31995L0021
L 157/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 95/21/ЕО НА СЪВЕТА
от 19 юни 1995 година
относно прилагането, по отношение на кораби, които използват пристанища на Общността или плават във водите под юрисдикцията на държавите-членки, на международните стандарти за безопасност на корабоплаването, предотвратяване на замърсяване и за условията на живот и работа на борда на корабите (Държавен пристанищен контрол)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 84, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
произнасящ се съобразно процедурата, посочена в член 189в на Договора (3),
като има предвид, че Общността е сериозно загрижена от морските катастрофи и от замърсяването на моретата и крайбрежията на държавите-членки;
като има предвид, че Комисията е загрижена също за условията на живот и на работа на борда на корабите;
като има предвид, че Съветът по време на своята сесия от 25 януари 1993 г. призова Общността и държавите-членки да осигурят по-ефикасно приложение на международните норми, отнасящи се до сигурността по море и до предпазването на околната среда, и да се въвеждат в практиката новите мерки от момента на тяхното изработване;
като има предвид, че Съветът в своята резолюция от 8 юни 1993 г. за обща политика за сигурност по море (4) призова Комисията да му предостави възможно най-бързо предложения за специфични действия и формални процедури, отнасящи се до критериите за инспектиране на кораби и най-вече хармонизацията на условията за спиране, възможността да се публикуват резултатите от инспекциите и да се отказва достъп до пристанища на Общността;
като има предвид, че сигурността, предпазването от замърсяване и условията на живот и работа на борда на корабите могат да бъдат ефикасно подобрени чрез драконовско намаление на броя на кораби в състояние под изискуемите критерии, плаващи във водите на Общността, и стриктно прилагане на международните конвенции, кодекси и резолюции;
като има предвид, че проверката върху съответствието на корабите на международните норми, отнасящи се до сигурността, до предпазването от замърсяване и до условията на живот и работа на борда на корабите се пада основно на държавата на флага; че, освен това, тези международни норми се прилагат и въвеждат в практиката от нарастващ брой държави с флаг, че занапред проверката на съответствието на международните норми, отнасящи се до сигурността, до предпазването от замърсяване и до условията на живот и работа на борда на корабите, следва да бъде също осигурен от държавата на пристанището;
като има предвид, че уеднаквено сближаване, визиращо осигуряването на ефективното прилагане на международните норми от държавите-членки за всички кораби, опериращи във води, зависещи от тяхната юрисдикция и осъществяващи спиране в техни пристанища, ще позволи да бъде избягнато накърняване на конкуренцията;
като има предвид, че е от основна важност правната рамка на Общността, визираща хармонизирането на процедурите на инспекция, за осигуряване на хомогенното прилагане на принципите на сигурността на морския транспорт и на предпазването от замърсяване, които са в центъра на политиката по околната среда и на транспортната политика на Общността;
като има предвид, че замърсяването на моретата е по същността си трансграничен феномен; че съобразно принципите на субсидиарност е за предпочитане да се изработят предпазни мерки на равнище Общност в тази сфера относно моретата, съседни на държавите-членки, тъй като отделното действие на държавите-членки не е нито адекватно, нито ефикасно;
като има предвид, че изработването на директива на Съвета е пригодната процедура за установяване на законовата рамка и уеднаквените правила и критерии за осъществяване на проверките от държавата на пристанището;
като има предвид, че може да се използва опитът, натрупан в рамките на меморандума за разбирателство от Париж за проверка от държавата на пристанището, подписан в Париж на 26 януари 1982 г.;
като има предвид, че проверката от всяка държава-членка на най-малко 25 % от чуждите кораби, които спират в нейните пристанища в течение на дадена година, означава на практика, че голям брой от корабите, опериращи в зоната на Общността в определен момент, са били обект на проверка;
като има предвид, че би следвало да бъдат извършени нови усилия с оглед довършването на по-добра система за осъществяване на проверка;
като има предвид, че правилата и процедурите, прилагащи се за инспекциите от държавата на пристанището, и най-вече критериите, отнасящи се до спирането на корабите, следва да бъдат уеднаквени, за да се осигури постоянно равнище на ефикасност във всички пристанища и да се намали впоследствие радикално избирателното използване на някои пристанища-дестинации, което се извършва с оглед избягването на надлежните проверки;
като има предвид, че статистиките, отнасящи се до броя на бедствията, на спиранията и на нередностите, публикувани в съобщенията на Комисията, озаглавени „За обща политика на сигурност по море“ и в годишния доклад на меморандума за съгласие, показват, че някои категории кораби следва да бъдат подложени на засилени проверки;
като има предвид, че несъобразността с разпоредбите на прилагащите се конвенции следва да бъде коригирана; че корабите, чието състояние се изисква да бъде подобрено, от момента, в който нередностите, отнасящи се до съобразността, започнат да представляват явна опасност за сигурността, за здравето или за околната среда, следва да бъдат спрени, докато тези нередности бъдат коригирани;
като има предвид, че следва да е налице право на обжалване на решения за спиране, взети от компетентните органи, за да се избягнат неоснователните решения, които са в състояние да доведат до неуместно спиране от експлоатация и закъснения;
като има предвид, че инфраструктурите на пристанището, в което се извършва инспекцията, могат да накарат компетентния орган да разреши на кораб да навлезе в пригоден док от момента, в който наложените условия за трансфер бъдат спазени; че несъобразните кораби ще продължат да заплашват сигурността, здравето и околната среда и ще се възползват от търговските предимства, докато те не бъдат съобразени с основните разпоредби на конвенцията и че следва при това положение да им се отказва достъп до всички пристанища на Общността;
като има предвид, че съществуват обстоятелства, при които кораб, комуто е отказан достъп до пристанищата на Общността, следва въпреки това да получи разрешение да влиза в тях; че при тези условия той може да получи разрешение за достъп само до едно определено пристанище, ако са взети всички предпазни мерки за осигуряване на влизането му в пристанището при пълна сигурност;
като има предвид, че поради комплексността на разпоредбите на конвенциите, ръководещи корабостроенето, тяхното оборудване и техния екипаж, на тежките последици от решенията, взети от инспекторите и от необходимостта те да взимат изцяло безпристрастни решения, инспекциите следва да бъдат извършвани изключително от инспектори, които са държавни служители или от други надлежно упълномощени лица, много добре информирани и притежаващи голям опит;
като има предвид, че пилотите и пристанищните администрации могат да предоставят полезни информационни елементи, отнасящи се до нередностите, показани от тези кораби или от техните екипажи;
като има предвид, че сътрудничеството между компетентните органи на държавите-членки и между другите органи или органи е неизбежно за осигуряване на ефикасно посещение на корабите, показали нередности и на които е било разрешено да продължат пътя си, и за да се обменят информации за корабите, престояващи в дадено пристанище;
като има предвид, че системата за информация „Sirenac E“, създадена в рамките на меморандум за съгласие, позволява да се получи голям брой допълнителни сведения, необходими за прилагането на настоящата директива;
като има предвид, че публикуването на информациите, отнасящи се до корабите, които не са съобразени с международните норми, свързани със сигурността, здравето и предпазването на морската среда, може да представлява ефикасно оръжие за обезкуражаване на товародателите да използват тези кораби и да предизвика техните собственици за вземат мерки за корекции, без да бъдат принуждавани;
като има предвид, че всички разходи за инспекции на кораби, довеждащи до спиране, би следвало да могат да бъдат приписвани на собственика или на ползвателя;
като има предвид, че е желателно по смисъла на въвеждането в действие на настоящата директива да се прибегне до комитета, създаден по силата на член 12 от директива 93/75/ЕИО на Съвета от 13 септември 1993 г., отнасяща се до минималните условия, изискуеми за корабите, влизащи в морските пристанища на Общността или излизащи оттам и превозващи опасни или замърсяващи товари (5), за да се подпомогне Комисията да измени задълженията за инспекции за държавите-членки на базата на натрупания опит, като се отчита развитието в рамките на меморандума за съгласие, и да адаптира при липса на друга възможност приложенията в светлината на внесените промени в конвенциите, протоколите, кодексите и резолюциите на засегнатите международни инстанции и на меморандума за съгласие,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Предмет на настоящата директива е да подпомогне радикалното намаление на морските превози, които не отговарят на нормите и се извършват във води, зависещи от юрисдикцията на държавите-членки:
-
като прави необходимото за по-добро спазване на международното законодателство и основното законодателство на Общността, определящо сигурността по море, предпазването на морската среда и условията на живот и работа на борда на корабите и приложима за корабите под всички флагове,
-
установявайки общи критерии, налагащи проверка на корабите от държавата на пристанището, и уеднаквявайки процедурите за инспектиране и спиране, като се отчитат ангажиментите, поети от морските органи на държавите-членки в рамките на меморандума за съгласие от Париж за проверка на корабите от държавата на пристанището.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива и на нейните приложения е уместно да се тълкува като:
1.
„конвенции“:
-
Международната конвенция от 1966 г. за товарните линии (LL 66),
-
Международната конвенция от 1974 г. за спасяване на човешкия живот на море (Solas 74),
-
Международната конвенция от 1973 г. за предпазване от замърсяване от кораби, изменена с протокола от 1978 г. (Marpol 73/78),
-
Международната конвенция от 1978 г. за нормите на подготовка на моряците, на издаване на разрешителни и за вахта (STCW 78),
-
Конвенцията от 1972 г. за международния регламент за предпазване от абордажи по море (Colreg 72),
-
Международна конвенция за тонажно измерване на корабите, 1969 г. и
-
Конвенцията от 1976 г., отнасяща се до минималните норми за наблюдение при товарните кораби (конвенция OIT 147),
както и протоколите и поправките в тези свързани конвенции и кодекси, имащи задължителна сила, в сила от датата на изработване на настоящата директива;
2.
„Меморандум за съгласие“: меморандумът за съгласие от Париж за проверките на корабите от страна на държавата на пристанището, подписан в Париж на 26 януари 1982 г., във версията в сила на датата на изработването на настоящата директива;
3.
„кораб“: всеки морски кораб, подложен на една или повече конвенции и плаващ под флаг, различен от този на държавата на пристанището;
4.
„офшорен терминал“: всяка фиксирана или плаваща платформа, оперираща на континенталното плато на държава-членка или над него;
5.
„инспектор“: служител от държавния сектор или друго надлежно упълномощено от компетентния орган на държава-членка лице, пред която то е отговорно, извършващо инспекции за проверка от държавата на пристанището;
6.
„инспекция“: посещение, осъществено на борда на кораб, за да се провери валидността на основните сертификати и на други документи и на състоянието на кораба, на неговото оборудване и на неговия екипаж, както и на условията на живот и работа на екипажа;
7.
„детайлна инспекция“: инспекция, чрез която корабът, неговото оборудване и неговият екипаж биват подложени цялостно или частично, според случая, на задълбочена инспекция при условията, посочени в член 6, параграф 3, за всичко, отнасящо се до конструкцията, оборудването и екипажа, условията на живот и работа и съобразността с операционните процедури на борда на кораба;
8.
„засилена инспекция“: инспекция при условията, посочени в член 7;
9.
„спиране“: формалната забрана, подписана срещу излизането в открито море на кораб поради констатираните нередности, които, поотделно или цялостно, водят до невъзможността корабът да плава;
10.
„спиране от експлоатация“: формалната забрана, подписана срещу продължаването на експлоатацията на кораб поради констатираните нередности, които, поотделно или цялостно, биха направили опасно продължаването на експлоатацията му.
Член 3
Приложно поле
1. Настоящата директива се прилага за всеки кораб, както и за екипажа му:
-
който спира в пристанище на държава-членка или на офшорен терминал
или
-
се придвижва в акваторията на такова пристанище или терминал.
Никаква разпоредба на настоящия член не следва да води до засягане на правата за намеса, с която разполага държава-членка по силата на основните международни конвенции.
2. За кораби с брутна водоизместимост по-малка от 500 бруто регистър тона държавите-членки прилагат разпоредбите на основна конвенция, които са приложими за тях, и вземат всяка необходима мярка в областите, непокрити от конвенция, за да осигурят това засегнатите кораби да не представляват явна опасност за сигурността, здравето или околната среда. За прилагането на настоящия параграф държавите-членки се ръководят от приложение 1 на Меморандума за съгласие.
3. Държавите-членки, които изискват да бъде извършена инспекция на кораб, плаващ под флаг на държава, неподписала конвенция, се грижат да не бъде постигнато по-благоприятно споразумение за този кораб и за неговия екипаж, отколкото запазеното за кораб, плаващ под флаг на държава-страна по тази конвенция.
4. Риболовните кораби, военните кораби, обслужващите сгради, примитивните дървени плавателни съдове, кораби на държавните органи, използвани за нетърговски цели, и увеселителни кораби, използвани за нетоварни цели, се изключват от приложното поле на настоящата директива.
Член 4
Орган, натоварен да извършва инспекция
Държавите-членки поддържат пригодни морски администрации, по-надолу наричани „компетентни органи“, с оглед инспектирането на кораби и взимат всички пригодни мерки за осигуряване на това техните компетентни органи да изпълняват задачите си така, както са предвидени от настоящата директива.
Член 5
Задължения по инспекциите
1. Компетентният орган на всяка държава-членка осъществява всяка година общ брой инспекции, отговарящи на най-малко 25 % от броя на различните кораби, влезли в нейните пристанища по време на една представителна гражданска година.
2. Компетентният орган избира корабите за инспектиране, като дава приоритет на корабите, посочени в приложение I.
3. Държавите-членки се въздържат да инспектират корабите, които вече са били обект на инспекция в друга държава-членка в течение на предходните шест месеца, доколкото:
-
този кораб не фигурира в списъка на приложение I,
-
не е била отбелязана никаква нередност в рамките на предшестващата инспекция и,
-
не е налице никакъв очевиден мотив да се пристъпи към инспекция.
4. Параграф 3 не се прилага за никаква експлоатационна проверка, специфично предвидена в конвенциите.
5. Държавите-членки и Комисията си сътрудничат с оглед довършване на приоритетите и практиките, които ще позволят да се преценява по-ефикасно кои кораби са в състояние да покажат нередности.
Всяка промяна, произтичаща от настоящия член, с изключение на числото 25 %, фигуриращо в параграф 1, се изпълнява според разпоредбите на член 19.
Член 6
Процедура на инспекция
1. Компетентния орган се грижи за това инспекторът да пристъпва най-малкото към долупосочените операции:
а)
да проверява сертификатите и съответните документи, изброени в приложение II;
б)
да си изяснява със сигурност общото състояние на кораба и най-вече на машинната зала, на помещенията за екипажа, вкл. хигиенните условия.
2. Инспекторът може да проучва всички сертификати и съответни документи, различни от тези, изброени в приложение II, които следва да се намират на борда на кораба по силата на конвенциите.
3. Когато в края на инспекция, посочена в параграфи 1 и 2, са налице очевидни мотиви да се повярва, че състоянието на кораба или на неговото оборудване, или на неговия екипаж, съществено не отговаря на съответните предписания на дадена конвенция, се извършва детайлна визита, включваща задълбочен проверка на съобразността с предписанията, отнасящи се до операционните процедури на борда на кораба.
Налице са „очевидни мотиви“, когато инспекторът констатира факти, които, на базата на неговото възприятие на професионалист, оправдават детайлна инспекция на кораба, на неговото оборудване или на неговия екипаж.
Примери за „очевидни мотиви“ са посочени в приложение III.
4. Основните определящи процедури и линии за проверка на корабите, специфицирани в приложение IV, следва да бъдат също спазвани.
Член 7
Засилена инспекция на някои кораби
1. В случай на очевидни мотиви, оправдаващи детайлна инспекция на даден кораб, класиран в категориите, изброени в приложение V, държавите-членки се стараят да осъществяват засилена инспекция.
2. Приложение V, точка Б, съдържа определящи незадължителни линии, отнасящи се за тази засилена инспекция.
3. Корабите, посочени в параграф 1, следва да бъдат подлагани само веднъж на засилена инспекция от една, която и да е, от компетентните органи на държавите-членки в продължение на период от дванадесет месеца. Във всеки случай тези кораби могат да бъдат подлагани на инспекция, предвидена в член 6, параграфи 1 и 2.
4. В случаи на пътнически кораби, осигуряващи редовни услуги по направление или от пристанище на държава-членка, се осъществява засилена инспекция на всеки кораб от компетентния орган на тази държава-членка. Когато пътнически кораб осигурява такава услуга между пристанища на държави-членки, една от държавите, между които корабът пътува, предприема засилена инспекция.
Член 8
Доклад за инспекция по инициатива на капитана
1. В края на дадена инспекция, на детайлна инспекция или на засилена инспекция, инспекторът представя на капитана на кораба документ, отговарящ по формалния план на предписанията на приложение 3 на Меморандума за съгласие и посочващ резултатите от инспекцията, детайлите от решенията, взети от инспектора, както и корекционните мерки, които следва да вземе капитанът, собственикът или ползвателят.
2. В случай на нередности, оправдаващи спирането на кораба, документът, предоставен на капитана по силата на параграф 1, включва показания, отнасящи се до бъдещото публикуване на спирането съобразно разпоредбите на настоящата директива.
Член 9
Отстраняване на нередностите и спиране на кораба
1. Компетентният орган следва да е сигурен, че всяка потвърдена или разкрита нередност от предвидените инспекции, предвидени в членове 6 и 7, е била или ще бъде отстранена съобразно конвенциите.
2. Когато нередностите представляват явен риск за сигурността, здравето или околната среда, компетентният орган на държавата на пристанището, в което е инспектиран корабът, прави така че корабът да бъде спрян или експлоатацията, по време на която са били разкрити нередностите, да бъде прекратена. Забраната или спирането от експлоатация се вдига едва тогава, когато всякаква опасност изчезне или ако органът констатира, че корабът може при резерва за условия, които тя сметне за необходимо да наложи, да напусне пристанището или да бъде подновена експлоатацията без риск за сигурността и здравето на пътниците или на екипажа, или без риск за другите кораби, или без да представлява неразумна заплаха за морската среда.
3. За да се определи дали корабът следва да бъде спрян или не, инспекторът прилага критериите, обявени в приложение VI.
4. При изключителни обстоятелства, когато общото състояние на даден кораб е явно под нормите, компетентният орган може да отложи инспекцията на въпросния кораб, докато отговорните страни вземат необходимите мерки, за да може корабът да бъде съобразен със съответните предписания на конвенциите.
5. Когато инспекциите, посочени в членове 6 и 7 доведат до спиране, компетентният орган информира незабавно в писмена форма администрацията на държавата, която е разрешила на кораба да плава под неин флаг (по-долу наричана „държавата на флага“), или консула, или при отсъствието на такъв, най-близкия дипломатически представител на тази държава, за всички обстоятелства, при които е била сметната за необходима дадена намеса. Освен това, посочените инспектори или органите, които са получили одобрението да бъдат натоварени с издаването на сертификати на кораба, биват също информирани при нужда.
6. Разпоредбите на настоящата директива се прилагат без накърняване на други условия, евентуално предвидени от конвенциите относно това, което е свързано с процедурите по уведомяване и на докладване, отнасящи се до проверка от държавата на пристанището.
7. В рамките на осъществения от държавата на пристанището проверка според настоящата директива се полагат всички възможни усилия за недопускане даден кораб да бъде ненадлежно спрян или да закъснее. Ако даден кораб бъде по такъв начин ненадлежно спрян или закъснее, корабособственикът или ползвателят е в правото си да поиска обезщетение за всяка понесена вреда или щета. В случаите, когато бъде подадена жалба заради дадено ненадлежно спиране или ненадлежно закъснение, ангажиментът за доказването им се пада на корабособственика или на ползвателя на кораба.
Член 10
Право на обжалване
1. Собственикът или ползвателят на даден кораб или негов представител в държавата-членка разполага с право на обжалване срещу решение за спиране, взета от компетентният орган. Обжалването не отлага спирането.
2. Държавите-членки въвеждат и поддържат в сила с оглед на това подходящи процедури по обжалване съобразно тяхното национално законодателство.
3. Компетентният орган информира надлежно капитана на даден кораб, посочен в параграф 1, за неговите права на обжалване.
Член 11
Последващи действия при инспекциите и на спирането
1. Когато нередностите, посочени в член 9, параграф 2, не могат да бъдат премахнати в пристанището, където се провежда инспекцията, компетентният орган на тази държава-членка може да разреши на кораба да влезе в най-близкия наличен пригоден док, избран от капитана и от засегнатите органи, доколкото условията, наложени от компетентния орган на държавата на флага, и възприети от тази държава-членка, бъдат спазвани. Тези условия гарантират, че корабът може да влезе във въпросния док, без да създава рискове за сигурността и за здравето на пътниците или на екипажа, без да създава рискове за други кораби или без да представлява неразумна заплаха за морската среда.
2. При обстоятелствата, посочени в параграф 1, компетентния орган на държавата-членка на пристанището, където е осъществена инспекцията, уведомява компетентния орган на държавата, където се намира докът, уведомява страните, посочени в член 9, параграф 5, или всяка друг засегнат орган, за всички условия на пътуването.
3. Уведомлението на страните, посочени в параграф 2, е съобразено с разпоредбите на приложение 2 на Меморандума за съгласие.
Компетентният орган на държава-членка, получател на това уведомление, информира органа, който го е уведомил, за взетите мерки.
4. Държавите-членки вземат мерки така че корабите, посочени в параграф 1, които навлизат в открито море:
i)
без да се съобразят с условията, установени от компетентният орган на държава-членка за пристанището на инспекцията или
ii)
като отказват да се съобразят с основните разпоредби на конвенциите, като не влизат в посочения док,
да получат отказ за достъп до всяко пристанище в Общността, докато собственикът или ползвателят покаже доказателство, удовлетворяващо държавата-членка, в която са констатирани нередностите, че корабът удовлетворява напълно основните разпоредби на конвенциите.
5. В условията, посочени в параграф 4, i), компетентният орган на държавата-членка, в която са били констатирани нередностите, уведомява незабавно компетентните органи на всички държави-членки.
При условията, посочени в параграф 4, ii), компетентният орган на държавата-членка, в която се намира докът, уведомява незабавно компетентните органи на всички държави-членки.
Преди да откаже влизане в пристанище, държавата-членка може да поиска консултации с администрацията, даваща флага на засегнатия кораб.
6. Независимо от параграф 4, достъпът до определено пристанище може да бъде разрешен от компетентният орган на държавата на пристанището в случай на форсмажор с оглед задължителна сигурност или за да премахне или намали риска от замърсяване или за да отстрани нередностите, при условие че бъдат взети пригодни мерки, удовлетворяващи компетентния орган на тази държава-членка, от страна на собственика, ползвателя или капитана на въпросния кораб, за да се гарантира, че корабът може да влезе в пристанището при пълна сигурност.
Член 12
Професионална компетентност на инспекторите
1. Инспекциите се осъществяват изключително от инспектори, удовлетворяващи критериите за квалификация, установени в приложение VII.
2. Когато компетентният орган на държавата на пристанището не разполага с изискуемите професионални познания, инспекторът от тази компетентния орган може да бъде подпомаган от всяко лице, притежаващо изискуемите познания.
3. Инспекторите, действащи в рамките на проверките от държавата на пристанището, и лицата, които ги подпомагат, не следва да имат никакъв търговски интерес нито в пристанището, в което се извършва инспекцията, нито в посещаваните кораби. Инспекторите не следва също така да бъдат наемани от неправителствени организации, издаващи задължителни сертификати или сертификати за класифициране или осъществяващи предварителни посещения при издаването на тези сертификати на корабите, нито да работят за сметка на такива организации.
4. Всеки инспектор е приносител на личен документ във формата на лична карта, издадена от компетентния орган съобразно основното национално законодателство, която посочва, че инспекторът е оторизиран да осъществява инспекции.
За тази лична карта се изработва общ модел съобразно процедурата, предвидена в член 19.
Член 13
Доклади, изработвани от пилотите и от пристанищните администрации
1. Пилотите на държавите-членки, натоварени с пилотирането на корабите в дадено пристанище или ангажирани на корабите, осигуряващи пътя към дадено пристанище, разположен в държава-членка, информират незабавно компетентните органи на държавата на пристанището или крайбрежната държава, според случая, за евентуалните нередности, които са констатирали при нормалното осъществяване на техните функции и които създават риска за злепоставяне на сигурността на плаването или представляват заплаха за морската среда.
2. Когато пристанищните администрации при нормалното осъществяване на техните функции научат, че даден кораб, намиращ се в акваторията на пристанището, има нередности, които са в състояние да злепоставят сигурността на кораба или да представляват неразумна заплаха за морската среда, те информират незабавно за това компетентния орган на държавата на засегнатото пристанище.
Член 14
Сътрудничество
1. Всяка държава-членка изработва необходимите разпоредби за осигуряване на сътрудничество между своя компетентен орган, своите пристанищни администрации и други засегнати търговски органи или органи, за да може нейния компетентен орган да получи всяка нужна информация, засягаща корабите, влизащи в нейните пристанища.
2. Държавите-членки изработват необходимите разпоредби, за да осигурят обмен на информация и сътрудничество между своя компетентен орган и компетентните органи на всички други държави-членки и за да поддържат операционната връзка, установена между нейния компетентен орган, Комисията и информационната система Sirenac E, създадена в Сен-Мало, Франция.
3. Информациите, посочени в параграф 2, са тези, които са изброени в приложение 4 на Меморандума за съгласие и които следва да бъдат предоставени съобразно член 15 на настоящата директива.
Член 15
Публикуване на информациите
Всеки компетентен орган публикува поне веднъж на три месеца информациите за спрените кораби в течение на предходните три месеца, които са били спрени повече от един път в течение на предходните двадесет и четири месеца. публикуваните информации съдържат следните сведения:
-
името на кораба,
-
името на корабособственика или на ползвателя на кораба,
-
номерът ММО (Международна морска организация),
-
държавата на флага,
-
дружеството за сертифициране, при нужда, и при липса на друга възможност, всяка друга страна, издала сертификати на този кораб съобразно конвенциите за сметка на държавата на флага,
-
мотивът за спирането,
-
пристанището и датата на спирането.
Член 16
Възстановяване на разходите
1. В случай, че посочените в членове 6 и 7 инспекции потвърдят или разкрият по отношение изискванията на дадена конвенция нередности, които оправдават спирането на даден кораб, всички предизвикани от инспекциите разходи в продължение на нормален счетоводен период се покриват от собственика или ползвателя на кораба или от неговия представител в държавата на пристанището.
2. Всички разходи, свързани с инспекциите, осъществени от компетентния орган на държава-членка съобразно член 11, параграф 4, са за сметка на собственика или на ползвателя на кораба.
3. Спирането се снема едва след цялостното плащане или при прехвърлянето на достатъчна гаранция за възстановяването на разходите.
Член 17
Данни, които се предоставят в рамките на надзора при изработването
1. Държавите-членки предоставят следните информации на Комисията и на секретариата на меморандума за съгласие:
-
броят на инспекторите, работещи за тяхна сметка в рамките на проверката, осъществяван от държавата на пристанището съобразно настоящата директива. Когато осъществените инспекции от инспектори в рамките на проверките от държавата на пристанището представляват само една част от работния ангажимент на тези инспектори, общият брой инспектори следва да бъде отнесен към броя инспектори, осъществяващи функции при пълен работен ден,
-
броят на корабите, влезли в техните пристанища за една представителна гражданска година в течение на пет предходни години.
2. Информациите, изброени в параграф 1, се привеждат в рамките на три месеца, следващи влизането в сила на настоящата директива и впоследствие един път на всеки три граждански години, най-късно на 1-ви октомври.
Член 18
Комитет за регламентация
Комисията се подпомага от комитет, създаден по силата на член 12 от Директива 93/75/ЕИО, съобразно процедурата, предвидена в този член.
Член 19
Процедура за промяна
Настоящата директива може да бъде изменена съобразно процедурата, посочена в член 18, за:
а)
да се адаптират задълженията за инспектиране и на публикуване на държавите-членки, посочени в член 5, с изключение на числото 25 %, посочено в параграф 1, и в членовете 6, 7 и 15 на основата на придобития опит в светлината на изработването на настоящата директива и като се отчита развитието на Меморандума за съгласие;
б)
да се адаптират приложенията с цел те да бъдат съобразени с внесените изменения в конвенциите, протоколите, кодексите и засегнатите резолюции на международните организации и в меморандума за съгласие, и влизащи в сила.
Член 20
Изработване
1. Държавите-членки приемат необходимите законодателни, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива преди 31 юни 1996 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
2. Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при тяхното официално публикуване. Условията и редът на това позоваване се постановяват от държавите-членки.
3. Държавите-членки уведомяват Комисията за текста на разпоредбите от вътрешното законодателство, които те приемат в областта, регулирана от настоящата директива.
Член 21
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден от датата на нейното публикуване.
Член 22
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 19 юни 1995 година.
DIRECTIVA 95/21/CE DEL CONSEJO
de 19 de junio de 1995
sobre el cumplimiento de las normas internacionales de seguridad marítima, prevención de la contaminación y condiciones de vida y de trabajo a bordo, por parte de los buques que utilicen los puertos comunitarios o las instalaciones situadas en aguas bajo jurisdicción de los Estados miembros (control del Estado del puerto)
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, y en particular el apartado 2 de su artículo 84,
Vista la propuesta de la Comisión (1),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social (2),
De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 189 C del Tratado (3),
Considerando la gran preocupación de la Comunidad por los accidentes marítimos y la contaminación de los mares y costas de los Estados miembros;
Considerando que la Comunidad está igualmente preocupada por las condiciones de vida y de trabajo a bordo de los buques;
Considerando que el Consejo, en su reunión de 25 de enero de 1993, adoptó una serie de conclusiones en las que se instaba a la Comunidad y a los Estados miembros a asegurar una aplicación y un cumplimiento más adecuados de las normas internacionales sobre seguridad marítima internacional y protección del medio ambiente, y a poner en práctica las nuevas medidas que se adopten;
Considerando que el Consejo, en su Resolución de 8 de junio de 1993 sobre una política común de seguridad marítima (4), instaba a la Comisión a presentarle, lo antes posible, sugerencias para actuaciones concretas y propuestas oficiales sobre los criterios para la inspección de buques, incluyendo la armonización de las normas de inmovilización y la posibilidad de publicar los resultados de las inspecciones y de denegar el acceso a los puertos comunitarios;
Considerando que, mediante una reducción importante de buques de características inferiores a las normas aplicables en aguas comunitarias, puede mejorarse de manera efectiva la seguridad, la prevención de la contaminación y las condiciones de vida y de trabajo, aplicando estrictamente los códigos, resoluciones y convenios internacionales;
Considerando que el control del cumplimiento por los buques de las normas internacionales sobre seguridad, prevención de la contaminación y mejora de las condiciones de vida y de trabajo debe corresponder ante todo al Estado de abanderamiento; que, sin embargo, se observa una falta grave de aplicación y observancia de los normas internacionales por parte de un número creciente de estos Estados; que los Estados portuarios tienen también que asegurar el control del cumplimiento de las normas internacionales sobre seguridad, prevención de la contaminación y condiciones de vida y de trabajo a bordo;
Considerando que una estrategia armonizada para el cumplimiento efectivo por los Estados miembros de estas normas internacionales, con respecto a los buques que utilicen los puertos de estos Estados y naveguen por sus aguas jurisdiccionales, evitará el falseamiento de la competencia;
Considerando que es fundamental un marco legal comunitario que armonice los procedimientos de inspección, para asegurar la aplicación homogénea del principio de seguridad marítima y prevención de la contaminación, que es uno de los principios básicos de las políticas comunitarias de transporte y medio ambiente;
Considerando que la contaminación de los mares de los Estados miembros es por naturaleza un fenómeno transfronterizo; que, con arreglo al principio de subsidiariedad, la puesta a punto de medios de acción preventiva en este campo puede hacerse mejor a nivel comunitario, puesto que los Estados miembros no pueden tomar aisladamente medidas adecuadas y efectivas;
Considerando que la adopción de una Directiva del Consejo es el procedimiento adecuado para establecer el marco legal y las normas y criterios armonizados para el control por parte de los Estados rectores de puertos;
Considerando que debe aprovecharse la experiencia de la aplicación del Memorando de acuerdo sobre supervisión por el Estado rector del puerto (MA), firmado en París el 26 de enero de 1982;
Considerando que la inspección por parte de cada Estado miembro de al menos un 25 % de los buques extranjeros que hayan entrado en sus puertos en un año determinado significa, en la práctica, que se somete a inspección un amplio número de los buques que operan en la zona comunitaria en un momento dado;
Considerando que deben realizarse más esfuerzos para mejorar el sistema de selección;
Considerando que las normas y procedimientos para las inspecciones de los Estados portuarios, incluidos los criterios para la inmovilización de buques, tienen que armonizarse para que sean igualmente efectivos en todos los puertos, disminuyendo así drásticamente el uso selectivo de determinados puertos para evitar un control adecuado;
Considerando que las estadísticas sobre accidentes, inmovilizaciones y deficiencias publicadas en la Comunicación de la Comisión sobre «Una política común de seguridad marítima» y en el informe anual del MA muestran que determinados tipos de buques deben estar sometidos a un control reforzado;
Considerando que deben corregirse las deficiencias observadas en relación con lo dispuesto en los Convenios; que deben inmovilizarse los buques a los que se ordene tomar medidas correctoras cuando tales deficiencias sean claramente peligrosas para la seguridad, la salud o el medio ambiente hasta que se hayan corregido dichas deficiencias;
Considerando que debe existir un derecho de recurso contra las decisiones de inmovilización adoptadas por las autoridades competentes para evitar decisiones infundadas que puedan ocasionar inmovilizaciones y retrasos indebidos;
Considerando que las instalaciones de los puertos de inspección pueden ser tales que las autoridades competentes tengan que dar permiso para que determinados buques puedan dirigirse a un astillero adecuado con el fin de hacer las reparaciones necesarias, siempre y cuando se cumplan las condiciones para dicho viaje; que los buques deficientes continuarían siendo un peligro para la seguridad, la salud y el medio ambiente y, además, tendrían ventajas comerciales en caso de que no se hiciesen en ellos las mejoras necesarias conforme a las disposiciones aplicables de los Convenios, y que, por consiguiente, debe denegarse el acceso de estos buques a todos los puertos comunitarios;
Considerando que se dan circunstancias en las que a un buque al que se hubiese denegado acceso a los puertos comunitarios hubiera que concederle la autorización para entrar; que, por tanto, puede permitirse el acceso de un buque en estas circunstancias a un puerto determinado, siempre y cuando se tomen todas las precauciones para que pueda entrar en éste con toda seguridad;
Considerando que, habida cuenta de la complejidad de las condiciones que establecen los Convenios en cuanto a la construcción, el equipamiento y la tripulación del buque, las graves consecuencias que se pueden derivar de las decisiones tomadas por los inspectores, y la necesidad de que éstos tomen decisiones completamente imparciales, es necesario que las inspecciones sean realizadas exclusivamente por funcionarios u otras personas debidamente autorizadas que tengan una experiencia y unos conocimientos profundos en la materia;
Considerando que los prácticos y otras autoridades portuarias pueden aportar información fundamentada respecto a las deficiencias de los buques y las tripulaciones;
Considerando que es necesaria la cooperación entre las autoridades competentes de los Estados miembros para asegurar un seguimiento efectivo de los barcos a los que se haya autorizado a proseguir su ruta con deficiencias, y el intercambio de información sobre buques que se hallen en puerto;
Considerando que el sistema de información denominado SIRENAC E creado en aplicación del Memorando de Acuerdo de París sobre el Control del Estado del Puerto (MA) proporciona una gran parte de la información adicional necesaria para la aplicación de la presente Directiva;
Considerando que la publicación de información sobre los buques que no cumplan las normas internacionales sobre seguridad, salud y protección del medio ambiente marino puede ser una forma efectiva de disuasión, que dificulte la utilización de estos buques por los expedidores, y un incentivo para que sus armadores tomen las medidas correctoras necesarias sin necesidad de forzarles a hacerlo;
Considerando que todos los costes de inspección de los buques, que den lugar a inmovilización, deberán correr a cargo del armador o explotador;
Considerando que es conveniente para la aplicación de la presente Directiva recurrir al Comité creado en virtud del artículo 12 de la Directiva 93/75/CEE, de 13 de septiembre de 1993, sobre las condiciones mínimas exigidas a los buques con destino a los puertos marítimos de la Comunidad o que salgan de los mismos y transporten mercancías peligrosas o contaminantes (1), para que asista a la Comisión en la tarea de modificar las obligaciones de inspección de los Estados miembros, basándose en la experiencia obtenida de la evolución del MA, y, asimismo, en la adaptación de los anexos, conforme a las enmiendas, a los Convenios, protocolos, códigos y resoluciones de los organismos internacionales correspondientes, y a las modificaciones del MA,
HA ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA:
Artículo 1
Finalidad
La presente Directiva tiene por objeto contribuir a reducir de forma significativa el número de buques de características inferiores a las normas aplicables en las aguas bajo la jurisdicción de los Estados miembros mediante:
- el reforzamiento del cumplimiento de la legislación internacional y comunitaria sobre seguridad marítima, protección del medio ambiente marino y condiciones de vida y de trabajo a bordo de los buques de cualquier pabellón;
- el establecimiento de criterios comunes para un control de los buques por parte del Estado del puerto y armonizando los procedimientos de inspección e inmovilización, teniendo debidamente en cuenta los compromisos asumidos por las autoridades marítimas de los Estados miembros en virtud del Memorando de Acuerdo de París sobre el control del Estado del puerto.
Artículo 2
Definiciones
A efectos de la presente Directiva y sus Anexos se entenderá por:
1) «Convenios»:
- la Convención Internacional sobre Líneas de Carga de 1966 (LL 66),
- el Convenio Internacional para la Seguridad de la Vida Humana en el Mar (1974) (SOLAS 74),
- el Convenio Internacional para Prevenir la Contaminación por los Buques (1973) y el Protocolo de 1978 de dicho Convenio (MARPOL 73/78),
- el Convenio Internacional sobre Normas de Formación, Titulación y Guardia para la Gente de Mar (1978) (STCW 78),
- el Convenio sobre el Reglamento Internacional para Prevenir los Abordajes (1972) (COLREG 72),
- el Convenio Internacional sobre Arqueo de Buques (1969), y
- el Convenio sobre Normas Mínimas de la Marina Mercante (1976) (OIT n° 147),
junto con los Protocolos y enmiendas de dichos Convenios y los códigos conexos de carácter obligatorio, en vigor en la fecha de adopción de la presente Directiva.
2) «MA»: el Memorando de Acuerdo de París sobre supervisión por el Estado rector del puerto, firmado en París el 26 de enero de 1982, en la versión vigente en la fecha de adopción de la presente Directiva.
3) «Buque»: todo navío destinado a la navegación marítima al que sea aplicable alguno de los Convenios y que enarbole pabellón distinto del pabellón del Estado del puerto.
4) «Instalación terminal costera»: una plataforma fija o flotante que opera en la plataforma continental de un Estado miembro.
5) «Inspector»: un empleado de la administración pública o cualquier otra persona debidamente autorizado por la autoridad competente de un Estado miembro para llevar a cabo las inspecciones de control del Estado del puerto, y responsable ante dichas autoridades competentes.
6) «Inspección»: visita a bordo del buque para comprobar tanto la validez de los certificados pertinentes y otros documentos, las condiciones del buque, su equipo y tripulación, así como las condiciones de vida y de trabajo de la tripulación.
7) «Inspección más detallada»: toda inspección en la que el buque, su equipo y tripulación en conjunto o, si procede, partes de éstos se someten a una inspección a fondo en las circunstancias especificadas en el apartado 3 del artículo 6, en lo que se refiere a la construcción del buque, equipamiento, dotación de personal, condiciones de vida y de trabajo y cumplimiento de los procedimientos de explotación del buque.
8) «Inspección ampliada»: una inspección como se especifica en el artículo 7.
9) «Inmovilización»: la prohibición oficial de que un buque se haga a la mar debido a la comprobación de deficiencias que, aisladamente o en conjunto, hacen que el buque no esté en condiciones de navegar.
10) «Detención de una operación»: la prohibición oficial de que un buque continúe una operación debido a la comprobación de deficiencias que, aisladamente o en conjunto, hacen peligrosa la continuación de dicha operación.
Artículo 3
Ámbito de aplicación
1. La presente Directiva se aplicará a todo buque y a su tripulación:
- que haga escala en un puerto o instalación terminal costera bajo la jurisdicción de un Estado miembro,
- que esté anclado en dichos puertos o instalaciones terminales costeras.
Ninguna de las disposiciones del presente artículo afectará a los derechos de intervención que le conceden al Estado miembro los convenios internacionales correspondientes.
2. Cuando se trate de buques de menos de 500 toneladas de arqueo bruto, los Estados miembros aplicarán las disposiciones pertinentes del Convenio aplicable y, cuando no exista Convenio aplicable, tomarán las medidas que resulten necesarias para garantizar que dichos buques no sean claramente peligrosos para la seguridad, la salud o el medio ambiente. Para la aplicación del presente apartado, los Estados miembros se guiarán por el Anexo I del MA.
3. Cuando se inspeccione un buque que enarbole pabellón de un Estado que no sea parte en un Convenio, los Estados miembros garantizarán que no se dé a dicho buque ni a su tripulación un trato más favorable que el otorgado a un buque que enarbole pabellón de un Estado que no sea parte en el Convenio.
4. Quedan excluidos del ámbito de aplicación de la presente Directiva los buques pesqueros, buques de guerra, unidades navales auxiliares, buques de madera de construcción primitiva, buques propiedad de los Estados utilizados con fines no comerciales y los yates de recreo no dedicados al comercio.
Artículo 4
Organismo de inspección
Los Estados miembros mantendrán organismos marítimos nacionales adecuados, en lo sucesivo denominados «autoridades competentes» para la inspección de buques y adoptarán todas las medidas necesarias para garantizar que sus autoridades competentes cumplen sus funciones tal como se establece en la presente Directiva.
Artículo 5
Obligaciones de inspección
1. La autoridad competente de cada Estado miembro llevará a cabo un número total anual de inspecciones correspondiente, como mínimo, al 25 % del número de buques que haya entrado en sus puertos durante un año civil representativo.
2. Al seleccionar los buques que deban inspeccionarse la autoridad competente dará prioridad a los buques que figuran en el Anexo I.
3. Los Estados miembros se abstendrán de inspeccionar aquellos buques que ya hayan sido inspeccionados por cualquier Estado miembro en los seis meses precedentes, siempre que:
- el buque no figure en la lista del Anexo I,
- no se hayan denunciado deficiencias en una inspección anterior,
- no existan motivos fundados para llevar a cabo una inspección.
4. Las disposiciones del apartado 3 no se aplicarán a ninguno de los controles operativos previstos específicamente en los Convenios.
5. Los Estados miembros y la Comisión cooperarán para fomentar el desarrollo de prioridades y prácticas que permitan una mejor identificación de los buques con posibilidades de deficiencias.
Cualquier enmienda del presente artículo, excepto la referencia al 25 % del apartado 1, se realizará con arreglo a lo dispuesto en el artículo 19.
Artículo 6
Procedimiento de inspección
1. La autoridad competente se asegurará de que el inspector, como mínimo:
a) compruebe los certificados y documentos enumerados en el Anexo II, en la medida aplicable,
b) quede satisfecho de las condiciones generales del buque, en particular de la sala de máquinas, y del alojamiento y las condiciones higiénicas.
2. El inspector podrá examinar todos los certificados y documentos pertinentes, aparte de los enumerados en el Anexo II, que, con arreglo a los Convenios, deban llevarse a bordo.
3. Cuando existan motivos fundados, tras la inspección mencionada en los apartados 1 y 2, para estimar que las condiciones del buque o de su equipo o tripulación incumplen sustancialmente los requisitos aplicables de un Convenio, se llevará a cabo una inspección más detallada, incluido un control ulterior del cumplimiento de los requisitos de explotación de buques.
Existen «motivos fundados» cuando el inspector encuentra elementos de prueba, según su criterio profesional, de que el buque, su equipo o su tripulación deben someterse a una inspección más detallada.
En el Anexo III figuran ejemplos de «motivos fundados».
4. Deberán también cumplirse los procedimientos y orientaciones pertinentes sobre el control de buques especificados en el Anexo IV.
Artículo 7
Inspección ampliada de determinados buques
1. Los Estados miembros se cerciorarán de que se lleva a cabo una inspección ampliada de los buques pertenecientes a las categorías enumeradas en el Anexo V cuando existan motivos fundados para una inspección detallada.
2. En el Anexo V se exponen orientaciones no obligatorias para la inspección ampliada.
3. Los buques mencionados en el apartado 1 se someterán sólo una vez en cada período de doce meses a una inspección ampliada por las autoridades competentes de los Estados miembros. No obstante, los buques citados podrán ser sometidos a la inspección que consta en los apartados 1 y 2 del artículo 6.
4. En el caso de los buques de pasajeros que operen en los puertos de un Estado miembro o fuera de ellos según una planificación regular llevará a cabo la inspección ampliada la autoridad competente de dicho Estado miembro. Cuando un buque de pasajeros opera con este tipo de planificación regular entre puertos de los Estados miembros, uno de estos Estados se ocupará de la inspección ampliada.
Artículo 8
Informe de la inspección para el capitán
1. Una vez terminada la inspección, la inspección más detallada o la inspección ampliada, el inspector entregará al capitán del buque un documento según el modelo del Anexo 3 del MA, en el que constarán los resultados de la inspección y especificaciones de las decisiones que haya tomado el inspector y de cualquier medida correctiva que deba tomar el capitán, el propietario o el armador.
2. Cuando haya deficiencias que justifiquen la inmovilización de un buque, la información para el capitán de acuerdo con el apartado 1 incluirá información sobre la futura publicación de la inmovilización de acuerdo con las disposiciones de la presente Directiva.
Artículo 9
Rectificación de deficiencias e inmovilización
1. Deberán rectificarse de acuerdo con los Convenios y a satisfacción de las autoridades competentes cuantas deficiencias confirme o manifieste la inspección a que se refieren los artículos 6 y 7.
2. Cuando las deficiencias sean manifiestamente peligrosas para la seguridad, la salud o el medio ambiente, la autoridad competente del Estado del puerto en el que se efectúa la inspección del buque procederá a inmovilizar el mismo, o a detener la operación en la que se hayan observado las deficiencias. No se levantará la inmovilización ni la detención de una operación hasta que no exista peligro, o hasta que dicha autoridad decida que, bajo determinadas condiciones, el barco puede hacerse a la mar o puede continuar la operación interrumpida, sin riesgo para la seguridad y la salud de los pasajeros, de la tripulación, para otros buques y sin que amenace apreciablemente con dañar el medio marino.
3. En el ejercicio de su apreciación profesional de si se debe inmovilizar o no un buque, el inspector aplicará los criterios enunciados en el Anexo VI.
4. En circunstancias excepcionales, cuando el estado general de un buque es manifiestamente inferior a las normas aplicables, la autoridad competente podrá suspender la inspección de dicho buque hasta que las partes responsables hayan tomado las medidas necesarias para garantizar que el buque cumple los requisitos pertinentes de los Convenios en cuestión.
5. En caso de que las inspecciones mencionadas en los artículos 6 y 7 den lugar a una inmovilización, la autoridad competente informará por escrito inmediatamente a la administración del Estado cuyo pabellón enarbole el buque, (en lo sucesivo denominada «administración del pabellón»), al cónsul o, en su defecto, a la representación diplomática más próxima del Estado cuyo pabellón enarbola el buque, de todas las circunstancias en las que se estimó necesario intervenir. Se comunicará, además, a los inspectores designados u organizaciones reconocidas responsables de la expedición de los certificados cuando proceda.
6. Lo dispuesto en la presente Directiva se entenderá sin perjuicio de otros requisitos de los Convenios sobre los procedimientos de notificación e información relativos al control por el Estado del puerto.
7. Cuando el Estado del puerto ejerza el control con arreglo a la presente Directiva se hará todo lo posible para evitar que los buques sean inmovilizados o retrasados indebidamente. Cuando un buque se haya inmovilizado o retrasado indebidamente por esta razón, el propietario o el armador tendrá derecho a ser compensado por toda pérdida o perjuicio sufridos. En cualquier caso de reclamación por inmovilización o retraso indebidos, corresponde al propietario o al armador la carga de la prueba.
Artículo 10
Recursos
1. El propietario o armador de un buque o su representante en el Estado miembro tendrá derecho de recurrir contra una decisión de inmovilización adoptada por la autoridad competente. El recurso no suspenderá la inmovilización.
2. Los Estados miembros establecerán y mantendrán procedimientos adecuados de recurso con tal fin, de acuerdo con sus legislaciones nacionales.
3. La autoridad competente informará adecuadamente sobre los derechos de recurso al capitán del buque a que se refiere el apartado 1.
Artículo 11
Seguimiento de las inspecciones e inmovilización
1. Cuando las deficiencias mencionadas en el apartado 2 del artículo 9 no puedan corregirse en el puerto de inspección, la autoridad competente del Estado miembro podrá permitir al buque que se dirija al astillero más próximo disponible, elegido por el capitán y las autoridades de que se trate, siempre que se cumplan las condiciones impuestas por la autoridad competente del Estado del pabellón y acordadas por dicho Estado miembro. Tales condiciones deberán asegurar que el buque pueda navegar sin riesgo para la seguridad y la salud de los pasajeros, o la tripulación, sin riesgo para otros buques, y sin que suponga una amenaza apreciable para el medio marino.
2. Cuando se den las circunstancias mencionadas en el apartado 1, la autoridad competente del Estado miembro del puerto de inspección notificará todas las condiciones del viaje a la autoridad competente del Estado en que esté situado el astillero, a las partes mencionadas en el apartado 5 del artículo 9 y a cualquier otra autoridad si procede.
3. La notificación a las partes mencionada en el apartado 2 se hará conforme a lo establecido en el Anexo 2 del MA.
La autoridad competente del Estado miembro que reciba la notificación informará de las medidas tomadas a la autoridad que las haya remitido.
4. Todo Estado miembro tomará medidas para garantizar que se niegue el acceso a sus puertos comunitarios a los buques mencionados en el apartado 1:
i) que se hagan a la mar sin cumplir las condiciones impuestas por la autoridad competente de cualquier Estado miembro en el puerto de inspección, o
ii) que se niegue a cumplir los requisitos aplicables de los Convenios al no presentarse en el astillero indicado,
hasta que el propietario haya acreditado a satisfacción de la autoridad competente del Estado miembro que hubiese considerado deficiente el buque que éste cumple plenamente los requisitos aplicables de los Convenios.
5. Cuando se den las circunstancias mencionadas en el punto i) del apartado 4, la autoridad competente del Estado miembro que haya considerado deficiente el buque alertará inmediatamente a las autoridades competentes de todos los demás Estados miembros.
En las circunstancias mencionadas en el punto ii) del apartado 4, la autoridad competente del Estado miembro donde se encuentre el astillero alertará inmediatamente a las autoridades competentes de todos los Estados miembros.
Antes de denegar la entrada el Estado miembro podrá solicitar consultas con la administración del pabellón del buque de que se trate.
6. No obstante lo dispuesto en el apartado 4, la autoridad correspondiente del Estado del puerto podrá permitir el acceso a un puerto determinado en caso de fuerza mayor, consideraciones prioritarias de seguridad o para reducir o minimizar el riesgo de contaminación o subsanar las deficiencias siempre que el propietario, el armador o el capitán del buque hayan aplicado las medidas adecuadas, a satisfacción de la autoridad competente del Estado miembro de que se trate, para garantizar la entrada segura del buque.
Artículo 12
Perfil profesional de los inspectores
1. Las inspecciones serán efectuadas exclusivamente por inspectores que cumplan los criterios de cualificación indicados en el Anexo VII.
2. Cuando la autoridad competente del Estado del puerto no pueda facilitar los conocimientos profesionales necesarios, el inspector de dicha autoridad competente podrá estar asistido por cualquier persona con los conocimientos profesionales necesarios.
3. Los inspectores que lleven a cabo el control del Estado del puerto y las personas que les asisten no tendrán ningún interés comercial ni en los puertos ni en los buques en los que se efectúen inspecciones, ni estarán empleados por organizaciones internacionales, ni asumirán trabajo en su beneficio, que expidan certificados estatutarios o de clasificación o que realicen las supervisiones necesarias para la expedición de dichos certificados a los buques.
4. Los inspectores serán portadores de un documento personal en forma de tarjeta de identidad expedida por su autoridad competente de acuerdo con la normativa nacional en que se indique que el inspector está autorizado para realizar inspecciones.
Se creará un modelo común de la tarjeta de identidad citada de acuerdo con el procedimiento establecido en el artículo 19.
Artículo 13
Informes de los prácticos y de las autoridades portuarias
1. Los prácticos de los Estados miembros que se ocupen de atracar y desatracar buques u ocupados a bordo de un buque que navegue con destino a un puerto de un Estado miembro informarán inmediatamente a la autoridad competente del Estado del puerto o, en su caso, al Estado ribereño, cuando observen deficiencias que puedan perjudicar la navegación segura del buque o que puedan crear un riesgo de daños para el medio marino.
2. Cuando las autoridades del puerto, en el ejercicio de sus funciones normales, observen que un buque atracado en su puerto presenta deficiencias que pueden afectar a la seguridad del buque o creen un riesgo apreciable de daños para el medio marino, informarán inmediatamente a la autoridad competente del Estado del puerto de que se trate.
Artículo 14
Cooperación
1. Todos los Estados miembros adoptarán disposiciones para establecer una cooperación entre su autoridad competente, sus autoridades portuarias y otras autoridades pertinentes u organizaciones mercantiles, con el fin de asegurar que su autoridad competente pueda obtener toda la información pertinente sobre los buques que hagan escala en sus puertos.
2. Los Estados miembros mantendrán disposiciones para el intercambio de información y cooperación entre su autoridad competente y las autoridades competentes de todos los demás Estados miembros y mantendrán el enlace operativo establecido entre su autoridad competente, la Comisión y el sistema de información SIRENAC E, con base en St. Malo, Francia.
3. La información mencionada en el apartado 2 será la especificada en el Anexo 4 del MA y la necesaria para dar cumplimiento al artículo 15 de la presente Directiva.
Artículo 15
Publicación de información relativa a las inmovilizaciones
Las autoridades competentes publicarán como mínimo trimestralmente información de los buques inmovilizados durante el trimestre anterior que hayan sido inmovilizados más de una vez en los últimos veinticuatro meses. La publicación incluirá la siguiente información:
- nombre del buque,
- nombre del propietario o armador del buque,
- número OMI,
- Estado del pabellón,
- sociedad de clasificación, si procede, y, en su caso, cualquier otra parte, que, de acuerdo con los Convenios, haya expedido certificados a dicho buque en nombre del Estado del pabellón,
- motivo de la inmovilización,
- puerto y fecha de la inmovilización.
Artículo 16
Reembolso de los costes
1. En el caso de que las inspecciones a que se refieren los artículos 6 y 7 confirme o revele deficiencias en cuanto a los requisitos de un Convenio que justifiquen la detención de un buque, el propietario o el armador o sus representantes en el Estado del puerto cubrirán todos los costes de la inspección, durante cualquier período contable normal.
2. Todos los costes de las inspecciones efectuadas por la autoridad competente de un Estado miembro en virtud del apartado 4 del artículo 11 correrán a cargo del armador o del explotador del buque.
3. No se retirará la inmovilización hasta que los costes se hayan reembolsado en su totalidad o se haya dado una garantía suficiente.
Artículo 17
Datos para el seguimiento de la aplicación
1. Los Estados miembros facilitarán a la Comisión y a la Secretaría del MA los datos siguientes:
- número de inspectores que prestan servicio en nombre del Estado miembro en la inspección del Estado del puerto de acuerdo con la presente Directiva. En el caso de las autoridades para las que los inspectores encargados de las inspecciones del Estado del puerto trabajen sólo a tiempo parcial, el número de éstos deberá convertirse a una cifra equivalente de inspectores empleados a tiempo completo;
- el número de buques que hayan entrado en sus puertos en un año civil representativo durante el período de cinco años precedente.
2. La información descrita en el apartado 1 deberá ser facilitada dentro de un plazo de tres meses a partir de la fecha de entrada en vigor de la presente Directiva y, en lo sucesivo, una vez cada tres años, a más tardar, el 1 de octubre.
Artículo 18
Comité de reglamentación
La Comisión estará asistida por el Comité creado en virtud del artículo 12 de la Directiva 93/75/CEE, con arreglo al procedimiento establecido en dicho artículo.
Artículo 19
Procedimiento de modificación
La presente Directiva podrá ser modificada con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 18, para:
a) adaptar las obligaciones de inspección y publicación de los Estados miembros, mencionadas en el artículo 5, excepto la referencia al 25 % en el apartado 1, y en los artículos 6, 7 y 15 basándose en la experiencia adquirida en la aplicación de la presente Directiva y teniendo en cuenta la evolución del MA;
b) adaptar los Anexos para tener en cuenta las enmiendas que hayan entrado en vigor de los Convenios, Protocolos, códigos, resoluciones de las Organizaciones internacionales pertinentes y del MA.
Artículo 20
Aplicación
1. Los Estados miembros pondrán en vigor las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas necesarias para dar cumplimiento a lo establecido en la presente Directiva a más tardar el 30 de junio de 1996. Informarán de ello inmediatamente a la Comisión.
2. Cuando los Estados miembros adopten dichas disposiciones, éstas incluirán una referencia a la presente Directiva o irán acompañadas de dicha referencia en su publicación oficial. Los Estados miembros establecerán las modalidades de la mencionada referencia.
3. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las principales disposiciones de Derecho interno que adopten en el ámbito regulado por la presente Directiva.
Artículo 21
La presente Directiva entrará en vigor a los veinte días de su publicación.
Artículo 22
Los destinatarios de la presente Directiva son los Estados miembros.
Hecho en Luxemburgo, el 19 de junio de 1995.