31980L0154
L 033/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 21 януари 1980 година
относно взаимното признаване на дипломи, удостоверения и други официални документи за акушерки, включваща мерки за улесняване на действителното упражняване на правото на установяване и на свободното предоставяне на услуги
(80/154/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално членове 49, 57 и 66 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Асамблеята (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че съгласно Договора, след приключване на преходния период не се допуска каквото и да е дискриминационно третиране, основано на националността в областта на установяването и предоставянето на услуги; като има предвид, че така осъщественият принцип на национално третиране се прилага по-специално за издаването на евентуално изисквано разрешение за достъп до акушерските дейности, както и за регистрирането или членството в професионални организации или сдружения;
като има предвид, че все пак е уместно да се предвидят разпоредби за улесняване на действителното упражняване на правото на установяване и свободното предоставяне на услуги от акушерките;
като има предвид, че по силата на Договора, държавите-членки се задължават да не оказват никакво съдействие, чието естество би накърнило условията на установяване;
като има предвид, че член 57, параграф 1 от Договора предвижда приемането на директиви за взаимното признаване на дипломи, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация;
като има предвид, че е целесъобразно, освен взаимното признаване на дипломите, да се предвиди и координиране на изискванията за обучение за акушерка; като има предвид, че това координиране е предмет на Директива 80/155/ЕИО (4);
като има предвид, че придобиването на диплома за акушерка представлява законово изискване в държавите-членки за достъп до акушерската професия и упражняването ѝ;
като има предвид, че по отношение на използването на придобитата образователно-квалификационна степен, предвид факта, че една директива за взаимно признаване на дипломите не включва непременно формално приравняване на образователно-квалификационните степени, за които се отнасят тези дипломи, следва да се разреши използването на тази степен само на езика на държавата-членка по произход или на държавата-членка, от която идва чуждестранното лице;
като има предвид, че за улесняване прилагането на настоящата директива от националните администрации, държавите-членки могат да изискат лицата, за които тя се отнася и които отговарят на поставените в нея изисквания за образование, да представят, заедно с документа за професионална квалификация, и свидетелство от компетентните органи на страната по произход или на страната, от която идва чуждестранното лице, удостоверяващо, че тези документи са посочените в настоящата директива;
като има предвид, че в случай на предоставяне на услуги, изискването за регистриране или членство в професионални организации или сдружения, свързано с трайния и постоянен характер на дейността, извършвана в приемащата страна, безспорно би представлявало неудобство за предоставящия услугите поради временния характер на неговата дейност; като има предвид, че следва това изискване да отпадне; като има предвид, че в този случай е целесъобразно да се осигури контрол върху професионалната дисциплина, което е от компетенцията на тези професионални организации или сдружения; като има предвид, че за тази цел и ако член 62 от Договора не предвижда друго, следва да се предвиди възможността лицето да се задължи да уведоми за предоставянето на услугите компетентния орган в приемащата държава-членка;
като има предвид, че с оглед на изискванията за нравственост и почтеност следва да се направи разграничение по отношение на първоначалния достъп до професията от една страна и упражняването ѝ, от друга;
като има предвид, че с оглед дейността на акушерките като заети лица, Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 г. за свободното движение на работници в Общността (5) не съдържа специални разпоредби за професиите, нормативно уредени по отношение на нравствеността и почтеността, професионалната дисциплина и използването на официален документ за професионална квалификация; като има предвид, че според държавите-членки тази нормативна уредба е или може да бъде приложима както за заетите лица, така и за свободно заетите лица; като има предвид, че във всички държави-членки за акушерските дейности се изисква диплома, удостоверение или друг официален документ за акушерка; като има предвид, че тази професия се упражнява както от свободно заети лица, така и от заети лица или от едно и също лице последователно и в двете качества по време на цялостната му професионалната дейност; като има предвид, че за да се улесни напълно свободното движение на тези специалисти на територията на Общността, следователно е необходимо прилагането на настоящата директива да обхване и акушерките, работещи като заети лица,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ПРИЛОЖНО ПОЛЕ
Член 1
1. Настоящата директива се прилага за акушерските дейности, така както са определени във всяка една държава-членка, без да се засягат разпоредбите на член 4 от Директива 80/155/ЕИО, упражнявани под професионални звания, както следва:
във Федерална република Германия:
-
„Hebamme“;
в Белгия:
-
„accoucheuse“/„vroedvrouw“;
в Дания:
-
„jordemoder“;
във Франция:
-
„sage-femme“;
в Ирландия:
-
„midwife“;
в Италия:
-
„ostetrica“;
в Люксембург:
-
„sage-femme“;
в Нидерландия:
-
„verloskundige“;
в Обединеното кралство:
-
„midwife“.
ГЛАВА II
ДИПЛОМИ, УДОСТОВЕРЕНИЯ И ДРУГИ ОФИЦИАЛНИ ДОКУМЕНТИ ЗА АКУШЕРКИ
Член 2
1. Всяка държава-членка признава издадените на гражданите на държавите-членки от другите държави-членки дипломи, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация, изброени в член 3 по-долу, в съответствие с разпоредбите на член 1, параграфи 1, 3 и 4 от Директива 80/155/ЕИО и отговарящи на едно от следните условия:
-
завършено образование при редовна форма на обучение за акушерка за не по-малко от три години:
-
за което се изисква диплома, удостоверение или друг документ за професионална квалификация, който дава право да се продължи образованието в университет или висше учебно заведение или, ако случаят не е такъв, който да гарантира равностойно ниво на образование,
-
или е последвано от професионален стаж, за който е издадена атестация, посочена в член 4 от настоящата директива;
-
редовно обучение за акушерка за не по-малко от две години или 3 600 учебни часа, за което се изисква диплома, удостоверение или друг официален документ за медицинска сестра с общ профил, посочен в член 3 от Директива 77/452/ЕИО (6);
-
редовно обучение за акушерка за не по-малко от осемнадесет месеца или 3 000 учебни часа, за което се изисква диплома, удостоверение или друг официален документ за медицинска сестра с общ профил, посочен в член 3 от Директива 77/452/ЕИО и последвано от професионален стаж, за който е издадена атестация, посочена в член 4 от настоящата директива.
2. По отношение на достъпа и упражняването на дейностите на акушерките като лица на свободна практика, всяка държава-членка, на своя територия, придава на признатите от нея дипломи, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация, същата сила както и на издаваните от нея.
Член 3
Посочените в член 2 дипломи, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация са както следва:
a)
във Федерална република Германия:
-
„Hebammenprüfungszeugnis“ - документ, издаден от назначена от държавата изпитна комисия,
-
атестации от компетентните органи във Федерална република Германия, утвърждаващи приравняването на официалните документи за обучение, издадени след 8 май 1945 г. от компетентните органи в Германската демократична република с изброените в първото тире документи за обучение;
б)
в Белгия:
„diplôme d'accoucheuse“/„vroedvrouwdiploma“- диплома, издадена от държавно или от акредитирано от държавата учебно заведение или от централната комисия;
в)
в Дания:
„bevis for bestået jordemodereksamen“- документ, издаден от „DANMARKS JORDEMODERSKOLE“;
г)
във Франция:
„diplôme de sage-femme“ - диплома, издадена от държавата;
д)
в Ирландия:
„certificate in midwifery“ - свидетелство, издадено от „An Bord Altranais“;
е)
в Италия:
„diploma d'ostetrica“ - диплома, издадена от акредитирано от държавата учебно заведение;
ж)
в Люксембург:
„diplôme de sage-femme“ - диплома, издадена от министъра на здравеопазването по решение на изпитната комисия;
з)
в Нидерландия:
„vroedvrouwdiploma“ - диплома, издадена от назначена от държавата изпитна комисия;
и)
в Обединеното кралство:
„certificate of admission to the Roll of Midwives“ - свидетелство, издадено в Англия или в Уелс от „Central Midwives Board for England and Wales“, в Шотландия от „Central Midwives Board for Scotland“ и в Северна Ирландия от „Northern Ireland Council for Nurses and Midwives“.
Член 4
Предвидената в член 2 атестация се издава от компетентните органи в държавата-членка по произход или в държавата-членка, от която идва чуждестранното лице. Тя удостоверява, че след придобиване на диплома за акушерка, лицето е упражнявало по задоволителен начин в болница или специализирано акредитирано здравно заведение всички дейности на акушерската професия за следните периоди:
-
две години за случая, предвиден в член 2, параграф 1, първо тире, второ подтире,
-
една година за случая, предвиден в член 2, параграф 1, трето тире.
ГЛАВА III
ПРИДОБИТИ ПРАВА
Член 5
1. Всяка държава-членка приема като достатъчно доказателство, по отношение на гражданите на държавите-членки, чиито дипломи, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация не отговарят на съвкупността от минимални изисквания за обучение, предвидени в член 1 от Директива 80/155/ЕИО, дипломите, други официални документи за акушерки, издадени от тези държави-членки не по-късно от шест години от обявяването на настоящата директива, придружени от атестация, издадена в уверение на това, че тези граждани действително и законно са извършвали съответната дейност в продължение на не по-малко от три години през петте години, предхождащи издаването на атестацията.
2. Всяка държава-членка приема като достатъчно доказателство, по отношение на гражданите на държавите-членки, чиито дипломи, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация не отговарят на съвкупността от минимални образователни изисквания, предвидени в член 1 от Директива 80/155/ЕИО, но които по силата на член 2 от настоящата директива следва да се признават само, ако са придружени от атестация за професионален стаж, посочен в член 4, дипломите, удостоверенията и другите официални документи за акушерки, издадени от тези държави-членки преди прилагането на настоящата директива, придружени от удостоверение, издадено в уверение на това, че тези граждани действително и законно са извършвали съответната дейност в продължение на не по-малко от две години през петте години, предшествали издаването на атестацията.
ГЛАВА IV
ИЗПОЛЗВАНЕ НА ОБРАЗОВАТЕЛНО-КВАЛИФИКАЦИОННАТА СТЕПЕН
Член 6
1. Без да се засяга член 15, приемащите държави-членки се грижат за признаване правото на гражданите на държавите-членки, отговарящи на условията, предвидени в членове 2 и 5, да използват законно придобитата от тях образователно-квалификационна степен, доколкото тя не съвпада с професионалната им квалификация и евентуално, съкратената форма на тази степен, възприета в държавата-членка по произход или в държавата-членка, от която идва чуждестранното лице, на езика на тази държава. Приемащите държави-членки могат да изискат тази образователно-квалификационна степен да бъде последвана от името и мястото на учебното заведение или комисията, които са издали документ за нея.
2. Когато образователно-квалификационната степен на държавата-членка по произход или на държавата-членка, от която идва чуждестранното лице може да бъде сбъркана в приемащата държава-членка със степен, за която в тази държава се изисква допълнително образование, което лицето не е придобило, приемащата държава-членка може да изиска лицето да използва образователно-квалификационната степен, придобита в държавата-членка по произход или от която то идва в подходяща форма, посочена от приемащата държава-членка.
ГЛАВА V
РАЗПОРЕДБИ ЗА УЛЕСНЯВАНЕ ДЕЙСТВИТЕЛНОТО УПРАЖНЯВАНЕ НА ПРАВОТО НА УСТАНОВЯВАНЕ И СВОБОДНО ПРЕДОСТАВЯНЕ НА УСЛУГИ ОТ АКУШЕРКИТЕ
A. Специални разпоредби за правото на установяване
Член 7
1. Приемащата държава-членка, която, за първоначален достъп до една от дейностите, посочени в член 1, изисква от своите граждани доказателство за нравственост или почтеност, приема като достатъчно доказателство по отношение на гражданите на другите държави-членки атестация, издадена от компетентния орган в държавата-членка по произход или в държавата-членка, от която идва чуждестранното лице, в уверение на това, че са изпълнени изискванията за нравственост и почтеност относно достъпа до съответната дейност, в сила в тази държава-членка.
2. Когато държава-членка по произход или държава-членка, от която идва чуждестранното лице, не изисква доказателство за нравственост или почтеност за първоначален достъп до съответната дейност, приемащата държава-членка може да изиска от гражданите на държавата-членка по произход или от която те идват, свидетелство за съдимост или, при липса на такова, равностоен документ, издаден от компетентния орган на държавата-членка по произход или на държавата-членка, от която идва чуждестранното лице.
3. Приемащата държава-членка може, ако разполага със сериозни и конкретни факти, настъпили преди установяването на заинтересованото лице в тази държава извън нейната територия и които биха могли да имат на нейна територия последствия за достъпа до съответната дейност, да уведоми за това държавата-членка по произход или държавата-членка, от която идва чуждестранното лице.
Държавата-членка по произход или държавата-членка, от която идва чуждестранното лице проверява достоверността на фактите, доколкото те биха имали в тази държава-членка последствия за достъпа до съответната дейност. Органите на тази държава сами вземат решение за естеството и обхвата на разследванията, които трябва да се предприемат и съобщават на приемащата държава-членка произтичащите от това последствия по отношение на издадените от тях удостоверения или документи.
4. Държавите-членки гарантират тайната на предадената информация.
Член 8
1. Когато в приемащата държава-членка са в сила законови, подзаконови и административни разпоредби относно изискванията за нравственост или почтеност, включително и разпоредби, предвиждащи дисциплинарни наказания при груба професионална грешка или осъждане за престъпление, свързани с упражняване на някоя от дейностите, посочени в член 1, държавата-членка по произход или държавата-членка, от която идва чуждестранното лице предава на приемащата държава-членка необходимата информация, свързана с мерките или наказанията от професионален или административен характер, наложени на заинтересованото лице, както и за наказателните санкции относно упражняването на професията в държавата-членка по произход или в държавата-членка, от която идва чуждестранното лице.
2. Приемащата държава-членка може, ако разполага със сериозни и конкретни факти, настъпили преди установяването на заинтересованото лице в тази държава, извън нейната територия и които могат да имат на нейна територия последици за упражняване на съответната дейност, да уведоми за това държавата-членка по произход или държавата-членка, от която идва чуждестранното лице.
Държавата-членка по произход или държавата-членка, от която идва чуждестранното лице проверява достоверността на фактите, доколкото те биха имали в тази държава-членка последствия за упражняването на съответната дейност. Органите на тази държава сами вземат решение за естеството и обхвата на разследванията, които трябва да се предприемат и съобщават на приемащата държава-членка произтичащите от това последствия по отношение на информацията, която са предали по силата на параграф 1.
3. Държавите-членки гарантират тайната на предадената информация.
Член 9
Когато приемащата държава-членка изисква от гражданите си, за достъп до някоя от дейностите, изброени в член 1 или за упражняването ѝ, документ за физическото или психическото здравословно състояние, тази държава приема като достатъчно в това отношение представянето на документа, изискван в държавата-членка по произход или в държавата-членка, от която идва чуждестранното лице.
Когато държавата-членка по произход или държавата-членка, от която идва чуждестранното лице не изисква такъв документ за достъп до съответната дейност или за упражняването ѝ, приемащата държава-членка приема от гражданите на държавата-членка по произход или държавата-членка, от която идва чуждестранното лице атестация, издадена от компетентния орган в тази държава, съответстваща на атестацията на приемащата държава-членка.
Член 10
Посочените в членове 7, 8 и 9 документи не могат да бъдат представяни по-късно от три месеца от датата на издаването им.
Член 11
1. Процедурата за разрешаване достъпа на лицето до една от дейностите, посочени в член 1, съгласно членове 7, 8 и 9, трябва да приключи в най-кратки срокове и не по-късно от три месеца след представяне на всички необходими документи от заинтересованото лице, без да се променят сроковете, произтичащи от евентуално обжалване след приключване на тази процедура.
2. В случаите, посочени в член 7, параграф 3 и член 8, параграф 2, молбата за преразглеждане прекратява посочения в параграф 1 срок.
Консултираната държава-членка трябва да изпрати своя отговор в тримесечен срок.
Приемащата държава-членка дава ход на посочената в параграф 1 процедура веднага след получаване на отговора или при изтичане на срока.
Член 12
Когато приемащата държава-членка изисква от гражданите си полагане на клетва или официална декларация за достъп до някоя от медицинските дейности или за упражняването ѝ и в случай, че формулировката на тази клетва или декларация не може да се използва от гражданите на другите държави-членки, приемащата държава-членка следи на заинтересованите лица да бъде предложена подходяща и равностойна формулировка.
Б. Специални разпоредби за извършването на услуги
Член 13
1. Когато държава-членка изисква от гражданите си за достъпа или за упражняването на дейностите, посочени в член 1, разрешително, регистрация или членство в професионална организация или сдружение, тази държава-членка освобождава от това изискване гражданите на държавите-членки в случай на предоставяне на услуги.
Заинтересованото лице предоставя услуги със същите права и задължения както и гражданите на приемащата държава-членка; в частност то е подчинено на дисциплинарните разпоредби от професионален или административен характер, които се прилагат в тази държава-членка.
Когато приемащата държава-членка предприема мярка съгласно втора алинея или разполага с факти, противоречащи на тези разпоредби, тя незабавно уведомява държавата-членка, в която се е установило лицето.
2. Приемащата държава-членка може да изиска лицето предварително да заяви на компетентните органи предоставянето на услуги от негова страна, в случай, че предоставянето на тези услуги налага временното му пребиваване на нейна територия.
При спешни обстоятелства, това заявление може да бъде направено в най-кратък срок след предоставянето на услугите.
3. По силата на параграфи 1 и 2, приемащата държава-членка може да изиска от лицето един или повече документи, съдържащи следната информация:
-
атестацията, посочена в параграф 2,
-
атестация, че лицето законно упражнява съответните дейности в държавата-членка, в която се е установило,
-
атестация, че лицето притежава посочените в настоящата директива дипломи, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация, изисквани за предоставянето на съответните услуги.
4. Документите, предвидени в параграф 3, не могат да бъдат представяни по-късно от дванадесет месеца от датата на издаването им.
5. Когато държава-членка лишава изцяло или частично, временно или окончателно, свой гражданин или гражданин на друга държава-членка, установен на нейна територия от правото да упражнява някоя от дейностите, посочени в член 1, тя прави необходимото, за временното или окончателно, в зависимост от случая, отнемане на атестацията, посочена в параграф 3, второ тире.
Член 14
Когато в приемащата държава-членка, за уреждане на плащанията с осигурителен орган, вследствие на дейности, извършени в полза на осигурени лица, се изисква регистриране в осигурителен орган, тази държава-членка, в случай на предоставяне на услуги, налагащи командироване на друго място на лицето, предоставящо услугите, освобождава от това изискване гражданите на държавите-членки, установени в друга държава-членка.
Независимо от това, лицето, предоставящо услугите, уведомява този орган предварително или, при спешни обстоятелства, впоследствие, за извършването на услугите.
В. Общи разпоредби за правото на установяване и свободното предоставяне на услуги
Член 15
Когато в приемащата държава-членка използването на професионално звание, относно някоя от дейностите, посочени в член 1, е нормативно уредено, гражданите на другите държави-членки, които отговарят на изискванията, предвидени в член 2 и член 5 използват професионалната квалификация, възприета в приемащата държава-членка и отговаряща на изискванията за образование в тази държава, и си служат със съкратената му формулировка.
Член 16
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, позволяващи на заинтересованите лица да бъдат информирани за разпоредбите на здравното и социалното законодателство, както и при необходимост за изискванията за професионална етика в приемащата държава-членка.
За тази цел те могат да създават информационни служби, към които заинтересованите лица могат да се обръщат за необходимата им информация. В случай на установяване, приемащите държави-членки могат да задължат заинтересованите лица да установят контакт с тези служби.
2. Държавите-членки могат да създават посочените в параграф 1 служби към компетентните органи и структури, които те посочват в срока, предвиден в член 20, параграф 1.
3. Държавите-членки правят необходимото, заинтересованите лица да придобият при нужда, в техен интерес и в интерес на техните пациенти, необходимите езикови познания за упражняване на професията им в приемащата държава-членка.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 17
В случай на основателни съмнения, приемащата държава-членка може да изиска от компетентните органи на друга държава-членка потвърждение за достоверността на дипломите, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация, издадени в тази друга държава-членка и посочени в глави II и III, както и потвърждение на факта, че заинтересованото лице отговаря на всички изисквания за образование, предвидени в Директива 80/155/ЕИО.
Член 18
Държавите-членки, в предвидения в член 20, параграф 1 срок, определят органите и структурите, оправомощени да издават или приемат дипломи, удостоверения и други официални документи за професионална квалификация, както и документите или сведенията, посочени в настоящата директива и незабавно уведомяват за това другите държави-членки и Комисията.
Член 19
Настоящата директива се прилага също за гражданите на държавите-членки, които съгласно Регламент (ЕИО) № 1612/68, упражняват или ще упражняват като заети лица една от посочените в член 1 дейности.
Член 20
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да се съобразят с настоящата директива в срок от три години от нотифицирането ѝ и незабавно информират Комисията за това.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното си законодателство, които приемат в областта, уредена от настоящата директива.
Член 21
В случай, че при прилагането на настоящата директива възникнат значителни затруднения в някои области за някоя държава-членка, Комисията разглежда тези затруднения съвместно с тази държава и взема предвид становището на Комитета на висшите служители от здравеопазването, създаден с Решение 75/365/ЕИО (7), последно измененo с Решение 80/157/ЕИО (8).
При необходимост, Комисията внася в Съвета подходящи предложения.
Член 22
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 21 януари 1980 година.
DIRECTIVA DEL CONSEJO
de 21 de enero de 1980
sobre reconocimiento recíproco de diplomas , certificados y otros títulos de matrona y que contiene además medidas destinadas a facilitar el ejercicio efectivo del derecho de establecimiento y de libre prestación de servicios
( 80/154/CEE )
EL CONSEJO DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS ,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Económica Europea y , en particular , sus artículos 49 , 57 y 66 ,
Vista la propuesta de la Comisión (1) ,
Visto el dictamen del Parlamento Europeo (2) ,
Visto el dictamen del Comité económico y social (3) ,
Considerando que , en aplicación del Tratado , a partir del final del período de transición , todo trato discriminatorio , por motivos de nacionalidad , en materia de establecimiento y de prestación de servicios ; que el principio del trato nacional así realizado se aplica en particular a la concesión de la autorización que pudiere exigirse para el acceso a las actividades de matrona , así como a la inscripción afiliación a organizaciones u organismos profesionales ;
Considerando que , sin embargo , parece indicado adoptar determinadas disposiciones que faciliten el ejercicio efectivo del derecho de establecimiento y de libre prestación de servicio de las matronas ;
Considerando que , en aplicación del Tratado , los Estados miembros se han comprometido a no prestar ninguna ayuda que pudiere falsear las condiciones de establecimiento ;
Considerando que el apartado 1 del artículo 57 del Tratado dispone que se adopten directivas tendentes al reconocimiento recíproco de los diplomas , certificados y otros títulos ;
Considerando que parece oportuno disponer , al mismo tiempo que el reconocimiento recíproco de los diplomas , una coordinación de las condiciones de formación de las matronas ; que esta coordinación es el objeto de la Directiva 80/155/CEE (4) ;
Considerando que , en los Estados miembros , la ley subordina el acceso a las actividades de matrona y su ejercicio a la posesión de un diploma de matrona ;
Considerando que , puesto que una Directiva de reconocimiento recíproco de los diplomas no implica necesariamente una equivalencia material de los sistemas a los que atañen esos diplomas , es conveniente autorizar el uso del diploma solamente en la lengua del Estado miembro de origen o de procedencia ;
Considerando que , para facilitar la aplicación de la presente Directiva las Administraciones nacionales , los Estados miembros pueden ordenar que los beneficiarios que reúnan las condiciones de formación requeridas por ésta presenten , junto a su título , un certificado de las autoridades competentes del país de origen o procedencia que acredite que dichos títulos son efectivamente los mencionados en la presente Directiva ;
Considerando que , en caso de prestación de servicios , la exigencia de la inscripción o afiliación a las organizaciones u organismos profesionales , la cual está ligada al carácter estable y permanente de la actividad ejercida en el país de acogida , constituiría , sin lugar a dudas , una traba para el prestador de servicios por razón del carácter temporal de su actividad ; que , por tanto , es conveniente suprimirla ; que en ese caso , sin embargo , procede garantizar el control de la disciplina profesional que compete a esas organizaciones u organismos profesionales ; que , a tal fin , y sin perjuicio de la aplicación del artículo 62 del Tratado , es conveniente prever la posibilidad de imponer al beneficiario la obligación de que notifique la prestación de servicios a la autoridad competente del Estado miembro de acogida ;
Considerando que , en materia de moralidad y de honorabilidad , es conveniente distinguir las condiciones exigidas , por una parte , para el acceso a la profesión y , por otra , para su ejercicio ;
Considerando que , en lo que se refiere a las actividades asalariadas de las matronas , el Reglamento ( CEE ) n º 1612/68 del Consejo , de 15 de octubre de 1968 , referente a la libre circulación de las trabajadores dentro de la Comunidad (5) , no contiene disposiciones específicas , para las profesiones reguladas , en materia de moralidad y de honorabilidad , de disciplina profesional y de uso de un título ; que , según los Estados miembros , las referidas regulaciones son o pueden ser aplicables tanto a los asalariados como a los no asalariados ; que las actividades de las matronas se encuentran condicionadas en todos los Estados miembros a la posesión de un diploma , certificado u otro título de matrona ; que dichas actividades son ejercidas tanto por profesionales independientes como por asalariados e , incluso , por las mismas personas alternativamente en calidad de asalariadas y de no asalariadas durante su carrera profesional ; que , por consiguiente , para facilitar plenamente la libre circulación de esos profesionales en la Comunidad , resulta necesario aplicar también a las matronas asalariadas la presente Directiva ,
HA ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA :
CAPÍTULO I
ÁMBITO DE APLICACIÓN
Artículo 1
La presente Directiva se aplicará a las actividades de las matronas entendidas tal como las defina cada Estado miembro , sin perjuicio de las disposiciones del artículo 4 de la Directiva 80/155/CEE , y ejercidas con los títulos profesionales siguientes :
en Bélgica :
« accoucheuse/vroedvrouw » ,
en Dinamarca :
« jordemoeder » ,
en la República Federal de Alemania :
« Hebamme » ,
en Francia :
« sage-femme » ,
en Irlanda :
« midwife » ,
en Italia :
« ostetrica » ,
en Luxemburgo :
« sage-femme » ,
en los Países Bajos :
« verkoskundige » ,
en el Reino Unido :
« midwife » .
CAPÍTULO II
DIPLOMAS , CERTIFICADOS Y OTROS TÍTULOS DE MATRONA
Artículo 2
1 . Cada Estado miembro reconocerá los diplomas , certificados y otros títulos , expedidos a los nacionales de los Estados miembros por los otros Estados miembros , que se enumeran en el artículo 3 de la presente Directiva , se adecuan a los apartados 1 , 3 y 4 del artículo 1 de la presente Directiva 80/155/CEE y responden a alguna de las modalidades siguientes :
- una formación de matrona de por lo menos tres años a tiempo completo :
- bien subordinada a la posesión de un diploma , certificado u otro título que permita el acceso a los establecimientos universitarios o de enseñanza superior o , que a falta de ello , garantice un nivel equivalente de conocimientos ,
- bien seguida de una práctica profesional por la que se expida la certificación mencionada en el artículo 4 de la presente Directiva .
- una formación de matrona de por lo menos dos años o 3 600 horas a tiempo completo , subordinada a la posesión del diploma , certificado u otro título de enfermero responsable de cuidados generales mencionados en el artículo 3 de la Directiva 77/452/CEE (6) ;
- una formación de matrona de por lo menos dieciocho meses o 3 000 horas a tiempo completo , subordinada a la posesión del diploma , certificado u otro título de enfermero responsable de cuidados generales mencionado en el artículo 3 de la Directiva 77/452/CEE y seguida de la práctica profesional por la que se expida la certificación mencionada en el artículo 4 de la presente Directiva .
2 . En lo que se refiere al acceso a las actividades no asalariadas de las matronas , cada Estado miembro , en su territorio , dará a los diplomas , certificados y otros títulos que reconozca , igual efecto que a los diplomas , certificados y otros títulos por él expedidos .
Artículo 3
Los diplomas , certificados y otros títulos mencionados en el artículo 2 serán los siguientes :
a ) en Bélgica :
el « diplôme d'accoucheuse » / « vroedvrouwdiploma » expedido por las escuelas creadas o autorizadas por el Estado o por el tribunal central ;
b ) en Dinamarca :
en « bevis for bestaet jordemodereksamen » expedido por la Danmarks jordemoderskole ;
c ) en la República Federal de Alemania :
- el « Hebammenpruefungszeugnis » expedido por el tribunal de examen en nombre del Estado ,
- las certificaciones de las autoridades competentes de la República Federal de Alemania que acrediten la equivalencia de los títulos de formación concedidos a partir del 8 de mayo de 1945 por las autoridades competentes de la República Democrática de Alemania con los títulos enumerados en el primer guión ;
d ) en Francia :
el « diplôme de sage-femme » expedido por el Estado ;
e ) en Irlanda :
el « certificate in Midwifery » expedido por An Bord Altranais ;
f ) en Italia :
el « diploma d'obstetrica » , expedido por las escuelas reconocidas por el Estado ;
g ) en Luxemburgo :
el « diplôme de sage-femme » expedido por el Ministro de Salud Pública tras la decisión del Tribunal ;
h ) en los Países Bajos :
el « vroedvrouwdiploma » expedido por la comisión de examen designada por el Estado ;
i ) en el Reino Unido :
el « certificate of admission to the Roll of Midwives » , concedido en Inglaterra y en el País de Gales por el « Central Midwives Board for England and Wales » , en Escocia por el « Central Midwives Board for Scotland » y en Irlanda del Norte por el « Northern Ireland Council for Nurses and Midwives » .
Artículo 4
La certificación prevista en el artículo 2 será expedida por las autoridades competentes del Estado miembro de origen o de procedencia . Dicha certificación acreditará que , tras haber obtenido el diploma de matrona , el beneficiario ha ejercido de forma satisfactoria , en un hospital o en un establecimiento de asistencia médica autorizado a tal fin , todas las actividades de matrona durante un período fijado del modo siguiente :
- dos años en el caso previsto en el segundo subguión del primer guión del apartado 1 del artículo 2 ,
- un año en el caso previsto en el tercer guión del apartado 1 del artículo 2 .
CAPÍTULO III
DERECHOS ADQUIRIDOS
Artículo 5
1 . Cada Estado miembro reconocerá como prueba suficiente para los nacionales de los Estados miembros cuyos diplomas , certificados y otros títulos no respondan a todas las exigencias mínimas de formación establecidas en el artículo 1 de la Directiva 80/155/CEE , los diplomas , certificados y otros títulos de matrona concedidos por esos Estados miembros en un plazo máximo de seis años a partir de la notificación de la presente Directiva , acompañados de una certificación que acredite que dichos nacionales se han dedicado efectiva y oficialmente a las actividades de que se trate durante por lo menos tres años en el transcurso de los cinco años anteriores a la concesión de la certificación .
2 . Cada Estado miembro reconocerá como prueba suficiente para los nacionales de los Estados cuyos diplomas , certificados y otros títulos respondan a todas las exigencias mínimas de formación establecidas en el artículo 1 de la Directiva 80/155/CEE pero que , en virtud del artículo 2 de la presente Directiva , sólo deban reconocerse cuando sean acompañados de la certificación de práctica profesional mencionada en el artículo 4 , los diplomas , certificados y otros títulos de comadrona concedidos por esos Estados miembros antes de la aplicación de la presente Directiva , acompañados de una certificación que acredite que tales nacionales se han dedicado efectiva y lícitamente a las actividades de que se trate durante por lo menos dos años en el transcurso de los cinco años anteriores a la concesión de la certificación .
CAPÍTULO IV
USO DEL DIPLOMA
Artículo 6
1 . Sin perjuicio del artículo 15 , los Estados miembros de acogida velarán por que a los nacionales de los Estados miembros que reúnan las condiciones previstas en los artículos 2 y 5 , se les reconozca el derecho a utilizar un diploma válido del Estado miembro de origen o de procedencia , en la medida en que dicho título no sea idéntico al título profesional , y , eventualmente , su abreviatura , en la lengua de ese Estado . Los Estados miembros de acogida podrán ordenar que en ese título consten el nombre y el lugar de la institución o del tribunal que lo haya expedido .
2 . Cuando el título de formación del Estado miembro de origen o de procedencia pueda ser confundido en el Estado miembro de acogida con un título que exija , en este Estado , una formación complementaria no adquirida por el beneficiario , dicho Estado miembro de acogida podrá ordenar que éste utilice su título del Estado miembro de origen o de procedencia en la fórmula pertinente que indique ese Estado miembro de acogida .
CAPÍTULO V
DISPOSICIONES DESTINADAS A FACILITAR EL EJERCICIO EFECTIVO DEL DERECHO DE ESTABLECIMIENTO Y DE LIBRE PRESTACIÓN DE SERVICIOS DE LAS MATRONAS
A . Disposiciones relativas al Derecho de establecimiento
Artículo 7
1 . El Estado miembro de acogida que exija a sus nacionales una prueba de moralidad y de honorabilidad para el acceso a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , aceptará como prueba suficiente , para los nacionales de los otros Estados miembros , una certificación , concedida por una autoridad competente del Estado miembro de origen o de procedencia , que acredite que se reúnen las condiciones de moralidad o de honorabilidad exigidas en ese Estado miembro para el acceso a la actividad de que se trate .
2 . Cuando el Estado miembro de origen o de procedencia no exija prueba de moralidad o de honorabilidad para iniciar la actividad de que se trate , el Estado miembro de acogida podrá exigir a los nacionales del Estado miembro de origen o de procedencia un certificado de antecedentes penales o , a falta de ello , un documento equivalente concedido por una autoridad competente del Estado miembro de origen o de procedencia .
3 . Si el Estado miembro de acogida tuviere conocimiento de hechos graves y precisos acaecidos con anterioridad al establecimiento del interesado en dicho Estado y fuera de su territorio y que puedan tener en él consecuencias sobre el acceso a la actividad de que se trate , podrá informar de ello al Estado miembro de origen o de procedencia .
El Estado miembro de origen o de procedencia examinará la veracidad de los hechos en la medida en que éstos puedan tener en ese Estado miembro consecuencias sobre el acceso a la actividad de que se trate . Las autoridades de ese Estado decidirán por sí mismas la naturaleza y amplitud de las investigaciones que deban llevarse a cabo y comunicarán al Estado miembro de acogida las medidas subsiguientes que tomen respecto de las certificaciones o documentos por ellas expedidos .
4 . Los Estados miembros garantizarán el secreto de las informaciones transmitidas .
Artículo 8
1 . Cuando en un Estado miembro de acogida haya en vigor disposiciones legales , reglamentarias y administrativas relativas al respecto de la moralidad y de la honorabilidad , incluidas determinadas disposiciones que dispongan sanciones disciplinarias en caso de falta profesional grave o de condena por delito , referentes al ejercicio de una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , el Estado miembro de origen o de procedencia transmitirá al Estado miembro de acogida las informaciones necesarias relativas a las medidas o sanciones de carácter profesional o administrativo adoptadas contra el interesado y a las sanciones penales relacionadas con el ejercicio de la profesión en el Estado miembro de origen o de procedencia .
2 . Si el Estado miembro de acogida tuviere conocimiento de hechos graves y precisos acaecidos con anterioridad al establecimiento del interesado en dicho Estado y fuera de su territorio y que puedan tener en él consecuencias sobre el ejercicio de la actividad de que se trate , podrá informar de ello al Estado miembro de origen o de procedencia .
El Estado miembro de origen o de procedencia examinará la veracidad de los hechos en la medida en que éstos puedan tener en ese Estado miembro consecuencias sobre el ejercicio de la actividad de que se trate . Las autoridades de ese Estado decidirán de que se trate . Las autoridades de ese Estado decidirán por sí mismas la naturaleza y amplitud de las investigaciones que deben llevarse a cabo y comunicarán al Estado miembro de acogida las medidas subsiguientes que tomen respecto de las informaciones por ellas transmitidas en virtud del apartado 1 .
3 . Los Estados miembros garantizarán el secreto de las informaciones transmitidas .
Artículo 9
Cuando el Estado miembro de acogida exija a sus nacionales un documento relativo a la salud física y psíquica para el acceso a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 o para su ejercicio , dicho Estado aceptará como suficiente a este respecto la presentación del documento exigido en el Estado miembro de origen o de procedencia .
Cuando el Estado miembro de origen o de procedencia no exija documentos de esta naturaleza para el acceso a la actividad de que se trate o para su ejercicio , el Estado miembro de acogida aceptará que los nacionales del Estado miembro de origen o de procedencia presenten una certificación , expedida por una autoridad competente de este Estado , que corresponda a las certificaciones del Estado miembro de acogida .
Artículo 10
Los documentos mencionados en los artículos 7 , 8 y 9 no podrán tener , en el momento de su presentación , más de tres meses de antigueedad .
Artículo 11
1 . El procedimiento por el que se autoriza al beneficiario a ejercer una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , con arreglo a los artículos 7 , 8 y 9 , deberá finalizar en el más breve plazo posible y a más tardar tres meses después de la presentación del expediente completo del interesado , sin perjuicio de los retrasos que puedan resultar de un eventual recurso interpuesto al término de este procedimiento .
2 . En los casos mencionados en el apartado 3 del artículo 7 y en el apartado 2 del artículo 8 , la solicitud de un nuevo examen suspenderá el plazo mencionado en el apartado 1 .
El Estado miembro consultado deberá transmitir su respuesta en un plazo de tres meses .
El Estado miembro de acogida proseguirá el procedimiento mencionado en el apartado 1 tan pronto como se produzca la recepción de esa respuesta o la expiración de dicho plazo .
Artículo 12
Cuando un Estado miembro de acogida exija a sus nacionales una prestación de juramento o una declaración solemne para el acceso a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 o para su ejercicio y , la fórmula del juramento o de la declaración no pueda ser utilizada por los nacionales de los otros Estados miembros , el Estado miembro de acogida cuidará de que se presente a los interesados una fórmula pertinente y equivalente .
B . Disposiciones relativas a la prestación de servicios
Artículo 13
1 . Cuando un Estado miembro exija a sus nacionales bien una autorización bien la inscripción o afiliación a una organización u organismo profesionales para el acceso a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 o para su ejercicio , dicho Estado miembro dispensará de esta exigencia a los nacionales de los otros Estados miembros en caso de prestación de servicios .
El beneficiario prestará servicios con los mismos derechos y obligaciones que los nacionales del Estado de acogida ; estará sometido , en particular , a las disposiciones disciplinarias de carácter profesional o administrativo aplicables en ese Estado miembro .
Cuando el Estado miembro de acogida adopte una medida en aplicación del párrafo segundo o tenga conocimiento de hechos que vulneren esas disposiciones , informará de ello inmediatamente al Estado miembro en el que el beneficiario se halle establecido .
2 . El Estado miembro de acogida podrá ordenar que el beneficiario haga , ante las autoridades competentes , una declaración previa , relativa a su prestación de servicios en caso de que la ejecución de dicha prestación implique una estancia temporal sobre su territorio .
En caso de urgencia , esta declaración podrá hacerse en el plazo más breve posible después de la prestación de servicios .
3 . En aplicación de los apartados 1 y 2 , el Estado miembro de acogida podrá exigir al beneficiario uno o varios documentos que contengan las indicaciones siguientes :
- la declaración mencionada en el apartado 2 ,
- una certificación que acredite que el beneficiario ejerce legalmente las actividades de que se trate en el Estado miembro donde se halle establecido ,
- una certificación de que el beneficiario posee el diploma o los diplomas , los certificados o los otros títulos que se requieran para la prestación de servicios de que se trate y que se mencionen en la presente Directiva .
4 . El documento o documentos mencionados en el apartado 3 no podrán tener , en el momento de su presentación , más de doce meses de antigueedad .
5 . Cuando un Estado miembro prive , total o parcialmente y de forma temporal o definitiva , a uno de sus nacionales o a un nacional de otro Estado miembro establecido en su territorio , de la facultad de ejercer una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , procederá según los casos , a retirar temporal o definitivamente la certificación mencionada en el segundo guión del apartado 3 .
Artículo 14
Cuando en un Estado miembro de acogida sea preciso estar inscrito en un organismo de seguridad social de Derecho público para poder regular con un organismo asegurador las cuentas relacionadas con las actividades ejercidas en beneficio de asegurados sociales , dicho Estado miembro , en caso de prestación de servicios que implique el desplazamiento del beneficiario , dispensará de esta exigencia a los nacionales de los Estados miembros establecidos en otro Estado miembro .
No obstante , el beneficiario informará , previamente o , en caso de urgencia , posteriormente , a ese organismo de su prestación de servicios .
C . Disposiciones comunes al derecho de establecimiento y a la libre prestación de servicios
Artículo 15
Cuando en un Estado miembro de acogida esté regulado el uso de un título profesional relativo a una de las actividades mencionadas en el artículo 1 , los nacionales de los otros Estados miembros que reúnan las condiciones establecidas en los artículos 2 y 5 , usarán en título profesional del Estado miembro de acogida que , en este Estado , corresponda a esas condiciones de formación y utilizarán su abreviatura .
Artículo 16
1 . Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias con objeto de que los beneficiarios puedan estar informados de las legislaciones sanitaria y social y , en su caso , de la deontología del Estado miembro de acogida .
A tal fin , podrán crear servicios de información en los que los beneficiarios puedan recibir las informaciones necesarias .
En caso de establecimiento , los Estados miembros de acogida podrán obligar a los beneficiarios a entrar en contacto con esos servicios .
2 . Los Estados miembros podrán crear los servicios mencionados en el apartado 1 ante las autoridades y organismos competentes que designen en el plazo establecido en el apartado 1 del artículo 20 .
3 . Los Estados miembros harán de forma que , en su caso , los beneficiarios puedan adquirir , en su interés y en el de sus pacientes , los conocimientos lingueisticos necesarios para el ejercicio de su actividad profesional en el Estado miembro de acogida .
CAPÍTULO VI
DISPOSICIONES FINALES
Artículo 17
El Estado miembro de acogida podrá , en caso de duda justificada , exigir a las autoridades competentes de otro Estado miembro una confirmación de la autenticidad de los diplomas , certificados y otros títulos concedidos en este otro Estado miembro y mencionados en los capítulos II y III y la confirmación de que el beneficiario ha cumplido todas las condiciones de formación previstas en la Directiva 80/155/CEE .
Artículo 18
Los Estados miembros designarán , en el plazo establecido en el apartado 1 del artículo 20 , a las autoridades y organismos facultados para conceder o recibir los diplomas , certificados y otros títulos así como los documentos e informaciones mencionados en la presente Directiva e informarán de ello inmediatamente a los otros Estados miembros y a la Comisión .
Artículo 19
La presente Directiva se aplicará asimismo a los nacionales de los Estados miembros que , con arreglo al Reglamento ( CEE ) n º 1612/68 , ejerzan o vayan a ejercer a título de asalariados , una de las actividades mencionadas en el artículo 1 .
Artículo 20
1 . Los Estados miembros adoptarán , en un plazo de tres años a partir del día de su notificación , las medidas necesarias para cumplir la presente Directiva e informarán de ello inmediatamente a la Comisión .
2 . Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las disposiciones básicas de Derecho interno que adopten en el ámbito regulado por la presente Directiva .
Artículo 21
En caso de que , en la aplicación de la presente Directiva , se le presenten a un Estado miembro dificultades graves de determinadas materias , la Comisión examinará dichas dificultades en colaboración con ese Estado y obtendrá el dictamen del Comité de altos funcionarios de la salud pública creado por la Decisión 75/365/CEE (7) , modificada en último lugar por la Decisión 80/157/CEE (8) .
En su caso , la Comisión presentará al Consejo las propuestas pertinentes .
Artículo 22
Los destinatarios de la presente Directiva serán los Estados miembros .
Hecho en Bruselas , el 21 de enero de 1980 .