los artículos 59 y 60 se expresen con palabras deberán figurar en una o varias de las lenguas oficiales de la Comunidad.
2. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, el nombre de una denominación de origen protegida o de una indicación geográfica protegida o de un término tradicional con arreglo al artículo 54, apartado 1, letra a), deberá figurar en la etiqueta en la lengua o lenguas a las que se aplica la protección.
En el caso de denominaciones de origen protegidas o de indicaciones geográficas protegidas o de denominaciones específicas nacionales que no estén escritas en alfabeto latino, el nombre también podrá figurar en una o más lenguas oficiales de la Comunidad.
Artículo 62
Observancia
Las autoridades competentes de los Estados miembros adoptarán las medidas oportunas para garantizar que los productos mencionados en el artículo 59, apartado 1, que no estén etiquetados con arreglo al presente capítulo no se comercialicen o sean retirados del mercado.
Artículo 63
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán incluir:
a)
disposiciones sobre la indicación de la procedencia del producto correspondiente;
b)
disposiciones sobre las condiciones de utilización de las indicaciones facultativas enumeradas en el artículo 60;
c)
requisitos específicos para las indicaciones sobre el año de la cosecha y la variedad de uva de vinificación que figuren en las etiquetas con arreglo al artículo 60, apartado 2;
d)
otras excepciones además de las indicadas en el artículo 59, apartado 2, que prevén la posibilidad de omitir la referencia a la categoría de producto vitivinícola;
e)
normas que se refieran a la protección que deberá darse en relación con la presentación de un producto determinado.
CAPÍTULO VII
Organizaciones de productores e interprofesionales
Artículo 64
Organizaciones de productores
1. Los Estados miembros podrán reconocer las organizaciones de productores que:
a)
estén constituidas por productores de los productos regulados por el presente Reglamento;
b)
se hayan creado a iniciativa de los productores;
c)
persigan un objetivo específico, relacionado en particular con uno o más de los siguientes:
i)
adaptar la producción conjuntamente a las exigencias del mercado y mejorar los productos,
ii)
fomentar la concentración de la oferta y la comercialización de los productos producidos por sus miembros,
iii)
fomentar la racionalización y mejora de la producción y la transformación,
iv)
reducir los costes de producción y de gestión del mercado y estabilizar los precios de producción,
v)
promover la ayuda técnica y prestar este tipo de ayuda para la utilización de prácticas de cultivo y técnicas de producción respetuosas con el medio ambiente,
vi)
fomentar iniciativas para la gestión de los subproductos de la vinificación y de los residuos, en particular con el fin de proteger la calidad del agua, el suelo y los entornos naturales; preservar y fomentar la biodiversidad,
vii)
realizar estudios sobre los métodos de producción sostenible y la evolución del mercado,
viii)
contribuir a la realización de los programas de apoyo a que se refiere el capítulo I del título II;
d)
apliquen unos estatutos que obliguen a sus miembros, en particular, a lo siguiente:
i)
aplicar las normas adoptadas por la organización de productores en materia de notificación de la producción, producción, comercialización y protección del medio ambiente,
ii)
facilitar la información solicitada por la organización de productores con fines estadísticos, en concreto sobre las superficies cultivadas y la evolución del mercado,
iii)
pagar las sanciones pertinentes por el incumplimiento de las obligaciones previstas en los estatutos;
e)
hayan presentado una solicitud de reconocimiento como organización de productores en el Estado miembro de que se trate, en la que aporte pruebas de que:
i)
cumple los requisitos establecidos en las letras a) a d),
ii)
cuenta con un número mínimo de miembros que habrá de fijar el Estado miembro interesado,
iii)
abarca un volumen mínimo de producción comercializable en su zona de actuación, que habrá de fijar el Estado miembro interesado,
iv)
puede realizar sus actividades correctamente, tanto desde el punto de visto temporal como del de la eficacia y concentración de la oferta,
v)
permite efectivamente a sus miembros la obtención de ayuda técnica para la utilización de prácticas de cultivo respetuosas con el medio ambiente.
2. Las organizaciones de productores reconocidas de conformidad con el Reglamento (CE) no 1493/1999 se considerarán organizaciones de productores reconocidas al amparo del presente artículo.
Artículo 65
Organizaciones interprofesionales
1. Los Estados miembros podrán reconocer las organizaciones interprofesionales que:
a)
estén integradas por representantes de actividades económicas en la producción, el comercio o la transformación de los productos regulados por el presente Reglamento;
b)
se hayan creado a iniciativa de la totalidad o de una parte de los representantes a que se refiere la letra a);
c)
realicen una o varias de las medidas siguientes en una o varias regiones comunitarias, teniendo en cuenta la salud pública y los intereses de los consumidores:
i)
mejorar el conocimiento y la transparencia de la producción y el mercado,
ii)
ayudar a coordinar mejor la comercialización de los productos, en especial mediante trabajos de investigación y estudios de mercado,
iii)
elaborar contratos tipo compatibles con la normativa comunitaria,
iv)
explotar más plenamente el potencial productivo,
v)
facilitar la información y realizar la investigación necesaria para adaptar la producción a productos que respondan en mayor medida a los requisitos del mercado y a las preferencias y expectativas del consumidor, en particular en lo referente a la calidad de los productos y la protección del medio ambiente,
vi)
facilitar información sobre características especiales de los vinos con denominación de origen protegida o indicación geográfica protegida,
vii)
buscar métodos que permitan limitar el uso de productos fitosanitarios y otros insumos y velar por la calidad de los productos y la conservación de los suelos y las aguas,
viii)
fomentar la producción integrada u otros métodos de producción que respeten el medio ambiente,
ix)
estimular un consumo moderado y responsable del vino e informar de los problemas asociados con sus patrones de consumo peligrosos,
x)
realizar campañas de promoción del vino, especialmente en terceros países,
xi)
poner a punto métodos e instrumentos para mejorar la calidad de los productos en todas las fases de la producción, vinificación y comercialización,
xii)
utilizar, proteger y promover el potencial de la agricultura ecológica,
xiii)
utilizar, proteger y promover las etiquetas de calidad, las denominaciones de origen protegidas y las indicaciones geográficas protegidas;
d)
hayan presentado una solicitud de reconocimiento en el Estado miembro de que se trate, en la que aporte pruebas de que:
i)
cumple los requisitos establecidos en las letras a) a c),
ii)
realiza sus actividades en una o varias regiones del territorio de que se trate,
iii)
representa una parte importante de la producción o el comercio de los productos regulados por el presente Reglamento,
iv)
no se dedica a la producción, transformación ni comercialización de los productos regulados por el presente Reglamento.
2. Las organizaciones que reúnan los criterios recogidos en el apartado 1 y que hayan sido reconocidas por los Estados miembros se considerarán organizaciones interprofesionales reconocidas al amparo del presente artículo.
Artículo 66
Procedimiento de reconocimiento
1. Las solicitudes de reconocimiento como organización de productores u organización interprofesional se presentarán en el Estado miembro en que tenga su sede la organización.
2. Los Estados miembros decidirán si conceden el reconocimiento a la organización en el plazo de cuatro meses a partir de la presentación de la solicitud.
Artículo 67
Normas de comercialización
1. Con el fin de mejorar y estabilizar el funcionamiento del mercado común de los vinos, incluidas las uvas, los mostos y los vinos de los que procedan, los Estados miembros productores podrán establecer normas de comercialización para regular la oferta, en particular aplicando las decisiones adoptadas por las organizaciones interprofesionales.
Dichas normas serán acordes con el objetivo que se persigan y no podrán:
a)
tener por objeto ninguna transacción posterior a la primera comercialización del producto de que se trate;
b)
disponer la fijación de precios, incluyendo aquellos fijados con carácter indicativo o de recomendación;
c)
bloquear un porcentaje excesivo de la cosecha anual normalmente disponible;
d)
dar margen para negar la expedición de los certificados nacionales o comunitarios necesarios para la circulación y comercialización de los vinos, cuando dicha comercialización se ajuste a las normas antes mencionadas.
2. Las normas a que se refiere el apartado 1 deberán ponerse en conocimiento de los agentes económicos mediante su inclusión in extenso en una publicación oficial del Estado miembro de que se trate.
Artículo 68
Seguimiento
Los Estados miembros:
a)
realizarán periódicamente controles para comprobar si las organizaciones de productores y las organizaciones interprofesionales respetan las condiciones de reconocimiento que establecen los artículos 64 y 65;
b)
revocarán el reconocimiento de las organizaciones de productores o las organizaciones interprofesionales que ya no cumplan los requisitos pertinentes y aplicarán, en caso de incumplimiento o de irregularidades, las sanciones oportunas.
Artículo 69
Comunicación
Los Estados miembros notificarán anualmente a la Comisión, a más tardar el 1 de marzo y por primera vez el 1 de marzo de 2009, las decisiones o medidas que hayan tomado de conformidad con los artículos 66, 67 y 68 durante el año natural anterior.
TÍTULO IV
COMERCIO CON TERCEROS PAÍSES
CAPÍTULO I
Disposiciones comunes
Artículo 70
Principios generales
1. Salvo disposición en contrario del presente Reglamento, los tipos de los derechos del arancel aduanero común se aplicarán a los productos regulados por el presente Reglamento.
2. Salvo disposición en contrario del presente Reglamento o adoptada en virtud de alguna de sus disposiciones, en los intercambios comerciales con terceros países estará prohibido:
a)
la percepción de cualquier gravamen de efecto equivalente a un derecho de aduana;
b)
la aplicación de cualquier restricción cuantitativa o medida de efecto equivalente.
Artículo 71
Nomenclatura combinada
Las normas generales para la interpretación de la nomenclatura combinada y las normas particulares para su aplicación serán aplicables a la clasificación de los productos regulados por el presente Reglamento. La nomenclatura arancelaria que resulte de la aplicación del presente Reglamento, incluidas, en su caso, las definiciones y categorías que aparecen en los anexos I y IV, se incluirá en el arancel aduanero común.
CAPÍTULO II
Certificados de importación y exportación
Artículo 72
Certificados de importación y exportación
1. Con arreglo al procedimiento mencionado en el artículo 113, apartado 1, podrá decidirse que las importaciones en la Comunidad o las exportaciones efectuadas desde esta de uno o varios productos de los códigos NC 2009 61, 2009 69 y 2204 estén supeditadas a la presentación de un certificado de importación o exportación.
2. Al aplicarse el apartado 1, se tendrá en cuenta la necesidad de los certificados para la gestión de los mercados en cuestión y, en particular, en el caso de los certificados de importación, para el seguimiento de las importaciones de los productos en cuestión.
Artículo 73
Expedición de certificados
Los certificados de importación y exportación serán expedidos por los Estados miembros a toda persona interesada que lo solicite, cualquiera que sea su lugar de establecimiento en la Comunidad, salvo disposición en contrario de un Reglamento del Consejo o cualquier otro acto del Consejo, y sin perjuicio de las disposiciones que se adopten para la aplicación del capítulo IV.
Artículo 74
Validez de los certificados
Los certificados de importación y exportación serán válidos en toda la Comunidad.
Artículo 75
Garantía
1. Salvo disposición en contrario establecida con arreglo al procedimiento mencionado en el artículo 113, apartado 1, la expedición de los certificados de importación y exportación estará supeditada a la prestación de una garantía que avale el compromiso de importar o exportar durante el período de validez de aquellos.
2. Salvo en caso de fuerza mayor, la garantía se ejecutará total o parcialmente si la importación o la exportación no se realizan en el plazo de validez del certificado o solo se realizan en parte.
Artículo 76
Garantía especial
1. En el caso de los zumos y mostos de los códigos NC 2009 61, 2009 69 y 2204 30 para los que la aplicación de los derechos del arancel aduanero común dependa del precio de importación del producto, ese precio se verificará bien por control lote por lote, bien mediante un valor de importación a tanto alzado calculado por la Comisión sobre la base de las cotizaciones de dichos productos en los países de origen.
En caso de que el precio de entrada declarado del lote de que se trate sea superior al valor de importación a tanto alzado, en su caso, sumándole un margen fijado con arreglo al procedimiento mencionado en el artículo 113, apartado 1, y que no podrá ser superior al valor a tanto alzado en más del 10 %, deberá depositarse una garantía igual a los derechos de importación determinada sobre la base del valor de importación a tanto alzado.
Si no se declara el precio de entrada del lote correspondiente, la aplicación del arancel aduanero común dependerá del valor de importación a tanto alzado o de la aplicación, en las condiciones que se determinen con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, de las disposiciones pertinentes de la normativa aduanera.
2. En caso de que se apliquen las excepciones del Consejo mencionadas en los puntos B.5 o C del anexo VI a productos importados, los importadores depositarán una garantía para esos productos ante las autoridades aduaneras designadas en el momento de su despacho a libre práctica. La garantía se liberará cuando el importador demuestre ante las autoridades aduaneras del Estado miembro de despacho a libre práctica que los mostos se han transformado en zumo de uva, utilizado en otros productos fuera del sector vinícola, o, si se han vinificado, se han etiquetado adecuadamente.
Artículo 77
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán incluir:
a)
la fijación de criterios para establecer el régimen de control aplicable;
b)
los factores que deberán tenerse en cuenta para calcular los valores de importación a tanto alzado;
c)
el nivel de las garantías mencionadas en los artículos 75 y 76 y las normas que regulen su devolución;
d)
en su caso, la lista de productos que requieren certificados de importación o exportación;
e)
en su caso, las condiciones de expedición de los certificados de importación o exportación y el plazo de validez de estos.
CAPÍTULO III
Salvaguardia y perfeccionamiento activo y pasivo
Artículo 78
Medidas de salvaguardia
1. Sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 3 del presente artículo, la Comisión adoptará medidas de salvaguardia frente a las importaciones en la Comunidad con arreglo al Reglamento (CE) no 519/94 del Consejo, de 7 de marzo de 1994, relativo al régimen común aplicable a las importaciones de determinados terceros países (23), y el Reglamento (CE) no 3285/94 del Consejo, de 22 de diciembre de 1994, sobre el régimen común aplicable a las importaciones (24).
2. Salvo disposición en contrario establecida en virtud de cualquier otro acto del Consejo, la Comisión adoptará medidas de salvaguardia, con arreglo al apartado 3 del presente artículo, frente a las importaciones en la Comunidad previstas en los acuerdos internacionales celebrados de conformidad con el artículo 300 del Tratado.
3. La Comisión podrá adoptar las medidas a que se refieren los apartados 1 y 2 a petición de un Estado miembro o por propia iniciativa. En caso de que la Comisión reciba una solicitud de un Estado miembro, adoptará una decisión al respecto en el plazo de cinco días hábiles desde la recepción de aquella.
Las medidas se notificarán a los Estados miembros y serán aplicables inmediatamente.
Los Estados miembros podrán someter a la consideración del Consejo las decisiones adoptadas por la Comisión en virtud de los apartados 1 y 2 en el plazo de cinco días hábiles siguientes al de su comunicación. El Consejo se reunirá sin demora. Por mayoría cualificada, podrá modificar o revocar las decisiones en cuestión en el plazo de un mes desde la fecha en que se hayan sometido a su consideración.
4. Cuando la Comisión considere que alguna medida de salvaguardia adoptada de conformidad con los apartados 1 o 2 deba derogarse o modificarse, procederá del siguiente modo:
a)
si la medida ha sido sancionada por el Consejo, la Comisión presentará a este una propuesta de derogación o modificación; el Consejo se pronunciará por mayoría cualificada;
b)
en todos los demás casos, las medidas comunitarias de salvaguardia serán derogadas o modificadas por la Comisión.
Artículo 79
Derechos de importación adicionales
1. Se aplicará un derecho de importación adicional a las importaciones, sujetas al tipo de derecho previsto en el artículo 70, apartado 1, de zumo de uva y mosto de uva marcados con una indicación de cláusula especial de salvaguardia en el Acuerdo sobre la agricultura celebrado en el marco de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay, con el fin de evitar o contrarrestar los efectos perjudiciales que puedan tener en el mercado comunitario esas importaciones, cuando:
a)
se realicen a un precio inferior al notificado por la Comunidad a la OMC, o
b)
el volumen de las importaciones en un año dado supere un determinado nivel.
El volumen contemplado en la letra b) se basará en las posibilidades de acceso al mercado definidas, en su caso, como las importaciones en porcentaje del consumo interior correspondiente durante los tres años anteriores.
2. No se aplicarán derechos de importación adicionales cuando existan pocas posibilidades de que las importaciones vayan a perturbar el mercado comunitario o cuando los efectos sean desproporcionados al objetivo perseguido.
3. A los efectos del apartado 1, letra a), los precios de importación se determinarán sobre la base de los precios de importación cif de la remesa considerada.
Los precios de importación cif se cotejarán con los precios representativos del producto de que se trate en el mercado mundial o en el mercado de importación comunitario de dicho producto.
Artículo 80
Suspensión del régimen de perfeccionamiento activo y pasivo
1. En caso de que el mercado de la Comunidad acuse perturbaciones o pueda llegar a acusarlas por el régimen de perfeccionamiento activo o pasivo, podrá decidirse, previa petición de un Estado miembro o por iniciativa de la Comisión y con arreglo al procedimiento previsto en el artículo 113, apartado 1, suspender, total o parcialmente, el recurso al régimen de perfeccionamiento activo o pasivo en el caso de los productos objeto del presente Reglamento. Si la Comisión recibe una solicitud de un Estado miembro, adoptará una decisión en los cinco días hábiles siguientes a la recepción de dicha solicitud.
Las medidas se notificarán a los Estados miembros y serán aplicables inmediatamente.
Cualquier Estado miembro podrá remitir al Consejo las medidas adoptadas en virtud del párrafo primero en un plazo de cinco días hábiles a partir del día de su notificación. El Consejo se reunirá sin demora y podrá, por mayoría cualificada, modificar o anular las medidas en cuestión en el plazo de un mes a partir del día en que le fueron remitidas.
2. En la medida necesaria para el buen funcionamiento de la organización común del mercado vitivinícola, el recurso al régimen de perfeccionamiento activo o pasivo para los productos que entran en el ámbito de aplicación del presente Reglamento podrá ser prohibido total o parcialmente por el Consejo, pronunciándose con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 37, apartado 2, del Tratado.
Artículo 81
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
CAPÍTULO IV
Normas aplicables a las importaciones
Artículo 82
Requisitos de importación
1. Salvo disposición en contrario, en particular en acuerdos celebrados en virtud del artículo 300 del Tratado, las disposiciones sobre las denominaciones de origen, las indicaciones geográficas y el etiquetado establecidas en los capítulos III y IV del título III del presente Reglamento, cuando proceda, y en el artículo 25, apartado 2, del presente Reglamento se aplicarán a los productos de los códigos NC 2009 61, 2009 69 y 2204 que se importen en la Comunidad.
2. Salvo disposición en contrario de acuerdos celebrados en virtud del artículo 300 del Tratado, los productos contemplados en el apartado 1 de este artículo se producirán de acuerdo con las prácticas enológicas restricciones recomendadas y publicadas por la OIV o autorizadas por la Comunidad con arreglo al presente Reglamento y a sus medidas de ejecución.
3. La importación de los productos a que se refiere el apartado 1 estará supeditada a la presentación de:
a)
un certificado que acredite el cumplimiento de las disposiciones indicadas en los apartados 1 y 2, expedido por un organismo competente del país del que proceda el producto que habrá de estar incluido en una lista que hará pública la Comisión;
b)
si el producto se destina al consumo humano directo, un informe de análisis elaborado por un organismo o servicio designado por el país del que proceda el producto.
Artículo 83
Contingentes arancelarios
1. Los contingentes arancelarios de importación de los productos a que se refiere el presente Reglamento, resultantes de acuerdos celebrados con arreglo al artículo 300 del Tratado o de cualquier otro acto del Consejo, serán abiertos y gestionados con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, del presente Reglamento.
2. La gestión de los contingentes arancelarios deberá efectuarse de modo que se eviten discriminaciones entre los agentes económicos, aplicando uno de los métodos siguientes o una combinación de ellos o mediante cualquier otro método que resulte apropiado:
a)
método basado en el orden cronológico de presentación de las solicitudes (principio de «orden de llegada»);
b)
método de reparto proporcional a las cantidades solicitadas en el momento de presentar las solicitudes (método de «examen simultáneo»);
c)
método basado en las pautas comerciales tradicionales (método de «importadores tradicionales/recién llegados»).
3. El método de gestión escogido tendrá debidamente en cuenta, según proceda, los requisitos de abastecimiento del mercado comunitario y la necesidad de salvaguardar el equilibrio de este mercado.
Artículo 84
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán incluir:
a)
disposiciones sobre los requisitos de importación;
b)
disposiciones que tengan por objeto garantizar la naturaleza, la procedencia y el origen del producto;
c)
disposiciones sobre el reconocimiento del documento empleado para comprobar las garantías a que se refiere la letra b).
TÍTULO V
POTENCIAL PRODUCTIVO
CAPÍTULO I
Plantaciones ilegales
Artículo 85
Plantaciones ilegales posteriores al 31 de agosto de 1998
1. Los productores arrancarán a expensas suyas las parcelas plantadas de vid sin disponer de los correspondientes derechos de plantación, en su caso, después del 31 de agosto de 1998.
2. Hasta tanto se efectúen los arranques contemplados en el apartado 1, las uvas y los productos elaborados a partir de uvas de las parcelas a que se refiere el citado apartado únicamente podrán destinarse a destilación, corriendo el productor con todos los gastos. Los productos resultantes de la destilación no podrán utilizarse para la elaboración de alcohol con un grado alcohólico volumétrico adquirido igual o inferior al 80 %.
3. Sin perjuicio, en su caso, de las sanciones impuestas con anterioridad por los Estados miembros, a partir del 31 de diciembre de 2008, los Estados miembros impondrán a los productores que no hayan cumplido la obligación de arranque sanciones proporcionales a la gravedad, alcance y duración de la infracción.
4. Cada año, los Estados miembros comunicarán a la Comisión a más tardar el 1 de marzo las superficies plantadas de vid después del 31 de agosto de 1998 sin los correspondientes derechos de plantación y las superficies arrancadas conforme a lo dispuesto en el apartado 1.
5. El final de la prohibición transitoria de efectuar nuevas plantaciones, fijado para el 31 de diciembre de 2015 por el artículo 90, apartado 1, no afectará a las obligaciones dispuestas en el presente artículo.
Artículo 86
Regularización obligatoria de las plantaciones ilegales anteriores al 1 de septiembre de 1998
1. Los productores regularizarán, mediante el pago de una tasa y no más tarde del 31 de diciembre de 2009, las parcelas plantadas de vid sin disponer del correspondiente derecho de plantación, cuando proceda, antes del 1 de septiembre de 1998.
Sin perjuicio de los procedimientos correspondientes a la liquidación de cuentas, el párrafo primero no se aplicará a las parcelas regularizadas, en virtud del artículo 2, apartado 3, del Reglamento (CE) no 1493/1999.
2. El importe de la tasa contemplada en el apartado 1 será fijado por los Estados miembros. Equivaldrá como mínimo al doble del valor medio de los correspondientes derechos de plantación en la región de que se trate.
3. Hasta que la regularización indicada en el apartado 1 no haya tenido lugar, las uvas y los productos elaborados a partir de uvas de las parcelas a que se refiere el citado apartado únicamente podrán destinarse a destilación corriendo el productor con todos los gastos. Los productos resultantes de la destilación no podrán utilizarse para la elaboración de alcohol con un grado alcohólico volumétrico adquirido igual o inferior al 80 %.
4. Los productores arrancarán a expensas suyas las parcelas ilegales contempladas en el apartado 1 que no hayan sido regularizadas a más tardar el 31 de diciembre de 2009 conforme a lo dispuesto en dicho apartado.
Los Estados miembros impondrán sanciones proporcionales a la gravedad, alcance y duración de la infracción a los productores que no cumplan la obligación de arranque.
Hasta que no se efectúe el arranque a que se refiere el párrafo primero, se aplicará mutatis mutandis el apartado 3.
5. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión a más tardar el 1 de marzo de cada uno de los años correspondientes:
a)
las superficies plantadas de vid antes del 1 de septiembre de 1998 sin los correspondientes derechos de plantación;
b)
las superficies regularizadas conforme al apartado 1, las tasas percibidas en aplicación de ese apartado y el valor medio de los derechos regionales de plantación a que se refiere el apartado 2.
Los Estados miembros comunicarán a la Comisión, por primera vez para el 1 de marzo de 2010, las superficies arrancadas en aplicación del párrafo primero del apartado 4.
6. El final de la prohibición transitoria de efectuar nuevas plantaciones, fijado para el 31 de diciembre de 2015 por el artículo 90, apartado 1, no afectará a las obligaciones dispuestas en los apartados 3, 4 y 5.
Artículo 87
Control de la no circulación o destilación
1. En relación con lo dispuesto en el artículo 85, apartado 2, y en el artículo 86, apartados 3 y 4, los Estados miembros exigirán que se demuestre la no circulación de los productos en cuestión o, en caso de que los productos sean destilados, que se presenten los contratos de destilación.
2. Los Estados miembros se cerciorarán de la no circulación y destilación a que se refiere el apartado 1. Aplicarán sanciones en caso de incumplimiento.
3. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión las superficies objeto de destilación y los volúmenes de alcohol que correspondan a ellas.
Artículo 88
Medidas de acompañamiento
Las parcelas a que se refiere el artículo 86, apartado 1, párrafo primero, mientras no estén regularizadas, y las parcelas a que se refiere el artículo 85, apartado 1, no podrán causar derecho a medidas de apoyo nacionales o comunitarias.
Artículo 89
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán incluir:
a)
disposiciones en materia de comunicación por parte de los Estados miembros, incluidas posibles reducciones de las dotaciones presupuestarias indicadas en el anexo II en caso de incumplimiento de las mismas;
b)
disposiciones en relación con las sanciones que deban aplicar los Estados miembros en caso de incumplimiento de las obligaciones establecidas en los artículos 85, 86 y 87.
CAPÍTULO II
Régimen transitorio de derechos de plantación
Artículo 90
Prohibición transitoria de plantar vides
1. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 24 y, en particular, en su apartado 3, hasta el 31 de diciembre de 2015 estará prohibido plantar vides de las variedades de uva de vinificación que sean clasificables conforme a lo dispuesto en el artículo 24, apartado 1.
2. Hasta el 31 de diciembre de 2015, estará prohibido sobreinjertar las variedades de uva de vinificación que sean clasificables conforme a lo dispuesto en el artículo 24, apartado 1, en variedades de uva que no sean las de vinificación contempladas en el citado artículo.
3. No obstante lo dispuesto en los apartados 1 y 2, se autorizarán las plantaciones y sobreinjertos contemplados en esos apartados cuando se realicen al amparo de:
a)
un derecho de nueva plantación concedido en virtud del artículo 91;
b)
un derecho de replantación concedido en virtud del artículo 92;
c)
un derecho de plantación procedente de una reserva concedido en virtud de lo dispuesto en los artículos 93 y 94.
4. Los derechos de plantación contemplados en el apartado 3 se concederán en hectáreas.
5. Los artículos 91 a 96 se aplicarán hasta el 31 de diciembre de 2015.
6. Los Estados miembros podrán decidir mantener la prohibición establecida en el apartado 1 en sus respectivos territorios o en parte de ellos hasta el 31 de diciembre de 2018, como máximo. En ese caso, las normas que regulan el régimen transitorio de derechos de plantación establecido en el presente capítulo, y en particular este artículo, se aplicarán en coherencia en el Estado miembro de que se trate.
Artículo 91
Derechos de nueva plantación
1. Los Estados miembros podrán conceder a los productores derechos de nueva plantación en superficies:
a)
destinadas a nuevas plantaciones en el marco de medidas de concentración parcelaria o de medidas de expropiación por causa de utilidad pública adoptadas en aplicación de la legislación nacional;
b)
destinadas a fines experimentales;
c)
destinadas al cultivo de viñas madres de injertos, o
d)
cuyo vino o cuyos productos vitivinícolas estén destinados exclusivamente al autoconsumo.
2. Los derechos de nueva plantación deberán ser utilizados:
a)
por el productor al que hayan sido concedidos;
b)
antes de que finalice la segunda campaña vitícola siguiente a aquella en la que se hayan concedido;
c)
para los fines para los que se hayan concedido.
Artículo 92
Derechos de replantación
1. Los Estados miembros concederán derechos de replantación a los productores que hayan procedido al arranque en una superficie plantada de vid.
No obstante, las superficies arrancadas respecto de las cuales se conceda una prima de arranque con arreglo al capítulo III no generarán derechos de replantación.
2. Los Estados miembros podrán conceder derechos de replantación a los productores que se comprometan a proceder al arranque en una superficie plantada de vid. En tales casos, el arranque deberá llevarse a cabo como muy tarde al término de la tercera campaña siguiente a la plantación de las nuevas vides para las que se hayan concedido los derechos de replantación.
3. Los derechos de replantación se concederán por una superficie equivalente en cultivo puro a la superficie arrancada.
4. Los derechos de replantación se ejercitarán dentro de la explotación para la que se concedan. Los Estados miembros podrán prever que dichos derechos solo se ejerzan en la superficie en la que se haya procedido al arranque.
5. No obstante lo dispuesto en el apartado 4, los Estados miembros podrán permitir que los derechos de replantación se transfieran total o parcialmente a otra explotación dentro del mismo Estado miembro en los siguientes casos:
a)
cuando parte de la explotación se transfiera a esa otra explotación;
b)
cuando se destinen parcelas de esa otra explotación a:
i)
la producción de vinos acogidos a una denominación de origen protegida o a una indicación geográfica protegida, o
ii)
el cultivo de viñas madres de injertos.
Los Estados miembros velarán por que la aplicación de las excepciones establecidas en el párrafo primero no acarree un aumento global del potencial productivo en su territorio, en particular cuando la transferencia sea de tierras de secano a tierras de regadío.
6. Los apartados 1 a 5 se aplicarán mutatis mutandis a los derechos similares a derechos de replantación adquiridos en virtud de disposiciones comunitarias o nacionales anteriores.
7. Los derechos de replantación adquiridos en virtud del artículo 4, apartado 5, del Reglamento (CE) no 1493/1999 deberán utilizarse en los plazos previstos en esa disposición.
Artículo 93
Reserva nacional y regional de derechos de plantación
1. Con el fin de mejorar la gestión del potencial productivo, los Estados miembros crearán una reserva nacional, o reservas regionales, de derechos de plantación.
2. Los Estados miembros que hayan creado reservas nacionales o regionales de derechos de plantación en virtud del Reglamento (CE) no 1493/1999 podrán mantenerlas siempre que apliquen el régimen de transitorio de derechos de plantación con arreglo a lo dispuesto en el presente capítulo.
3. Se asignarán a las reservas nacionales o regionales los siguientes derechos de plantación que no hayan sido utilizados en los plazos establecidos:
a)
derechos de nueva plantación;
b)
derechos de replantación;
c)
derechos de plantación procedentes de la reserva.
4. Los productores podrán transferir derechos de replantación a las reservas nacionales o regionales. Los Estados miembros determinarán las condiciones de esa transferencia, que, en caso necesario, se efectuará a cambio de una contrapartida financiera con fondos nacionales, teniendo en cuenta los intereses legítimos de las partes.
5. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, los Estados miembros podrán optar por no aplicar el sistema de reservas siempre que puedan demostrar que tienen en todo su territorio un sistema alternativo eficaz de gestión de los derechos de plantación. Dicho sistema podrá establecer excepciones, si ha lugar, a las disposiciones pertinentes del presente capítulo.
El párrafo primero se aplicará también a los Estados miembros en los que dejen de funcionar las reservas nacionales o regionales creadas en virtud del Reglamento (CE) no 1493/1999.
Artículo 94
Concesión de derechos de plantación procedentes de la reserva
1. Los Estados miembros podrán conceder derechos de la reserva:
a)
sin contrapartida financiera, a los productores de menos de cuarenta años que posean una capacidad profesional suficiente y se establezcan por primera vez en calidad de jefe de explotación;
b)
a cambio de una contrapartida financiera pagada a la hacienda pública nacional o, en su caso, regional, a los productores que vayan a utilizar los derechos para plantar viñedos cuya producción tenga una salida garantizada.
Los Estados miembros establecerán los criterios para determinar el importe de la contrapartida financiera a que se refiere la letra b), que podrá variar según el producto final de los viñedos y del período transitorio residual durante el cual se aplique la prohibición de nuevas plantaciones establecida en el artículo 90, apartados 1 y 2.
2. Cuando se utilicen derechos de plantación procedentes de una reserva, los Estados miembros velarán por que:
a)
el lugar, las variedades y las técnicas de cultivo utilizadas garanticen que la consiguiente producción se adecue a la demanda del mercado;
b)
el rendimiento sea representativo de la media de la región donde se utilicen, en particular cuando los derechos de plantación procedan de superficies de secano y se utilicen en superficies de regadío.
3. Los derechos de plantación procedentes de una reserva que no se utilicen antes del final de la segunda campaña vitícola siguiente a aquella en que se hayan concedido serán retirados y asignados nuevamente a la reserva.
4. Los derechos de plantación de una reserva que no se hayan concedido antes del final de la quinta campaña vitícola siguiente a aquella en que se hayan asignado a la reserva quedarán extinguidos.
5. Cuando un Estado miembro cree reservas regionales, podrá establecer normas que permitan la transferencia de derechos de plantación entre ellas. En el caso de que coexistan reservas regionales y nacionales en un Estado miembro, este podrá autorizar transferencias entre ellas.
Podrá aplicarse un coeficiente de reducción a las transferencias.
Artículo 95
Regla de minimis
El presente capítulo no se aplicará en los Estados miembros que no aplicaban el régimen comunitario de derechos de plantación en fecha de 31 de diciembre de 2007.
Artículo 96
Disposiciones nacionales más restrictivas
Los Estados miembros podrán adoptar disposiciones nacionales más restrictivas en materia de concesión de derechos de nueva plantación o de replantación. Podrán disponer que las solicitudes y la información que deben contener se completen con otras indicaciones necesarias para el seguimiento de la evolución del potencial productivo.
Artículo 97
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán incluir:
a)
disposiciones para evitar cargas administrativas excesivas al aplicar las disposiciones del presente capítulo;
b)
disposiciones en materia de coexistencia de vides conforme al artículo 92, apartado 2;
c)
la aplicación del coeficiente de reducción indicado en el artículo 94, apartado 5.
CAPÍTULO III
Régimen de arranque
Artículo 98
Ámbito de aplicación y definición
El presente capítulo establece las condiciones en las que los viticultores podrán recibir una prima por arranque de viñas (denominada en lo sucesivo «prima por arranque»).
Artículo 99
Duración del régimen
El régimen de arranque se aplicará hasta el término de la campaña vitícola 2010/11.
Artículo 100
Requisitos de admisibilidad
Únicamente podrá concederse la prima por arranque cuando la superficie se ajuste a los requisitos siguientes:
a)
no haya recibido ayudas comunitarias ni nacionales para medidas de reestructuración y reconversión en las diez campañas vitícolas anteriores a la solicitud de arranque;
b)
no haya recibido ayuda comunitaria alguna en virtud de cualquier otra organización común de mercado en las cinco campañas vitícolas anteriores a la solicitud de arranque;
c)
esté cuidada;
d)
no tenga una superficie inferior a 0,1 hectáreas; no obstante, cuando un Estado miembro así lo decida, esta superficie mínima podrá ser de 0,3 hectáreas en determinadas regiones administrativas de dicho Estado miembro en las que, por término medio, la superficie plantada de vid en una explotación vitícola sea superior a una hectárea;
e)
no se haya plantado infringiendo alguna disposición comunitaria o nacional;
f)
esté plantada con una variedad de uva de vinificación que sea clasificable conforme a lo dispuesto en el artículo 24, apartado 1.
No obstante lo dispuesto en la letra e), las superficies regularizadas en aplicación del artículo 2, apartado 3, del Reglamento (CE) no 1493/1999 y el artículo 86, apartado 1, del presente Reglamento podrán causar derecho a la prima por arranque.
Artículo 101
Cuantía de la prima por arranque
1. Se establecerán baremos de primas por arranque con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
2. Los Estados miembros fijarán la cuantía específica de la prima por arranque basándose en los baremos indicados en el apartado 1 y en los rendimientos históricos de la explotación.
Artículo 102
Procedimiento y presupuesto
1. Los productores interesados presentarán las solicitudes de prima por arranque a las autoridades competentes del Estado miembro no más tarde del 15 de septiembre de cada año. Los Estados miembros podrán fijar una fecha anterior al 15 de septiembre siempre que sea posterior al 30 de junio y que tengan debidamente en cuenta, en su caso, la aplicación por su parte de las exenciones establecidas en el artículo 104.
2. Los Estados miembros llevarán a cabo un control administrativo de las solicitudes recibidas, tramitarán las solicitudes admisibles y notificarán a la Comisión, a más tardar el 15 de octubre de cada año, la superficie y el importe totales que suponen esas solicitudes, desglosadas por regiones y niveles de rendimiento.
3. En el anexo VII se fija el presupuesto anual máximo del régimen de arranque.
4. No más tarde del 15 de noviembre de cada año, se fijará, con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, un porcentaje único de aceptación de los importes notificados a la Comisión por los Estados miembros si totalizan un importe superior a los recursos presupuestarios, teniendo en cuenta, en su caso, la aplicación de lo dispuesto en el artículo 104, apartados 2 y 3.
5. A más tardar el 1 de febrero de cada año, los Estados miembros aceptarán las solicitudes:
a)
correspondientes a la totalidad de las superficies, si la Comisión no ha fijado porcentaje alguno en aplicación del apartado 4, o
b)
correspondientes a las superficies que se deriven de la aplicación del porcentaje indicado en el apartado 4 según criterios objetivos y no discriminatorios y conforme a las prioridades siguientes:
i)
los Estados miembros darán prioridad a los solicitantes cuyas solicitudes de prima por arranque incluyan todo su viñedo,
ii)
los Estados miembros darán prioridad a los solicitantes que tengan por lo menos 55 años si así lo dispone el Estado miembro.
A más tardar el 1 de marzo de cada año, los Estados miembros comunicarán a la Comisión las solicitudes aceptadas, desglosadas por regiones y niveles de rendimiento, y el importe total de las primas por arranque pagadas en cada región.
6. A más tardar el 1 de diciembre de cada año, los Estados miembros comunicarán a la Comisión, con respecto a la campaña vitícola anterior:
a)
las superficies arrancadas, desglosadas por regiones y niveles de rendimiento;
b)
el importe total de las primas por arranque pagadas en cada región.
Artículo 103
Condicionalidad
Si se constata que un agricultor, en cualquier momento a lo largo de los tres años siguientes al pago de la prima por arranque, no ha respetado en su explotación los requisitos legales de gestión y las buenas condiciones agrarias y medioambientales a que se refieren los artículos 3 a 7 del Reglamento (CE) no 1782/2003, el importe de la prima, en caso de que el incumplimiento se deba a una acción u omisión achacable directamente al agricultor, se reducirá o cancelará, parcial o totalmente, dependiendo de la gravedad, alcance, persistencia y repetición del incumplimiento, y el agricultor deberá reintegrarla, si procede, con arreglo a lo establecido en las citadas disposiciones.
Artículo 104
Exenciones
1. Un Estado miembro podrá decidir rechazar toda nueva solicitud conforme al artículo 102, apartado 1, una vez que la superficie total arrancada en su territorio alcance el 8 % de la superficie plantada de vid contemplada en el anexo VIII.
Un Estado miembro podrá decidir rechazar toda nueva solicitud conforme al artículo 102, apartado 1, para una región una vez que la superficie total arrancada en dicha región alcance el 10 % de la superficie plantada de vid de la región.
2. Se podrá tomar la decisión, con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, de suspender la aplicación del régimen de arranque en un Estado miembro si, teniendo en cuenta las solicitudes pendientes, de continuar con el arranque la superficie total arrancada superaría el 15 % de la superficie total plantada de vid del Estado miembro contemplada en el anexo VIII.
3. Se podrá tomar la decisión, con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, de suspender la aplicación del régimen de arranque en un Estado miembro durante un año determinado si, teniendo en cuenta las solicitudes pendientes, de continuar con el arranque la superficie total arrancada superaría el 6 % de la superficie total plantada de vid del Estado miembro contemplada en el anexo VIII en ese año concreto de la ejecución del régimen.
4. Los Estados miembros podrán declarar no admisibles al régimen de arranque con arreglo a las condiciones que se determinen con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, las viñas situadas en zonas de montaña o terrenos muy inclinados.
5. Los Estados miembros podrán declarar no admisibles al régimen de arranque las zonas en las que la aplicación de este régimen resulte incompatible con consideraciones medioambientales. Las zonas declaradas no admisibles no podrán superar el 3 % de la superficie total plantada de vid contemplada en el anexo VIII.
6. Grecia podrá declarar que las zonas plantadas de vid en las Islas del mar Egeo y en las Islas jónicas griegas, excepto Creta y Eubia, no son admisibles al régimen de arranque.
7. El régimen de arranque establecido en el presente capítulo no se aplicará ni a las Azores, ni a Madeira ni a las islas Canarias.
8. Los Estados miembros que se acojan a la posibilidad prevista en los apartados 4 a 6 comunicarán a la Comisión, a más tardar el 1 de agosto de cada año y por primera vez el 1 de agosto de 2008, con relación a la medida de arranque que vaya a ejecutarse lo siguiente:
a)
las zonas declaradas no admisibles;
b)
los motivos de la declaración de no admisibilidad con arreglo a los apartados 4 y 5.
9. Los Estados miembros darán prioridad a los productores de las zonas no admisibles o declaradas no admisibles al amparo de los apartados 4 a 7 cuando apliquen las demás medidas de apoyo establecidas en el presente Reglamento, particularmente, si procede, la medida de reestructuración y reconversión de los programas de apoyo y las medidas de desarrollo rural.
Artículo 105
Regla de minimis
El presente capítulo no se aplicará en los Estados miembros cuya producción de vino no supere los 50 000 hectolitros por campaña vitícola. Dicha producción se calculará sobre la base de la producción media de las cinco campañas anteriores.
Artículo 106
Ayuda nacional complementaria
Los Estados miembros podrán conceder una ayuda nacional complementaria no superior al 75 % de la prima por arranque aplicable, que se sumará a la prima por arranque.
Artículo 107
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán incluir:
a)
disposiciones sobre las condiciones de admisibilidad mencionadas en el artículo 100, en particular que se demuestre que las zonas estaban adecuadamente cuidadas en 2006 y 2007;
b)
los baremos de prima y niveles indicados en el artículo 101;
c)
los criterios de las exenciones contempladas en el artículo 104;
d)
disposiciones en materia de notificaciones de los Estados miembros sobre la aplicación del régimen de arranque, incluidas las penalizaciones por demora en las notificaciones y la información que dan los Estados miembros a los productores en relación con la disponibilidad del régimen;
e)
disposiciones en materia de notificaciones en relación con la ayuda nacional complementaria;
f)
los plazos de pago.
TÍTULO VI
DISPOSICIONES GENERALES
Artículo 108
Registro vitícola
1. Los Estados miembros llevarán un registro vitícola con información actualizada del potencial productivo.
2. No estarán sujetos a la obligación prevista en el apartado 1 los Estados miembros en los que la superficie total plantada con vides de las variedades de uva de vinificación que sean clasificables conforme a lo dispuesto en el artículo 24, apartado 1, sea inferior a 500 hectáreas.
Artículo 109
Inventario
Los Estados miembros que prevean la medida «reestructuración y conversión de viñedos» en sus programas de apoyo de conformidad con el artículo 11 enviarán anualmente a la Comisión, no más tarde del 1 de marzo y por primera vez el 1 de marzo de 2009, un inventario actualizado de su potencial productivo basado en los datos del registro vitícola indicado en el artículo 108.
Artículo 110
Duración del registro y el inventario vitícolas
Podrá decidirse, con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, que dejen de aplicarse los artículos 108 y 109 en cualquier fecha a partir del 1 de enero de 2016.
Artículo 111
Declaraciones obligatorias
1. Los productores de uvas de vinificación, mosto y vino declararán cada año a las autoridades nacionales competentes las cantidades producidas en la última cosecha.
2. Los Estados miembros podrán exigir a los comerciantes de uvas de vinificación que declaren cada año las cantidades de la última cosecha comercializadas.
3. Los productores de mosto o vino y los comerciantes que no sean minoristas declararán cada año a las autoridades nacionales competentes las existencias de mosto y de vino que posean, tanto si proceden de la cosecha del año en curso como de cosechas anteriores. El mosto y el vino importados de terceros países se consignarán aparte.
Artículo 112
Documentos de acompañamiento y registro
1. Los productos a que se refiere el presente Reglamento solo podrán circular en la Comunidad si van acompañados de un documento oficial.
2. Las personas físicas o jurídicas o las agrupaciones de personas que manejen los productos contemplados por el presente Reglamento en el ejercicio de su profesión, en particular los productores, embotelladores, transformadores, y los comerciantes que se determinen con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, tendrán la obligación de llevar registros en los que consignen las entradas y salidas de los citados productos.
Artículo 113
Procedimiento de comité
1. En los casos en que se haga referencia al presente apartado, será de aplicación el artículo 195, apartado 2, del Reglamento (CE) no 1234/2007.
2. En los casos en que se haga referencia al presente apartado:
a)
la Comisión estará asistida por un Comité de reglamentación;
b)
serán de aplicación los artículos 5 y 7 del la Decisión 1999/468/CE;
c)
el plazo contemplado en el artículo 5, apartado 6, de la Decisión 1999/468/CE queda fijado en tres meses.
Artículo 114
Recursos financieros
Las medidas establecidas en el capítulo I del título II, salvo la medida contemplada en el artículo 7, apartado 1, letra a), y en el capítulo III del título V constituirán intervenciones destinadas a regularizar los mercados agrarios conforme a lo dispuesto en el artículo 3, apartado 1, letra b), del Reglamento (CE) no 1290/2005.
Artículo 115
Intercambio de información entre los Estados miembros y la Comisión
1. Los Estados miembros y la Comisión se comunicarán recíprocamente los datos necesarios para la aplicación del presente Reglamento y, en especial, para la gestión y análisis del mercado y para el cumplimiento de las obligaciones internacionales en relación con los productos a que se refiere el presente Reglamento.
2. Se aprobarán normas de desarrollo con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, para precisar la información necesaria para la aplicación del apartado 1 del presente artículo, junto con su forma, contenido, calendario y plazos de presentación, así como el sistema para enviar o poner a disposición los datos y documentos.
Artículo 116
Seguimiento
A efectos de la aplicación del presente Reglamento, los Estados miembros velarán por que aquellos procedimientos de gestión y control relativos a las superficies sean compatibles con el sistema integrado de gestión y control (SIGC) en lo que respecta a los elementos siguientes:
a)
la base de datos informática;
b)
los sistemas de identificación de las parcelas agrarias a que se refiere el artículo 20, apartado 1, del Reglamento (CE) no 1782/2003;
c)
los controles administrativos.
Esos procedimientos deberán ser tales que resulte posible un funcionamiento común o el intercambio de datos con el SIGC sin que se planteen problemas o conflictos.
Artículo 117
Controles, sanciones administrativas y notificaciones
Salvo por lo que respecta a la materia cubierta por el artículo 145, letra n bis), del Reglamento (CE) no 1782/2003, se adoptarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, del presente Reglamento:
a)
normas que garanticen una aplicación uniforme de las disposiciones comunitarias en el sector vitivinícola, especialmente en materia de controles, y normas que regulen los procedimientos financieros específicos para la mejora de los controles;
b)
normas sobre los controles administrativos y físicos que deban realizar los Estados miembros en relación con el cumplimiento de las obligaciones derivadas de la aplicación del presente Reglamento;
c)
un sistema de aplicación de sanciones administrativas, graduadas según la gravedad, alcance, persistencia y repetición del incumplimiento, cuando se compruebe que se ha incumplido alguna de las obligaciones derivadas de la aplicación del presente Reglamento;
d)
normas para la recuperación de los pagos indebidos derivados de la aplicación del presente Reglamento;
e)
normas para la notificación de los controles efectuados y de sus resultados.
Artículo 118
Designación de autoridades nacionales competentes
1. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 47, los Estados miembros designarán una o más autoridades a las que encomendarán el control de la observancia de las normas comunitarias en el sector vitivinícola. En particular, designarán los laboratorios autorizados para realizar análisis oficiales en el sector vitivinícola. Los laboratorios designados deberán ajustarse a los criterios generales de funcionamiento de los laboratorios de ensayos enunciados en la norma ISO/IEC 17025.
2. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el nombre y la dirección de las autoridades y laboratorios a que se refiere el apartado 1. La Comisión hará pública esa información.
Artículo 119
Ayuda nacional para la destilación en caso de crisis
1. A partir del 1 de agosto de 2012 los Estados miembros podrán conceder ayudas nacionales a los productores de vino para la destilación voluntaria u obligatoria de vino en casos justificados de crisis.
2. Las ayudas contempladas en el apartado 1 serán proporcionada y permitirán hacer frente a la citada crisis.
3. El importe total de la ayuda disponible en un Estado miembro para un año determinado en concepto de dicha ayuda no podrá ser superior al 15 % de los fondos totales disponibles por Estado miembro establecidos en el anexo II para ese año.
4. Los Estados miembros que deseen recurrir a la ayuda mencionada en el apartado 1 presentarán a la Comisión una notificación debidamente justificada. La decisión relativa a la aprobación de la medida y a la posibilidad de conceder la ayuda se adoptará con arreglo al procedimiento al que se refiere el artículo 113, apartado 1.
5. El alcohol resultante de la destilación contemplada en el apartado 1 se utilizará exclusivamente para fines industriales o energéticos con el fin de evitar distorsiones de la libre competencia.
Artículo 120
Informe de la Comisión
A más tardar a finales de 2012, la Comisión elaborará un informe teniendo en cuenta, en particular, la experiencia adquirida en la aplicación de la reforma.
Artículo 121
Medidas de ejecución
Las medidas necesarias para la ejecución del presente capítulo se aprobarán con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
Dichas medidas podrán incluir:
a)
precisiones sobre el registro vitícola contemplado en el artículo 108 y, en particular, sobre su utilización para la gestión y el control del potencial productivo;
b)
precisiones sobre el inventario contemplado en el artículo 109 y, en particular, sobre su utilización para la gestión y el control del potencial productivo;
c)
precisiones sobre la medición de parcelas;
d)
sanciones en caso de incumplimiento de los requisitos de notificación;
e)
las declaraciones obligatorias contempladas en el artículo 111;
f)
los documentos de acompañamiento y el registro contemplados en el artículo 112;
g)
precisiones sobre la ayuda nacional a que se refiere el artículo 119.
TÍTULO VII
MODIFICACIONES, DISPOSICIONES TRANSITORIAS Y FINALES
CAPÍTULO I
Modificaciones
Artículo 122
Modificaciones del Reglamento (CE) no 1493/1999
En el artículo 2, apartado 3, párrafo primero, del Reglamento (CE) no 1493/1999, las palabras «31 de julio de 2002» se sustituyen por las siguientes:
«31 de julio de 2008».
Artículo 123
Modificaciones del Reglamento (CE) no 1782/2003
El Reglamento (CE) no 1782/2003 se modifica como sigue:
1)
En el artículo 33, apartado 1, la letra a) se sustituye por el texto siguiente:
«a)
se les ha concedido algún pago en el período de referencia indicado en el artículo 38 al amparo de, al menos, uno de los regímenes de ayuda mencionados en el anexo VI o, en el caso del aceite de oliva, durante las campañas de comercialización indicadas en el artículo 37, apartado 1, párrafo segundo, o, en el caso de la remolacha azucarera, la caña de azúcar y la achicoria, si se les ha concedido ayuda para el sostenimiento del mercado durante el período representativo mencionado en el punto K del anexo VII, o bien, en el caso de los plátanos, si han recibido alguna compensación por la pérdida de ingresos durante el período representativo indicado en el punto L del anexo VII, o bien, en el caso de las frutas y hortalizas, patatas de consumo y viveros, si fueron productores de productos frutícolas y hortícolas, patatas de consumo y viveros en el período representativo aplicado por los Estados miembros a esos productos conforme al punto M del anexo VII, o bien, en el caso del vino, si han recibido derechos de ayuda según se indica en los puntos N y O del anexo VII;».
2)
En el artículo 37, apartado 1, se añade el párrafo siguiente:
«En el caso del vino, el importe de referencia se calculará y ajustará conforme a lo dispuesto en los puntos N y O del anexo VII.».
3)
En el artículo 41 se añade el apartado siguiente:
«1 ter. En el caso del vino, y teniendo en cuenta los datos más recientes que le hayan comunicado los Estados miembros con arreglo al artículo 9 y al artículo 102, apartado 6, del Reglamento (CE) no 479/2008 del Consejo, de 29 de abril de 2008, por el que se establece la organización común del mercado vitivinícola (25), la Comisión adaptará, según el procedimiento indicado en el artículo 144, apartado 2, del presente Reglamento, los límites máximos nacionales establecidos en el anexo VIII del presente Reglamento. El 1 de diciembre, a más tardar, del año anterior a la adaptación de los límites máximos nacionales, los Estados miembros comunicarán a la Comisión la media regional del valor de los derechos a los que se hace referencia en el punto N del anexo VII del presente Reglamento..
4)
En el artículo 43, apartado 2, se inserta la letra siguiente:
«a quinquies)
en el caso del vino, el número de hectáreas calculado con arreglo a lo previsto en el punto N y O del anexo VII;».
5)
En el artículo 44, el apartado 2 se sustituye por el texto siguiente:
«2. Se entenderá por “hectáreas admisibles” las superficies agrarias de la explotación, salvo las ocupadas por bosques o las utilizadas para actividades no agrarias.».
6)
El artículo 51 se sustituye por el texto siguiente:
«Artículo 51
Utilización agraria de las tierras
Los agricultores podrán emplear las parcelas declaradas con arreglo al artículo 44, apartado 3, para cualquier actividad agraria.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, los Estados miembros podrán decidir, a más tardar el 1 de noviembre de 2007, que hasta una fecha que habrá de fijar el Estado miembro pero que no será posterior al 31 de diciembre de 2010, las parcelas en una o más regiones del Estado miembro podrán seguir sin ser destinadas a:
a)
la producción de uno o más de los productos a que se hace referencia en el artículo 1, apartado 2, del Reglamento (CE) no 2200/96 y en el artículo 1, apartado 2, del Reglamento (CE) no 2201/96. No obstante, en este caso los Estados miembros podrán decidir que puedan realizarse cultivos secundarios en las hectáreas admisibles por un período máximo de tres meses a partir del 15 de agosto de cada año; sin embargo, a petición de un Estado miembro, esta fecha se modificará con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 144, apartado 2, para las regiones en las que normalmente los cereales se cosechan antes por motivos climáticos;
b)
la producción de patatas de consumo, y/o
c)
viveros.».
7)
En el artículo 63, apartado 3, se añade el párrafo siguiente:
«Con respecto a la inclusión del componente “vino” en el régimen de pago único, los Estados miembros podrán decidir, a más tardar el 1 de abril de 2009, aplicar la excepción prevista en el párrafo primero.».
8)
En el artículo 71 quater, se añade el párrafo siguiente:
«En el caso del vino, y teniendo en cuenta los datos más recientes que le hayan comunicado los Estados miembros con arreglo a los artículos 9 y 102, apartado 6, del Reglamento (CE) no 479/2008, la Comisión adaptará, según el procedimiento indicado en el artículo 144, apartado 2, del presente Reglamento, los límites máximos nacionales establecidos en el anexo VIII bis del presente Reglamento. El 1 de diciembre, a más tardar, del año anterior a la adaptación de los límites máximos nacionales, los Estados miembros comunicarán a la Comisión la media regional del valor de los derechos a los que se hace referencia en el punto N del anexo VII del presente Reglamento.».
9)
En el artículo 145,
-
se inserta la letra siguiente:
«d sexies) disposiciones para la inclusión de la ayuda al vino en el régimen de pago único con arreglo al Reglamento (CE) no 479/2008.»,
-
se inserta la letra siguiente:
«n bis) con respecto al vino, disposiciones relativas a la condicionalidad según se establece en los artículos 20 y 103 del Reglamento (CE) no 479/2008.».
10)
En la segunda columna del anexo IV, el último guión se sustituye por el texto siguiente:
«-
Mantenimiento de los olivares y las viñas en buen estado vegetativo».
11)
En el anexo VII se añaden los puntos siguientes:
«N. Vino (arranque)
A los agricultores que participen en el régimen de arranque establecido en el título V, capítulo III, del Reglamento (CE) no 479/2008 se les asignará, en el año siguiente al arranque, derechos de ayuda iguales al número de hectáreas para los que habían recibido una prima por arranque.
El valor unitario de estos derechos de ayuda será igual al valor de la media regional de los derechos de la región de que se trate. No obstante, el valor unitario no podrá ser superior en ningún caso a 350 EUR por hectárea.
O. Vino (transferencia a partir de los programas de ayuda)
Cuando los Estados miembros opten por conceder ayuda conforme al artículo 9 del Reglamento (CE) no 479/2008, establecerán el importe de referencia para cada agricultor así como las hectáreas a las que se aplicará mencionadas en el artículo 43, apartado 2, del presente Reglamento:
-
sobre la base de criterios objetivos y no discriminatorios,
-
en relación con un período de referencia representativo de una o varias campañas vitícolas a partir de la campaña 2005/06. No obstante, los criterios de referencia que se utilizarán para establecer el importe de referencia y las hectáreas a las que se aplicará no se basarán en un período de referencia que incluya las campañas vitícolas posteriores a la campaña 2007/08, cuando la transferencia en los programas de ayuda se refiera a la compensación a agricultores que hasta entonces hayan recibido ayuda para la destilación de alcohol de boca o se hayan beneficiado económicamente de la ayuda al uso de mostos de uva concentrados para enriquecer el vino con arreglo al Reglamento (CE) no 479/2008,
-
sin exceder el importe total disponible para esta acción mencionado en el artículo 6, letra e), del Reglamento (CE) no 479/2008.».
12)
En el anexo VIII,
-
se inserta un asterisco detrás de la palabra «Italia» en la primera columna del cuadro,
-
debajo del cuadro se añade el texto siguiente:
«* Los importes para Italia correspondientes a las campañas 2008, 2009 y 2010 se reducirán en 20 millones EUR [véase la nota del anexo II del Reglamento (CE) no 479/2008]».
Artículo 124
Modificaciones del Reglamento (CE) no 1290/2005
En el artículo 12 del Reglamento (CE) no 1290/2005, el apartado 2 se sustituye por el texto siguiente:
«2. La Comisión fijará los importes que se pondrán a disposición del Feader en virtud del artículo 10, apartado 2, y de los artículos 143 quinquies y 143 sexies del Reglamento (CE) no 1782/2003, del artículo 4, apartado 1, del Reglamento (CE) no 378/2007 del Consejo, de 27 de marzo de 2007, que establece las disposiciones relativas a la modulación facultativa de los pagos directos prevista en el Reglamento (CE) no 1782/2003 (26), y del artículo 23, apartado 2, del Reglamento (CE) no 479/2008 del Consejo, de 29 de abril de 2008, por el que se establece la organización común del mercado vitivinícola (27).
Artículo 125
Modificaciones del Reglamento (CE) no 3/2008
El Reglamento (CE) no 3/2008 se modifica como sigue:
1)
En el artículo 2,
-
la letra c) del apartado 1 se sustituye por el texto siguiente:
«c)
campañas de información sobre el régimen comunitario de los vinos con denominación de origen protegida o indicación geográfica protegida, los vinos con indicación de la variedad de uva de vinificación y las bebidas espirituosas con indicación geográfica protegida;»,
-
el apartado 2 se sustituye por el texto siguiente:
«2. En el mercado interior, las medidas a las que se refiere el artículo 1, apartado 1, podrán incluir campañas de información sobre el consumo responsable de alcohol y los problemas asociados con su consumo peligroso.
En el mercado interior las acciones subvencionables podrán consistir también en la participación en salones, ferias y exposiciones de importancia nacional o europea, mediante el montaje de puestos que se destinen a valorizar la imagen de los productos comunitarios.».
2)
En el artículo 3, apartado 1, la letra e) se sustituye por el texto siguiente:
«e)
la oportunidad de informar sobre el régimen comunitario de vinos con denominación de origen protegida o indicación geográfica protegida, vinos con indicación de la variedad de uva de vinificación y bebidas espirituosas con indicación geográfica protegida, y la necesidad de informar sobre el consumo responsable de alcohol y los problemas asociados con su consumo peligroso;».
3)
En el artículo 13, apartado 2, se añade el párrafo siguiente:
«El porcentaje indicado en el párrafo primero será del 60 % en el caso de las medidas de información llevadas a cabo en la Comunidad sobre el consumo responsable de alcohol y los problemas asociados con su consumo peligroso.».
CAPÍTULO II
Disposiciones transitorias y finales
Artículo 126
Disposiciones para facilitar la transición
Con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1, podrán adoptarse medidas:
a)
para facilitar la transición de las disposiciones del Reglamento (CE) no 1493/1999 a las disposiciones del presente Reglamento;
b)
para resolver problemas prácticos específicos, si procede; en casos debidamente justificados, dichas medidas podrán constituir excepciones a determinadas disposiciones del presente Reglamento.
Artículo 127
Aplicación de la normativa sobre ayudas estatales
1. Sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 2, la producción y el comercio de los productos contemplados en el presente Reglamento estarán sujetos a lo dispuesto en los artículos 87, 88 y 89 del Tratado.
2. Los artículos 87, 88 y 89 del Tratado no se aplicarán a:
a)
la ayuda a que se refiere el artículo 3 del presente Reglamento, en particular a la ayuda financiada de conformidad con el artículo 18, apartado 5;
b)
ayudas nacionales complementarias a que se refiere el artículo 106;
c)
la ayuda nacional a que se refiere el artículo 119.
Artículo 128
Derogaciones, continuación de la aplicabilidad transitoria y referencias
1. Sin perjuicio de lo dispuesto en los apartados 2 y 3, quedan derogados el Reglamento (CEE) no 2392/86 y el Reglamento (CE) no 1493/1999.
2. El Reglamento (CE) no 2392/86 y los capítulos I y II del título V, el título VI, los artículos 24 y 80 y las disposiciones correspondientes, en particular, de los anexos pertinentes del Reglamento (CE) no 1493/1999 seguirán aplicándose hasta que se inicie la aplicación de los capítulos correspondientes del presente Reglamento de conformidad con el artículo 129, apartado 2, letra e).
3. Las siguientes medidas establecidas en el Reglamento (CE) no 1493/1999 seguirán siendo de aplicación con respecto a las medidas amparadas en él que hayan sido iniciadas o acometidas antes del 1 de agosto de 2008.
a)
las medidas de los capítulos II y III del título II (primas por abandono y reestructuración y reconversión). No obstante, no se abonará ninguna ayuda al amparo del capítulo III del título II con posterioridad al 15 de octubre de 2008;
b)
las medidas del título III (mecanismos de mercado);
c)
las medidas del artículo 63 del título VII (restituciones por exportación).
4. Las referencias al Reglamento (CE) no 1493/1999 derogado se entenderán, cuando proceda, hechas al presente Reglamento.
Artículo 129
Entrada en vigor y aplicabilidad
1. El presente Reglamento entrará en vigor a los siete días de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
2. El presente Reglamento será aplicable a partir del 1 de agosto de 2008, con las siguientes salvedades:
a)
los artículos 5 a 8 serán aplicables a partir del 30 de junio de 2008;
b)
el artículo 122 será aplicable a partir del 1 de enero de 2008;
c)
el artículo 123 será aplicable a partir del 1 de enero de 2009;
d)
el capítulo III del título V se aplicará a partir del 30 de junio de 2008;
e)
los capítulos II, III, IV, V y VI del título III, los artículos 108, 111 y 112 y las disposiciones correspondientes, en particular de los anexos pertinentes serán aplicables a partir del 1 de agosto de 2009, salvo disposición en contrario de la reglamentación que se adopte con arreglo al procedimiento contemplado en el artículo 113, apartado 1.
3. El capítulo II del título V se aplicará hasta el 31 de diciembre de 2015.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Luxemburgo, el 29 de abril de 2008.