19961015
Директива 96/67/ЕО на Съвета
от 15 октомври 1996 година
относно достъп до пазара на наземни услуги в летищата на Общността
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 84, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията [1],
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],
в съответствие с процедурата по член 189в на Договора [3],
(1) като има предвид, че Общността постепенно въведе обща политика за въздушен транспорт с цел завършване на общия пазар в съответствие с член 7а от Договора като продължителен принос за насърчаване на икономическия и социален напредък;
(2) като има предвид, че целта на член 59 от Договора е да се елиминират ограниченията върху свободата на предоставяне на услуги в Общността; като има предвид, че в съответствие с член 61 от Договора тази цел може да бъде постигната в рамките на Общата транспортна политика;
(3) като има предвид, че чрез Регламенти (ЕИО) № 2407/92 [4], (ЕИО) № 2408/92 [5] и (ЕИО) № 2409/92 на Съвета [6] тази цел е постигната по отношение на услугата въздушен транспорт като такава;
(4) като има предвид, че наземните услуги са важни за правилното функциониране на въздушния транспорт; като има предвид, че дават значителен принос за ефикасното използване на инфраструктурата за въздушен транспорт;
(5) като има предвид,че отварянето на достъпа до пазара на наземни услуги ще помогне за намаляване на оперативните разходи на въздухоплавателните компании и подобряване на качеството на услугите, предоставяни на ползвателите на летищата;
(6) като има предвид, че в светлината на принципа на субсидиарността е важно този достъп до пазара на наземно обслужване да става в рамките на Общността, като се позволява на държавите-членки възможността за вземане предвид на специфичното естество на този сектор;
(7) като има предвид, че в съобщение от юни 1994 г., озаглавено "Пътят напред за гражданската авиация в Европа", Комисията показа своето намерение да поеме инициативата преди края на 1994 г. с цел постигане на достъп до пазара на наземно обслужване на летищата на Общността; като има предвид, че Съветът в своя резолюция от 24 октомври 1994 г. за ситуацията на Европейската гражданска авиация [7], потвърди нуждата за отчитане на императивите, свързани със ситуацията на летищата, когато се отвори пазарът;
(8) като има предвид, че в своя резолюция от 14 февруари 1995 г. за Европейската гражданска авиация [8] Европейският парламент повтори своята загриженост, че би следвало да се взема предвид влиянието на достъпа до пазара на наземно обслужване върху наемането на работа и условията за сигурност на летищата на Общността;
(9) като има предвид, че свободният достъп до пазара на наземно обслужване е в съответствие с ефикасните операции на летищата на Общността;
(10) като има предвид, че свободният достъп до пазара на наземно обслужване трябва да бъде въведен постепенно и да бъде адаптиран към изискванията на този сектор;
(11) като има предвид, че за някои категории наземни услуги достъпа до пазара и самообслужването може се натъкне на трудности, свързани с безопасността, сигурността, капацитета и ограничения за пространството на разположение; като има предвид, че за това е необходимо да може да се ограничи броят на доставчиците на такива категории наземни услуги; като има предвид, че също трябва да е възможно да се ограничи самообслужването; като има предвид, че в този случай критериите за ограничаване трябва да са съответни, обективни, прозрачни и недискриминационни;
(12) като има предвид, че ако броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен, ефективната конкуренция би изисквала поне един от доставчиците да е напълно независим от управляващата летището организация и доминиращия превозвач;
(13) като има предвид, че за да функционират летищата правилно, те следва да могат да запазват за себе си управлението на някои инфраструктури, които поради технически причини, както и по съображения, свързани с доходността и въздействието върху околната среда, са трудни за разделяне или дублиране; като има предвид, че централизираното управление на такива структури може обаче да не представлява пречка за тяхното използване от доставчиците на наземно обслужване или за самообслужване на ползвателите на летищата;
(14) като има предвид, че в някои случаи препятствията може да са такива, че те могат да оправдават ограничения върху достъпа до пазара или върху самообслужването до степен, до която тези ограничения са съответстващи, обективни, прозрачни и недискриминационни;
(15) като има предвид, че целта на такива освобождавания следва да е даване на възможност на управлението на летището да преодолее или поне намали тези препятствия; като има предвид, че такива освобождавания следва да са одобрени от Комисията, подпомагана от съвещателен комитет, и те трябва да се дадат за определен период;
(16) като има предвид, че ако трябва да се поддържа ефективна и лоялна конкуренция там, където броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен, последните трябва да са избрани в съответствие с ясна и безпристрастна процедура; като има предвид, че ползвателите на летищата би следвало бъдат консултирани, когато става въпрос за избор на доставчици на наземно обслужване, тъй като те имат най-голям интерес за качеството и цената на наземното обслужване, което изискват;
(17) като има предвид, че затова е необходимо да се организира представителството на ползватели на летища и тяхното консултиране, преди да се изберат доставчици на наземно обслужване, чрез съставянето на комитет, съставен от техни представители;
(18) като има предвид, че е възможно в някои обстоятелства и при специфични условия, в контекста на избиране на доставчици на наземно обслужване на летище, да се разпростре действието на задължението за обществена услуга спрямо други летища в същият географски регион на заинтересуваната държава-членка;
(19) като има предвид, че управляващата летището организация може също да предоставя наземно обслужване и чрез своите решения да упражнява изключително влияние върху конкуренцията между доставчици на наземно обслужване; като има предвид, че за това е изключително важно, с цел поддържането на лоялната конкуренция, от тези летища да се изисква да поддържат отделни отчети за управлението на тяхната инфраструктура и регулаторни дейности, от една страна, и за доставянето на наземно обслужване, от друга;
(20) като има предвид, че дадено летище може да не субсидира своето наземно обслужване от своите приходи, които извлича от ролята си на летищна администрация;
(21) като има предвид, че същите изисквания за прозрачност следва да се прилагат и за всички доставчици, желаещи да предоставят наземно обслужване на трети страни;
(22) като има предвид, че с цел даване възможност на летищата да изпълняват своята функция по управление на инфраструктурата и за да гарантират безопасността и сигурността в помещенията на летището, както и за опазване на околната среда и социалните разпоредби в сила, държавите-членки трябва да могат да направят предоставянето на наземно обслужване субект на одобрение; като има предвид, че критериите за даване на такова одобрение трябва да се обективни, прозрачни и недискриминационни;
(23) като има предвид, че поради същата причина държавите-членки следва да си запазят правомощието да определят и прилагат необходимите правила за правилното функциониране на инфраструктурата на летищата; като има предвид, че тези правила трябва да се отнасят до възнамеряваната цел и не трябва на практика да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до степен под тази, предвидена в настоящата директива; като има предвид, че правилата трябва да съответстват на принципите за обективност, прозрачност и недискриминация;
(24) като има предвид, че държавите-членки следва да си запазят правото да гарантират на подходящо равнище на социалната защита на персонала за предприятията, предоставящи наземно обслужване;
(25) като има предвид, че достъпът до инсталациите на летището следва да е гарантиран на предоставящите наземно обслужване и на ползвателите летищата, на които е разрешено да се самообслужват, до степента, необходима им, за да извършват своето право и за да се позволява лоялна и естествена конкуренция; като има предвид, че трябва да е възможно, обаче, такъв достъп да дава основание за събиране на такса;
(26) като има предвид, че е оправдано правата, признати чрез настоящата директива, да се прилагат спрямо доставчици от трети страни на наземно обслужване и ползватели на летища от трети страни при условия на строга реципрочност; като има предвид, че когато няма такава реципрочност, държавите-членки би следвало да имат възможност да отменят тези права по отношение на такива доставчици и ползватели;
(27) като има предвид, че има договореност за по-добра координация при използване на летището в Гибралтар, постигната в Лондон на 2 декември 1987 година между Кралство Испания и Обединеното кралство в съвместна декларация на министрите на външните работи на двете страни и че тази договореност все още не е влязла в действие;
(28) като има предвид, че настоящата директива не засяга прилагането на правилата на Договора; като има предвид, че по-специално Комисията ще продължи да гарантира съобразяването с тези правила чрез прилагане, когато е необходимо, на всички правомощия, дадени ѝ чрез член 90 от Договора,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА;
Член 1
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за всички летища, намиращи се на територията на държава-членка, предмет на разпоредбите на Договора и отворено за търговски трафик при следните обстоятелства:
а) разпоредбите на член 7, параграф 1, отнасящи се до категориите наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 7, параграф 2 се прилагат за всички летища, независимо от обема на трафика им, към 1 януари 1998 г.;
б) разпоредбите, отнасящи се за категориите наземно обслужване, посочени в член 7, параграф 2, се прилагат от 1 януари 1998 г. за летища, чийто годишен трафик е не по-малък от 1 милион превозени пътници или 25000 тона товари;
в) разпоредбите, отнасящи се до категориите наземно обслужване, посочени в член 6, се прилагат от 1 януари 1999 г. за летища:
- чийто годишен трафик е не по-малък от 3 милиона превозени пътници или 75000 тона товари; или
- чийто трафик е не по-малък от 2 милиона превозени пътници или 50000 тона товари през периода от шест месеца преди 1 април или 1 октомври за предходната година.
2. Без да се засяга параграф 1, разпоредбите на настоящата директива се прилагат, считано от 1 януари 2001 г., за всяко летище, намиращо се на територията на държава-членка, предмет на разпоредбите на Договора и отворено за търговски трафик, чийто ежегоден трафик е не по-малък от 2 милиона превозени пътници или 50000 тона товари.
3. Когато дадено летище достигне един от праговете за превоз на товари, посочени в настоящия член, без да е достигнало съответният праг за превозени пътници, разпоредбите на настоящата директива не да се прилагат за категориите наземно обслужване, запазени изключително за пътници.
4. Комисията публикува за информация в Официален вестник на Европейските общности списък на летищата по настоящия член. Списъкът първо се публикува в рамките на три месеца след влизането в сила на настоящата директива и след това ежегодно.
Държавите-членки, преди 1 януари всяка година, предават на Комисията данните, нужни за съставяне на списъка.
5. Прилагането на настоящата директива за летището в Гибралтар се подразбира да не засяга правните позиции на Кралство Испания и Обединеното кралство по отношение на спора за суверенитета над територията, на която е разположено летището.
6. Разпоредбите на настоящата директива не се прилагат за летището в Гибралтар до влизането в сила на договореността в съвместната декларация, направена от министрите на външните работи на Кралство Испания и Обединеното кралство на 2 декември 1987 г. Правителствата на Испания и Обединеното кралство ще информират Съвета за тази дата.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
а) "летище" означава всяка земна площ, специално пригодена за излитане, кацане и маневри на въздухоплавателни средства, включително и допълнителните инсталации, които тези операции могат да включват с цел улесняване на въздушния трафик и обслужването, включително инсталации, нужни за подпомагане на търговските въздушни услуги;
б) "летищна система" означава две или повече летища, групирани заедно, за да обслужват един и същи град или конурбация, както е дефинирано в приложение 2 към Директива (ЕИО) на Съвета № 2408/92 от 23 юли 1992 г. за достъпа на въздушни превозвачи от Общността до вътрешни за Общността въздушни маршрути;
в) "управляваща организация на летище" означава всеки орган, който, във връзка с другите дейности или не, има за цел по силата на националното законодателство или регламентация администрацията и управлението на инфраструктурите на летището, както и съгласуването и контрола на дейностите на различните оператори, представени в засегнатото летище или летищна система;
г) "ползвател на летището" означава всяко физическо или юридическо лице, отговарящо за превозването на пътници, поща и/или товари по въздух от или до въпросното летище;
д) "наземно обслужване" означава услугите, предоставяни от ползвателите на летището, както са описани в приложението;
е) "самообслужване" означава ситуация, при която ползвател на летището пряко предоставя на себе си една или повече категории наземно обслужване и не сключва договор под какъвто и да е вид с трета държава за предоставянето на такива услуги; за целите на тази дефиниция, между себе си ползвателите летището не трябва да се считат за трети страни, когато:
- един притежава мажоритарно всички,
- една самостоятелна структура има мажоритарно притежание във всеки от тях;
ж) "доставчик на наземно обслужване" означава което и да е физическо или юридически лице, доставящо на трета държава една или повече категории наземно обслужване.
Член 3
Управляваща организация на летището
1. Когато едно летище или летищна система се управлява или оперира не от една организация, а от няколко отделни организации, всяка от тези организации се счита за част от управляващия орган на летището за целите на настоящата директива.
2. Подобно, когато една управляваща организация е създадена за няколко летища или летищни системи, всяко от тези летища или летищни системи се счита за отделно за целите на настоящата директива.
3. Ако управляващите организации на летищата са обект на надзор или контрол от страна на някакъв национален публичен орган, този орган е длъжен, в кръга на неговите правни задължения, да гарантира прилагането на настоящата директива.
Член 4
Разделяне на сметките
1. Когато управляващата летището организация, ползвателят на летището или доставчикът на наземно обслужване предоставят наземно обслужване, те следва строго да отделят сметките за техните дейности по наземно обслужване от сметките за другите дейности, в съответствие с актуалната търговска практика.
2. Независим одитор, определен от държавата-членка, следва да проверява дали това разделяне на сметките се извършва.
Одиторът следва също да проверява отсъствието на финансови потоци между дейността на управляващата организация като летищна администрация и неговата дейност за наземни услуги.
Член 5
Комитет на ползвателите летището
1. Най-късно дванадесет месеца след влизането в сила на настоящата директива, държавите-членки следва да гарантират, че за всяко засегнато летище е създаден комитет на представителите на ползвателите налетището или на организациите, представляващи ползвателите налетището.
2. Всички ползватели на летището имат правото да са в този комитет, или, ако желаят, да са представени от организация, определена за тази цел.
Член 6
Наземно обслужване за трети страни
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки в съответствие с условията, посочени в член 1, за да гарантират свободен достъп на доставчиците на наземно обслужване до пазара за предоставянето на наземно обслужване на трети страни.
Държавите-членки имат правото да изискат доставчиците на наземно обслужване да са се установили в рамките на Общността.
2. Държавите-членки могат да ограничават броя на доставчиците, на които е разрешено да предоставят следните категории наземно обслужване:
- обработка на багаж,
- работа с подвижна стълба,
- работа с гориво и масло,
- работа с поща и товари по отношение на физическото обработване на пощата и товарите, независимо дали пристигащи, отпътуващи или премествани между въздушния терминал и въздухоплавателното средство.
Те обаче не могат да ограничат този брой под двама за всяка категория наземно обслужване.
3. Нещо повече, считано от 1 януари 2001 г., поне един от доставчиците не може да е пряко или косвено контролиран от:
- управляващия орган на летището,
- който и да е ползвател на летището, който е превозил повече от 25 % от пътниците или товарите, отчетени от летището през предходната на тази година, в която са избрани доставчиците,
- орган, който е контролиращ или контролиран пряко или косвено от този управляващ орган или какъвто и да е ползвател.
На 1 юли 2000 г. обаче, която и да е държава-членка може да поиска това задължение в настоящия параграф да бъде отменено до 31 декември 2002 г.
Комисията, подпомагана от Комитета по член 10, разглежда такова искане и може, като има предвид еволюцията на сектора и, по-специално, ситуацията на летищата, сравнима с обема и със структурата на трафика, да реши да удовлетвори такова искане.
4. Когато, по силата на параграф 2 ограничават броя на доставчиците, държавите-членки не могат да попречат на ползвател на летище, независимо каква част от летище му е разпределена, да има, по отношение на всяка категория наземно обслужване субект на ограничение, ефективен избор между поне двама доставчици на наземно обслужване при условията, посочени в параграфи 2 и 3.
Член 7
Самообслужване
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки в съответствие с условията по член 1, за да гарантират свободата на самообслужване.
2. Обаче, за следните категории на наземни услуги:
- обработка на багаж,
- работа с подвижна стълба,
- работа с гориво и масло,
- работа с поща и товари по отношение на физическото обработване на пощата и товарите, независимо дали пристигащи, отпътуващи или премествани между въздушния терминал и въздухоплавателното средство,
държавите-членки могат да запазят правото за самообслужване на не по-малко от двама ползватели на летището, при условие че те са избрани въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни критерии.
Член 8
Централизирани инфраструктури
1. Независимо от прилагането на членове 6 и 7, държавите-членки могат да запазят за управляващия орган на летището или за друг орган управлението на централизираните инфраструктури, използвани за предоставянето на наземно обслужване, чиято комплексност, цена или влияние върху околната среда не позволява разделянето им или дублирането им, като сортирането на багаж, разледяване, пречистване на водата или системи за разпределение на гориво. Те могат да направят задължително за предоставящите наземно обслужване или самообслужващите се ползватели на летището използването на тези инфраструктури.
2. Държавите-членки гарантират, че управлението на тези инфраструктури е прозрачно, обективно и недискриминационно, че то не възпрепятства достъпа на доставчиците на наземно обслужване или самообслужването на ползователите летището в рамките на предвиденото в настоящата директива.
Член 9
Освобождавания
1. Когато на дадено летище специфични ограничения по отношение на налично пространство или капацитет, възникващи по-специално от претоварване или степен на използване на площта, правят невъзможно отварянето на пазара и/или прилагането на самообслужването до степента, предвидена в настоящата директива, въпросната държава-членка може да реши:
а) да ограничи броя на доставчиците за една или повече категории наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 6, параграф 2 във всичките или част от летищата; в този случай се прилагат разпоредбите на член 6, параграфи 2 и 3;
б) да запази за един-единствен доставчик една или повече категории наземно обслужване, посочени в член 6, параграф 2;
в) да запази самообслужването за ограничен брой ползвател на летището за категориите наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 7, параграф 2, при условие че тези ползватели са избрани на базата на адекватни, прозрачни, обективни и недискриминационни критерии;
г) да забрани самообслужването или да го ограничи до един-единствен ползвател на летището за категориите наземно обслужване, посочени в член 7, параграф 2.
2. Всички освобождавания, решени според параграф 1, следва:
а) да определят категорията или категориите наземно обслужване, за които се предоставя освобождаването, и специфичните ограничения на наличното пространство или капацитета, които го оправдават;
б) да са придружени с план за подходящите мерки за преодоляване на ограниченията.
Нещо повече, освобожденията не следва:
i) неоснователно да засягат целите на настоящата Директива;
ii) да предизвикат изкривявания на конкуренцията между доставчиците на наземно обслужване и/или самообслужващите се ползватели на летището;
iii) да се простират повече, отколкото е необходимо.
3. Държавите-членки трябва уведомят Комисията поне три месеца, преди да влязат в сила, за каквито и да е освобождавания, които те предоставят въз основа на параграф 1, и за основанията, които ги мотивират.
Комисията публикува обобщение на решенията, за които тя е уведомена, в Официален вестник на Европейските общности, и поканва заинтересуваните страни да ги коментират.
4. Комисията разглежда задълбочено решенията за освобождаване. За тази цел, подробен анализ на ситуацията и проучването на подходящи мерки, представени от държаната-членка, ще ѝ позволят да провери наличието на изтъкнатите ограничения и невъзможността за отваряне на пазара и/или извършване на самообслужване в предвидените от настоящата директива предели.
5. В допълнение това проучване и след консултиране със засегнатите държави-членки, Комисията може да одобри решение на държавата-членка или да се противопостави, ако счита, че твърдените ограничения не е доказано, че съществуват или не са толкова остри, че да оправдават освобождаване. След консултиране със заинтересуваната държава-членка Комисията може да изиска държавата-членка да промени степента на освобождаване или да го ограничи до тези части на летището или летищна система, когато твърдените ограничения е доказано, че съществуват.
Решението на Комисията се взема не по-късно от три месеца след съобщаване от държавата-членка и се публикува в Официален вестник на Европейските общности.
6. Продължителността на освобождавания, предоставени от държавите-членки по параграф 1, не може да надвишава три години, с изключение на освобождавания, дадени по параграф 1, буква б). Не по-късно от три месеца преди края на този период, държавата-членка следва да приеме ново решение за освобождаване, което също е субект на процедурата, посочена в този член.
Продължителността на освобождавания по параграф 1, буква б), не може да надвишава две години. Все пак, дадена държава-членка може, въз основа на разпоредбите на параграф 1, да поиска този период да бъде удължен еднократно с две години. Комисията, подпомагана от Комитета по член 10, взима решение по такова искане.
Член 10
Консултативен комитет
1. Комисията се подпомага от консултативен комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
2. Комитетът съветва Комисията за прилагането на член 9.
3. Комитетът може да бъде консултиран от Комисията по всеки друг въпрос, засягащ приложението на настоящата Директива.
4. Комитетът изготвя свой процедурен правилник.
Член 11
Избор на доставчици
1. Държавите-членки взимат необходимите мерки за организиране на процедура за подбор на доставчици, които имат разрешение да предоставят наземно обслужване на летища, когато техният брой е ограничен в случаите, предвидени в член 6, параграф 2, или в член 9. Тази процедура трябва да съответства на следните принципи:
а) в случаи, в които държавите-членки изискват установяването на стандартни условия или технически спецификации, на които да отговарят доставчиците на наземно обслужване, тези условия или спецификации се установяват след консултация с Комитета на ползвателите на летища. Критериите за избор, посочени в стандартните условия или технически спецификации, следва да са адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни.
След като е уведомила Комисията, засегнатата държава-членка може да включи в стандартните условия или техническите спецификации, с които доставчиците на наземно обслужване трябва да се съобразяват, задължение за обществена услуга по отношение на летищата, обслужващи периферни или развиващи се региони, които са част от тяхната територия, не представляват търговски интерес, но са от важно значение за засегнатата държава-членка;
б) покана за търг, на която може да отговори всеки заинтересуван доставчик на наземно обслужване, се обявява и се публикува в Официален вестник на Европейските общности;
в) доставчиците на наземно обслужване се избират:
i) след консултация с Комитета на ползвателите летището и управляващата организация на летището, при условие че последният:
- не предоставя подобно наземно обслужване, и
- няма пряк или косвен контрол над предприятие, което предоставя подобно обслужване,
- не участва по никакъв начин в подобно предприятие;
ii) във всички други случаи, от компетентните органи на държавите-членки, които са независими от управляващата организация на участващото летище и които трябва първо да се консултират с Комитета на ползвателите на летището и с управителният съвет;
г) предоставящите наземно обслужване се избират за максимален период от седем години;
д) когато предоставящият наземно обслужване прекрати своята дейност преди края на периода, за който той е избран, той се замества чрез същата процедура.
2. Когато броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен в съответствие с член 6, параграф 2, или член 9, управляващата организация на летището може самият той да предостави наземното обслужване, без да е участвал в процедурата за избор по параграф 1. Подобно, той може, без да го подлага на същата процедура, да разреши на предприятие да предостави наземното обслужване на въпросното летище:
- ако той контролира пряко или косвено този предприемач, или
- ако предприятието го контролира пряко или косвено.
3. Управляващата организация на летището уведомява Комитета на ползователите летището за приетото по този член решение.
Член 12
Островни летища
В контекста на избора на доставчик на наземно обслужване на летище, както е предвидено в член 11, дадена държава-членка може да разпростре действието на задължението на обществена услуга върху други летища в тази държава-членка, при условие:
- че тези летища са разположени на острови в същият географски регион, и
- такива летища имат обем на трафика, не по-малък от 100000 превозени пътници за година, и
- такова разпростиране на действието е одобрено от Комисията с подкрепата на Комитета по член 10.
Член 13
Консултации
Държавите-членки полагат грижи, за да се организира задължителна консултационна процедура, отнасяща се до прилагането на настоящата директива, между управляващата организация на летището, Комитета на ползвателите летището и предприятията, предоставящи наземно обслужване. Тази консултация трябва да обхваща, inter alia, цената на това наземно обслужване, за която е дадено освобождаване по силата на член 9, параграф 1, буква б), и организацията за предоставянето на това обслужване. Такива консултации се организират поне веднъж годишно.
Член 14
Одобрение
1. Държавите-членки могат да обусловят дейността на доставчик на наземно обслужване или самообслужващ се използващ летището от получаването на одобрение от публичен орган, независим от управляващата летището организация.
Критериите за такова одобрение следва да са свързани с добрата финансова ситуация и достатъчно покритие на застраховката, със сигурността и безопасността на инсталациите, на въздухоплавателните средства, на оборудването и лицата, както и със защитата на околната среда и със съобразяване със съответното социално законодателство.
Критериите следва да съответстват на следните принципи:
а) те следва да се прилагат по недискриминационен начин спрямо различните доставчици на наземно обслужване и ползвателите на летището;
б) те следва да се отнасят към посочената цел;
в) те не следва на практика да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до равнище под предвиденото в настоящата директива.
Тези критерии се оповестяват публично и доставчиците на наземно обслужване или самообслужващите се ползватели на летища биват предварително информирани за процедурата за получаване на одобрение.
2. Одобрението може да бъде отказаноили отменено само ако доставчик на наземно обслужване или самообслужващ се ползвател на летището не отговаря, поради собствени действия, на критериите, посочени в параграф 1.
Мотивите за съответния отказ или отмяна следва да се съобщят на засегнатите доставчик на наземно обслужване или ползвател, както и на управляващата организация.
Член 15
Правила за поведение
Държава-членка може, когато е подходящо, по предложение от управляващата организация на летището:
- да забрани на доставчик на наземно обслужване или на използващ летището предоставянето на наземно обслужване, ако този доставчик или ползвател не спазва наложените му правила за гарантиране на правилното функциониране на летището.
Тези правила следва да се съобразяват със следните принципи:
а) те следва да се прилагат по недискриминационен начин спрямо различните доставчици на наземно обслужване и ползвателите на летището;
б) те следва да се отнасят към посочената цел;
в) те не следва, на практика, да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до равнище под предвиденото в настоящата директива,
- по-специално да изискат от доставчици на наземно обслужване на летище да участват по лоялен и недискриминационен начин при изпълнение на задълженията за обществена услуга съгласно националното законодателство и регламентация, включително задължението за предоставяне на непрекъснато обслужване.
Член 16
Достъп до инсталациите
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за гарантиране, че доставчиците на наземно обслужване и ползвателите на летището, желаещи да се самообслужват, имат достъп до инсталациите на летището в степента, необходима им да изпълняват своята дейност. Ако управляващата организация на летището или, когато е подходящо, публичният орган или който и да е друг контролен орган постави условия за такъв достъп, тези условия трябва да са адекватни, прозрачни, обективни и недискриминационни.
2. Наличното пространството за наземно обслужване на дадено летище се разпределя между различните доставчици на наземно обслужване и самообслужващи се ползватели на летището, включително новите участници в тази област, до степента, необходима за изпълнение на техните права и за осигуряване на ефективна и лоялна конкуренция въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни правила и критерии.
3. Когато достъпът до инсталациите на летището е свързан със събиране на такса, последната трябва да бъде определена въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни критерии.
Член 17
Сигурност и безопасност
Разпоредбите на настоящата директива по никакъв начин не засягат правата и задълженията на държавите-членки по отношение на реда, сигурността и безопасността на летищата.
Член 18
Защита на околната среда и социална защита
Без да се засяга прилагането на настоящата директива и съгласно другите разпоредби на правото на Общността, държавите-членки могат да предприемат необходимите мерки за гарантиране на защитата на правата на работниците и по отношение на околната среда.
Член 19
Съобразяване с националното законодателство
От доставчика на наземно обслужване на летище на държава-членка се изисква да се съобразява с разпоредбите на националното право, съвместимо с правото на Общността.
Член 20
Реципрочност
1. Без да се засягат международните ангажименти на Общността, винаги, когато стане видно, че трета страна по отношение на достъпа на пазара на наземно обслужване или на пазара на самообслужване:
а) не осигурява, де юре и де факто, на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от дадена държава-членка третиране, сравнимо с това, предоставяно от държавата-членка спрямо доставчиците на наземно обслужване и самообслужващите се ползватели от тази държава; или
б) не осигурява, де юре и де факто, на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от държавата-членка национално третиране; или
в) осигурява на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от други трети държави по-добро третиране, отколкото на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от държава-членка,
дадена държава-членка може изцяло или отчасти да спре задълженията, произтичащи от настоящата директива по отношение на доставчиците на наземно обслужване или на ползватели на летището от тази трета страна, в съответствие с правото на Общността.
2. Засегнатата държава-членка информира Комисията за всяко анулиране или спиране на или прекратяване на права или задължения.
Член 21
Право на обжалване
Държава-членка или, където е подходящо, управляващата организация на летищата, гарантира, че всяка страна с легитимен интерес има право на обжалване на решения или индивидуални мерки, приети по силата на член 7, параграф 2, и членове 11 до 16.
Следва да се даде възможност да се отнесе обжалването до национален съд или публичен орган, различен от управляващата организация на летището и, където е подходящо, независим от контролиращия го публичен орган.
Член 22
Информационен доклад и преразглеждане
Държавите-членки съобщават на Комисията информацията, изисквана от нея за съставяне на доклад за прилагането на настоящата Директива.
Докладът, съпроводен от каквито и да са предложения за преразглеждане на Директивата, се изготвя не по-късно от 31 декември 2001 г.
Член 23
Изпълнение
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, в срок от една година от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на това позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби на националното си законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
Член 24
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 25
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 15 октомври 1996 година.
DIRECTIVA 96/67/CE DEL CONSEJO de 15 de octubre de 1996 relativa al acceso al mercado de asistencia en tierra en los aeropuertos de la Comunidad
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, el apartado 2 de su artículo 84,
Vista la propuesta de la Comisión (1),
Visto el dictamen del Comité Económico y Social (2),
De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 189 C del Tratado (3),
(1) Considerando que la Comunidad ha establecido progresivamente una política común de transporte aéreo con vistas a la realización del mercado interior, de conformidad con el artículo 7 A del Tratado y con la finalidad de fomentar de manera sostenible el progreso económico y social;
(2) Considerando que el artículo 59 del Tratado fija como objetivo la supresión de las restricciones a la libre prestación de servicios dentro de la Comunidad y que, de conformidad con el artículo 61 del Tratado, este objetivo debe alcanzarse en el marco de la política común de transportes;
(3) Considerando que, mediante sus Reglamentos (CEE) nos 2407/92 (4), 2408/92 (5) y 2409/92 (6), el Consejo ha realizado este objetivo por lo que se refiere a los servicios de transporte aéreo propiamente dichos;
(4) Considerando que los servicios de asistencia en tierra son indispensables para la buena ejecución del transporte aéreo y representan una contribución fundamental al uso eficaz de las infraestructuras del transporte aéreo;
(5) Considerando que la apertura del acceso al mercado de la asistencia en tierra es una medida que debe contribuir a reducir los costes de explotación de las compañías aéreas y que mejorará la calidad ofrecida a los usuarios;
(6) Considerando que, a la luz del principio de subsidiariedad, es indispensable que la realización del acceso al mercado de la asistencia en tierra se lleve a cabo en un marco comunitario, dejando a los Estados miembros la posibilidad de tomar en consideración la peculiaridad del sector;
(7) Considerando que, en su Comunicación de junio de 1994 «El futuro de la aviación civil en Europa», la Comisión informaba de su voluntad de adoptar antes de que concluyera 1994 una iniciativa destinada a garantizar el acceso al mercado de la asistencia en tierra en los aeropuertos de la Comunidad; que, en su Resolución de 24 de octubre de 1994 sobre la situación civil europea (7), el Consejo confirmó la necesidad de tener en cuenta las exigencias relacionadas con la situación en los aeropuertos al llevar a cabo esta apertura;
(8) Considerando que, en su Resolución de 14 de febrero de 1995 sobre la aviación civil en Europa (8), el Parlamento Europeo recordó su preocupación por que se tuviera en cuenta la incidencia del acceso al mercado de la asistencia en tierra en las condiciones de empleo y de seguridad en los aeropuertos de la Comunidad;
(9) Considerando que el libre acceso al mercado de la asistencia en tierra es compatible con el buen funcionamiento de los aeropuertos comunitarios;
(10) Considerando que el libre acceso al mercado de la asistencia en tierra debe realizarse de manera progresiva y adaptada a las necesidades del sector;
(11) Considerando que, en el caso de determinadas categorías de servicios, el acceso al mercado y el ejercicio de la autoasistencia pueden tropezar con limitaciones por motivos de seguridad, de protección, de capacidad y de espacio disponible; que, en consecuencia, es necesario poder limitar el número de agentes de asistencia en tierra autorizados para prestar estos servicios; que, asimismo, debe poder limitarse el ejercicio de la autoasistencia y que, en tal caso, los criterios aplicables a dichas limitaciones deben ser pertinentes, objetivos, transparentes y no discriminatorios;
(12) Considerando que, si el número de agentes de asistencia es limitado, el mantenimiento de una competencia efectiva requiere que al menos uno de ellos sea, en un futuro, independiente tanto de la entidad gestora como de la compañía aérea dominante;
(13) Considerando que el buen funcionamiento de los aeropuertos precisa que éstos puedan reservarse la gestión de determinadas infraestructuras difíciles de dividir o multiplicar por razones técnicas, de rentabilidad o de repercusión sobre el medio ambiente; que, no obstante, la gestión centralizada de dichas infraestructuras no puede obstaculizar su utilización por parte de los agentes de asistencia y los usuarios que practiquen la autoasistencia;
(14) Considerando que, en determinados casos, las limitaciones mencionadas pueden alcanzar una intensidad tal que resulte justificada la imposición de restricciones del acceso al mercado o del ejercicio de la autoasistencia, en la medida en que dichas restricciones sean pertinentes, objetivas, transparentes y no discriminatorias;
(15) Considerando que esas excepciones deben tener por objeto permitir a las autoridades aeroportuarias poner remedio a estas limitaciones o, cuando menos, atenuarlas; que dichas excepciones deben ser aprobadas por la Comisión asistida por un comité consultivo y que deben concederse para un período determinado;
(16) Considerando que el mantenimiento de una competencia efectiva y leal exige que, en caso de limitación del número de agentes de asistencia, éstos sean elegidos mediante un procedimiento transparente e imparcial; que se debe consultar a los usuarios en el momento de la selección, dado que son los primeros interesados en la calidad y el precio de los servicios que tendrán que utilizar;
(17) Considerando que conviene, por consiguiente, organizar la representación de los usuarios y su participación en las selección de los agentes de asistencia autorizados, mediante la creación de un comité compuesto por sus representantes;
(18) Considerando que, dentro del contexto de selección de agentes de servicios en un aeropuerto, es posible extender la obligación de servicio público a otros aeropuertos de la misma región geográfica del Estado miembro de que se trate, en determinadas circunstancias y condiciones específicas;
(19) Considerando que la entidad gestora del aeropuerto puede también prestar servicios de asistencia en tierra y que, por medio de sus decisiones, puede influir considerablemente sobre la competencia entre los agentes de asistencia; que, para que exista una competencia leal, es indispensable que se imponga a los aeropuertos una distinción contable entre sus actividades de gestión y regulación de infraestructuras, por una parte, y de prestación de servicios de asistencia, por otra;
(20) Considerando que un aeropuerto no puede subvencionar su actividad de asistencia en tierra con los ingresos procedentes de sus actividades de autoridad del aeropuerto;
(21) Considerando que deben aplicarse los mismos requisitos de transparencia a todos los agentes de servicios que deseen ofrecer a terceros servicios de asistencia en tierra;
(22) Considerando que, para que los aeropuertos puedan cumplir su función de gestión de las infraestructuras y garantizar la seguridad y la protección en sus recintos, así como la protección del medio ambiente, los Estados miembros deben poder supeditar la actividad de un agente de asistencia en tierra a la obtención de una autorización; que los criterios de concesión de esa autorización deben ser objetivos, transparentes y no discriminatorios;
(23) Considerando que, por idénticas razones, los Estados miembros deben conservar la facultad de adoptar y hacer aplicar las normas necesarias para el buen funcionamiento de las infraestructuras aeroportuarias; que estas normas deben ser proporcionadas al objetivo perseguido y no dar lugar a la reducción de hecho del acceso al mercado o del ejercicio de la autoasistencia a un nivel inferior al previsto en la presente Directiva; que deben respetar los principios de objetividad, transparencia y no discriminación;
(24) Considerando que los Estados miembros deben conservar la facultad de garantizar un nivel adecuado de protección social para el personal de las empresas que prestan servicios de asistencia en tierra;
(25) Considerando que se debe garantizar el acceso a las instalaciones aeroportuarias a los agentes de asistencia autorizados a prestar servicios de asistencia en tierra y a las compañías aéreas autorizadas a practicar la autoasistencia, en la medida necesaria para el ejercicio de sus derechos y permitir la competencia efectiva y leal; que, no obstante, este acceso debe poder dar lugar a la percepción de una remuneración;
(26) Considerando que es legítimo que los derechos reconocidos por la presente Directiva sólo se apliquen a los agentes de asistencia en tierra y a los usuarios de terceros países en condiciones de estricta reciprocidad; que, a falta de reciprocidad, el Estado miembro debe poder suspender el ejercicio de estos derechos por parte de dichos agentes y usuarios;
(27) Considerando que el Reino de España y el Reino Unido acordaron en Londres, el 2 de diciembre de 1987, mediante una declaración conjunta de los ministros de Asuntos Exteriores de ambos Estados miembros, un régimen para una mayor cooperación en la utilización del aeropuerto de Gibraltar y que dicho régimen no ha comenzado aún a aplicarse;
(28) Considerando que la presente Directiva no va en perjuicio de la aplicación de las disposiciones del Tratado y que, en particular, la Comisión seguirá velando por el cumplimiento de estas disposiciones, ejerciendo, en caso de necesidad, todas las facultades que le reconoce el artículo 90 del Tratado,
HA ADOPTADO LA PRESENTE DIRECTIVA:
Artículo 1
Ámbito de aplicación
1. La presente Directiva se aplicará a todos los aeropuertos situados en el territorio de un Estado miembro, sujetos a las disposiciones del Tratado y abiertos al tráfico comercial, según las siguientes modalidades:
a) las disposiciones relativas a las categorías de servicios a que se refiere el apartado 1 del artículo 7 y que sean distintas de las contempladas en el apartado 2 del artículo 7 se aplicarán a todos los aeropuertos, independientemente de su volumen de tráfico, a partir del 1 de enero de 1998;
b) las disposiciones relativas a las categorías de servicios a que se refiere el apartado 2 del artículo 7 se aplicarán a partir del 1 de enero de 1998 a los aeropuertos cuyo tráfico anual sea igual o superior a 1 millón o a 25 000 toneladas de carga;
c) las disposiciones relativas a las categorías de servicios a que se refiere el apartado 2 del artículo 6 serán aplicables a partir del 1 de enero de 1999 a los aeropuertos:
- cuyo tráfico anual sea igual o superior a 3 millones de viajeros o a 75 000 toneladas de carga, o - que hayan registrado un tráfico igual o superior a 2 millones de viajeros o a 50 000 toneladas de carga durante el período de seis meses que preceda al 1 de abril o al 1 de octubre del año anterior.
2. Sin perjuicio de lo dispuesto en el apartado 1, las disposiciones de la presente Directiva se aplicarán a partir del 1 de enero de 2001 a todos los aeropuertos situados en el territorio de un Estado miembro, sujetos a las disposiciones del Tratado y abiertos al tráfico comercial, y cuyo tráfico anual sea igual o superior a 2 millones de viajeros o a 50 000 toneladas de carga.
3. Cuando un aeropuerto alcance uno de los umbrales de transporte de carga a que se refiere el presente artículo pero sin alcanzar el umbral correspondiente de transporte de viajeros, las disposiciones de la presente Directiva no se aplicarán en lo que se refiere a las categorías de servicios de asistencia reservadas únicamente a los viajeros.
4. La Comisión publicará en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas, a título informativo, la lista de los aeropuertos a que hace referencia el presente artículo. Dicha lista se publicará por primera vez en el plazo de los tres meses siguientes a la entrada en vigor de la presente Directiva y, posteriormente, con periodicidad anual.
Antes del 1 de julio de cada año, los Estados miembros comunicarán a la Comisión los datos necesarios para la confección de la citada lista.
5. La aplicación de la presente Directiva al aeropuerto de Gibraltar se entiende sin perjuicio de las respectivas posiciones jurídicas del Reino de España y del Reino Unido en la controversia respecto a la soberanía sobre el territorio en que el aeropuerto se encuentra situado.
6. La aplicación de las disposiciones de la presente Directiva al aeropuerto de Gibraltar quedará suspendida hasta que comience la aplicación del régimen contenido en la declaración conjunta de los ministros de Asuntos Exteriores del Reino de España y del Reino Unido de 2 de diciembre de 1987. Los Gobiernos del Reino de España y del Reino Unido informarán en este sentido al Consejo en esa fecha.
Artículo 2
Definiciones
A efectos de la presente Directiva, se entenderá por:
a) aeropuerto: todo terreno especialmente acondicionado para el aterrizaje, el despegue y las maniobras de aeronaves, con las instalaciones anexas que pueda tener para las necesidades del tráfico y el servicio de aeronaves, así como las instalaciones necesarias para asistir a los servicios aéreos comerciales;
b) sistema aeroportuario: el grupo formado por dos o más aeropuertos para prestar servicio a una misma ciudad o aglomeración urbana, tal como se indica en el Anexo II del Reglamento (CEE) n° 2408/92 del Consejo, de 23 de julio de 1992, relativo al acceso de las compañías aéreas de la Comunidad a las rutas aéreas intracomunitarias;
c) entidad gestora: la entidad que, conjuntamente o no con otras actividades y en virtud de las disposiciones legales o reglamentarias nacionales, tenga por misión la administración y la gestión de las infraestructuras aeroportuarias y la coordinación y control de las actividades de los distintos operadores presentes en el aeropuerto o en el sistema aeroportuario de que se trate;
d) usuario de un aeropuerto: toda persona física o jurídica que transporte por vía aérea viajeros, correo o carga, con origen en ese aeropuerto o con destino al mismo;
e) asistencia en tierra: los servicios prestados a un usuario en un aeropuerto tal como se describen en el Anexo;
f) autoasistencia en tierra: situación en la que un usuario se presta directamente a sí mismo una o varias categorías de servicios de asistencia, sin celebrar con un tercero ningún contrato, cualquiera que sea su denominación, cuyo objeto sea la prestación de dichos servicios. A efectos de la presente definición, los usuarios no se considerarán como terceros entre sí cuando:
- uno de ellos tenga una participación mayoritaria en el otro, o - una misma entidad tenga una participación mayoritaria en cada uno de ellos;
g) agente de asistencia en tierra: toda persona física o jurídica que preste a terceros una o varias categorías de servicios de asistencia en tierra.
Artículo 3
Entidad gestora de un aeropuerto
1. A efectos de la aplicación de la presente Directiva, cuando la gestión y la explotación de un aeropuerto o de un sistema aeroportuario no sean desempeñadas por una única entidad sino por varias diferentes, se considerará que cada una de ellas forma parte de la entidad gestora.
2. Asimismo, a efectos de la aplicación de la presente Directiva, cuando sólo se haya establecido una entidad gestora única para varios aeropuertos o sistemas aeroportuarios, cada uno de estos aeropuertos o sistemas aeroportuarios será considerado separadamente.
3. Si se somete a las entidades gestoras a la tutela o al control de una autoridad pública nacional, dicha autoridad deberá, en el marco de sus obligaciones legales, velar por la aplicación de la presente Directiva.
Artículo 4
Separación de actividades
1. La entidad gestora de un aeropuerto, el usuario o el agente de asistencia que preste servicios de asistencia en tierra deberá efectuar una estricta separación contable con arreglo a las prácticas comerciales vigentes entre las actividades de prestación de dichos servicios y sus otras actividades.
2. La realización de esta separación contable deberá ser verificada por un inspector independiente nombrado por el Estado miembro.
Este último comprobará asimismo la ausencia de flujos financieros entre la actividad de la entidad gestora en su calidad de autoridad aeroportuaria y su actividad de asistencia en tierra.
Artículo 5
Comité de usuarios
1. En un plazo máximo de doce meses a partir de la entrada en vigor de la presente Directiva, los Estados miembros garantizarán que, para cada uno de los aeropuertos contemplados, se creará un Comité compuesto por representantes de los usuarios o de las organizaciones representativas de los usuarios.
2. Todo usuario tendrá derecho a formar parte de dicho Comité o, a su elección, a estar representado en él por una organización a la que haya encargado dicha función.
Artículo 6
Asistencia a terceros
1. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias, según las modalidades previstas en el artículo 1, para garantizar a los agentes de asistencia en tierra el libre acceso al mercado de prestación de servicios de asistencia en tierra a terceros.
Los Estados miembros estarán facultados para exigir que los agentes de asistencia en tierra estén establecidos en la Comunidad.
2. Los Estados miembros podrán limitar el número de agentes de asistencia autorizados para prestar las siguientes categorías de servicios de asistencia en tierra:
- asistencia de equipajes,
- asistencia de operaciones en pista,
- asistencia de combustible y lubricante,
- asistencia de carga y correo en lo que respecta a la manipulación física de la carga y del correo entre la terminal del aeropuerto y el avión, tanto a la llegada como a la salida o en tránsito.
No obstante, no podrán limitar este número a menos de dos por cada categoría de servicio.
3. Además, a partir del 1 de enero de 2001, al menos uno de estos agentes de asistencia autorizados no podrá ser controlado, directa ni indirectamente,
- por la entidad gestora del aeropuerto,
- por un usuario que, durante el año precedente a aquél en que se realice la selección de dichos agentes, haya transportado más del 25 % de los viajeros o de la carga registrados en el aeropuerto,
- por una entidad que controle o esté controlada directa o indirectamente por dicha entidad gestora o dicho usuario.
No obstante, a más tardar el 1 de julio de 2000, cada Estado miembro podrá solicitar que la obligación estipulada en el presente apartado quede pospuesta hasta el 31 de diciembre de 2002.
La Comisión, asistida por el Comité mencionado en el artículo 10, estudiará estas solicitudes y decidirá sobre las mismas teniendo en cuenta la evolución del sector y, en concreto, la situación de aeropuertos comparables en cuanto al volumen y al tipo de tráfico.
4. Cuando limiten el número de agentes autorizados en aplicación del apartado 2, los Estados miembros no podrán impedir que todo usuario de un aeropuerto, sea cual fuere la parte de éste que se le hubiere asignado, se beneficie, para cada categoría de servicios de asistencia en tierra sujeta a limitaciones, de una elección efectiva por lo menos entre dos agentes de asistencia en tierra, en las condiciones fijadas en los apartados 2 y 3.
Artículo 7
Autoasistencia
1. Los Estados miembros adoptarán por los procedimientos establecidos en el artículo 1 las medidas necesarias para garantizar el libre ejercicio de la autoasistencia en tierra.
2. No obstante, para las categorías de servicios de asistencia en tierra siguientes:
- asistencia de equipajes,
- asistencia de operaciones en pista,
- asistencia de combustible y lubricante,
- asistencia de carga y correo en lo que respecta a la manipulación física de la carga y del correo entre la terminal del aeropuerto y el avión, tanto a la llegada como a la salida o en tránsito,
los Estados miembros podrán reservar el ejercicio de la autoasistencia al menos a dos usuarios, siempre que éstos sean elegidos en función de criterios pertinentes, objetivos, transparentes y no discriminatorios.
Artículo 8
Infraestructuras centralizadas
1. Sin perjuicio de la aplicación de los artículos 6 y 7, los Estados miembros podrán reservar a la entidad gestora del aeropuerto o a otra entidad la gestión de las infraestructuras centralizadas que sirvan para proporcionar servicios de asistencia en tierra y cuya complejidad, coste o impacto en el medio ambiente no permitan su división o su duplicación, como los sistemas de clasificación de equipajes, limpieza de escarcha, depuración de aguas o distribución de combustible. Podrán exigir que los agentes de asistencia y los usuarios que practiquen la autoasistencia utilicen obligatoriamente dichas infraestructuras.
2. Los Estados miembros velarán por que la gestión de dichas infraestructuras se lleve a cabo de forma transparente, objetiva y no discriminatoria, y, en particular, por que la gestión no obstaculice el acceso a dichas infraestructuras de los agentes de asistencia ni de los usuarios que practiquen la autoasistencia, dentro de los límites previstos por la presente Directiva.
Artículo 9
Excepciones
1. Cuando haya en un aeropuerto limitaciones específicas de espacio o de capacidad disponible, en particular en función de la aglomeración y del índice de utilización de las superficies, que hagan imposible la apertura al mercado o el ejercicio de autoasistencia en el grado que establece la presente Directiva, el Estado miembro de que se trate podrá decidir:
a) limitar el número de agentes de asistencia para una o varias categorías de servicios distinta de las contempladas en el apartado 2 del artículo 6 en todo el aeropuerto o en parte de él; en este caso, se aplicará lo dispuesto en los apartados 2 y 3 del artículo 6;
b) reservar a un solo agente una o varias de las categorías de servicios de asistencia contempladas en el apartado 2 del artículo 6;
c) reservar el ejercicio de la autoasistencia a un número limitado de usuarios para las categorías de servicios distintas de las contempladas en el apartado 2 del artículo 7, siempre que dichos usuarios sean seleccionados en función de criterios pertinentes, objetivos, transparentes y no discriminatorios;
d) prohibir o limitar a un solo usuario el ejercicio de la autoasistencia para las categorías de servicios de asistencia en tierra a que se refiere el apartado 2 del artículo 7.
2. Toda decisión por la que se conceda una excepción, adoptada en virtud del apartado 1 deberá:
a) precisar la categoría o categorías de servicios para las que se concede la excepción y las limitaciones específicas de espacio o de capacidad disponible que la justifiquen;
b) ir acompañada de un plan de medidas apropiadas encaminado a superar tales limitaciones.
Por otra parte, la excepción no deberá:
i) perjudicar indebidamente los objetivos de la presente Directiva;
ii) provocar distorsiones de la competencia entre agentes de asistencia y/o usuarios que practiquen la autoasistencia;
iii) tener mayor extensión que la necesaria.
3. Los Estados miembros notificarán a la Comisión toda excepción concedida en virtud del apartado 1, así como los motivos que la justifiquen, al menos tres meses antes de su entrada en vigor.
La Comisión publicará en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas un resumen de las decisiones que le sean notificadas e invitará a las partes interesadas a manifestarse.
4. La Comisión estudiará detenidamente las decisiones de excepción presentadas por los Estados miembros. Para ello, un análisis detallado de la situación, así como el estudio de las medidas adecuadas presentadas por los Estados miembros, le permitirían comprobar la existencia de las limitaciones alegadas y la imposibilidad de apertura del mercado o de ejercicio de la autoasistencia en el grado previsto por la presente Directiva.
5. Tras dicho examen, y previa consulta del Estado miembro de que se trate, la Comisión podrá aprobar la decisión del Estado miembro u oponerse a la misma si estimara que las limitaciones alegadas no han sido comprobadas o no son tan graves como para justificar una excepción. Tras consultar al Estado miembro de que se trate, la Comisión podrá asimismo exigir al Estado miembro que modifique el alcance de la excepción o que la limite a las partes del aeropuerto o del sistema aeroportuario en que se hayan comprobado tales limitaciones alegadas.
La decisión de la Comisión deberá tomarse dentro de un plazo máximo de tres meses a partir de la notificación por el Estado miembro y se publicará en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
6. La duración de las exenciones concedidas por los Estados miembros en aplicación del apartado 1 no podrá ser superior a tres años, a excepción de las concedidas en virtud de la letra b) del apartado 1. A más tardar tres meses antes del término de este período, la solicitud de exención deberá ser objeto de una nueva decisión del Estado miembro, que se someterá también al procedimiento previsto en el presente artículo.
Las exenciones concedidas en virtud de la letra b) del apartado 1 no podrán ser de duración superior a dos años. No obstante, los Estados miembros podrán solicitar, de acuerdo con los criterios expuestos en el apartado 1, que este período se prolongue una sola vez por dos años más. La Comisión decidirá sobre dicha solicitud asistida por el Comité mencionado en el artículo 10.
Artículo 10
Comité consultivo
1. La Comisión estará asistida por un Comité de carácter consultivo compuesto por representantes de los Estados miembros y presidido por el Representante de la Comisión.
2. El Comité asesorará a la Comisión sobre la aplicación del artículo 9.
3. Además, el Comité podrá ser consultado por la Comisión acerca de cualquier otro aspecto relativo a la aplicación de la presente Directiva.
4. El Comité establecerá su propio reglamento interno.
Artículo 11
Selección de los agentes de asistencia
1. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para que se organice un procedimiento de selección de los agentes de asistencia autorizados para prestar servicios de asistencia en tierra en un aeropuerto cuando su número esté limitado en los casos previstos en el apartado 2 del artículo 6 o en el artículo 9. Este procedimiento deberá respetar los principios siguientes:
a) en caso de que los Estados miembros prevean elaborar un pliego de condiciones o especificaciones técnicas a las que deban atenerse los agentes de asistencia, el pliego de condiciones o las especificaciones serán establecidos después de consultar al Comité de usuarios. Los criterios de selección previstos en el pliego de condiciones o en las especificaciones técnicas deberán ser pertinentes, objetivos, transparentes y no discriminatorios;
tras informar a la Comisión, el Estado miembro de que se trate podrá establecer, entre las condiciones estándar o las especificaciones técnicas que deban cumplir los agentes de asistencia, la obligación de servicio público para los aeropuertos situados en regiones periféricas o en regiones en desarrollo que formen parte de su territorio y que no presenten interés comercial pero que tengan una importancia primordial para el Estado miembro de que se trate;
b) deberá convocarse una licitación, que se publicará en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas y a la que podrán responder todos los agentes de asistencia interesados;
c) los agentes de asistencia serán elegidos:
i) previa consulta al Comité de usuarios, por la entidad gestora, a condición de que esta última:
- no preste servicios similares de asistencia en tierra,
- no controle directa ni indirectamente ninguna empresa que preste tales servicios, y - no tenga ninguna participación en empresas de este tipo,
ii) por las autoridades competentes de los Estados miembros independientes de las entidades gestoras previa consulta al Comité de usuarios y a las autoridades gestoras, en los demás casos;
d) los agentes de asistencia serán seleccionados por un período máximo de siete años;
e) si un agente de asistencia cesa en su actividad antes de que expire el período para el que ha sido seleccionado, se procederá a su sustitución por el mismo procedimiento.
2. Cuando el número de agentes de asistencia esté limitado en virtud del apartado 2 del artículo 6 o del artículo 9, la entidad gestora podrá prestar por sí misma servicios de asistencia en tierra sin someterse al procedimiento de selección previsto en el apartado 1. También podrá, sin someterla a dicho procedimiento, autorizar a otra empresa para prestar servicios de asistencia en tierra en el aeropuerto de que se trate:
- si controla directa o indirectamente dicha empresa, o - si dicha empresa controla directa o indirectamente a la entidad gestora.
3. La entidad gestora informará al Comité de usuarios sobre las decisiones que tome en aplicación del presente artículo.
Artículo 12
Aeropuertos insulares
En el contexto de la selección de los agentes de asistencia en un aeropuerto, contemplada en el artículo 11, un Estado miembro podrá extender la obligación de servicio público a otros aeropuertos de dicho Estado miembro siempre que:
- los aeropuertos estén situados en islas de la misma región geográfica,
- cada uno de ellos tenga un volumen de tráfico aéreo no inferior a los 100 000 movimientos de pasajeros al año, y - la Comisión, asistida por el Comité previsto en el artículo 10, apruebe la extensión.
Artículo 13
Consultas
Los Estados miembros garantizarán que se organice un procedimiento de consultas obligatorias relativo a la aplicación de las disposiciones de la presente Directiva entre la entidad gestora, el Comité de usuarios y las empresas que presten servicios de asistencia. Estas consultas se referirán, en particular, a los precios de los servicios que hayan sido objeto de una excepción concedida en aplicación de la letra b) del apartado 1 del artículo 9, y a la organización de la prestación de estos servicios. Las consultas deberán celebrarse al menos una vez al año.
Artículo 14
Autorización
1. Los Estados miembros supeditarán la actividad de un agente de asistencia en tierra o de un usuario que practique la autoasistencia en un aeropuerto a la obtención de una autorización expedida por una autoridad pública independiente de la entidad gestora de dicho aeropuerto.
Los criterios de concesión de la autorización deberán referirse a la buena situación económica y a la existencia de una cobertura suficiente en materia de seguros y a la seguridad o la protección de las instalaciones, las aeronaves, los equipos o las personas, así como a la protección del medio ambiente y al respeto de la legislación social aplicable.
Los criterios deberán cumplir los principios siguientes:
a) ser aplicados de forma no discriminatoria a los distintos agentes de asistencia en tierra y usuarios;
b) tener relación con el objetivo perseguido;
c) no dar lugar en la práctica a que el acceso al mercado o el ejercicio de la autoasistencia se vean reducidos a un nivel inferior al previsto en la presente Directiva.
Estos criterios deberán publicarse y el agente de asistencia en tierra o el usuario que practique la autoasistencia deberá ser informado previamente del procedimiento de concesión.
2. La autorización sólo podrá denegarse o retirarse si el agente de asistencia en tierra o el usuario que practique la autoasistencia no cumple los criterios enunciados en el apartado 1 por motivos que le sean imputables.
Deberán comunicarse al agente de asistencia en tierra o al usuario interesado y a la entidad gestora los motivos de esta denegación o retirada.
Artículo 15
Normas de conducta
El Estado miembro podrá, si procede a petición de la entidad gestora:
- prohibir a un agente de asistencia en tierra que ejecute su prestación o a un usuario que practique la autoasistencia, si el agente o el usuario incumplen las normas que le haya impuesto con objeto de garantizar el buen funcionamiento del aeropuerto.
Dichas normas deberán respetar los principios siguientes:
a) deberán aplicarse de forma no discriminatoria a los distintos agentes de asistencia en tierra y usuarios;
b) deberán guardar relación con el objetivo perseguido;
c) no podrán restringir en la práctica el acceso al mercado o el ejercicio de la autoasistencia en tierra a un nivel inferior al previsto por la presente Directiva;
- imponer en particular a los agentes que presten servicios de asistencia en tierra en el aeropuerto que participen de manera equitativa y no discriminatoria en la ejecución de las obligaciones de servicio público previstas por las disposiciones legales o reglamentarias nacionales y, en especial, la de asegurar la continuidad del servicio.
Artículo 16
Acceso a las instalaciones
1. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para garantizar el acceso a las instalaciones aeroportuarias a los agentes de asistencia en tierra y usuarios que deseen practicar la autoasistencia en la medida en que dicho acceso sea necesario para ejercer sus actividades. Si la entidad gestora del aeropuerto o, en su caso, la autoridad pública u otra entidad que la controle, impone condiciones para dicho acceso, éstas deberán ser pertinentes, objetivas, transparentes y no discriminatorias.
2. Los espacios disponibles del aeropuerto para la asistencia en tierra se distribuirán entre los diferentes agentes de asistencia en tierra y entre los distintos usuarios que practiquen la autoasistencia, incluidos los nuevos, en la medida necesaria para el ejercicio de sus derechos y para permitir una competencia efectiva y leal, en función de normas y criterios pertinentes, objetivos, transparentes y no discriminatorios.
3. Cuando el acceso a las instalaciones aeroportuarias dé lugar a la percepción de una remuneración, ésta deberá determinarse con arreglo a criterios pertinentes, objetivos, transparentes y no discriminatorios.
Artículo 17
Seguridad y protección
Las disposiciones de la presente Directiva no afectarán a los derechos y obligaciones de los Estados miembros en materia de orden público, seguridad y protección de los aeropuertos.
Artículo 18
Protección social y del medio ambiente
Sin perjuicio de la aplicación de las disposiciones de la presente Directiva y respetando las demás disposiciones de Derecho comunitario, los Estados miembros podrán tomar las medidas necesarias para garantizar la protección de los derechos de los trabajadores y el respeto del medio ambiente.
Artículo 19
Respeto de las disposiciones nacionales
El agente que preste asistencia en tierra en un aeropuerto de un Estado miembro estará obligado a cumplir las disposiciones de la legislación nacional que sean compatibles con la legislación comunitaria.
Artículo 20
Reciprocidad
1. Sin perjuicio de los compromisos internacionales de la Comunidad, cuando resulte que, en relación con el acceso al mercado de la asistencia en tierra o de la autoasistencia, un tercer país:
a) no otorga de iure o de facto a los agentes de asistencia en tierra y a los usuarios comunitarios que practican la autoasistencia un trato comparable al que dispensan los Estados miembros a los agentes de asistencia en tierra y a los usuarios que practican la autoasistencia de dicho tercer país, o b) no otorga de iure o de facto el trato nacional a los agentes de asistencia en tierra y a los usuarios de un Estado miembro que practican la autoasistencia, o c) otorga a los agentes de asistencia en tierra y a los usuarios de otros terceros países que practican la autoasistencia un trato más favorable que el que dispensa a los agentes de asistencia en tierra y a los usuarios de un Estado miembro que practican la autoasistencia,
un Estado miembro podrá suspender total o parcialmente las obligaciones que resultan de la presente Directiva con respecto a los agentes de asistencia en tierra y usuarios de dicho tercer país, de conformidad con la legislación comunitaria.
2. El Estado miembro de que se trate informará a la Comisión acerca de cualquier suspensión o retirada de los derechos u obligaciones.
Artículo 21
Derecho de recurso
Los Estados miembros o, si procede, las entidades gestoras, velarán por que todas las partes que justifiquen un interés legítimo dispongan de derecho de recurso contra las decisiones o medidas individuales adoptadas en aplicación del apartado 2 del artículo 7 y de los artículos 11 a 16.
Dicho recurso deberá poder interponerse ante un órgano jurisdiccional nacional o ante una autoridad pública distinta de la entidad gestora del aeropuerto de que se trate y, en su caso, independiente de la autoridad pública que controle a esta última.
Artículo 22
Informe y revisión
Los Estados miembros comunicarán a la Comisión la información necesaria para que ésta pueda elaborar un informe sobre la aplicación de la presente Directiva.
Dicho informe, que irá acompañado de posibles propuestas de revisión de la Directiva, estará elaborado a más tardar el 31 de diciembre de 2001.
Artículo 23
Aplicación
1. Los Estados miembros pondrán en vigor las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas necesarias para dar cumplimiento a lo dispuesto en la presente Directiva a más tardar un año después de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas. Informarán de ello inmediatamente a la Comisión.
Cuando los Estados miembros adopten dichas disposiciones, éstas harán referencia a la presente Directiva o irán acompañadas de dicha referencia en su publicación oficial. Los Estados miembros establecerán las modalidades de la mencionada referencia.
2. Los Estados miembros comunicarán a la Comisión el texto de las disposiciones básicas de Derecho interno que adopten en el ámbito regulado por la presente Directiva.
Artículo 24
Entrada en vigor
La presente Directiva entrará en vigor el vigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas.
Artículo 25
Destinatarios
Los destinatarios de la presente Directiva serán los Estados miembros.
Hecho en Luxemburgo, el 15 de octubre de 1996.