NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 153/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012, pokud jde o regulační technické normy týkající se požadavků na ústřední protistrany
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (2), a zejména na čl. 25 odst. 8, článek 26 odst. 9, čl. 29 odst. 4, čl. 34 odst. 3, čl. 41 odst. 5, čl. 42 odst. 5, čl. 44 odst. 2, čl. 45 odst. 5, čl. 46 odst. 3, čl. 47 odst. 8 a čl. 49 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení tohoto nařízení jsou úzce propojena, protože se týkají organizačních požadavků, včetně vedení záznamů a zachování provozu, a obezřetnostních požadavků, a to i ve vztahu k maržím, fondu pro riziko selhání, kontrolám rizika likvidity, postupné ochraně proti selhání, zajištění, investiční politice, přezkumu modelů a zátěžovému a zpětnému testování. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, je žádoucí zařadit všechny regulační technické normy požadované podle hlavy III a IV nařízení (EU) č. 648/2012 do jediného nařízení.
(2)
Vzhledem ke globálnímu charakteru finančních trhů by toto nařízení mělo zohlednit zásady vydané Výborem pro platební a vypořádací systémy a Mezinárodní organizací komisí pro cenné papíry („zásady CPSS-IOSCO“), které slouží jako celosvětový referenční standard, pokud jde o regulatorní požadavky na ústřední protistrany.
(3)
S cílem zajistit bezpečnost a stabilitu za všech tržních podmínek je důležité, aby ústřední protistrany přijaly postupy obezřetného řízení rizik, které náležitě pokryjí všechna rizika, jimž ústřední protistrany jsou nebo mohou být vystaveny. V této souvislosti by standardy řízení rizik, jež ústřední protistrany skutečně použijí, měly být přísnější než ty, které jsou stanovené v tomto nařízení, pokud se to pro účely řízení rizik považuje za vhodné.
(4)
Aby byl jasně stanoven omezený počet koncepcí vyplývajících z nařízení (EU) č. 648/2012 a rovněž byly upřesněny odborné pojmy nezbytné k vypracování této technické normy, měla by být řada pojmů definována.
(5)
Je důležité zajistit, aby uznané ústřední protistrany z třetích zemí nenarušovaly řádné fungování trhů Unie. Z tohoto důvodu je zásadní, aby bylo zajištěno, že uznané ústřední protistrany nemohou zmírnit své požadavky na řízení rizik pod úroveň uplatňovanou v Unii, což by mohlo vést k regulatorní arbitráži. Informace, které mají být poskytovány Evropskému orgánu pro cenné papíry (dále jen „orgán pro cenné papíry a trhy“), pokud jde o uznání ústřední protistrany z třetí země, by měly orgánu pro cenné papíry a trhy umožnit posoudit, zda tato ústřední protistrana plně dodržuje obezřetnostní požadavky uplatňované v této třetí zemi. Kromě toho by Komise v rámci procesu určení ekvivalence měla zajistit, aby právní a správní předpisy příslušné třetí země byly rovnocenné všem ustanovením hlavy IV nařízení (EU) č. 648/2012 a tohoto nařízení.
(6)
S cílem zajistit náležitou úroveň ochrany investorů si může Evropský orgán pro cenné papíry a trhy při uznávání ústředních protistran z třetích zemí vyžádat další informace nad rámec těch, které jsou nezbytně nutné k posouzení toho, zda podmínky stanovené nařízením (EU) č. 648/2012 jsou splněny.
(7)
Průběžné posuzování toho, zda ústřední protistrana z třetí země plně dodržuje obezřetnostní požadavky dané třetí země, je povinností příslušného orgánu třetí země. Cílem informací, které mají být orgánu pro cenné papíry a trhy poskytnuty žádající ústřední protistranou z třetí země, by nemělo být kopírovat posouzení příslušného orgánu třetí země, ale zajistit, aby ústřední protistrana podléhala účinnému dohledu a kontrole dodržování předpisů v dané třetí zemi, a tak byla zaručena vysoká úroveň ochrany investorů.
(8)
Aby orgán pro cenné papíry a trhy mohl provést úplné posouzení, měly by být informace poskytnuté žádající ústřední protistranou z třetí země doplněny informacemi nezbytnými k posouzení účinnosti průběžného dohledu, pravomocí ke kontrole dodržování předpisů a opatření přijatých příslušným orgánem třetí země. Takové informace by měly být poskytnuty v rámci dohody o spolupráci uzavřené v souladu s nařízením (EU) č. 648/2012. Taková dohoda o spolupráci by měla zajistit, aby byl orgán pro cenné papíry a trhy včas informován o všech opatřeních dohledu nebo kontroly dodržování právních předpisů vůči ústřední protistraně žádající o uznání a veškerých změnách podmínek, za nichž bylo povolení příslušné ústřední protistraně uděleno, a všech příslušných aktualizacích údajů, jež ústřední protistrana původně poskytla v rámci postupu uznávání.
(9)
Požadavky nařízení (EU) č. 648/2012 související s interními hierarchickými vztahy, pokud jde o riziko, potřebují další upřesnění pro účely realizace rámce řízení rizik, který zahrnuje strukturu, práva a povinnosti týkající se interního procesu řízení rizik. Systémy řízení by měly zohlednit různé režimy korporátního práva v Unii, aby ústřední protistrany působily v mezích řádného právního rámce.
(10)
Aby bylo zajištěno, že ústřední protistrana používá odpovídající postupy v zájmu dodržování požadavků tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1249/2012 (3), měly by být upřesněny role a povinnosti útvaru compliance ústřední protistrany.
(11)
Je nutné jasně definovat povinnosti rady a vrcholného vedení i stanovit minimální požadavky na činnost rady, aby bylo zajištěno, že organizační struktura ústřední protistrany jí umožňuje nepřetržitě a řádně poskytovat služby a provádět činnost. Pro zajištění odpovědnosti je rovněž nezbytné vymezit jasné a přímé hierarchické vztahy.
(12)
Aby bylo zajištěno řádné a obezřetné řízení ústřední protistrany, je důležité, aby její politika odměňování odrazovala od nadměrného podstupování rizika. Rada by měla politiku odměňování náležitě monitorovat a revidovat a měla by zřídit zvláštní výbor, který by náležitě dohlížel na její plnění, aby politika odměňování měla očekávané dopady.
(13)
S cílem zajistit, aby ústřední protistrany měly nezbytný personál k plnění všech svých povinností, byly odpovědné za výkon své činnosti a příslušné orgány měly u ústředních protistran, nad kterými vykonávají dohled, relevantní kontaktní osoby, měly by ústřední protistrany mít přinejmenším ředitele pro rizika, ředitele útvaru compliance a ředitele pro technologie.
(14)
Ústřední protistrany by měly náležitě posuzovat a sledovat, do jaké míry jsou členové rady, kteří zasedají v radách různých subjektů, ve střetu zájmů, ať už v rámci skupiny ústřední protistrany nebo mimo ni. Členům rady by se nemělo bránit, aby zasedali v různých radách, pokud to nevede ke střetu zájmů.
(15)
Má-li útvar auditu fungovat efektivně, měla by ústřední protistrana definovat povinnosti svých interních auditorů a hierarchické vztahy mezi nimi, aby zajistila, že příslušné záležitosti budou předloženy radě ústřední protistrany a příslušným orgánům včas. Při zakládání útvaru interního auditu a zajišťování jeho chodu by měly být jasně vymezeny jeho poslání, nezávislost a objektivita, oblast působnosti a povinnosti, pravomoci, odpovědnost a standardy fungování.
(16)
Má-li relevantní příslušný orgán plnit své úkoly efektivně, měl by mít přístup ke všem nezbytným údajům, aby posoudil, zda ústřední protistrana dodržuje podmínky svého povolení. Tyto údaje by měla ústřední protistrana poskytnout bez zbytečného prodlení.
(17)
Záznamy vedené ústředními protistranami by měly usnadnit důkladný přehled o expozicích ústředních protistran vůči členům clearingového systému a umožnit monitorování vzniklého systémového rizika. Příslušným orgánům, orgánu pro cenné papíry a trhy a příslušným členům Evropského systému centrálních bank (ESCB) by rovněž měly umožnit adekvátně rekonstruovat clearingový proces s cílem posoudit dodržování regulatorních požadavků, včetně požadavků týkajících se podávání zpráv. Poté, co jsou údaje zaznamenány, jsou rovněž užitečné pro ústřední protistrany při plnění regulatorních požadavků a povinností vůči členům clearingového systému a v případě sporů.
(18)
Údaje vykázané ústředními protistranami do registrů obchodních údajů by měly být zaznamenány tak, aby příslušné orgány mohly ověřit, jak ústřední protistrany dodržují povinnost podávat zprávy stanovenou v nařízení (EU) č. 648/2012, a měly snadný přístup k údajům v případech, kdy je nelze nalézt v registrech obchodních údajů.
(19)
Aby bylo zajištěno náležité podávání zpráv ústředními protistranami, měly by požadavky na vedení záznamů v souvislosti s obchody pracovat se stejnými koncepcemi, jaké se používají v rámci povinnosti podávat zprávy stanovené v článku 9 nařízení (EU) č. 648/2012.
(20)
Aby bylo zajištěno zachování provozu v době narušení, mělo by být sekundární místo zpracování ústřední protistrany umístěno dostatečně daleko a v dostatečně geograficky odlišné lokalitě od primární lokality tak, aby zde nedošlo k totožným mimořádným podmínkám, které mohou způsobit nedostupnost primární lokality. Měly by být vytvořeny scénáře, které by analyzovaly dopad krizových událostí na kriticky významné služby, včetně scénářů, které předpokládají nedostupnost systémů v důsledku přírodní katastrofy. Tyto analýzy by měly být pravidelně revidovány.
(21)
Ústřední protistrany jsou systémově relevantními infrastrukturami finančního trhu a měly by obnovit kriticky významné funkce do dvou hodin s tím, že v ideálním případě zahájí záložní systémy zpracování okamžitě po mimořádné události. Ústřední protistrany by měly také s velmi vysokou pravděpodobností zajistit, aby nedošlo ke ztrátě žádných údajů.
(22)
Je důležité, aby selhání člena clearingového systému nezpůsobilo významné ztráty jiným účastníkům trhu. Ústřední protistrany jsou proto povinny z marží složených členem, jenž selhal, pokrýt přinejmenším příslušný podíl na případné ztrátě, kterou by mohla ústřední protistrana utrpět během procesu uzavření. Pravidla by měla stanovit minimální procentní podíl, které by marže měly pokrýt v případě různých kategorií finančních nástrojů. Kromě toho by se ústřední protistrany měly řídit zásadami tak, aby odpovídajícím způsobem přizpůsobily rozpětí svých marží vlastnostem všech finančních nástrojů nebo portfolia, jejichž clearing provádějí.
(23)
Ústřední protistrany by neměly v reakci na výskyt silně konkurenčního prostředí snížit své marže na úroveň, která ohrožuje jejich bezpečnost. Z tohoto důvodu by se výpočty marží měly řídit zvláštními požadavky souvisejícími s jejich základními složkami. V tomto smyslu by marže měly zohledňovat celou řadu tržních podmínek včetně krizových období.
(24)
Měla by být vytvořena pravidla, která upřesní odpovídající procentní podíl a časový horizont pro likvidační období a výpočet historické volatility. Aby však bylo zajištěno, že ústřední protistrany řádně řídí rizika, jimž jsou vystaveny, je žádoucí nespecifikovat přístup, jaký by ústřední protistrana měla pro výpočet maržových požadavků z těchto parametrů zvolit. Ze stejných důvodů by se ústředním protistranám nemělo bránit v tom, aby využívaly různé spolehlivé metodické přístupy pro vypracování postupu stanovení marží ve vztahu k portfoliu, měly by mít možnost využívat metody založené na korelaci mezi cenovým rizikem finančního nástroje nebo souboru finančních nástrojů, u nichž provádějí clearing, i jakékoli další vhodné metody vycházející z rovnocenných statistických parametrů závislosti.
(25)
Aby stanovila dobu, během níž je ústřední protistrana vystavena tržnímu riziku souvisejícímu s řízením pozice člena, který selhal, měla by ústřední protistrana zvážit příslušné charakteristiky finančních nástrojů nebo portfolia, u nichž provádí clearing, jako je jejich úroveň likvidity a velikost dané pozice nebo jejich koncentrace. Ústřední protistrany by měly obezřetně vyhodnotit dobu potřebnou k úplnému uzavření pozice člena, který selhal, s ohledem na poslední výběr marží, velikost pozice a její koncentraci.
(26)
Aby se zamezilo vzniku nebo zhoršení finanční nestability, měly by ústřední protistrany v maximální proveditelné míře přijmout metodiky týkající se budoucích marží, které omezují pravděpodobnost procyklických změn v maržových požadavcích, aniž by přitom byla narušena odolnost ústřední protistrany.
(27)
Obvykle se pro OTC deriváty považuje za oprávněný vyšší interval spolehlivosti, protože pro uvedené produkty může být příznačné méně spolehlivé stanovování cen a menší objem historických údajů, na nichž lze založit odhady expozic. Ústřední protistrany mohou provádět clearing OTC derivátů, které nebudou spojeny s takovými projevy, a mají stejné charakteristiky rizika jako kotované deriváty a měly by být schopny u těchto produktů provádět clearing soustavně, bez ohledu na metodu provedení.
(28)
Stěžejní složkou řízení rizik ústřední protistrany je vhodná definice mimořádných, ale možných tržních podmínek Aby byl rámec pro řízení rizik ústřední protistrany stále aktuální, mimořádné, ale možné tržní podmínky by neměly být pojímány staticky, ale spíše jako podmínky, které se v čase vyvíjejí a liší na jednotlivých trzích. Konkrétní tržní scénář může být mimořádný, ale možný pro jednu ústřední protistranu, ale pro jinou nebude mít valný význam. Ústřední protistrana by měla zavést spolehlivý interní strategický rámec pro identifikaci trhů, jejichž rizikům je vystavena, a využívat společný minimální soubor norem k definici mimořádných, ale možných podmínek na každém identifikovaném trhu. Rovněž by měla objektivně zvážit možnost simultánních tlaků na více trzích.
(29)
Aby bylo zajištěno, že jsou zavedeny vhodné a spolehlivé řídící systémy, měl by být rámec, který ústřední protistrana používá k identifikaci mimořádných, ale možných tržních podmínek, projednán ve výboru pro rizika a schválen radou. Měl by být alespoň jednou ročně revidován, přičemž výsledky by měly být projednány ve výboru pro rizika a poté postoupeny radě. Přezkum by měl zajistit, aby se změny rozsahu a koncentrace expozic ústřední protistrany i vývoj na trzích, na nichž působí, odrážely v definici mimořádných, ale možných tržních podmínek. Uvedený přezkum by však neměl nahradit průběžné posuzování prováděné ústřední protistranou týkající se přiměřenosti jejího fondu pro riziko selhání s ohledem na vývoj tržních podmínek.
(30)
S cílem zajistit účinné řízení svého rizika likvidity by ústřední protistrany měly povinně zavést rámec pro řízení rizika likvidity. Uvedený rámec by měl záviset na povaze jejích povinností a zabývat se nástroji, které má ústřední protistrana k dispozici pro posuzování rizika likvidity, stanovením možnosti výskytu tlaků na likviditu a zajištěním přiměřenosti jejích zdrojů likvidity.
(31)
Při posuzování přiměřenosti zdrojů likvidity by měla ústřední protistrana povinně zohlednit velikost a likviditu zdrojů, které drží, i možné riziko koncentrace plynoucí z uvedených aktiv. Je důležité, aby ústřední protistrany byly schopny identifikovat všechny hlavní druhy koncentrace rizika likvidity ve svých zdrojích tak, aby zdroje likvidity ústřední protistrany byly v případě nutnosti okamžitě k dispozici. Ústřední protistrany by měly rovněž zvážit další rizika vyplývající z vícenásobných vztahů, vzájemných závislostí a koncentrace.
(32)
Protože likvidita musí být k dispozici pro obchody prováděné tentýž den nebo i vnitrodenní obchody, měla by ústřední protistrana mít dokonce i za krizových tržních podmínek hotovost v emisní centrální bance, hotovost v důvěryhodných komerčních bankách, přislíbené úvěrové linky, přislíbené repo, vysoce obchodovatelné zajištění držené v úschově a investice okamžitě dostupné a převoditelné na hotovost v rámci předjednaných a vysoce spolehlivých dohod o financování. Taková hotovost a zajištění by měly být započteny jako součást předjednaných likvidních finančních zdrojů pouze za určitých podmínek.
(33)
S cílem poskytnout ústřední protistraně nezbytnou motivaci, aby stanovila obezřetné požadavky a aby uvedenou částku udržovala na adekvátní úrovni a zároveň se vyhnula regulatorní arbitráži, je třeba vytvořit společnou metodiku výpočtu a zachování konkrétní výše vyčleněných vlastních zdrojů, které by ústřední protistrana měla mít k použití v rámci postupné ochrany proti selhání. Je nutné, aby byly uvedené zdroje pokrývající ztráty ze selhání oddělené a byly výrazně odlišeny od minimálních kapitálových požadavků ústřední protistrany, které kryjí odlišná rizika, jimž může být ústřední protistrana vystavena.
(34)
Aby byly zajištěny rovné podmínky mezi ústředními protistranami, je důležité, aby ústřední protistrany používaly jednotnou metodiku pro výpočet vlastních zdrojů, která se má uplatnit pro postupnou ochranu proti selhání. Pokud by ústředním protistranám bylo umožněno uplatnit metodiku, která není dostatečně jasná, vedlo by to k velmi odlišným výsledkům mezi ústředními protistranami, a tedy podněcovalo k regulatorní arbitráži. Je proto nezbytné, aby metodika nedávala ústředním protistranám možnost volného uvážení. Za tímto účelem by bylo vhodné zavést prostý procentní podíl, jenž by vycházel ze zřetelně identifikovatelného opatření, a jasnou metodiku k zajištění jednotného výpočtu vlastních zdrojů ústředních protistran, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání.
(35)
Aby bylo zabezpečeno, že odpovídající zajištění je vysoce likvidní a lze ho rychle přeměnit na hotovost a současně cenový dopad je minimální, měl by být stanoven minimální soubor kritérií. Uvedená kritéria by se měla týkat emitenta zajištění, míry, v jaké lze zajištění proměnit na likvidní prostředky na trhu a zda je jeho hodnota v korelaci s úvěrovou bonitou člena, který složil zajištění, aby nedošlo k možnému riziku pozitivní korelace. Ústřední protistrana by měla mít možnost uplatnit další kritéria, pokud je to nutné k dosažení požadované úrovně spolehlivosti.
(36)
Ústřední protistrany by měly přijímat pouze vysoce likvidní zajištění s minimálním úvěrovým a tržním rizikem. Aby bylo zabezpečeno, že zajištění, které ústřední protistrany drží, je za všech okolností stále likvidní, je nutné, aby ústřední protistrany vytvořily transparentní a předvídatelné strategie a postupy k hodnocení a průběžnému monitorování likvidity aktiv, která byla přijata jako zajištění, a používaly odpovídající metodiky oceňování. Za tímto účelem by ústřední protistrany měly rovněž používat limity koncentrace, které se zaměřují na udržení dostatečně diverzifikovaného zajištění, aby ho bylo možno rychle přeměnit na hotovost, aniž by došlo k výraznému tržnímu riziku, jež by ovlivnilo jeho hodnotu. Při určování své strategie týkající se způsobilého zajištění a limitů koncentrace by měly brát v úvahu globální dostupnost takového zajištění s ohledem na potenciální makroekonomické dopady své strategie.
(37)
Členům clearingového systému by nemělo být obecně dovoleno používat jako zajištění své vlastní cenné papíry nebo cenné papíry emitované subjektem, který náleží do jejich stejné skupiny, aby se zamezilo riziku pozitivní korelace. Nicméně ústřední protistrana by měla mít možnost povolit členům clearingového systému, aby složili kryté dluhopisy, které jsou chráněny před úpadkem emitenta. Zajištění podkladového nástroje by však mělo být vhodně odděleno od emitenta a mělo by splňovat minimální kritéria pro přijatelnost zajištění. Člen clearingového systému by neměl emitovat finanční nástroje, které by primárně sloužily jako zajištění jiného člena clearingového systému.
(38)
S cílem zajistit bezpečnost ústředních protistran by měla ústřední protistrana přijímat jako zajištění záruku komerční banky pouze po důkladném posouzení emitenta a právního, smluvního a operačního rámce záruky. Nezajištěné expozice ústředních protistran vůči komerčním bankám by měly být vyloučeny. Proto se záruky komerčních bank mohou přijímat pouze za přísných podmínek. Uvedené podmínky jsou v zásadě splněny na trzích charakterizovaných vysokou koncentrací komerčních bank, které jsou ochotny poskytovat úvěry nefinančním členům clearingového systému. Z tohoto důvodu by měl být v těchto případech povolen vyšší limit koncentrace.
(39)
Aby omezila své tržní riziko, měla by ústřední protistrana povinně oceňovat své zajištění alespoň jednou denně. Měla by uplatnit obezřetné snížení hodnoty, které odráží potenciální snížení hodnoty zajištění v intervalu mezi jejich posledním přeceněním a okamžikem, kdy lze zajištění odůvodněně považovat za realizované za mimořádných tržních podmínek. Výše zajištění by rovněž měla zohlednit potenciální expozice vůči riziku pozitivní korelace.
(40)
Snížení hodnoty by mělo ústřední protistraně umožnit, aby zamezila velkým a neočekávaným korekcím výše požadovaného zajištění, a v maximálně možném rozsahu tak zabránila procyklickým účinkům.
(41)
Ústřední protistrana by neměla zajištění koncentrovat na omezený počet emitentů nebo omezený počet aktiv, aby zabránila významným potenciálním nepříznivým cenovým dopadům cen v případě realizace zajištění ve velmi krátké době. Koncentrované pozice ze zajištění by z tohoto důvodu neměly být považovány za vysoce likvidní.
(42)
Likviditní, úvěrové a tržní riziko je třeba zohlednit na úrovni portfolia i na úrovni jednotlivých finančních nástrojů. Koncentrované portfolio může mít výrazný negativní dopad na likviditu zajištění nebo finančních nástrojů, do kterých může ústřední protistrana investovat své finanční zdroje, protože pravděpodobně nelze dosáhnout prodeje velkého objemu pozic za mimořádných tržních podmínek, aniž by došlo ke snížení tržní ceny. Ze stejného důvodu by zajištění držené ústřední protistranou mělo být sledováno a oceňováno průběžně, aby bylo zajištěno, že zůstane likvidní.
(43)
Trhy s deriváty na energie jsou zvláště silně propojeny se spotovými komoditními trhy a podíl nefinančních členů clearingového systému je na těchto derivátových trzích vysoký. Značný počet účastníků na uvedených trzích rovněž tvoří producenti podkladové komodity. Přístup k dostatečnému zajištění, které by v plné výši krylo záruky komerčních bank, by si mohl vyžádat značný odprodej současných pozic těchto nefinančních členů clearingového systému nebo by mohl bránit dalšímu provádění clearingu jejich pozic jako přímých členů clearingového systému ústřední protistrany. Uvedený postup by mohl způsobit narušení trhu na energetických trzích, co se týče likvidity a různorodosti účastníků trhu. Jeho uplatnění by proto mělo být odloženo na vhodnou dobu.
(44)
S cílem zajistit jednotné uplatňování rámce stanoveného v nařízení (EU) č. 648/2012 by měly být na všechny sektory kladeny podobné požadavky vymezením právních předpisů, která se na ně vztahují. Energetické společnosti v současné době fungují v zavedeném rámci, který bude vyžadovat čas na to, aby se přizpůsobil novým požadavkům vytvořeným s cílem zabránit škodlivým dopadům na reálnou ekonomiku. Proto se považuje za žádoucí stanovit datum, od kterého se nařízení použije pro takové typy trhů, které umožní odpovídající přechod od současné tržní praxe, aniž by to mělo závažný dopad na tržní strukturu a likviditu.
(45)
Investiční politika ústřední protistrany by měla přiřadit nejvyšší prioritu zásadám zachování kapitálu a maximalizace likvidity. Investiční politika by měla rovněž zajistit, aby nevznikaly střety zájmů v důsledku obchodních zájmů ústřední protistrany.
(46)
S cílem zajistit jednotnost na mezinárodní úrovni by kritéria, která by měly finanční nástroje splňovat k tomu, aby mohly být považovány za způsobilé investice pro ústřední protistranu, měla zohlednit zásadu č. 16 zásad CPSS-IOSCO. Ústřední protistrana by zejména měla být povinna uplatňovat omezující normy týkající se emitenta finančního nástroje, převoditelnosti finančního nástroje a úvěrového, tržního, měnového rizika a rizika volatility finančního nástroje. Ústřední protistrana by měla zajistit, že to neohrozí opatření přijatá k omezení expozic jejích investic tím, že vzniknou nadměrné expozice vůči jakýmkoli jednotlivým finančním nástrojům, typům finančních nástrojů, jednotlivým emitentům, typům emitentů nebo jednotlivým uschovatelům.
(47)
Skutečnost, že ústřední protistrana deriváty používá, ji vystavuje dalším úvěrovým a tržním rizikům, a proto je nezbytné definovat restriktivní soubor okolností, za nichž může ústřední protistrana investovat své finanční zdroje do derivátů. Vzhledem k tomu, že cílem ústřední protistrany by měla být neutrální pozice, pokud jde o tržní riziko, jedinými riziky, která by ústřední protistrana měla zajišťovat, jsou ta, která souvisí se zajištěním, jež přijímá, nebo rizika plynoucí ze selhání člena clearingového systému. Riziko týkající se zajištění, jež ústřední protistrana přijímá, může být dostatečně řízeno prostřednictvím snížení hodnoty, a tudíž se nepovažuje za nezbytné, aby ústřední protistrana v tomto ohledu používala deriváty. Deriváty by měla ústřední protistrana používat pouze pro účely řízení rizika likvidity, které vyplývá z expozic vůči různým měnám, a pro účely zajištění portfolia člena clearingového systému, u něhož došlo k selhání, a pouze pokud postupy ústřední protistrany pro řízení rizika selhání takové užití předpokládají.
(48)
Aby byla zajištěna bezpečnost ústředních protistran, mělo by jim být dovoleno držet hotovost v nezajištěných vkladech pouze v minimální míře. V zájmu zabezpečení své hotovosti by ústřední protistrany měly vždy zajistit, že jsou vždy dostatečně chráněny proti riziku likvidity.
(49)
Je nezbytné stanovit přísné požadavky na zátěžové a zpětné testování, aby bylo zabezpečeno, že modely ústředních protistran, jejich metodiky a rámec řízení rizika likvidity řádně fungují, s přihlédnutím ke všem rizikům, jimž je ústřední protistrana vystavena, aby vždy měla adekvátní zdroje k pokrytí uvedených rizik.
(50)
Aby ústřední protistrany uplatňovaly požadavky jednotně, je nezbytné stanovit podrobná ustanovení s ohledem na typy testů, které mají být provedeny, včetně zátěžových a zpětných testů. S cílem reagovat na širokou škálu smluv o cenných papírech a derivátových smluv, u nichž možná v budoucnu bude prováděn clearing, zachytit rozdíly v přístupech, pokud jde o řízení obchodu a řízení rizika ústřední protistrany, umožnit budoucí vývoj a vypořádat se s novými riziky a umožnit dostatečnou flexibilitu, je nezbytný přístup vycházející z kritérií.
(51)
Pro hodnocení modelů ústředních protistran, jejich metodik a rámce řízení rizika likvidity je důležité využít odpovídající nezávislou osobu, aby dříve než budou použity, bylo možné nalézt veškerá nezbytná nápravná opatření a uplatnit je a zabránit veškerým zásadním střetům zájmů. Nezávislá osoba by měla být dostatečně oddělena od činnosti ústřední protistrany, která vypracovává, realizuje a bude provozovat model nebo provádět strategii, jež je předmětem přezkumu, a neměla by být v zásadním střetu zájmů. Uvedené podmínky by mohla splňovat buď interní osoba, která má oddělené hierarchické vztahy, nebo externí osoba.
(52)
Různé aspekty finančních zdrojů ústřední protistrany, zejména rozpětí marží, fondy pro riziko selhání a další finanční zdroje, jsou navrženy tak, aby pokrývaly různé scénáře a cíle. Proto je nezbytné stanovit konkrétní požadavky, které tyto cíle odrážejí, a zajistit jednotné uplatňování ústředními protistranami. Při posuzování nezbytného pokrytí by ústřední protistrana neměla započítávat jakékoli expozice vůči členům clearingového systému, kteří selhali, aby se předešlo snížení případných dopadů, které tyto expozice mohou mít.
(53)
Různé druhy finančních nástrojů, u nichž ústřední protistrana může provádět clearing, jsou spojeny s řadou konkrétních rizik. Ústřední protistrana by proto ve svých modelech, metodikách jejich výpočtu a rámci pro řízení rizika likvidity měla povinně zvážit všechna rizika týkající se trhů, pro něž poskytuje clearingové služby, aby bylo zajištěno, že adekvátně poměřují její potenciální budoucí expozice. Aby byla taková rizika řádně zohledněna, měly by požadavky na zátěžové testování zahrnovat konkrétní rizika související s různými typy finančních nástrojů.
(54)
Aby ústřední protistrana zajistila, že její model pro výpočet počátečních marží adekvátně odráží její potenciální expozice, kromě denního zpětného testování svého maržového pokrytí zaměřeného na to, zda je účtovaná marže adekvátní, by rovněž měla zpětně testovat klíčové parametry a předpoklady modelu. To má zásadní význam pro to, aby modely ústředních protistran počítaly počáteční marži přesně.
(55)
Přísná analýza citlivosti týkající se maržových požadavků může mít ještě větší význam v případě, kdy trhy jsou nelikvidní nebo volatilní, přičemž by měla být použita k určení dopadu různých důležitých parametrů modelu. Analýza citlivosti je účinný nástroj pro zkoumání skrytých slabin, které nelze odhalit zpětným testováním.
(56)
Pokud by nebylo zátěžové a zpětné testování prováděno pravidelně, mohlo by dojít k tomu, že by finanční a likvidní zdroje ústřední protistrany nepostačovaly na pokrytí skutečných rizik, kterým je vystavena. Odpovídající testy také umožní, aby se modely ústředních protistran, jejich metodiky a rámec řízení rizika likvidity bezodkladně zabývaly měnícími se trhy a novými riziky. Výsledky testování by ústřední protistrany měly bezodkladně využít k revizi svých modelů, metodik a rámce pro řízení rizika likvidity.
(57)
Modelování mimořádných tržních podmínek může ústřední protistraně pomoci určit omezení jejích stávajících modelů, rámce pro řízení rizika likvidity a finančních a likvidních zdrojů. To však vyžaduje, aby ústřední protistrana pečlivě zvažovala modely různých trhů a produktů. Reverzní zátěžové testování by se mělo považovat za užitečný nástroj řízení, i když ne hlavní, ke stanovení odpovídající úrovně finančních zdrojů.
(58)
Zapojení členů clearingového systému, klientů a dalších relevantních zainteresovaných stran do testování postupů řízení selhání ústřední protistrany pomocí simulačních cvičení má zásadní význam pro to, aby bylo zajištěno, že situaci porozuměli a mají operační schopnosti, aby se úspěšně zapojili v situaci řízení selhání. Simulační cvičení by měla kopírovat scénář pro případ selhání, aby členům clearingového systému, klientům a dalším zainteresovaným stranám ukázala jejich role a povinnosti. Kromě toho je důležité, aby ústřední protistrana měla odpovídající mechanismy, které jí umožní určit, zda je nezbytné nápravné opatření, a identifikovaly jakékoli nejasnosti v předpisech a postupech nebo volnost uvážení, kterou případně umožňují. Testování postupů řízení ústřední protistrany v případě selhání je obzvláště důležité, pokud spoléhá na členy clearingového systému, kteří neselhali, nebo třetí osoby, aby v rámci postupu uzavření pomáhaly, a pokud postupy pro případ selhání nikdy nebyly prověřeny skutečným selháním.
(59)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem předložených Komisi Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy (ESMA).
(60)
Před předložením návrhů technických norem, z nichž toto nařízení vychází, vedl Evropský orgán pro cenné papíry a trhy v případech, kde to bylo vhodné, konzultace s Evropským orgánem pro bankovnictví (EBA), Evropskou radou pro systémová rizika a členy ESCB. V souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy) (4), vedl Evropský orgán pro cenné papíry a trhy otevřené veřejné konzultace o těchto návrzích regulačních technických norem, provedl analýzu potenciálních souvisejících nákladů a přínosů a vyžádal si stanovisko skupiny subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízené v souladu s článkem 37 nařízení (EU) č. 1095/2010,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1)
„bazickým rizikem“ se rozumí riziko vyplývající z ne zcela korelovaných pohybů mezi dvěma nebo více aktivy nebo smlouvami, jejichž clearing provádí ústřední protistrana;
2)
„intervalem spolehlivosti“ se rozumí procento pohybů expozic pro jednotlivé finanční nástroje, u nichž byl proveden clearing, s odkazem na konkrétní zpětné období, kdy je ústřední protistrana povinna pokrýt určité likvidační období;
3)
„výnosem z držení“ se rozumí prospěch z přímého vlastnictví fyzické komodity, který je ovlivněn jak tržními podmínkami, tak i faktory jako jsou náklady na fyzické skladování;
4)
„maržemi“ se rozumí marže, jak jsou uvedeny v článku 41 nařízení (EU) č. 648/2012, které mohou zahrnovat počáteční marže a variační marže;
5)
„počáteční marží“ se rozumí marže, které vybírá ústřední protistrana, aby pokryla potenciální budoucí expozice vůči členům clearingového systému platícím marže, a případně interoperabilní ústřední protistrany v intervalu mezi posledním výběrem marží a likvidací pozic v důsledku selhání člena clearingového systému nebo selhání interoperabilní ústřední protistrany;
6)
„variační marží“ se rozumí vybrané marže nebo marže vyplacené, aby odrážely stávající expozice vyplývající ze skutečných změn tržní ceny;
7)
„rizikem pádu do defaultu“ se rozumí riziko, že protistrana nebo emitent náhle selžou, aniž by trh měl čas, aby zohlednil jejich zvýšené riziko selhání;
8)
„likvidačním obdobím“ se rozumí časové období použité pro výpočet marží, které je podle odhadu ústřední protistrany nezbytné za účelem řízení její expozice vůči členu, který selhal, a v jehož průběhu je ústřední protistrana vystavena tržnímu riziku, které souvisí s řízením pozice člena, který selhal;
9)
„zpětným obdobím“ se rozumí časový horizont pro výpočet historické volatility;
10)
„výjimkou z testování“ se rozumí výsledek testu, který ukazuje, že model nebo rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany nevedl k předpokládané úrovni pokrytí;
11)
„rizikem pozitivní korelace“ se rozumí riziko vyplývající z expozice vůči protistraně nebo emitentu, pokud zajištění poskytnuté danou protistranou nebo vydané tímto emitentem je vysoce korelováno s jejich úvěrovým rizikem.
KAPITOLA II
UZNÁNÍ ÚSTŘEDNÍCH PROTISTRAN Z TŘETÍ ZEMĚ
(Článek 25 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 2
Informace, které mají být poskytnuty Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy za účelem uznání ústřední protistrany
Žádost o uznání předložená ústřední protistranou usazenou ve třetí zemi obsahuje minimálně tyto informace:
a)
úplný název právnické osoby;
b)
totožnost jejich akcionářů nebo společníků s kvalifikovanou účastí;
c)
seznam členských států, ve kterých hodlá poskytovat služby;
d)
kategorie finančních nástrojů, u nichž provádí clearing;
e)
údaje, které mají být uvedeny na internetových stránkách Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy podle čl. 88 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 648/2012;
f)
údaje o jejích finančních zdrojích, formě a způsobech jejich uchovávání a dohodách k jejich zajištění včetně postupů řízení selhání;
g)
údaje týkající metodiky pro marže a výpočtu fondu pro riziko selhání;
h)
seznam způsobilého zajištění;
i)
podrobný rozpis hodnot, v budoucí podobě, jestliže je to třeba, u nichž byl žádající ústřední protistranou proveden clearing v jednotlivých měnách Unie, v nichž se provádí clearing;
j)
výsledky zátěžového a zpětného testování provedeného během roku předcházejícího datu podání žádosti;
k)
její předpisy a interní postupy s důkazy o úplném dodržování požadavků uplatňovaných v dané třetí zemi;
l)
údaje o veškerých dohodách o outsourcingu;
m)
údaje o mechanismech oddělení a příslušné právní spolehlivosti a vymahatelnosti;
n)
údaje o požadavcích ústřední protistrany týkající se přístupu a podmínky pro pozastavení a ukončení členství;
o)
údaje o veškerých dohodách o interoperabilitě, včetně informací poskytnutých příslušnému orgánu třetí země pro účely posouzení dohody.
KAPITOLA III
ORGANIZAČNÍ POŽADAVKY
(Článek 26 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 3
Řídící systémy
1. Hlavní části řídících systémů ústřední protistrany, které určují její organizační strukturu, i jasně specifikované a dobře zdokumentované strategie, postupy a procesy, jimiž se řídí rada a vrcholné vedení, zahrnují:
a)
složení, úlohu a povinnosti rady a všech výborů rady;
b)
role a povinnosti vedení;
c)
strukturu vrcholného vedení;
d)
hierarchické vztahy mezi vrcholným vedením a radou;
e)
postupy pro jmenování členů rady a vrcholného vedení;
f)
koncepce řízení rizik, útvaru compliance a funkcí interní kontroly;
g)
postupy pro zajištění odpovědnosti vůči zainteresovaným stranám.
2. Ústřední protistrana má k dispozici adekvátní personál, aby splnila všechny povinnosti vyplývající z tohoto nařízení a z nařízení (EU) č. 648/2012. Ústřední protistrana nesdílí svůj personál s jinými subjekty skupiny, pokud se tak neděje v rámci dohody o outsourcingu podle článku 35 nařízení (EU) č. 648/2012.
3. Ústřední protistrana musí stanovit vztahy odpovědnosti, které jsou jasné, konzistentní a řádně doložené. Ústřední protistrana zajistí, aby pozice ředitele pro řízení rizika, ředitele útvaru compliance a ředitele pro technologie vykonávaly odlišné osoby, které jsou zaměstnanci ústřední protistrany pověřenými výlučnou povinností vykonávat tyto funkce.
4. Ústřední protistrana, která je součástí skupiny, vezme v úvahu veškerý vliv skupiny na svůj vlastní systém řízení včetně toho, zda dosahuje nezbytné úrovně nezávislosti, aby splnila regulatorní povinnosti jako samostatná právnická osoba, a toho, zda by její nezávislost mohla být ohrožena strukturou skupiny nebo jakýmkoli členem rady, jenž je také členem rady jiných subjektů téže skupiny. Ústřední protistrana zejména zváží konkrétní postupy pro předcházení a zvládání střetů zájmů, a to i s ohledem na dohody o outsourcingu.
5. Pokud má ústřední protistrana dualistický systém řízení, role a povinnosti rady, jak jsou uvedeny v tomto nařízení a v nařízení (EU) č. 648/2012, se odpovídajícím způsobem přidělí řídícím a dozorčím orgánům.
6. Strategie řízení rizik, postupy, systémy a kontroly jsou součástí soudržného a jednotného rámce řízení, který se pravidelně přezkoumává a aktualizuje.
Článek 4
Mechanismy řízení rizika a interní kontroly
1. Ústřední protistrana má spolehlivý rámec pro komplexní řízení veškerých podstatných rizik, kterým je nebo může být vystavena. Ústřední protistrana stanoví zdokumentované strategie, postupy a systémy, které tato rizika identifikují, měří, monitorují a řídí. Při vytváření strategií, postupů a systémů řízení rizik je ústřední protistrana strukturuje tak, aby bylo zajištěno, že členové clearingového systému řádně řídí a omezují rizika, která pro ústřední protistranu představují.
2. Ústřední protistrana zaujímá ucelený a komplexní přístup ke všem příslušným rizikům. Tato rizika zahrnují rizika, které ústřední protistraně vznikají od členů clearingového systému a které ústřední protistrana představuje pro ně, a pokud je to možné, od klientů, jakož i rizika, která ústřední protistraně vznikají od ostatních subjektů a která ústřední protistrana představuje pro ostatní subjekty, jako jsou mimo jiné interoperabilní ústřední protistrany, vypořádací a platební systémy pro obchody s cennými papíry, zúčtovací banky, poskytovatelé likvidity, centrální depozitáře cenných papírů, obchodní systémy, které ústřední protistrana obsluhuje, a další poskytovatelé kriticky významných služeb.
3. Ústřední protistrana vypracuje odpovídající nástroje pro řízení rizik, aby byla schopna zvládat všechna příslušná rizika a podávat o nich zprávy. Nástroje zahrnují identifikaci a řízení systémových, tržních nebo jiných vzájemných závislostí. Pokud ústřední protistrana poskytuje služby související s clearingem, které mají odlišný rizikový profil oproti jejím funkcím, a potenciálně pro ni představují další významná rizika, musí ústřední protistrana adekvátně řídit tato další rizika. To může znamenat právní oddělení dalších služeb, které ústřední protistrana poskytuje, od jejích hlavních funkcí.
4. Systémy řízení zajistí, aby rada ústřední protistrany nesla konečnou odpovědnost za řízení rizik ústřední protistrany. Rada definuje, určí a zdokumentuje odpovídající úroveň tolerance rizika a schopnost ústřední protistrany nést riziko. Rada a vrcholné vedení zajistí, aby strategie, postupy a kontroly ústřední protistrany odpovídaly toleranci rizika ústřední protistrany a její schopnosti nést riziko, aby řešily to, jak ústřední protistrana identifikuje, monitoruje a řídí rizika a podává o nich zprávy.
5. Ústřední protistrana má k dispozici spolehlivé informační systémy a systémy řízení rizika, které ústřední protistraně a případně členům jejího clearingového systému a pokud je to možné, klientům, poskytují včasné informace, a odpovídajícím způsobem uplatňují strategie a postupy řízení rizika. Tyto systémy zajistí přinejmenším to, že úvěrové a likviditní expozice jsou na úrovni ústřední protistrany i členů clearingového systému a, pokud je to možné, na úrovni klienta, nepřetržitě monitorovány.
6. Ústřední protistrana zajistí, aby útvar řízení rizik disponoval nezbytnými pravomocemi, zdroji, odborností a přístupem ke všem potřebným informacím a aby byl dostatečně nezávislý na jiných útvarech ústřední protistrany. Ředitel pro řízení rizika ústřední protistrany zavede rámec pro řízení rizik, včetně strategií a postupů stanovených radou.
7. Ústřední protistrana má adekvátní interní kontrolní mechanismy, které radě pomáhají při monitorování a posuzování adekvátnosti a účinnosti jejích strategií, postupů a systémů řízení rizik. Mezi tyto mechanismy patří řádné správní a účetní postupy, spolehlivý útvar compliance a nezávislý útvar interního auditu a útvar ověřování nebo přezkumu.
8. Účetní závěrka ústřední protistrany se připravuje každoročně a ověřuje se statutárními auditory nebo auditorskými společnostmi ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES (5).
Článek 5
Strategie a postupy pro výkon činnosti compliance
1. Ústřední protistrana vytvoří, zavede a udržuje přiměřené strategie a postupy ke zjištění jakéhokoli rizika nesplnění povinností ústřední protistrany a jejích zaměstnanců podle tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012, jakož i souvisejících rizik a zavede adekvátní opatření a postupy, jejichž cílem je minimalizovat takové riziko a umožnit příslušným orgánům účinně vykonávat své pravomoci podle těchto nařízení.
2. Ústřední protistrana zajistí, aby její předpisy, postupy a smluvní ujednání byly jasné a ucelené a aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012, jakož i všech dalších platných požadavků na regulaci a dohled.
Předpisy, postupy a smluvní ujednání ústřední protistrany se zaznamenají v písemné formě nebo na jiném trvalém nosiči. Tyto předpisy, postupy a smluvní ujednání a veškeré doprovodné podklady musí být přesné, aktuální a snadno dostupné příslušnému orgánu, členům clearingového systému a případně klientům.
Ústřední protistrana identifikuje a analyzuje spolehlivost předpisů, postupů a smluvních ujednání ústřední protistrany. Je-li to nezbytné, pro účely této analýzy si vyžádá nezávislá právní stanoviska. Ústřední protistrana má postup, kterým navrhuje a provádí změny svých předpisů a postupů, a před provedením jakékoli podstatné změny ji konzultuje se všemi dotčenými členy clearingového systému a navrhované změny předkládá příslušnému orgánu.
3. Při vypracovávání svých předpisů, postupů a smluvních ujednání zohlední ústřední protistrana příslušné regulatorní zásady, standardy odvětví a tržní protokoly a jasně označí, kde byly tyto postupy začleněny do dokumentace, kterou se řídí práva a povinnosti ústřední protistrany, členů jejího clearingového systému a dalších relevantních třetích osob.
4. Ústřední protistrana identifikuje a analyzuje možné právní konflikty a vypracuje předpisy a postupy s cílem zmírnit právní riziko vyplývající z těchto otázek. Je-li to nezbytné, ústřední protistrana si pro účely této analýzy vyžádá nezávislá právní stanoviska.
Předpisy a postupy ústřední protistrany jasně odkazují na právní předpisy, které se použijí na jednotlivé aspekty činností a provozu ústřední protistrany.
Článek 6
Útvar compliance
1. Ústřední protistrana zřídí a udržuje stálý a efektivní útvar compliance, který vykonává činnost nezávisle na ostatních útvarech ústřední protistrany. Zajistí, aby útvar compliance měl nezbytné pravomoci, zdroje, odbornou způsobilost a přístup ke všem relevantním informacím.
Při zřizování svého útvaru compliance zohlední ústřední protistrana povahu, rozsah a složitost svého obchodování i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných v rámci tohoto obchodování.
2. Ředitel útvaru compliance má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat adekvátnost a účinnost opatření přijatých podle čl. 5 odst. 4 a kroků učiněných za účelem řešení jakýchkoli nedostatků v plnění povinností ústřední protistranou;
b)
provádět strategie a postupy dodržování předpisů stanovené vrcholným vedením a radou;
c)
radit a pomáhat osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností ústřední protistrany, aby byly plněny povinnosti ústřední protistrany podle tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012 a případně jiných požadavků právních předpisů;
d)
pravidelně radě podávat zprávy o tom, jak ústřední protistrana a její zaměstnanci dodržují povinnosti uvedené v tomto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcím nařízení (EU) č. 1249/2012;
e)
ustavit postupy pro účinnou nápravu v případě nedodržování povinností;
f)
zajistit, aby příslušné osoby pověřené výkonem činnosti compliance nevykonávaly služby či činnosti, jež monitorují, a aby veškeré střety zájmů těchto osob byly řádně identifikovány a odstraněny.
Článek 7
Organizační struktura a oddělení hierarchických vztahů
1. Ústřední protistrana definuje složení, roli a povinnosti rady a vrcholného vedení a všech výborů rady. Tyto mechanismy jsou jasně specifikovány a řádně zdokumentovány. Rada ustaví přinejmenším kontrolní výbor a výbor pro odměňování. Výbor pro rizika zřízený v souladu s článkem 28 nařízení (EU) č. 648/2012 je poradním výborem rady.
2. Rada má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
stanovit jasné cíle a strategie ústřední protistrany;
b)
efektivně monitorovat vrcholné vedení;
c)
vytvořit vhodné strategie odměňování;
d)
zřídit útvar řízení rizik a dohlížet na něj;
e)
dohlížet nad útvarem compliance a útvarem interní kontroly;
f)
dohlížet nad dohodami o outsourcingu;
g)
dohlížet nad dodržováním všech ustanovení tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012, prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012 a veškerých dalších právních předpisů a požadavků dohledu;
h)
být odpovědná vůči akcionářům nebo vlastníkům a zaměstnancům, členům clearingového systému a jejich zákazníkům a ostatním relevantním zainteresovaným stranám.
3. Vrcholné vedení má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
zajistit, aby činnost ústřední protistrany byla v souladu s cíli a strategií ústřední protistrany stanovenými radou;
b)
navrhnout a ustavit postupy kontroly dodržování předpisů a interní kontroly, které prosazují cíle ústřední protistrany;
c)
podrobit postupy interní kontroly pravidelnému přezkumu a testování;
d)
zajistit, aby na řízení rizik a kontrolu dodržování předpisů byly vyčleněny dostatečné zdroje;
e)
aktivně se zapojit do procesu řízení rizika;
f)
zajistit, aby rizika, která ústřední protistraně vznikají v souvislosti s jejím clearingem a činnostmi s ním spojenými, byl řádně řešena.
4. Pokud rada pověří výkonem úkolů výbory a podvýbory, ponechá si pravomoc schvalovat rozhodnutí, která by mohla mít významný dopad na rizikový profil dané protistrany.
5. Ujednání, v jejichž rámci rada a vrcholné vedení vykonávají svou činnost, obsahují postupy k identifikaci, řešení a řízení potenciálních střetů zájmů členů rady a vrcholného vedení.
6. Ústřední protistrana má jasné a přímé hierarchické vztahy mezi svou radou a vrcholným vedením, aby se zajistilo, že je vrcholné vedení odpovědné za své výsledky. Hierarchické vztahy pro řízení rizik, dodržování předpisů a interní audit musí být jasné a oddělené od těch, které jsou určeny pro jiné operace ústřední protistrany. Ředitel pro rizika je podřízen radě buď přímo, nebo prostřednictvím předsedy výboru pro rizika. Ředitel útvaru compliance a útvar interního auditu jsou podřízeni přímo radě.
Článek 8
Politika odměňování
1. Výbor pro odměňování navrhuje a dále rozvíjí politiku odměňování, dohlíží na její realizaci ze strany vrcholného vedení a pravidelně přehodnocuje její praktické fungování. Samotná politika musí být zdokumentována a alespoň jednou ročně revidována.
2. Politika odměňování je navržena tak, aby úroveň a struktura odměňování odpovídala obezřetnému řízení rizik. Politika počítá s budoucími riziky, jakož i stávajícími riziky a rizikovými výsledky. Plány vyplácení odměn musí citlivě reagovat na časový horizont rizik. Zejména v případě pohyblivé složky odměny musí koncepce náležitě zohlednit případné rozpory mezi výkonem a obdobími rizika a zajistit, aby platby byly případně odloženy. Pevná a pohyblivá složka celkové odměny musí být vyvážené a provázány s riziky.
3. Politika odměňování zajistí, aby personál, který se podílí na řízení rizik, kontrole dodržování předpisů a interním auditu byl odměňován způsobem, který je nezávislý na obchodních výsledcích ústřední protistrany. Výše odměny je odpovídající, pokud jde o odpovědnost, i ve srovnání s úrovní odměňování v odvětví.
4. Politika odměňování podléhá jednou ročně nezávislému auditu. Výsledky těchto auditů se dají k dispozici příslušnému orgánu.
Článek 9
Systémy informačních technologií
1. Ústřední protistrana navrhne systémy informačních technologií a zajistí, aby byly spolehlivé a bezpečné a byly schopny zpracovávat informace nezbytné k tomu, aby ústřední protistrana bezpečně a účinně prováděla svou činnost a operace.
Struktura informačních technologií musí být dobře zdokumentována. Systémy jsou navrženy tak, aby řešily operační potřeby ústřední protistrany a rizika, kterým čelí, včetně krizových tržních podmínek, a musí být nastavitelné, je-li to potřeba, pro zpracování dalších informací. Ústřední protistrana plánuje postupy a kapacitu i pro případ dostatečné nadbytečné kapacity, aby systém mohl zpracovat všechny zbývající obchody před koncem dne, pokud by došlo závažnému narušení. Ústřední protistrana stanoví postupy pro zavádění nových technologií včetně jasných plánů návratu k původním systémům.
2. V zájmu zajištění vysokého stupně bezpečnosti při zpracování informací a s cílem umožnit propojení se členy svého clearingového systému a klienty i se svými poskytovateli služeb musí systémy informačních technologií ústřední protistrany vycházet z mezinárodně uznávaných technických norem a osvědčených postupů v odvětví. Ústřední protistrana své systémy náročně testuje simulací krizových podmínek, před prvním užitím, poté, co byly učiněny výrazné změny, a poté, co došlo k závažnému narušení. Do návrhu a provádění těchto testů se odpovídajícím způsobem zapojí členové clearingového systému a klienti, interoperabilní ústřední protistrany a ostatní zainteresované strany.
3. Ústřední protistrana udržuje spolehlivý rámec pro ochranu informací, který náležitě řídí její riziko týkající se ochrany informací. Tento rámec obsahuje vhodné mechanismy, strategie a postupy k ochraně informací proti neoprávněnému zpřístupnění s cílem zajistit správnost a celistvost údajů a zaručit dostupnost služeb ústřední protistrany.
4. Rámec pro ochranu informací obsahuje přinejmenším tyto prvky:
a)
kontroly přístupu do systému;
b)
adekvátní záruky proti proniknutí a zneužití údajů;
c)
zvláštní zařízení k zachování pravosti a celistvosti údajů, včetně šifrovacích technik;
d)
spolehlivé sítě a postupy pro přesný a rychlý přenos údajů bez významného narušení;
e)
auditní stopy.
5. Systémy informačních technologií a rámec pro ochranu informací se revidují alespoň jednou ročně. Podléhají nezávislému auditu. Výsledky těchto auditů se sdělí radě a poskytnou příslušnému orgánu.
Článek 10
Zveřejnění
1. Ústřední protistrana veřejnosti bezplatně zpřístupní tyto informace:
a)
informace o svých řídících systémech, včetně:
i)
organizační struktury i klíčových cílů a strategií,
ii)
hlavních prvků politiky odměňování,
iii)
klíčových finančních informací, včetně jejího posledního auditu finančních výkazů;
b)
informace o svých předpisech, včetně:
i)
postupů pro řízení selhání, postupů a doplňujících dokumentů,
ii)
příslušných informací o zachování provozu,
iii)
informací o systémech řízení rizik, technikách a výkonu ústřední protistrany v souladu s kapitolou XII,
iv)
veškerých relevantních informací o své struktuře a fungování, jakož i o právech a povinnostech členů clearingového systému a klientů, které jsou nezbytné k tomu, aby jim umožnily jasně identifikovat rizika a náklady spojené s využitím služeb ústřední protistrany a plně jim porozumět,
v)
stávajících clearingových služeb ústřední protistrany, včetně podrobných informací o tom, co poskytuje v rámci každé služby,
vi)
systémů řízení rizik, technik a výsledků ústřední protistrany, včetně informací o finančních zdrojích, investiční politice, zdrojích údajů o cenách a modelech používaných pro výpočet marží,
vii)
právních předpisů a pravidel upravujících:
1)
přístup k ústřední protistraně;
2)
smlouvy, které ústřední protistrana uzavřela s členy clearingového systému a, je-li to možné, s klienty;
3)
smlouvy, které ústřední protistrana přijímá k provedení clearingu;
4)
veškeré dohody o interoperabilitě;
5)
využití zajištění a příspěvků do fondu pro riziko selhání, včetně likvidace pozic a zajištění a toho, do jaké míry je zajištění chráněno proti nárokům třetích osob;
c)
informace o způsobilém zajištění a použitelném snížení hodnoty;
d)
seznam všech stávajících členů clearingového systému, včetně kritérií pro přijetí za člena clearingového systému, pozastavení a ukončení členství.
Pokud se příslušný orgán s ústřední protistranou dohodne, že jakékoli informace podle písmene b) nebo c) tohoto odstavce mohou ohrozit obchodní tajemství nebo bezpečnost a spolehlivost ústřední protistrany, může se ústřední protistrana rozhodnout, že uvedené informace zveřejní v takové podobě, aby se tato rizika snížila nebo k nim nedošlo, nebo že tyto informace nezveřejní.
2. Ústřední protistrana veřejnosti bezplatně zpřístupní informace o veškerých zásadních změnách řídících systémů, cílů, strategií a klíčových postupů, jakož i svých platných pravidel a postupů.
3. Informace, které má ústřední protistrana zpřístupnit veřejnosti, zveřejní na svých internetových stránkách. Informace musí být dostupné alespoň v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Článek 11
Interní audit
1. Ústřední protistrana zřídí a udržuje útvar interního auditu, který je samostatný a nezávislý na dalších útvarech a činnostech ústřední protistrany, a je pověřen plněním těchto úkolů:
a)
vytvořit, zavést a udržovat plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení adekvátnosti a účinnosti systémů ústřední protistrany, jejích mechanismů interní kontroly a řídících systémů;
b)
vydávat doporučení na základě výsledků práce provedené podle písmene a);
c)
ověřit dodržování uvedených doporučení;
d)
podávat zprávy o záležitostech interního auditu radě.
2. Útvar interního auditu musí mít k výkonu svých funkcí nezbytné pravomoci, zdroje, odbornou způsobilost a přístup ke všem relevantním dokumentům. Je dostatečně nezávislý na vedení a podléhá přímo radě.
3. Interní audit vyhodnotí účinnost postupů řízení rizik a kontrolních mechanismů ústřední protistrany způsobem, který je úměrný rizikům ohrožujícím různé obchodní útvary a nezávislý na hodnocených obchodních oblastech. Útvar interního auditu musí mít nezbytný přístup k informacím s cílem přezkoumat všechny činnosti a operace, postupy a systémy ústřední protistrany, včetně externě zajišťovaných činností.
4. Hodnocení interního auditu musí vycházet z komplexního plánu auditu, který je alespoň jednou ročně revidován a vykázán příslušnému orgánu. Ústřední protistrana zajistí, aby na základě událostí, jež mohou nastat, mohly být provedeny během krátké doby zvláštní audity. Plánování a revizi auditů schvaluje rada.
5. Provádění clearingu, postupy pro řízení rizik, mechanismy interní kontroly a účetnictví ústřední protistrany podléhají nezávislému auditu. Nezávislé audity se provádí nejméně jednou ročně.
KAPITOLA IV
VEDENÍ ZÁZNAMŮ
(Článek 29 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 12
Obecné požadavky
1. Ústřední protistrana vede záznamy na trvalém nosiči, který umožňuje, aby údaje byly poskytnuty příslušným orgánům, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy a příslušným členům Evropského systému centrálních bank (ESCB) v takové formě a takovým způsobem, aby byly splněny tyto podmínky:
a)
je možné rekonstruovat každou klíčovou fázi zpracování, kterou ústřední protistrana provedla;
b)
je možné zaznamenat, zpětně vysledovat a získat původní obsah záznamu před provedením veškerých oprav nebo jiných změn;
c)
jsou zavedena opatření s cílem zabránit neoprávněným úpravám záznamů;
d)
jsou zavedena vhodná opatření zajišťující bezpečnost a důvěrnost zaznamenaných údajů;
e)
systém vedení záznamů obsahuje mechanismus pro odhalování a opravu chyb;
f)
v případě selhání systému je v systému vedení záznamů zajištěna včasná obnova záznamů.
2. Pokud záznamy nebo údaje nejsou starší šesti měsíců, poskytnou se orgánům uvedeným v odstavci 1 co nejdříve a nejpozději do konce následujícího obchodního dne po obdržení žádosti příslušného orgánu.
3. Pokud jsou záznamy nebo údaje starší šesti měsíců, poskytnou se orgánům uvedeným v odstavci 1 co nejdříve a nejpozději do pěti pracovních dnů po obdržení žádosti příslušného orgánu.
4. Pokud záznamy, které ústřední protistrana zpracovává, obsahují osobní údaje, splní ústřední protistrany své povinnosti podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (6) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (7).
5. Pokud ústřední protistrana uchovává záznamy mimo Unii, zajistí, aby příslušný orgán, orgán pro cenné papíry a trhy a příslušní členové ESCB měli přístup k záznamům ve stejném rozsahu a ve stejných lhůtách, jako kdyby byly uchovávány v Unii.
6. Každá ústřední protistrana jmenuje příslušné osoby, které mohou ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 pro poskytování příslušných záznamů vysvětlit obsah svých záznamů příslušným orgánům.
7. Všechny záznamy, které má ústřední protistrana vést podle tohoto nařízení, jsou přístupné příslušnému orgánu k nahlédnutí. Ústřední protistrana poskytne příslušnému orgánu přímý přístup k záznamům požadovaným podle článků 13 a 14, je-li o to požádána.
Článek 13
Záznamy obchodů
1. Ústřední protistrana uchovává záznamy o všech obchodech ve všech smlouvách, u kterých provádí clearing, a zajistí, aby její záznamy obsahovaly všechny údaje nezbytné k provedení úplné a přesné rekonstrukce clearingového procesu u každé smlouvy a že každý záznam o každém obchodu je specificky identifikovatelný a lze ho vyhledat přinejmenším pomocí všech polí týkajících se ústřední protistrany, interoperabilní ústřední protistrany, člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a finančního nástroje.
2. V souvislosti s každým obchodem, u kterého se provádí clearing, ústřední protistrana ihned poté, co získá relevantní údaje, vytvoří a aktualizuje záznam s těmito údaji:
a)
cena, kurz nebo rozpětí a množství;
b)
clearingová kapacita, která označuje, zda obchod z pohledu záznamů ústřední protistrany představoval nákup nebo prodej;
c)
identifikace nástroje;
d)
identifikace člena clearingového systému;
e)
identifikace místa, kde byla smlouva uzavřena;
f)
datum a čas zapojení ústřední protistrany;
g)
datum a čas ukončení smlouvy;
h)
podmínky a způsob vypořádání;
i)
datum a čas vypořádání nebo odkoupení obchodu a v použitelném rozsahu tyto údaje:
i)
den a čas, kdy byla smlouva původně uzavřena,
ii)
původní podmínky a strany smlouvy,
iii)
identifikace interoperabilní ústřední protistrany, která případně provádí clearing jedné fáze obchodu,
iv)
totožnost klienta, včetně veškerých nepřímých klientů, pokud je ústřední protistrana zná, a v případě převedení smlouvy identifikace strany, která smlouvu převedla.
Článek 14
Záznamy pozic
1. Ústřední protistrana uchovává záznamy pozic, které drží každý člen clearingového systému. Samostatné záznamy musí být uchovávány pro každý účet vedený v souladu s článkem 39 nařízení (EU) č. 648/2012 a ústřední protistrana zajistí, aby její záznamy obsahovaly všechny údaje nezbytné k provedení úplné a přesné rekonstrukce obchodů, které daly vzniknout pozici, a aby každý záznam byl identifikovatelný a bylo možno ho vyhledat přinejmenším podle všech polí týkajících se ústřední protistrany, interoperabilní ústřední protistrany, člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a finančního nástroje.
2. Na konci každého obchodního dne ústřední protistrana zaznamená každou pozici včetně následujících údajů v rozsahu, v jakém s předmětnou pozicí souvisí:
a)
identifikace člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a případně jakékoli interoperabilní ústřední protistrany, která takovou pozici drží;
b)
označení pozice;
c)
denního výpočtu hodnoty pozice se záznamy cen, ve kterých byly smlouvy oceněny, a veškerých jiných relevantních údajů.
3. Ústřední protistrana učiní a aktualizuje záznam o výši marží, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů uvedených v článku 43 nařízení (EU) č. 648/2012 účtovaných ústřední protistranou a odpovídající částku skutečně složenou členem clearingového systému na konci dne a změny této částky, které mohou vzniknout během dne, s ohledem na účet každého jednotlivého člena clearingového systému a klienta, pokud ho ústřední protistrana zná.
Článek 15
Záznamy o obchodní činnosti
1. Ústřední protistrana vede adekvátní a řádné záznamy o činnostech týkajících se jejího obchodování a interní organizace.
2. Záznamy uvedené v odstavci 1 se provedou pokaždé, když dojde k významné změně v příslušných dokumentech, a obsahují přinejmenším:
a)
organizační schémata pro radu a příslušné výbory, clearingové oddělení, oddělení řízení rizik a veškeré ostatní relevantní oddělení nebo divize;
b)
údaje o totožnosti akcionářů nebo společníků, ať přímých či nepřímých, kteří jako fyzické nebo právnické osoby drží kvalifikovanou účast, a výši těchto účastí;
c)
podklady pro strategie, postupy a procesy požadované podle kapitoly III a článku 29;
d)
zápisy ze zasedání rady, a případně ze zasedání podvýborů rady a výborů vrcholného vedení;
e)
zápisy z jednání schůzí výboru pro rizika;
f)
zápisy z konzultačních skupin se členy clearingového systému a případně klienty;
g)
zprávy o interním a externím auditu, zprávy o řízení rizik, zprávy o dodržování předpisů a zprávy konzultačních společností, včetně reakcí vedení;
h)
plán zachování provozu a plán obnovy činnosti požadované podle článku 17;
i)
likviditní plán a denní zprávy o likviditě požadované podle článku 32;
j)
záznamy zachycující všechna aktiva a pasiva a kapitálové účty v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 648/2012;
k)
došlé stížnosti s údaji o jméně stěžovatele, adrese a čísle účtu; datum doručení stížnosti; jména všech osob uvedených ve stížnosti; popis povahy stížnosti a vyřízení stížnosti a datum vyřešení stížnosti;
l)
záznamy o jakémkoli přerušení služeb nebo dysfunkcích, včetně podrobné zprávy o čase, dopadech a nápravných opatřeních;
m)
záznamy výsledků provedených zpětných a zátěžových testů;
n)
písemná komunikace s příslušnými orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a příslušným členy ESCB;
o)
právní stanoviska získaná v souladu s kapitolou III;
p)
případně dokumentace, pokud jde o dohody o interoperabilitě s jinými ústředními protistranami;
q)
informace podle čl. 10 odst. 1 písm. b) bodu vii) a odst. 1 písm. d);
r)
relevantní dokumenty popisující rozvoj nových produktů nebo služeb.
Článek 16
Záznamy údajů vykazovaných do registru obchodních údajů
Ústřední protistrana identifikuje a uchovává všechny informace a údaje, které se povinně vykazují podle článku 9 nařízení (EU) č. 648/2012, spolu s uvedením data a času vykázání obchodu.
KAPITOLA V
ZACHOVÁNÍ PROVOZU
(Článek 34 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 17
Strategie a politika
1. Ústřední protistrana má politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti, které jsou schváleny radou. Politika pro zachování provozu a plán obnovy činnosti podléhají nezávislým přezkumům, které se oznamují radě.
2. Politika pro zachování provozu identifikuje všechny kritické obchodní funkce a související systémy a obsahuje strategii, politiku a cíle ústřední protistrany k zajištění zachování těchto funkcí a systémů.
3. Politika pro zachování provozu zohlední vnější vazby a vzájemné závislosti v rámci finanční infrastruktury, včetně obchodních systémů, v nichž ústřední protistrana provádí clearing, systémů vypořádání obchodů s cennými papíry a platebních systémů a úvěrových institucí, které ústřední protistrana využívá, nebo propojené ústřední protistrany. Rovněž zohlední kritické funkce nebo služby, které byly svěřeny externím poskytovatelům.
4. Politika pro zachování provozu a plán obnovy činnosti obsahují jasně definovaná a zdokumentovaná opatření, která se použijí pro zachování provozu za mimořádných okolností, v případě havárie nebo krize a která mají zajistit minimální objem služeb zajišťovaných kritickými funkcemi.
5. Plán obnovy činnosti identifikuje a obsahuje cíle, pokud jde o body obnovy a cíle obnovy v rámci časového harmonogramu pro kritické funkce, a určuje nejvhodnější strategii obnovy pro každou z těchto funkcí. Tato opatření jsou navržena tak, aby zajistila, že jsou za mimořádných okolností kritické funkce dokončeny včas a že je dohodnutý objem služeb splněn.
6. Politika pro zachování provozu ústřední protistrany stanoví maximálně přijatelnou dobu, po kterou mohou být kritické funkce a systémy nepoužitelné. Maximální doba obnovy činnosti kritických funkcí ústřední protistrany, která je obsažena v politice pro zachování provozu, nesmí přesáhnout 2 hodiny. Postupy ke konci dne a platby musí být za všech okolností ukončeny v požadovaném čase a dni.
7. Při určování doby obnovy pro každou funkci zohlední ústřední protistrana potenciální celkový vliv na efektivitu trhu.
Článek 18
Analýza dopadů obchodní činnosti
1. Ústřední protistrana provede analýzu dopadů obchodní činnosti, jejímž cílem je určit obchodní funkce, které jsou kritické pro zajištění služeb ústřední protistrany. Součástí analýzy musí být kritičnost těchto funkcí pro ostatní instituce a funkce ve finanční infrastruktuře.
2. Ústřední protistrana použije analýzu rizik, která je založena na scénářích, a má identifikovat, jak různé scénáře ovlivňují rizika s ohledem na její kritické obchodní funkce.
3. Při posuzování rizik zohlední ústřední protistrana závislost na externích poskytovatelích, včetně veřejných služeb. Ústřední protistrana přijme opatření k řízení těchto závislostí prostřednictvím vhodných smluvních i organizačních opatření.
4. Analýzy dopadů obchodní činnosti a analýza scénářů se aktualizují, revidují se nejméně jednou ročně a v případě mimořádné události nebo významných organizačních změn. Analýzy musí zohledňovat celkový relevantní vývoj, včetně vývoje trhu a technologií.
Článek 19
Obnova činnosti
1. Ústřední protistrana má zavedena opatření vycházející z krizových scénářů, aby zajistila kontinuitu svých kritických funkcí. Tato opatření se přinejmenším týkají dostupnosti adekvátního počtu pracovníků, maximální doby odstávky kritických funkcí a automatického přepnutí na zálohu a obnovy na jiném místě.
2. Ústřední protistrana udržuje sekundární místo zpracování tak, aby byla zajištěna kontinuita všech kritických funkcí ústřední protistrany, které jsou totožné jako na primárním místě. Ústřední místo musí mít zeměpisný rizikový profil odlišný od profilu primární lokality.
3. Ústřední protistrana udržuje nebo má okamžitý přístup k sekundárnímu obchodnímu místu, aby přinejmenším umožnila pracovníkům zajistit kontinuitu služeb, není-li primární obchodní místo k dispozici.
4. Ústřední protistrana by měla zvážit, zda jsou zapotřebí další místa zpracování, zejména pokud různorodost rizikových profilů primárního a sekundárního místa neposkytuje dostatečnou jistotu, že cíle zachování provozu ústřední protistrany budou splněny ve všech scénářích.
Článek 20
Testování a monitorování
1. Ústřední protistrana testuje a monitoruje svou politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti v pravidelných intervalech a po významných úpravách nebo změnách systémů nebo souvisejících funkcí, aby zajistila, že politika pro zachování provozu dosáhne stanovených cílů včetně cíle času obnovy maximálně do 2 hodin. Testování se plánuje a zdokumentuje.
2. Testování politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti musí splňovat tyto podmínky:
a)
zahrnuje scénáře krizí ve velkém rozsahu a přechody mezi primárními a sekundárními místy;
b)
zahrnuje zapojení členů clearingového systému, externích poskytovatelů služeb a příslušných institucí v rámci finanční infrastruktury, u nichž politika pro zachování provozu identifikovala vzájemnou závislost.
Článek 21
Udržování
1. Ústřední protistrana pravidelně reviduje a aktualizuje svou politiku pro zachování provozu, aby zahrnovala všechny kritické funkce a jim určené nejvhodnější strategie obnovy.
2. Ústřední protistrana pravidelně reviduje a aktualizuje plán obnovy činnosti, aby zahrnoval nejvhodnější strategii obnovy pro všechny kritické funkce.
3. Aktualizace politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti zohlední výsledky testování a doporučení nezávislých přezkumů a jiných revizí a příslušných orgánů. Ústřední protistrany revidují svou politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti po každé významném narušení, aby identifikovaly příčiny a jakákoli nutná zlepšení týkající se provozu, politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti ústřední protistrany.
Článek 22
Krizové řízení
1. Ústřední protistrana má funkci krizového řízení, která se zapojí v případě mimořádných okolností. Postup krizového řízení musí být jasný a písemně zdokumentován. Rada monitoruje funkci krizového řízení a pravidelně dostává a reviduje zprávy, které se jí týkají.
2. Funkce krizového řízení obsahuje dobře strukturované a jasné postupy pro řízení interní a externí krizové komunikace v případě krize.
3. Po odeznění krizové situace ústřední protistrana přezkoumá, jak krizi zvládla. Přezkum případně zahrne hodnocení členy clearingového systému a dalšími externími zainteresovanými stranami.
Článek 23
Komunikace
1. Ústřední protistrana má komunikační plán, kde je zdokumentován způsob, jakým budou vrcholné vedení, rada a příslušné externí zainteresované strany, včetně příslušných orgánů, členů clearingového systému, klientů, zúčtovatelů, systémů vypořádání obchodů s cennými papíry a platebních systémů a obchodních systémů, během krize adekvátně informováni.
2. Analýza scénářů, analýza rizik, revize a výsledky monitorování a testování se předkládají radě.
KAPITOLA VI
MARŽE
(Článek 41 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 24
Procentní podíl
1. Ústřední protistrana vypočte počáteční marže na pokrytí expozic vyplývajících z pohybů na trhu pro jednotlivé finanční nástroje, které jsou zajištěné na základě produktů, za období určené v článku 25 a za předpokladu likvidace v časovém horizontu definovaném v článku 26. Pro výpočet počátečních marží dodržuje ústřední protistrana minimálně tyto intervaly spolehlivosti:
a)
99,5 % pro OTC deriváty;
b)
99 % pro finanční nástroje jiné než OTC deriváty.
2. Pro stanovení odpovídajícího intervalu spolehlivosti u každé kategorie finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, zohlední ústřední protistrana minimálně tyto faktory:
a)
komplexnost a úroveň cenové nejistoty kategorie finančních nástrojů, které mohou omezit validaci výpočtu počáteční a variační marže;
b)
charakteristiky rizika kategorie finančních nástrojů, které mohou mimo jiné zahrnovat volatilitu, dobu trvání, likviditu, nelineární cenové charakteristiky, riziko pádu do defaultu a riziko pozitivní korelace;
c)
míru, do jaké jiné kontroly rizik nedostatečně omezují úvěrové expozice;
d)
inherentní pákový efekt kategorie finančních nástrojů, včetně toho, zda kategorie finančního nástroje je výrazně volatilní, je vysoce koncentrovaná mezi několika málo účastníky trhu nebo může být obtížné ji uzavřít.
3. Ústřední protistrana uvědomí svůj příslušný orgán a své členy clearingového systému o kritériích, která byla zohledněna pro stanovení procentního podílu použitého pro výpočet marží u každé kategorie finančních nástrojů.
4. Pokud ústřední protistrana provádí clearing OTC derivátů, které mají stejné charakteristiky rizika jako deriváty vypořádávané na regulovaných trzích nebo na rovnocenném trhu třetí země, může ústřední protistrana na základě posouzení rizikových faktorů uvedených v odstavci 2 použít pro uvedené smlouvy jiný interval spolehlivosti, který činí minimálně 99 %, jestliže rizika OTC derivátových smluv, u kterých provádí clearing, jsou použitím takového intervalu spolehlivosti odpovídajícím způsobem zmírněna a jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
Článek 25
Časový horizont pro výpočet historické volatility
1. Ústřední protistrana zajistí, aby podle metodiky svého modelu a svého postupu validace vytvořenými v souladu s kapitolou XII pokrývaly počáteční marže minimálně interval spolehlivosti definovaný v článku 24 a pro likvidační období definované v článku 26 byly expozice vyplývající z historické volatility vypočítány na základě údajů, které se týkají alespoň posledních 12 měsíců.
Ústřední protistrana zajistí, aby údaje použité k výpočtu historické volatility zachycovaly celou řadu tržních podmínek, včetně krizových období.
2. Ústřední protistrana může pro výpočet historické volatility použít jakýkoli jiný časový horizont za předpokladu, že použití takového časového horizontu vede k tomu, že maržové požadavky jsou nejméně stejně vysoké jako ty získané v rámci časového období definovaného v odstavci 1.
3. Parametry marží pro finanční nástroje bez období historického sledování vycházejí z konzervativních předpokladů. Ústřední protistrana bezodkladně přizpůsobí výpočet požadovaných marží analýze cenové historie nových finančních nástrojů.
Článek 26
Časové horizonty pro likvidační období
1. Ústřední protistrana stanoví časové horizonty pro likvidační období s přihlédnutím k charakteristikám finančního nástroje, jehož clearing provádí, trhu, kde je obchodován, a období výpočtu a výběru marží. Tato likvidační období činí alespoň:
a)
pět pracovních dnů pro OTC deriváty;
b)
dva pracovní dny pro finanční nástroje jiné než OTC deriváty.
2. Ve všech případech ústřední protistrana za účelem stanovení odpovídajícího likvidačního období vyhodnotí a započte přinejmenším tyto skutečnosti:
a)
co nejdelší možnou dobu, která může uplynout od posledního výběru marží do prohlášení selhání ústřední protistranou nebo aktivace procesu řízení selhání ústřední protistranou;
b)
odhadovanou dobu potřebnou k přípravě a provedení strategie pro řízení selhání člena clearingového systému podle zvláštností každé kategorie finančních nástrojů, včetně úrovně likvidity a velikosti a koncentrace pozic, a trhů, které ústřední protistrana použije na uzavření nebo úplné zajištění pozice člena clearingového systému;
c)
dobu potřebnou na pokrytí rizika protistrany, jemuž je ústřední protistrana vystavena, je-li to na místě.
3. Při hodnocení období stanovených v odstavci 2 zohlední ústřední protistrana přinejmenším faktory uvedené v čl. 24 odst. 2 a časové období pro výpočet historické volatility, jak je stanoveno v článku 25.
4. Pokud ústřední protistrana provádí clearing OTC derivátů, které mají stejné rizikové charakteristiky jako deriváty uzavírané na regulovaných trzích nebo na rovnocenném trhu třetí země, může použít časový horizont pro likvidační období odlišné od definice uvedené v odstavci 1, za předpokladu, že může svému příslušnému orgánu prokázat, že:
a)
takový časový horizont by byl s ohledem na zvláštnosti příslušných OTC derivátů vhodnější než je ten uvedený v odstavci 1;
b)
takový časový horizont činí alespoň dva pracovní dny.
Článek 27
Marže vztahující se k portfoliu
1. Ústřední protistrana může povolit kompenzaci nebo snížení požadované marže u finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, jestliže je cenové riziko jednoho finančního nástroje nebo souboru finančních nástrojů výrazně a spolehlivě korelováno s cenovým rizikem dalších finančních nástrojů nebo vychází z rovnocenného statistického parametru závislosti.
2. Ústřední protistrana zdokumentuje svůj přístup k maržím vztahujícím se k portfoliu a přinejmenším stanoví, že korelace nebo rovnocenný statistický parametr závislosti mezi dvěma nebo více finančními nástroji, jejichž clearing provádí, je prokazatelně spolehlivý ve zpětném období vypočteném podle článku 25 a prokazuje odolnost v zátěžových historických nebo hypotetických scénářích. Ústřední protistrana prokáže, že pro vztah k ceně existuje ekonomické opodstatnění.
3. Všechny finanční nástroje, na které se uplatňují marže vztahující se k portfoliu, jsou kryty ze stejného fondu pro riziko selhání. Avšak pokud ústřední protistrana může předem příslušnému orgánu a svým členům clearingového systému prokázat, jak by potenciální ztráty rozdělila mezi různé fondy pro riziko selhání, a uvede nezbytná ustanovení ve svých předpisech, mohou být marže vztahující se k portfoliu použity na finanční nástroje, které jsou kryty odlišnými fondy pro riziko selhání.
4. Pokud marže vztahující se k portfoliu kryjí různé nástroje, objem snížení marží nesmí být větší než 80 % rozdílu mezi součtem marží pro každý produkt vypočteným individuálně a marží vypočtenou na základě kombinovaného odhadu expozice pro smíšené portfolio. Pokud ústřední protistrana není vystavena žádnému potenciálnímu riziku ze snížení marží, může použít snížení až o 100 % uvedeného rozdílu.
5. Snížení marží, které se týká marží vztahujících se k portfoliu, musí podléhat řádnému programu zátěžového testování v souladu s kapitolou XII.
Článek 28
Procykličnost
1. Ústřední protistrana zajistí, aby její strategie pro výběr a revizi intervalu spolehlivosti, likvidačního období a zpětného období přinášela prospektivní, stabilní a obezřetné maržové požadavky, které omezí procykličnost do té míry, že spolehlivost a finanční zajištění ústřední protistrany nebudou nepříznivě ovlivněny. To znamená pokud možno zabránit rušivým nebo velkým skokovým změnám maržových požadavků a zavést transparentní a předvídatelné postupy pro úpravy maržových požadavků v reakci na měnící se tržní podmínky. Přitom ústřední protistrana zvolí alespoň jednu z těchto možností:
a)
použije maržový polštář, který se rovná nejméně 25 % vypočtených marží, a umožní jeho vyčerpání v obdobích, kdy vypočtené maržové požadavky výrazně rostou;
b)
přiřadí váhu nejméně 25 % zátěžovému pozorování ve zpětném období vypočteném v souladu s článkem 26;
c)
zajistí, aby její maržové požadavky nebyly nižší než ty, které by byly vypočítány pomocí volatility odhadované z desetiletého historického zpětného období.
2. Pokud ústřední protistrana reviduje parametry modelu marží, aby lépe odrážel stávající tržní podmínky, vezme v úvahu veškeré potenciální procyklické účinky takového přepracování.
KAPITOLA VII
FOND PRO RIZIKO SELHÁNÍ
(Článek 42 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 29
Rámec a řízení
1. Pro stanovení minimální velikosti fondu pro riziko selhání a výše jiných finančních zdrojů nezbytných pro splnění požadavků článků 42 a 43 nařízení (EU) č. 648/2012 a s ohledem na propojenost v rámci skupiny uplatní ústřední protistrana rámec interní politiky, ve kterém definuje druhy mimořádných, ale možných tržních podmínek, za nichž by byla vystavena nejvyššímu riziku.
2. Tento rámec obsahuje prohlášení popisující, jak ústřední protistrana definuje mimořádné, ale možné tržní podmínky. Musí být plně zdokumentován a uchován v souladu s článkem 12.
3. Rámec musí být projednán ve výboru pro rizika a schválen radou. Spolehlivost rámce a jeho schopnost odrážet pohyby na trhu jsou předmětem přezkumu nejméně jednou ročně. Přezkum musí být projednán ve výboru pro rizika a předložen radě.
Článek 30
Identifikace mimořádných, ale možných tržních podmínek
1. Rámec popsaný v článku 29 odráží rizikový profil ústřední protistrany, přičemž případně zohlední přeshraniční a křížové měnové expozice. Musí identifikovat všechna tržní rizika, jimž by ústřední protistrana byla vystavena v případě selhání jednoho nebo více členů clearingového systému, včetně nepříznivých pohybů tržních cen nástrojů, u nichž se provádí clearing, nižší tržní likvidity těchto nástrojů a poklesu likvidační hodnoty zajištění. Tento rámec musí rovněž odrážet další rizika, která pro ústřední protistranu vyplývají ze současného selhání subjektů ve skupině člena clearingového systému, jenž selhal.
2. Rámec musí individuálně identifikovat všechny trhy, ze kterých pro ústřední protistranu plyne riziko v souvislosti se scénářem selhání člena clearingového systému. U každého identifikovaného trhu specifikuje ústřední protistrana mimořádné, ale možné podmínky, které vycházejí přinejmenším z:
a)
řady historických scénářů, včetně období extrémních pohybů na trhu zaznamenaných během posledních 30 let, nebo za dobu, kdy byly k dispozici spolehlivé údaje, podle kterých by ústřední protistrana byla vystavena nejvyššímu finančnímu riziku. Pokud ústřední protistrana rozhodne, že není pravděpodobné, že opět dojde k historickému výskytu velkých cenových pohybů, odůvodní jeho vypuštění z rámce příslušnému orgánu;
b)
řady možných budoucích scénářů založených na soustavných předpokladech týkajících se tržní volatility a cenové korelace na trzích a u finančních nástrojů, vycházejících z kvantitativního i kvalitativního posouzení potenciálních tržních podmínek.
3. Tento rámec rovněž zohlední, kvantitativně i kvalitativně, v jakém rozsahu by se mohly extrémní cenové pohyby projevit na více identifikovaných trzích současně. Rámec respektuje, že se historické cenové korelace mohou v mimořádných, ale možných tržních podmínkách rozpadnout.
Článek 31
Revize mimořádných, ale možných scénářů
Postupy podle článku 30 ústřední protistrana pravidelně reviduje s přihlédnutím k veškerému podstatnému vývoji na trhu a rozsahu a koncentraci expozic členů clearingového systému. Soubor historických a hypotetických scénářů, které ústřední protistrana používá k identifikaci mimořádných, ale možných tržních podmínek, ústřední protistrana reviduje, a to v konzultaci s výborem pro rizika, nejméně jednou ročně a častěji, pokud změny na trhu nebo podstatné změny souboru smluv, u kterých ústřední protistrana provádí clearing, ovlivňují předpoklady, jež jsou základem scénářů, a tak vyžadují úpravu scénářů. Podstatné změny rámce se oznamují radě.
KAPITOLA VIII
KONTROLY RIZIKA LIKVIDITY
(Článek 44 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 32
Hodnocení rizika likvidity
1. Ústřední protistrana vytvoří spolehlivý rámec pro řízení rizika likvidity, který obsahuje účinné operační a analytické nástroje, které průběžně a včas identifikují, měří a sledují její vypořádání a finanční toky, včetně jejího využívání vnitrodenní likvidity. Ústřední protistrany pravidelně hodnotí strukturu a fungování svého rámce pro řízení likvidity, včetně zvážení výsledků zátěžových testů.
2. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany musí být dostatečně spolehlivý, aby zajistil, že ústřední protistrana je schopna dostát platebním závazkům a povinnostem vypořádání ve všech relevantních měnách v okamžiku jejich splatnosti, případně i během dne. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany rovněž zahrnuje hodnocení možných budoucích potřeb týkajících se likvidity v širokém spektru možných krizových scénářů. Krizový scénář zahrnuje selhání členů clearingového systému podle článku 44 nařízení (EU) č. 648/2012 od data selhání až do konce likvidačního období a riziko likvidity plynoucí z investiční politiky ústřední protistrany a postupů za mimořádných, ale možných tržních podmínek.
3. Rámec pro řízení rizika likvidity obsahuje plán likvidity, který je zaznamenán a uchováván v souladu s článkem 12. Minimální obsah plánu likvidity zahrnuje postupy ústřední protistrany pro:
a)
řízení a monitorování, nejméně jednou denně, potřeb likvidity v celé řadě tržních scénářů;
b)
uchování dostatečně likvidních finančních prostředků k pokrytí potřeb likvidity a rozlišení mezi použitím různých druhů zdrojů likvidity;
c)
denní hodnocení a oceňování likvidních aktiv, které jsou ústřední protistraně k dispozici, a jejích potřeb týkajících se likvidity;
d)
určení zdrojů rizika likvidity;
e)
hodnocení časových lhůt, během nichž by likvidní finanční zdroje měly být ústřední protistraně k dispozici;
f)
posouzení možných potřeb týkajících se likvidity vyplývajících ze schopnosti členů clearingového systému vyměnit hotovostní zajištění za nehotovostní;
g)
postupy v případě deficitů likvidity;
h)
doplnění všech likvidních finančních zdrojů, které může využít v případě krize.
Rada ústřední protistrany plán schválí po konzultaci s výborem pro rizika.
4. Ústřední protistrana vyhodnotí riziko likvidity, kterému čelí, včetně případů, kdy ústřední protistrana nebo její členové clearingového systému nemohou dostát svým platebním závazkům v době splatnosti v rámci procesu clearingu nebo vypořádání, s ohledem rovněž na investiční aktivity ústřední protistrany. Rámec pro řízení rizik musí zohledňovat potřeby likvidity vyplývající ze vztahů ústřední protistrany s jakýmkoli subjektem, vůči kterému má ústřední protistrana likviditní expozici, včetně:
a)
zúčtovacích bank;
b)
platebních systémů;
c)
systémů vypořádání obchodů s cennými papíry;
d)
nostro zprostředkovatelů;
e)
bank provádějících úschovu;
f)
poskytovatelů likvidity;
g)
interoperabilních ústředních protistran;
h)
poskytovatelů služeb.
5. Ústřední protistrana ve svém rámci pro řízení rizika likvidity zohlední veškeré vzájemné závislosti mezi subjekty uvedenými v odstavci 4 a vícečetné vztahy, které subjekt uvedený v odstavci 4 může s ústřední protistranou mít.
6. Ústřední protistrana vypracovává denní zprávu o potřebách a zdrojích podle odst. 3 písm. a), b) a c) a čtvrtletní zprávu o svém plánu likvidity podle odst. 3 písm. d) až h). Zprávy musí být zdokumentovány a uchovány v souladu s ustanoveními kapitoly IV.
Článek 33
Přístup k likviditě
1. Ústřední protistrana uchovává v každé příslušné měně likvidní zdroje, které jsou úměrné požadavkům na likviditu definovaným podle článku 44 nařízení (EU) č. 648/2012 a článku 32 tohoto nařízení. Tyto likvidní zdroje se omezují na:
a)
hotovost uloženou u emisní centrální banky;
b)
hotovost uloženou u povolené úvěrové instituce v souladu s článkem 47;
c)
přislíbené úvěrové linky nebo obdobná ujednání se členy clearingového systému, kteří neselhali;
d)
přislíbené repo;
e)
vysoce obchodovatelné finanční nástroje, které splňují požadavky článku 45 a 46 a u nichž může ústřední protistrana prokázat, že jsou ihned k dispozici a směnitelné na hotovost tentýž den za pomoci předem sjednaných a vysoce spolehlivých ujednání o financování, a to i za krizových tržních podmínek.
2. Ústřední protistrana přihlédne k měnám, ve kterých jsou denominovány její závazky, a zohlední potenciální dopady krizových podmínek na její schopnost přístupu na devizové trhy tak, aby byl v souladu s cykly vypořádání obchodů s cennými papíry v cizí měně a systémů vypořádání obchodů s cennými papíry.
3. Přislíbené úvěrové linky oproti zajištění poskytnutému členy clearingového systému se nesmí jako likvidní zdroje započítat dvakrát. Ústřední protistrana přijme opatření pro monitorování a řízení koncentrace expozic vůči riziku likvidity vzhledem k jednotlivým poskytovatelům likvidity.
4. Ústřední protistrana důkladně prověřuje, zda její poskytovatelé likvidity mají dostatečnou kapacitu ke splnění ujednání o likviditě.
5. Ústřední protistrana pravidelně testuje své postupy, aby měla přístup k předem sjednaným ujednáním o financování. To může zahrnovat čerpání testovacích částek komerčních úvěrových linek, aby se ověřila rychlost přístupu ke zdrojům a spolehlivost postupů.
6. Ústřední protistrana má ve svém plánu likvidity podrobné postupy pro využití svých likvidních finanční zdrojů k tomu, aby během deficitu hotovosti dostála svým platebním závazkům. Likviditní postupy musí jasně uvádět, kdy by měly být určité zdroje použity. Postupy musí také popisovat způsob přístupu k hotovostním vkladům nebo k investicím hotovostních vkladů do příštího dne, jak uskutečňovat tržní obchody během téhož dne nebo jak využít předem sjednané linky likvidity. Tyto postupy musí být pravidelně testovány. Ústřední protistrana rovněž vytvoří odpovídající plán pro obnovu ujednání o financování před jejich vypršením.
Článek 34
Riziko koncentrace
1. Ústřední protistrana pozorně monitoruje a kontroluje koncentraci svých expozic vůči riziku likvidity, včetně svých expozic vůči subjektům uvedeným v čl. 32 odst. 4 a subjektům téže skupiny.
2. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany zahrnuje použití limitů expozic a koncentrace.
3. Ústřední protistrana stanoví procesy a postupy pro případ porušení limitů koncentrace.
KAPITOLA IX
POSTUPNÁ OCHRANA PROTI SELHÁNÍ
(Článek 45 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 35
Výpočet výše vlastních zdrojů ústřední protistrany, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání
1. Ústřední protistrana udržuje, a ve své rozvaze samostatně uvádí, výši vlastních zdrojů vyhrazených pro účely stanovené v čl. 45 odst. 4 nařízení (EU) č. 648/2012.
2. Ústřední protistrana vypočítá minimální výši uvedenou v odstavci 1 vynásobením minimálního kapitálu, včetně nerozděleného zisku a rezervních fondů, jenž drží podle článku 16 nařízení (EU) č. 648/2012 a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 152/2013 (8), 25 %.
Ústřední protistrana tuto minimální výši reviduje jednou ročně.
3. Pokud ústřední protistrana zřídila více než jeden fond pro riziko selhání pro různé kategorie finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, celkové vyhrazené vlastní zdroje vypočítané podle odstavce 1 musí být alokovány pro každý fond pro riziko selhání v poměru k velikosti každého fondu pro riziko selhání, musí být samostatně uvedeny v její rozvaze a použity pro selhání, k nimž dochází v různých tržních segmentech, ke kterým se fondy pro riziko selhání vztahují.
4. Ke splnění požadavku podle odstavce 1 se nesmí použít žádné jiné zdroje než kapitál, včetně nerozděleného zisku a rezervních fondů, jak je uvedeno v článku 16 nařízení (EU) č. 648/2012.
Článek 36
Udržování výše vlastních zdrojů ústřední protistrany, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání
1. Ústřední protistrana bezodkladně informuje příslušný orgán, jestliže se výše držených vyhrazených vlastních zdrojů sníží pod částku požadovanou v článku 35, spolu s důvody pro porušení a podrobným písemným popisem opatření s cílem tuto částku obnovit a časovým harmonogramem pro tato opatření.
2. Pokud dojde k následnému selhání jednoho nebo více členů clearingového systému dříve, než ústřední protistrana obnoví vyhrazené vlastní zdroje, použije se pro účely článku 45 nařízení (EU) č. 648/2012 pouze zbytková výše alokovaných vyhrazených vlastních zdrojů.
3. Ústřední protistrana obnoví vyhrazené vlastní zdroje nejpozději do jednoho měsíce od oznámení podle odstavce 1.
KAPITOLA X
ZAJIŠTĚNÍ
(Článek 46 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 37
Obecné požadavky
Ústřední protistrana stanoví a provádí transparentní a předvídatelné strategie a postupy pro hodnocení a průběžné monitorování likvidity aktiv přijatých jako zajištění a případně přijme nápravná opatření.
Ústřední protistrana reviduje svou strategii a postupy pro způsobilá aktiva nejméně jednou ročně. Stejná revize se rovněž provede, kdykoli dojde k zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku.
Článek 38
Hotovostní zajištění
Pro účely čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 se za vysoce likvidní zajištění ve formě hotovosti považuje:
a)
měna, u které může ústřední protistrana příslušným orgánům prokázat, že je schopna adekvátně řídit rizika;
b)
měna, ve které ústřední protistrana provádí clearing obchodů, v rámci zajištění požadovaného k pokrytí expozic ústřední protistrany v této měně.
Článek 39
Finanční nástroje
Pro účely čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 se finanční nástroje, bankovní záruky a zlato, které splňují podmínky stanovené v příloze I, považují za vysoce likvidní zajištění.
Článek 40
Oceňování zajištění
1. Pro účely oceňování vysoce likvidního zajištění, jak je definováno v článku 37, ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy ke sledování úvěrové kvality, tržní likvidity a cenové volatility každého aktiva přijatého jako zajištění v téměř reálném čase. Ústřední protistrana pravidelně nejméně jednou ročně monitoruje adekvátnost svých strategií a postupů oceňování. Stejná revize se rovněž provede, kdykoli dojde k podstatné změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku.
2. Ústřední protistrana své zajištění ocení podle tržní hodnoty v téměř reálném čase, a pokud to není možné, musí být ústřední protistrana schopna příslušným orgánům prokázat, že je schopna řídit rizika.
Článek 41
Snížení hodnoty
1. Ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy, aby určila obezřetné snížení hodnoty, které se použije na hodnotu zajištění.
2. Snížení hodnoty zohlední, že za krizových tržních podmínek může být nutné zajištění likvidovat, a bere v úvahu dobu potřebnou k jeho likvidaci. Ústřední protistrana příslušnému orgánu prokáže, že se snížení hodnoty vypočítává konzervativně, aby se co nejvíce zamezilo procyklickým účinkům. Pro každé aktivum zajištění se snížení hodnoty stanoví s ohledem na relevantní kritéria, včetně:
a)
druhu aktiva a míry úvěrového rizika spojeného s finančním nástrojem na základě interního hodnocení ústřední protistranou. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
b)
splatnosti aktiva,
c)
historické a hypotetické budoucí cenové volatility aktiva za krizových tržních podmínek;
d)
likvidity trhu s podkladovým nástrojem, včetně rozpětí mezi nabídkou a poptávkou;
e)
měnového rizika, pokud existuje;
f)
rizika pozitivní korelace.
3. Ústřední protistrana pravidelně monitoruje adekvátnost snížení hodnoty. Ústřední protistrana reviduje strategie a postupy snížení hodnoty nejméně jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku, ale měla by pokud možno zabránit rušivým nebo velkým skokovým změnám snížení hodnoty, které by mohly vést k procykličnosti. Strategie a postupy snížení hodnoty se validují nezávisle nejméně jednou ročně.
Článek 42
Limity koncentrace
1. Ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy s cílem zajistit, aby zajištění zůstalo v dostatečné míře diverzifikováno, aby jeho likvidace byla možná ve vymezeném období držení bez výrazného tržního dopadu. Strategie a postupy stanoví opatření ke zmírňování rizika, která mají být uplatněna, jestliže jsou překročeny limity koncentrace stanovené v odstavci 2.
2. Ústřední protistrana stanoví limity koncentrace pro:
a)
jednotlivé emitenty;
b)
typ emitenta;
c)
druh aktiva;
d)
každého člena clearingového systému;
e)
všechny členy clearingového systému.
3. Limity koncentrace se stanoví konzervativně s přihlédnutím ke všem relevantním kritériím, včetně:
a)
finančních nástrojů vydaných emitenty stejného typu z hlediska hospodářských odvětví, činnosti, zeměpisné oblasti;
b)
výše úvěrového rizika finančního nástroje nebo emitenta na základě interního hodnocení ústřední protistranou. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
c)
likvidity a cenové volatility finančních nástrojů.
4. Ústřední protistrana zajistí, aby jediná úvěrová instituce nebo rovnocenná finanční instituce z třetí země nebo subjekt, který je součástí téže skupiny jako úvěrová instituce, nebo finanční instituce z třetí země ručila maximálně za 10 % jejího zajištění. Pokud je zajištění, které ústřední protistrana obdržela v podobě záruk komerčních bank, vyšší než 50 % celkového zajištění, může být tento limit stanoven až na 25 %.
5. Při výpočtu limitů stanovených v odstavci 2 zahrnuje ústřední protistrana celkovou expozici ústřední protistrany vůči emitentu, včetně výše kumulovaných úvěrových linek, depozitních certifikátů, termínovaných vkladů, spořících účtů, depozitních účtů, běžných účtů, nástrojů peněžního trhu a reverzního repa, které ústřední protistrana využívá. Tyto limity se nevztahují na zajištění v držení ústřední protistrany, které přesahuje minimální požadavky na marže, fond pro riziko selhání nebo jiné finanční zdroje.
6. Při určování limitu koncentrace pro expozici ústřední protistrany vůči jednotlivým emitentům agreguje ústřední protistrana svou expozici vůči všem finančním nástrojům vydaným emitentem nebo subjektem skupiny, výslovně zaručeným emitentem nebo subjektem skupiny a vůči finančním nástrojům vydaným podniky, jejichž výhradním účelem je vlastnit výrobní prostředky, které jsou zásadní pro podnikání emitenta, a považuje ji za jediné riziko.
7. Ústřední protistrana pravidelně sleduje adekvátnost svých strategií a postupů týkajících se limitu koncentrace. Ústřední protistrana reviduje své strategie a postupy týkající se limitu koncentrace alespoň jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany.
8. Ústřední protistrana informuje o použitelných limitech koncentrace a veškerých změnách těchto limitů příslušný orgán a členy clearingového systému.
9. Pokud ústřední protistrana podstatně poruší limit koncentrace stanovený ve svých strategiích a postupech, bezodkladně informuje příslušný orgán. Ústřední protistrana zjedná nápravu porušení co nejdříve.
KAPITOLA XI
INVESTIČNÍ POLITIKA
(Článek 47 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 43
Vysoce likvidní finanční nástroje
1. Pro účely čl. 47 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 lze dluhové nástroje považovat za vysoce likvidní, s minimálním úvěrovým a tržním rizikem, pokud se jedná o dluhové nástroje, které splňují každou z podmínek stanovených v příloze II.
Článek 44
Vysoce bezpečná ujednání pro uložení finančních nástrojů
1. Pokud nemůže ústřední protistrana uložit finanční nástroje uvedené v článku 45 nebo ty, které jí byly složeny jako marže, příspěvky do fondu pro riziko selhání nebo příspěvky na jiné finanční zdroje, a to převedením vlastnického práva i práva ze zajištění, u provozovatele systému vypořádání cenných papírů, který zajistí plnou ochranu uvedených nástrojů, potom se takové finanční nástroje uloží u některé z těchto institucí:
a)
u centrální banky, která zajistí plnou ochranu uvedených nástrojů a umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to třeba;
b)
u povolené úvěrové instituce podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES (9), která zajistí úplné oddělení a ochranu uvedených nástrojů a umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to třeba, a o které může ústřední protistrana prokázat, že má na základě interního posouzení ústřední protistranou nízké úvěrové riziko. Při provádění takového hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
c)
u finanční instituce z třetí země, na kterou se vztahují a která splňuje ustanovení o obezřetnostním dohledu považované příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou ta uvedená ve směrnici 2006/48/ES, a která má spolehlivé účetní postupy, bezpečnostní postupy a interní kontroly a jež zajistí úplné oddělení a ochranu uvedených nástrojů, umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to bude třeba, a o které může ústřední protistrana prokázat, že má na základě interního posouzení ústřední protistranou nízké úvěrové riziko. Při provádění takového hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi.
2. Pokud jsou finanční nástroje uloženy podle odst. 1 písm. b) nebo c), musí být drženy v rámci ujednání, která předcházejí veškerým ztrátám ústřední protistrany z důvodu selhání nebo platební neschopnosti povolené finanční instituce.
3. Vysoce bezpečná ujednání pro uložení finančních nástrojů složených jako marže, příspěvků do fondu pro riziko selhání nebo příspěvků na jiné finanční zdroje povolí ústřední protistraně tyto finanční nástroje opětovně využít, pouze pokud jsou splněny podmínky v čl. 39 odst. 8 nařízení (EU) č. 648/2012 a pokud je cílem opětovného použití provedení plateb, řízení selhání člena clearingového systému nebo provedení interoperabilní dohody.
Článek 45
Vysoce bezpečná ujednání pro udržování hotovosti
1. Pro účely čl. 47 odst. 4 nařízení (EU) č. 648/2012 v případě, že je hotovost uložena jinde než u centrální banky, musí takový vklad splňovat každou z těchto podmínek:
a)
vklad je veden v jedné z těchto měn:
i)
měna, o jejíchž rizicích je ústřední protistrana schopna se značnou důvěrou doložit, že je schopna je řídit,
ii)
měna, ve které ústřední protistrana provádí clearing obchodů v rámci zajištění přijatého v této měně;
b)
vklad se uloží u jednoho z těchto subjektů:
i)
povolené úvěrové instituce podle směrnice 2006/48/ES, o které může ústřední protistrana na základě svého interního posouzení doložit, že má nízké úvěrové riziko. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi,
ii)
finanční instituce z třetí země, na kterou se vztahují a která splňuje ustanovení o obezřetnostním dohledu považované příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou ta uvedená ve směrnici 2006/48/ES, a která má spolehlivé účetní postupy, bezpečnostní postupy a interní kontroly a o které může ústřední protistrana na základě svého interního posouzení doložit, že má nízké úvěrové riziko. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi.
2. Pokud je hotovost držena do příštího dne v souladu s odstavcem 1, potom ne méně než 95 % takové hotovosti, vypočtených za průměrné období jednoho kalendářního měsíce, se uloží prostřednictvím ujednání, která zabezpečí zajištění hotovosti vysoce likvidními finančními nástroji, které splňují požadavky článku 45, s výjimkou požadavku odst. 1 písm. c) uvedeného článku.
Článek 45
Limity koncentrace
1. Ústřední protistrana vytvoří a provádí strategie a postupy, jež zajistí, že finanční nástroje, do kterých jsou její finanční zdroje investovány, zůstanou dostatečně diverzifikované.
2. Ústřední protistrana stanoví limity koncentrace a monitoruje koncentraci svých finančních zdrojů, pokud jde o:
a)
jednotlivé finanční nástroje;
b)
druhy finančních nástrojů;
c)
jednotlivé emitenty;
d)
typy emitentů;
e)
protistrany, se kterými jsou uzavřena ujednání podle čl. 44 odst. 1 písm. b) a c) nebo čl. 45 odst. 2.
3. Při zvažování typů emitentů zohlední ústřední protistrana tyto skutečnosti:
a)
geografické rozložení;
b)
vzájemné závislosti a vícečetné vztahy, které subjekt může s ústřední protistranou mít;
c)
výši úvěrového rizika;
d)
expozice, které ústřední protistraně vůči emitentu vznikají v souvislosti s produkty, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
4. Strategie a postupy stanoví opatření ke zmírňování rizika, která mají být uplatněna, jestliže jsou limity koncentrace překročeny.
5. Při určování limitu koncentrace pro expozici ústřední protistrany vůči jednotlivým emitentům nebo uschovatelům agreguje ústřední protistrana expozici vůči všem finančním nástrojům vydaným nebo výslovně zaručeným emitentem a veškeré finanční zdroje uložené u uschovatele a považuje ji za jediné riziko.
6. Ústřední protistrana pravidelně sleduje adekvátnost svých strategií a postupů týkajících se limitu koncentrace. Kromě toho ústřední protistrana reviduje své strategie a postupy týkající se limitu koncentrace alespoň jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany.
7. Pokud ústřední protistrana poruší limit koncentrace stanovený ve svých strategiích a postupech, bezodkladně informuje příslušný orgán. Ústřední protistrana zjedná nápravu porušení co nejdříve.
Článek 46
Nehotovostní zajištění
V případě, že je zajištění přijato v podobě finančních nástrojů v souladu s ustanoveními kapitoly X, použijí se pouze články 44 a 45.
KAPITOLA XII
PŘEZKUM MODELŮ, ZÁTĚŽOVÉ TESTOVÁNÍ A ZPĚTNÉ TESTOVÁNÍ
(Článek 49 nařízení (EU) č. 648/2012)
ODDÍL 1
Modely a programy
Článek 47
Validace modelu
1. Ústřední protistrana provede komplexní validaci svých modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity používaných ke kvantifikaci, agregaci a řízení svých rizik. Jakékoli zásadní revize nebo změny modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity podléhají před použitím odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validací kvalifikovanou a nezávislou osobou.
2. Postup validace ústřední protistrany je zdokumentován a přinejmenším uvádí strategie použité k testování metodik týkajících se marží ústřední protistrany, fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů, a rámce pro výpočet likvidních finančních zdrojů. Jakékoli zásadní revize nebo úpravy těchto strategií podléhají před použitím odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validaci kvalifikovanou a nezávislou osobou.
3. Komplexní validace zahrnuje přinejmenším:
a)
hodnocení koncepční spolehlivosti modelů a rámce, včetně podpůrných důkazů vzniklých v průběhu vypracování;
b)
přezkum probíhajících postupů monitorování, včetně ověření postupů a referenčních hodnot;
c)
přezkum parametrů a předpokladů použitých při vypracování modelů, jejich metodik a rámce;
d)
přezkum adekvátnosti a vhodnosti modelů, jejich metodik a rámce přijatých s ohledem na druhy smluv, na které se vztahují;
e)
přezkum přiměřenosti scénářů zátěžového testování v souladu s kapitolou VII a článkem 52;
f)
analýzu výsledků testování.
4. Ústřední protistrana stanoví kritéria, na jejichž základě vyhodnocuje, zda její modely, metodiky a rámec pro řízení rizika likvidity mohou být úspěšně validovány. Tato kritéria zahrnují úspěšné výsledky testování.
5. Pokud nejsou údaje o cenách ihned k dispozici nebo nejsou spolehlivé, ústřední protistrana taková cenová omezení řeší a přinejmenším přijme konzervativní předpoklady na základě pozorovaných korelovaných nebo souvisejících trhů a aktuálního chování trhu.
6. Pokud nejsou údaje o cenách ihned k dispozici nebo nejsou spolehlivé, systémy a modely oceňování použité za tímto účelem podléhají odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validaci a testování. Ústřední protistrana zadá validaci svých modelů oceňování na základě řady tržních scénářů kvalifikované a nezávislé osobě, aby bylo zajištěno, že její modely přesně produkují odpovídající ceny, a v případě potřeby upraví svůj výpočet počátečních marží, aby odrážel jakékoli riziko zjištěné modelem.
7. Ústřední protistrana pravidelně provádí hodnocení teoretických i empirických vlastností svého modelu marží pro všechny finanční nástroje, jejichž clearing provádí.
Článek 48
Programy testování
1. Ústřední protistrana má zavedeny strategie a postupy, které upřesňují programy zátěžového a zpětného testování, které používá k hodnocení vhodnosti, přesnosti, spolehlivosti a odolnosti modelů a jejich metodik používaných k výpočtu svých mechanismů kontroly rizik, včetně marže, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů za nejrůznějších tržních podmínek.
2. Strategie a postupy ústřední protistrany uvádějí rovněž podrobnosti o programu zátěžového testování, který ústřední protistrana používá k posouzení vhodnosti, přesnosti, spolehlivosti a odolnosti rámce pro řízení rizika likvidity.
3. Tyto strategie a postupy zahrnují přinejmenším metodiky pro zahrnutí výběru a vypracování vhodného testování, včetně portfolia a výběru údajů o trhu, periodicity testování, zvláštních charakteristik rizika spojených s finančními nástroji, u nichž je prováděn clearing, analýzu výsledků testování a výjimky a příslušná potřebná nápravná opatření.
4. Ústřední protistrana do všech testů zahrne veškeré pozice klienta.
ODDÍL 2
Zpětné testování
Článek 49
Postup zpětného testování
1. Ústřední protistrana posoudí své krytí maržemi prostřednictvím následného porovnání zjištěných a očekávaných výsledků získaných použitím modelů marží. Taková analýza zpětného testování se provádí každý den s cílem vyhodnotit, zda existují nějaké testovací výjimky z krytí maržemi. Pokrytí se posuzuje s ohledem na stávající pozice finančních nástrojů a členů clearingového systému a bere v úvahu potenciální dopady vyplývající ze zajištění portfolia a případně související s interoperabilní ústřední protistranou.
2. Ústřední protistrana v rámci svého programu zpětného testování zváží příslušné historické časové horizonty s cílem zajistit, aby použitý rozsah pozorování byl dostatečný ke zmírnění jakéhokoli nepříznivého dopadu na statistickou významnost.
3. Ústřední protistrana ve svém programu zpětného testování zohlední přinejmenším jasné statistické testování a kritéria výkonnosti, které ústřední protistrana určí pro posouzení výsledků zpětného testování.
4. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích a analýze zpětného testování v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svého modelu marží.
5. Výsledky a analýza zpětného testování jsou k dispozici všem členům clearingového systému a klientům, pokud je ústřední protistrana zná. Pro všechny ostatní klienty jsou výsledky a analýza zpětného testování k dispozici na vyžádání u příslušných členů clearingového systému. Tyto informace jsou shrnuty v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, a členové clearingového systému a klienti mají přístup pouze k podrobným výsledkům a analýze zpětného testování, které se týkají jejich vlastních portfolií.
6. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy zpětného testování.
ODDÍL 3
Testování a analýza citlivosti
Článek 50
Postup testování a analýzy citlivosti
1. Ústřední protistrana provádí testování a analýzu citlivosti, aby posoudila pokrytí svých modelů marží za různých tržních podmínek, s využitím historických údajů z období realizovaných krizových tržních podmínek a hypotetických údajů za období nerealizovaných krizových tržních podmínek.
2. Ústřední protistrana použije celou řadu parametrů a předpokladů, aby zachytila různé historické a hypotetické podmínky, včetně nejvolatilnějších období, ke kterým došlo na trzích, jež obsluhuje, a extrémních změn korelací mezi cenami smluv, u nichž ústřední protistrana provádí clearing, aby porozuměla, jak by výše krytí maržemi mohla být ovlivněna vysoce krizovými tržními podmínkami a změnami důležitých parametrů modelu.
3. Analýza citlivosti se provádí pro řadu skutečných a reprezentativních portfolií členů clearingového systému. Tato reprezentativní portfolia se vybírají na základě citlivosti vůči faktorům významného rizika a korelacím, kterým je ústřední protistrana vystavena. Toto testování a analýza citlivosti jsou navrženy tak, aby byly testovány klíčové parametry a předpoklady modelu počáteční marže v řadě intervalů spolehlivosti s cílem určit citlivost systému na chyby při kalibraci těchto parametrů a předpokladů. Patřičnou pozornost je třeba věnovat časové struktuře rizikových faktorů a předpokládané korelaci mezi rizikovými faktory.
4. Ústřední protistrana vyhodnotí potenciální ztráty pozic členů clearingového systému.
5. Ústřední protistrana vezme případně v úvahu parametry odrážející souběžné selhání členů clearingového systému, kteří vydávají finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Případně je třeba rovněž zohlednit dopady selhání klienta, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
6. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích testování a analýze citlivosti v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svého modelu marží.
7. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy testování citlivosti.
ODDÍL 4
Zátěžové testování
Článek 51
Postup zátěžového testování
1. Při zátěžovém testování ústřední protistrany se použijí zátěžové parametry, předpoklady a scénáře pro modely používané k odhadu expozic, aby se zajistilo, že její finanční zdroje jsou za mimořádných, ale možných tržních podmínek dostatečné k pokrytí těchto expozic.
2. V rámci programu zátěžového testování ústřední protistrany se požaduje, aby ústřední protistrana pravidelně prováděla řadu zátěžových testů a zohlednila produktový mix ústřední protistrany a všechny prvky svých modelů a jejich metodik a svůj rámec pro řízení rizika likvidity.
3. Program zátěžového testování ústřední protistrany stanoví, že zátěžové testy se provádí s využitím definovaných scénářů zátěžového testování, které se týkají jak realizovaných, tak hypotetických mimořádných, ale možných tržních podmínek podle kapitoly VII. Realizované podmínky, které se mají použít, se případně přezkoumají a upraví. Ústřední protistrana rovněž zváží jiné formy vhodných scénářů zátěžového testování, včetně mimo jiné technického nebo finančního selhání svých zúčtovacích bank, nostro zprostředkovatelů, bank provádějících úschovu, poskytovatelů likvidity nebo interoperabilních ústředních protistran.
4. Ústřední protistrana musí být schopna rychle upravit své zátěžové testy tak, aby obsáhly nová nebo nově se objevující rizika.
5. Ústřední protistrana zohlední potenciální ztráty vyplývající ze selhání klienta, pokud je znám, jenž provádí clearing přes více členů clearingového systému.
6. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích a analýze zátěžového testování v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svých modelů, jejich metodik a svého rámce pro řízení rizika likvidity.
7. Výsledky a analýza zátěžového testování se zpřístupní všem členům clearingového systému a klientům, pokud je ústřední protistrana zná. Pro všechny ostatní klienty jsou výsledky a analýza testování k dispozici na vyžádání u příslušných členů clearingového systému. Tyto informace jsou shrnuty v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, a členové clearingového systému a klienti mají přístup pouze k podrobným výsledkům a analýze zátěžového testování, které se týkají jejich vlastních portfolií.
8. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy zátěžového testování.
Článek 52
Rizikové faktory zátěžového testování
1. Ústřední protistrana stanoví relevantní rizikové faktory, které jsou specifické pro smlouvy, jejichž clearing provádí, jež by mohly ovlivnit její ztráty, a má k dispozici vhodnou metodu k měření. Zátěžové testování ústřední protistrany případně zohlední přinejmenším rizikové faktory specifické pro tyto druhy finančních nástrojů:
a)
smlouvy související s úrokovými sazbami: Rizikové faktory týkající se úrokových sazeb v každé měně, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů. Modelování výnosové křivky se rozdělí do různých segmentů splatnosti s cílem zachytit změny volatility úrokových sazeb na výnosové křivce. Počet souvisejících rizikových faktorů závisí na komplexnosti smluv o úrokových sazbách, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Bazické riziko, které vyplývá z ne zcela korelovaných pohybů mezi vládními a ostatními úrokovými sazbami s pevným výnosem, se zaznamená odděleně;
b)
smlouvy související se směnnými kurzy: Rizikové faktory týkající se každé cizí měny, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů, a směnného kurzu mezi měnou, v níž jsou realizovány výzvy k doplnění zajištění a měnou, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů;
c)
smlouvy související s akciemi: Rizikové faktory týkající se volatility jednotlivých emisí akcií na všech trzích, kde ústřední protistrana provádí clearing, a volatility různých sektorů celkového akciového trhu. Propracovanost a povaha techniky modelování pro daný trh musí odpovídat expozici ústřední protistrany vůči celkovému trhu, jakož i její koncentraci při jednotlivých emisích akcií na daném trhu;
d)
komoditní smlouvy: Rizikové faktory, které zohledňují různé kategorie a podkategorie komoditních smluv a souvisejících derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, případně včetně změn výnosu z držení mezi derivátovými pozicemi a hotovostními pozicemi pro danou komoditu;
e)
smlouvy související s úvěry: Rizikové faktory, které zohledňují riziko pádu do defaultu, včetně kumulovaného rizika vyplývajícího z vícenásobných selhání, bazického rizika a volatility míry výtěžnosti.
2. Ve svém zátěžovém testování se ústřední protistrana rovněž patřičně zaměří přinejmenším na tyto skutečnosti:
a)
korelace, včetně korelací mezi identifikovanými rizikovými faktory a podobnými smlouvami, jejichž clearing ústřední protistrana provádí;
b)
faktory týkající se implicitní a historické volatility smlouvy, u níž se provádí clearing;
c)
specifické charakteristiky všech nových smluv, u nichž má ústřední protistrana provést clearing;
d)
riziko koncentrace, a to včetně vůči členovi clearingového systému a subjektům v rámci skupiny členů clearingového systému;
e)
vzájemné závislosti a vícečetné vztahy;
f)
relevantní rizika včetně měnového rizika;
g)
stanovené limity expozic;
h)
riziko pozitivní korelace.
Článek 53
Zátěžové testování celkových finančních zdrojů
1. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, aby její kombinace marží, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů byla dostačující k pokrytí selhání nejméně dvou členů clearingového systému, vůči kterým má největší expozice, za mimořádných, ale možných tržních podmínek. Program zátěžového testování se také zaměří na případné ztráty vyplývající ze selhání subjektů téže skupiny jako dva členové clearingového systému, vůči nimž má největší expozice, za mimořádných, ale možných tržních podmínek.
2. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, aby její marže a fond pro riziko selhání byly dostačující přinejmenším k pokrytí selhání člena clearingového systému, vůči kterému má největší expozice, nebo druhého a třetího největšího člena clearingového systému, jestliže je podle článku 42 nařízení (EU) č. 648/2012 součet jejich expozic větší.
3. Ústřední protistrana provede pečlivou analýzu případných ztrát, které by mohla utrpět, a vyhodnotí potenciální ztráty pozic členů clearingového systému, včetně rizika, že likvidace takových pozic by mohla mít dopad na trh a na výši pokrytí maržemi ústřední protistrany.
4. Ústřední protistrana musí ve svých zátěžových testech případně vzít v úvahu dopady selhání člena clearingového systému, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Případně je rovněž třeba zohlednit dopady selhání klienta, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
5. Zátěžové testy ústřední protistrany zohlední likvidační období podle článku 26.
Článek 54
Zátěžové testování likvidních finančních zdrojů
1. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, že její likvidní finanční zdroje jsou dostatečné v souladu s požadavky stanovenými v kapitole VIII.
2. Ústřední protistrana má jasná a transparentní pravidla a postupy pro řešení nedostatku likvidních finančních zdrojů zdůrazněného v jejích zátěžových testech, aby zajistila vypořádání platebních povinností.
Ústřední protistrana má rovněž jasné postupy pro využívání výsledků a analýzy svých zátěžových testů, aby vyhodnotila a přizpůsobila adekvátnost svého rámce pro řízení rizik likvidity a poskytovatele likvidity.
3. Scénáře zátěžových testů používané pro zátěžové testování likvidních finančních zdrojů zohlední strukturu a provoz ústřední protistrany a obsáhnou všechny subjekty, které by pro ni mohly představovat významné riziko likvidity. Tyto zátěžové testy rovněž vezmou v úvahu všechny silné vazby nebo podobné expozice mezi členy jejího clearingového systému, včetně jiných subjektů, které jsou součástí téže skupiny, a posoudí pravděpodobnost vícenásobných selhání a šíření nákazy mezi členy jejího clearingového systému, kterou mohou tato selhání způsobit.
ODDÍL 5
Pokrytí a využití výsledků testování
Článek 55
Udržování dostatečného pokrytí
1. Ústřední protistrana vytvoří a udržuje postupy pro zachycení změn tržních podmínek, včetně nárůstu volatility či snížení likvidity finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, s cílem rychle přizpůsobit výpočet svých maržových požadavků, aby odpovídajícím způsobem zohlednily nové podmínky na trhu.
2. Ústřední protistrana provádí testování svého snížení hodnoty, aby zabezpečila, že zajištění lze proměnit na likvidní prostředky ve výši alespoň jeho snížené hodnoty za zjištěných, mimořádných, ale možných tržních podmínek.
3. Pokud ústřední protistrana vybírá marže ve vztahu k portfoliu a nikoli k produktům, musí průběžně přezkoumávat a testovat kompenzace mezi produkty. Ústřední protistrana založí tyto kompenzace na obezřetné a ekonomicky smysluplné metodice, která odráží míru cenové závislosti mezi produkty. Ústřední protistrana zejména testuje, jak se korelace chovají během období skutečných a hypotetických krizových podmínek na trhu.
Článek 56
Přezkum modelů s použitím výsledků testování
1. Ústřední protistrana má jasné postupy pro určení výše dodatečných marží, které možná bude muset vybrat, a to i vnitrodenně, a pro opětovné nastavení svého modelu marží, pokud zpětné testování naznačuje, že se model nechoval tak, jak se očekávalo, s tím výsledkem, že nestanoví příslušnou výši počáteční marže nezbytnou pro dosažení zamýšlené úrovně spolehlivosti. Pokud ústřední protistrana zjistila, že je nutné účtovat dodatečnou marži, učiní tak v rámci účtování příštích marží.
2. Ústřední protistrana vyhodnotí zdroje výjimek z testování, na které upozornily její zpětné testy. V závislosti na zdroji výjimek rozhodne ústřední protistrana, zda je nutná zásadní změna modelu marží nebo modelů, které tvoří jeho vstupy, a zda je nutné nové nastavení stávajících parametrů.
3. Ústřední protistrana vyhodnotí zdroje výjimek z testování, na které upozornily její zátěžové testy. Podle zdrojů výjimek rozhodne ústřední protistrana, zda je nutná zásadní změna jejích modelů, jejich metodik nebo rámce pro řízení rizika likvidity nebo zda je nutné opětovné nastavení stávajících parametrů a předpokladů.
4. Pokud z výsledků testů vyplývá nedostatečné pokrytí marže, fondu pro riziko selhání nebo jiných finančních zdrojů, ústřední protistrana zvýší celkové pokrytí svých finančních zdrojů na přijatelnou úroveň při dalším účtování marží. Pokud z výsledků testů vyplývá nedostatek likvidních finančních zdrojů, ústřední protistrana zvýší své likvidní finanční zdroje na přijatelnou úroveň, jak nejdříve je to možné.
5. Ústřední protistrana při přezkumu svých modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity sleduje frekvenci opětovného výskytu výjimek z testování, aby řádně a bez zbytečného odkladu identifikovala a vyřešila problémy.
ODDÍL 6
Reverzní zátěžové testování
Článek 57
Reverzní zátěžové testování
1. Ústřední protistrana provede reverzní zátěžové testy, které jsou navrženy tak, aby zjistily, za jakých tržních podmínek může kombinace jejích marží, fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů vést k nedostatečnému pokrytí úvěrových expozic, a kdy mohou být její likvidní finanční zdroje nedostatečné. Při provádění těchto testů modeluje ústřední protistrana mimořádné tržní podmínky, které přesahují rámec toho, co je považováno za možné tržní podmínky, aby pomohla určit omezení svých modelů, svého rámce pro řízení rizika likvidity, svých finančních zdrojů a svých likvidních finančních zdrojů.
2. Ústřední protistrana vypracuje reverzní zátěžové testy přizpůsobené specifickým rizikům trhů a smlouvám, pro které poskytuje clearingové služby.
3. Ústřední protistrana použije podmínky vymezené v odstavci 1 a výsledky a analýzu svého reverzního zátěžového testování, aby usnadnila identifikaci mimořádných, ale možných scénářů v souladu s kapitolou VII.
4. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o svých výsledcích a své analýze reverzního zátěžového testování v podobě, která neporušuje důvěrnost, aby výbor pro rizika mohl ve svém přezkumu vydat doporučení.
ODDÍL 7
Postupy pro případ selhání
Článek 58
Testování postupů pro případ selhání
1. Ústřední protistrana testuje a reviduje své postupy pro případ selhání s cílem zajistit, aby byly účelné i účinné. Ústřední protistrana provádí jako součást testování svých postupů v případě selhání simulační cvičení.
2. Ústřední protistrana po testování svých postupů pro případ selhání identifikuje veškeré nejistoty a vhodně své postupy přizpůsobí, aby tyto nejistoty zmírnila.
3. Ústřední protistrana realizací simulačních cvičení ověří, zda všichni členové clearingového systému a případně klienti a jiné relevantní osoby, včetně interoperabilních ústředních protistran a případných poskytovatelů souvisejících služeb, jsou řádně informováni a jsou si vědomi postupů obsažených ve scénáři pro případ selhání.
ODDÍL 8
Četnost validace a testování
Článek 59
Četnost
1. Ústřední protistrana provádí komplexní validaci svých modelů a jejich metodik nejméně jednou ročně.
2. Ústřední protistrana provádí komplexní validaci svého rámce pro řízení rizika likvidity nejméně jednou ročně.
3. Ústřední protistrana provádí plnou validaci svých modelů pro oceňování nejméně jednou ročně.
4. Ústřední protistrana přezkoumá vhodnost postupů specifikovaných v článku 51 nejméně jednou ročně.
5. Ústřední protistrana analyzuje a sleduje výkonnost svého modelu a pokrytí finančními zdroji v případě selhání zpětným testováním pokrytí maržemi nejméně jednou denně a prováděním zátěžových testů za použití standardních a předem stanovených parametrů a předpokladů nejméně jednou denně.
6. Ústřední protistrana analyzuje a sleduje svůj rámec pro řízení rizika likvidity prováděním zátěžových testů svých likvidních finančních zdrojů nejméně jednou denně.
7. Ústřední protistrana provádí podrobnou důkladnou analýzu výsledků testování nejméně jednou měsíčně, aby zajistila, že scénáře zátěžových testů, modely a rámec pro řízení rizika likvidity, základní parametry a předpoklady jsou správné. Tato analýza se provádí častěji za krizových tržních podmínek, a to včetně situace, kdy finanční nástroje, u nichž je prováděn clearing, nebo trhy, kde se poskytují služby, obecně vykazují vysokou volatilitu, stávají se méně likvidními nebo, pokud se velikost nebo koncentrace pozic držených jejími členy clearingového systému výrazně zvýší nebo pokud se očekává, že ústřední protistrana bude čelit krizovým tržním podmínkám.
8. Analýza citlivosti se provádí nejméně jednou měsíčně, přičemž se použijí výsledky testů citlivosti. Tato analýza by měla být prováděna častěji, pokud jsou trhy nezvykle volatilní nebo méně likvidní nebo pokud se velikost nebo koncentrace pozic držených členy clearingového systému výrazně zvýší.
9. Ústřední protistrana testuje nejméně jednou ročně kompenzace mezi finančními nástroji a způsob, jak se korelace chovají během období skutečných a hypotetických krizových tržních podmínek.
10. Snížení hodnoty ústřední protistrany se testuje nejméně jednou měsíčně.
11. Ústřední protistrana provádí reverzní zátěžové testy nejméně jednou za čtvrt roku.
12. Ústřední protistrana své postupy pro případ selhání testuje a reviduje minimálně čtvrtletně a nejméně jednou ročně provádí simulační cvičení v souladu s článkem 61. Ústřední protistrana rovněž provádí simulační cvičení poté, co došlo k jakékoli zásadní změně jejích postupů pro případ selhání.
ODDÍL 9
Časové horizonty použité pro provádění testů
Článek 60
Časové horizonty
1. Časové horizonty použité pro zátěžové testy jsou vymezeny v souladu s kapitolou VII a zahrnují budoucí mimořádné, ale možné tržní podmínky.
2. Historické časové horizonty použité pro zpětné testy zahrnují údaje minimálně z posledního roku nebo dobu, po kterou provádí ústřední protistrana clearing relevantních finančních nástrojů, pokud je to méně než jeden rok.
ODDÍL 10
Zveřejňování informací
Článek 61
Informace, které mají být zveřejněny
1. Ústřední protistrana zveřejní všeobecné zásady, které jsou základem pro její modely a jejich metodiky, povahu prováděných testů s obecným souhrnem výsledků testů a všechna přijatá nápravná opatření.
2. Ústřední protistrana zveřejní klíčové aspekty svých postupů pro případ selhání, včetně:
a)
okolností, za nichž mohou být opatření přijata;
b)
toho, kdo může tato opatření učinit;
c)
rozsahu opatření, která mohou být přijata, včetně zacházení jak s vlastními pozicemi, tak s pozicemi klientů, finančními prostředky a aktivy;
d)
mechanismů pro řešení závazků ústřední protistrany vůči členům clearingového systému, kteří neselhali;
e)
mechanismů, jejichž cílem je pomoci řešit závazky člena clearingového systému, který selhal, vůči jeho klientům.
Článek 62
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Příloha I oddíl 2 písm. h) se použije po uplynutí tří let od data vstupu tohoto nařízení v platnost, pokud jde o obchody týkající se derivátů uvedených v čl. 2 odst. 4 písm. b) a d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1227/2011 (10).
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 153/2013
z dne 19. decembra 2012
o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z regulativnimi tehničnimi standardi glede zahtev za centralne nasprotne stranke
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke (1),
ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov (2), zlasti člena 25(8), člena 26(9), člena 29(4), člena 34(3), člena 41(5), člena 42(5), člena 44(2), člena 45(5), člena 46(3), člena 47(8) in člena 49(4) Uredbe,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Določbe iz te uredbe so tesno povezane, saj obravnavajo organizacijske zahteve, vključno z vodenjem evidenc in neprekinjenim poslovanjem, bonitetne zahteve, vključno v zvezi s kritji, jamstveni sklad, kontrole likvidnostnega tveganja, kaskadni pristop k neplačilom, zavarovanje s premoženjem, naložbeno politiko, pregled modelov, testiranje izjemnih situacij in testiranje za nazaj. Za zagotovitev skladnosti med navedenimi določbami, ki bi morale začeti veljati hkrati, in za omogočanje celovitega pregleda nad določbami in enotnega dostopa do njih za osebe, za katere veljajo navedene obveznosti, je zaželeno, da se vsi regulativni tehnični standardi, ki se zahtevajo v skladu z naslovom III in naslovom IV Uredbe (EU) št. 648/2012, vključijo v eno uredbo.
(2)
Glede na globalno naravo finančnih trgov bi morala ta uredba upoštevati načela za infrastrukturo za finančni trg, ki sta jih izdala Odbor za plačilne in poravnalne sisteme ter Mednarodno združenje nadzornikov trga vrednostnih papirjev (načela CPSS-IOSCO) in služijo kot globalno merilo za regulativne zahteve za centralne nasprotne stranke (CNS).
(3)
Za zagotavljanje, da so CNS varne in stabilne v vseh tržnih pogojih, je pomembno, da CNS sprejmejo postopke za preudarno upravljanje tveganj, ki ustrezno zajemajo vsa tveganja, ki so jim lahko ali so jim izpostavljene CNS. V zvezi s tem bi morali biti standardi upravljanja tveganj, ki jih dejansko izvajajo CNS, strožji od tistih, ki so določeni v tej uredbi, če se za namene upravljanja tveganj to zdi primerno.
(4)
Zaradi pojasnitve omejenega števila pojmov, ki izhajajo iz Uredbe (EU) št. 648/2012, in opredelitve tehničnih izrazov, ki so potrebni za pripravo tega tehničnega standarda, bi bilo treba opredeliti nekatere izraze.
(5)
Pomembno je zagotoviti, da priznane CNS iz tretjih držav ne motijo pravilnega delovanja trgov Unije. Zaradi tega je bistveno, da priznane CNS ne morejo znižati svojih zahtev glede upravljanja tveganj pod standarde Unije, kar bi lahko privedlo do regulatorne arbitraže. Informacije, ki se posredujejo organu ESMA o priznanju CNS iz tretje države, bi mu morale omogočiti, da oceni, ali CNS v celoti upošteva bonitetne zahteve, ki se uporabljajo v zadevni tretji državi. Poleg tega bi morala Komisija z ugotavljanjem enakovrednosti zagotoviti, da so zakoni in drugi predpisi v tretji državi enakovredni določbam iz naslova IV Uredbe (EU) št. 648/2012 in iz te uredbe.
(6)
Da se zagotovi ustrezna raven zaščite vlagateljev, lahko Evropski organ za vrednostne papirje in trge (ESMA) pri priznavanju CNS iz tretjih držav zahteva dodatne informacije poleg tistih, ki so nujno potrebne za oceno, ali so izpolnjeni pogoji iz Uredbe (EU) št. 648/2012.
(7)
Stalno ocenjevanje, ali CNS iz tretjih držav v celoti upoštevajo bonitetne zahteve iz teh tretjih držav, je dolžnost pristojnega organa iz tretje države. Namen informacij, ki jih posreduje CNS vlagateljica iz tretje države organu ESMA, ne bi smela biti ponovna ocena pristojnega organa iz tretje države, ampak zagotavljanje, da za CNS veljata učinkovit nadzor in izvrševanje v tretji državi, s čimer se zagotavlja visoka raven zaščite vlagateljev.
(8)
Da bi organ ESMA lahko opravil celovito oceno, bi bilo treba informacije, ki jih zagotovi CNS vlagateljica iz tretje države, dopolniti z informacijami, potrebnimi za oceno učinkovitosti stalnega nadzora, izvršilnih pooblastil in ukrepov, ki jih sprejme pristojni organ iz tretje države. Take informacije bi bilo treba zagotoviti v okviru dogovora o sodelovanju, sklenjenega v skladu z Uredbo (EU) št. 648/2012. Takšen dogovor o sodelovanju bi moral zagotoviti, da je organ ESMA pravočasno obveščen o vseh nadzornih ali izvršilnih ukrepih glede CNS vlagateljice, o vseh spremembah pogojev, pod katerimi se izda dovoljenje zadevni CNS, in o vseh zadevnih posodobitvah informacij, ki jih je CNS prvotno zagotovila v okviru postopka priznavanja.
(9)
Zahteve iz Uredbe (EU) št. 648/2012, ki se nanašajo na notranje zahteve glede poročanja o tveganjih, je treba podrobneje določiti, da se izvaja okvir upravljanja tveganj, ki vključuje strukturo, pravice in odgovornosti notranjega postopka za upravljanje s tveganji. Ureditve upravljanja bi morale upoštevati različne ureditve prava družb v Uniji za zagotovitev, da CNS delujejo znotraj trdnega pravnega okvira.
(10)
Za zagotovitev, da CNS izvaja ustrezne postopke za upoštevanje te uredbe, Uredbe (EU) št. 648/2012 in Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 1249/2012 (3), bi bilo treba določiti vlogo in odgovornosti funkcije za zagotavljanje skladnosti CNS.
(11)
Treba je jasno opredeliti odgovornosti organa upravljanja in višjega vodstva ter minimalne zahteve za delovanje organa upravljanja za zagotovitev, da organizacijska struktura CNS omogoča stalno in urejeno izvajanje njenih storitev in dejavnosti. Poleg tega je treba tudi določiti jasne in neposredne zahteve glede poročanja, da se zagotovi odgovornost.
(12)
Pomembno je, da politika prejemkov ne spodbuja čezmernega tveganja, da se zagotovi zanesljivo in preudarno upravljanje CNS. Da bi politika prejemkov dosegla nameravane učinke, bi jo moral ustrezno spremljati in pregledovati organ upravljanja, ki bi moral ustanoviti poseben odbor za ustrezno nadzorovanje izpolnjevanja politike prejemkov.
(13)
Za zagotavljanje, da CNS poslujejo s potrebno ravnjo človeških virov za izpolnjevanje vseh svojih obveznosti, da so odgovorne za izvajanje svojih dejavnosti in da imajo pristojni organi ustrezne kontakte znotraj CNS, ki jih nadzirajo, bi CNS morale imeti vsaj vodilnega za tveganja, vodilnega za zagotavljanje skladnosti s predpisi in vodilnega za tehnologijo.
(14)
CNS bi morale ustrezno ocenjevati in spremljati, v kolikšni meri imajo člani organov upravljanja različnih gospodarskih subjektov navzkrižja interesov bodisi znotraj bodisi zunaj skupine CNS. Članom organa upravljanja se ne bi smelo preprečiti, da sedijo v različnih organih upravljanja, razen če to povzroča navzkrižja interesov.
(15)
Za doseganje učinkovite revizijske funkcije, bi morala CNS opredeliti zahteve glede odgovornosti in poročanja svojih notranjih revizorjev, da bi lahko organ upravljanja CNS in pristojni organi pravočasno obravnavali zadevna vprašanja. Pri uvedbi in ohranjanju funkcije notranje revizije bi bilo treba jasno opredeliti njeno misijo, neodvisnost in objektivnost, področje dela in dolžnosti, pristojnost, odgovornost in standarde poslovanja.
(16)
Da bi lahko zadevni pristojni organ učinkovito izvajal svoje dolžnosti, bi mu bilo treba zagotoviti dostop do vseh potrebnih informacij za ugotavljanje, ali CNS izpolnjuje pogoje za izdajo dovoljenja. Takšne informacije bi morala CNS dati takoj na voljo.
(17)
Evidence, ki jih hrani CNS, bi morale omogočiti temeljito poznavanje kreditne izpostavljenosti CNS do klirinških članov in spremljanje implicitnega sistemskega tveganja. Prav tako bi morale omogočiti pristojnim organom, organu ESMA in zadevnim članom Evropskega sistema centralnih bank (ESCB) ustrezno rekonstrukcijo klirinškega procesa, da se oceni skladnost s predpisanimi zahtevami, vključno z zahtevami glede poročanja. Ko so ti podatki evidentirani, so koristni tudi za CNS pri izpolnjevanju regulativnih zahtev in obveznosti do klirinških članov in pri reševanju sporov.
(18)
Podatke, ki jih CNS sporočajo v repozitorije sklenjenih poslov, bi bilo treba evidentirati, tako da se pristojnim organom omogoči preverjanje, ali CNS spoštujejo obveznosti glede poročanja iz Uredbe (EU) št. 648/2012, in da se olajša dostop do informacij v primerih, ko jih ni mogoče najti v repozitorijih sklenjenih poslov.
(19)
Pri zahtevah glede vodenja evidenc v zvezi s trgovino bi bilo treba uporabiti enake koncepte, kot se uporabljajo pri obveznostih poročanja iz člena 9 Uredbe (EU) št. 648/2012, da se zagotovi ustrezno poročanje s strani CNS.
(20)
Da se zagotovi neprekinjeno poslovanje v času motenj, bi se morala sekundarna lokacija za obdelavo CNS nahajati dovolj daleč stran in na geografsko dovolj ločeni lokaciji od primarne lokacije, tako da ne bi bila podvržena istim motnjam, ki bi povzročile nerazpoložljivost primarne lokacije. Treba bi bilo pripraviti scenarije za analizo učinka krize na ključne storitve, vključno s scenariji, ki predvidevajo nerazpoložljivost sistemov zaradi naravne nesreče. Te analize bi bilo treba redno pregledovati.
(21)
CNS so sistemsko pomembna infrastruktura finančnega trga in ključne funkcije bi se jim morale povrniti v dveh urah, rezervni sistemi pa naj bi v idealnem primeru začeli z obdelavo podatkov takoj po incidentu. CNS bi morale tudi z zelo visoko zanesljivostjo zagotoviti, da nobeni podatki ne bodo izgubljeni.
(22)
Pomembno je, da v primeru neplačila klirinškega člana niso povzročene velike izgube za druge udeležence na trgu. Zato se od CNS zahteva, da s kritji neplačnika pokrijejo vsaj ustrezen delež izgube, ki jo lahko ima CNS med postopkom zapiranja pozicije. Pravila bi morala določiti najnižji odstotek kritja za različne razrede finančnih instrumentov. Poleg tega bi morale CNS upoštevati načela za ustrezno prilagoditev stopenj kritja značilnostim vsakega finančnega instrumenta ali portfelja, za katerega opravijo kliring.
(23)
CNS naj ne bi zmanjšale kritja na raven, ki zaradi zelo konkurenčnega okolja ogroža njihovo varnost. Zaradi tega bi se morale pri izračunu kritja v osnovnih komponentah upoštevati posebne zahteve. Kritja bi torej morala upoštevati celo vrsto tržnih pogojev, vključno z obdobji izjemnih situacij.
(24)
Treba bi bilo določiti pravila za opredelitev ustreznega odstotka in časovnih obdobij za obdobje unovčenja in izračun pretekle nestanovitnosti. Vendar je za zagotovitev, da CNS ustrezno obvladujejo tveganja, s katerimi se soočajo, zaželeno, da ta uredba ne opredeljuje pristopa, ki bi ga morala izbrati CNS za izračun zahtev glede kritja iz teh parametrov. Iz istih razlogov se CNS ne bi smelo preprečiti, da uporabijo različne zanesljive metodološke pristope za razvoj portfeljskega kritja, in bi jim bilo treba dovoliti, da uporabijo metode, ki temeljijo na korelacijah med različnimi cenovnimi tveganji finančnega instrumenta ali sklopa finančnih instrumentov, za katere se opravi kliring, ter ustrezne metode, ki temeljijo na enakovrednih statističnih parametrih odvisnosti.
(25)
CNS bi morala pri določitvi obdobja, v katerem je izpostavljena tržnemu tveganju v zvezi z upravljanjem pozicij neplačnika, upoštevati ustrezne značilnosti finančnih instrumentov ali portfelja, za katerega je bil opravljen kliring, kot so raven likvidnosti in velikost pozicije ali njena koncentracija. CNS bi morala preudarno oceniti čas, ki je potreben za popolno zaprtje pozicije neplačnika od zadnjega zbiranja podatkov o kritju, velikosti pozicije in njeni koncentraciji.
(26)
Da bi se izognili povzročanju finančne nestabilnosti ali njenemu povečevanju, bi morale CNS, kolikor je to izvedljivo, sprejeti v prihodnost usmerjene metodologije za izračun kritja, ki omejujejo verjetnost procikličnih sprememb v zahtevah po kritju, ne da bi pri tem ogrozile prilagodljivost CNS.
(27)
Večji interval zaupanja za izvedene finančne instrumente OTC je običajno upravičen, ker je lahko določanje cen pri teh proizvodih manj zanesljivo in je na voljo manj preteklih podatkov, na podlagi katerih se oceni izpostavljenost. CNS lahko opravijo kliring izvedenih finančnih instrumentov OTC, ki jih to ne zadeva in imajo enake značilnosti tveganja, kakor finančni instrumenti, ki kotirajo na borzi, in bi morale biti sposobne opraviti kliring teh proizvodov dosledno, ne glede na metodo izvrševanja.
(28)
Primerna opredelitev skrajnih, vendar možnih tržnih razmer, je temeljni sestavni del upravljanja tveganj CNS. Da se okvir upravljanja tveganj CNS posodablja, se skrajne, vendar možne tržne razmere, ne bi smele obravnavati kot statičen koncept, ampak kot pogoji, ki se sčasoma razvijajo in se po trgih razlikujejo. Neki tržen scenarij je lahko skrajen, vendar možen za eno CNS, za drugo CNS pa nima večjega pomena. CNS bi morala vzpostaviti trden okvir notranje politike za opredelitev trgov, ki jim je izpostavljena, in uporabljati skupen minimalen sklop standardov za opredelitev skrajnih, vendar možnih razmer na vsakem opredeljenem trgu. Objektivno bi morala tudi preučiti možnost hkratnih pritiskov na več trgih.
(29)
Da bi se zagotovilo sprejetje primernih in zanesljivih ureditev upravljanja, bi moral odbor za tveganja razpravljati o okviru, ki ga uporablja CNS za opredelitev skrajnih, vendar možnih tržnih razmer, odobriti pa bi ga moral organ upravljanja. Treba bi ga bilo pregledati vsaj enkrat letno, o rezultatih pa bi moral razpravljati odbor za tveganja in jih nato sporočiti organu upravljanja. Pregled bi moral zagotoviti, da se spremembe obsega in koncentracije izpostavljenosti CNS ter razvoj na trgih, na katerih deluje, odražajo v opredelitvi skrajnih, vendar možnih tržnih razmer. Ta pregled pa ne bi smel biti nadomestilo za stalno ocenjevanje ustreznosti jamstvenega sklada s strani CNS, in sicer glede na spreminjajoče se tržne razmere.
(30)
Da bi zagotovili učinkovito upravljanje likvidnostnega tveganja, bi se moralo od CNS zahtevati, da vzpostavijo okvir za upravljanje likvidnostnega tveganja. Ta okvir bi moral biti odvisen od narave njenih obveznosti in obravnavati orodja, ki jih ima CNS na voljo za oceno likvidnostnega tveganja, s katerim se sooča, določanje verjetnih likvidnostnih pritiskov in zagotavljanje ustreznosti njenih likvidnih sredstev.
(31)
Od CNS bi bilo treba zahtevati, da pri ocenjevanju ustreznosti svojih likvidnih sredstev upošteva velikost in likvidnost sredstev, ki jih ima v lasti, ter morebitno koncentracijo tveganja teh sredstev. Pomembno je, da lahko CNS identificirajo vse glavne vrste koncentracij likvidnostnega tveganja znotraj svojih sredstev, tako da so lahko likvidnostna sredstva CNS po potrebi takoj na voljo. CNS bi morala upoštevati tudi dodatna tveganja, ki izhajajo iz večkratnih razmerij, soodvisnosti in koncentracije.
(32)
Ker morajo biti likvidna sredstva takoj na voljo za transakcije, ki se poravnajo na isti dan, ali celo za enodnevne transakcije, lahko CNS uporablja denarna sredstva centralne banke izdajateljice, denarna sredstva posojilno sposobnih poslovnih bank, zavezujoče kreditne linije, zavezujoče repo posle, zelo tržljivo zavarovanje s premoženjem, ki se hrani pri CNS, in naložbe, ki so takoj na voljo in jih je mogoče pretvoriti v denarna sredstva z vnaprej določenimi in visoko zanesljivimi ureditvami financiranja, in sicer tudi v izjemnih tržnih razmerah. Takšna denarna sredstva in zavarovanje s premoženjem bi bilo pod določenimi pogoji mogoče šteti kot del vnaprej določenih likvidnih finančnih sredstev.
(33)
Da bi se izognili regulatorni arbitraži in ustrezno spodbudili CNS, da določi bonitetne zahteve in ohranja ta znesek na ustrezni ravni, je pomembno določiti skupno metodologijo za izračun in ohranjanje določenega zneska namenskih lastnih sredstev, ki jih mora imeti CNS na voljo za uporabo pri kaskadnem pristopu k neplačilom. Ključnega pomena je, da so ta sredstva, ki krijejo izgube iz naslova neplačil, ločena od minimalnih kapitalskih zahtev CNS, ki zajemajo drugačna tveganja, ki jim je lahko izpostavljena CNS, in imajo drugačno funkcijo od teh minimalnih kapitalskih zahtev.
(34)
Pomembno je, da CNS uporabljajo usklajeno metodologijo za izračun lastnih sredstev, ki jo je treba uporabiti pri kaskadnem pristopu k neplačilom, da se zagotovijo enaki pogoji med CNS. Če se CNS dovoli lastna presoja pri izvajanju metodologije, ki ni dovolj jasna, bi to privedlo do zelo različnih rezultatov med CNS ter tako spodbudilo regulatorno arbitražo. Zato je bistvenega pomena, da metodologija ne omogoča lastne presoje CNS. Zaradi tega bi bilo ustrezno uporabiti enostaven odstotek, ki temelji na jasno opredeljivi meri, in jasno metodologijo za zagotavljanje usklajenega izračuna lastnih sredstev CNS, ki se uporabijo pri kaskadnem pristopu k neplačilom.
(35)
Treba bi bilo določiti minimalen sklop meril za zagotovitev visoke likvidnosti sprejemljivega zavarovanja s premoženjem, ki se lahko hitro in z minimalnim učinkom na cene pretvori v denarna sredstva. Ta merila bi se morala nanašati na izdajatelja zavarovanja s premoženjem, obseg, v katerem se lahko unovči na trgu, in na to, ali je njegova vrednost povezana s kreditno sposobnostjo člana, ki nudi zavarovanje s premoženjem, da se poskrbi za morebitno tveganje zaradi neugodnih gibanj. CNS bi morala imeti možnost, da po potrebi uporabi dodatna merila za doseganje želene ravni trdnosti.
(36)
CNS bi morala sprejeti le visoko likvidno zavarovanje s premoženjem z minimalnim kreditnim in tržnim tveganjem. Za zagotavljanje, da zavarovanje s premoženjem CNS ostane ves čas zelo likvidno, mora CNS vzpostaviti pregledne in predvidljive politike in postopke za ocenjevanje in stalno spremljanje likvidnosti sredstev, sprejetih kot zavarovanje s premoženjem, in izvajati ustrezne metodologije vrednotenja. V ta namen bi morale CNS uporabljati tudi omejitve koncentracije, namenjene ohranjanju zadostne razpršenosti zavarovanja s premoženjem, za zagotavljanje, da se lahko takoj unovči, ne da bi na njegovo vrednost vplivalo znatno tržno tveganje. Pri določanju politik glede primernega zavarovanja in omejitev koncentracije bi morale upoštevati globalno razpoložljivost takšnega zavarovanja s premoženjem glede na potencialne makroekonomske učinke politik.
(37)
Da bi se izognili tveganju zaradi neugodnih gibanj, klirinškim članom na splošno ne bi smelo biti dovoljeno, da kot zavarovanje s premoženjem uporabijo svoje vrednostne papirje ali vrednostne papirje, ki jih izda subjekt iz iste skupine. Vendar bi CNS moralo biti omogočeno, da klirinškim članom dovoli izdajo kritih obveznic, ki ščitijo pred insolventnostjo izdajatelja. Osnovno zavarovanje s premoženjem pa bi moralo biti kljub temu ustrezno ločeno od izdajatelja in izpolnjevati minimalna merila za sprejemljivost zavarovanja s premoženjem. Klirinški član ne bi smel izdati finančnih instrumentov predvsem za to, da bi jih drug klirinški član uporabil kot zavarovanje s premoženjem.
(38)
Za zagotovitev varnosti CNS bi morala CNS sprejeti garancijo poslovne banke kot zavarovanje s premoženjem šele po temeljiti oceni izdajatelja ter pravnega, pogodbenega in operativnega okvira garancije. Treba bi se bilo izogniti nezavarovanim izpostavljenostim CNS poslovnim bankam. Zato se lahko garancije poslovnih bank sprejmejo le pod strogimi pogoji. Ti pogoji so na splošno izpolnjeni na trgih, za katere je značilna visoka koncentracija poslovnih bank, ki so pripravljene dati posojilo nefinančnim klirinškim članom. Zato bi bilo treba v teh primerih dovoliti višjo omejitev koncentracije.
(39)
Za omejitev tržnega tveganja bi bilo treba od CNS zahtevati, da vsaj enkrat dnevno ovrednoti svoje zavarovanje s premoženjem. Uporabljati bi morala skrbne odbitke, ki odražajo potencialno zmanjšanje vrednosti zavarovanja s premoženjem v intervalu med zadnjim prevrednotenjem in časom, do katerega se zavarovanje s premoženjem lahko upravičeno šteje za unovčenega v izjemnih tržnih pogojih. Stopnja zavarovanja s premoženjem bi morala upoštevati tudi potencialne izpostavljenosti tveganju zaradi neugodnih gibanj.
(40)
Uporaba odbitkov bi morala CNS omogočiti izogibanje velikim in nepričakovanim prilagoditvam znesku zahtevanega zavarovanja s premoženjem, da se tako izognejo procikličnim učinkom, kolikor je to mogoče.
(41)
CNS ne bi smela koncentrirati zavarovanja s premoženjem na omejeno število izdajateljev ali omejeno število sredstev, da se izogne morebitnim znatnim škodljivim učinkom na cene v primeru unovčenja zavarovanja s premoženjem v kratkem času. Zaradi tega se koncentrirane pozicije v zavarovanju s premoženjem ne bi smele šteti za zelo likvidne.
(42)
Likvidnostno, kreditno in tržno tveganje bi bilo treba obravnavati na ravni portfelja in na ravni posameznega finančnega instrumenta. Koncentriran portfelj ima lahko znaten negativen učinek na likvidnost zavarovanja s premoženjem ali finančnih instrumentov, v katere lahko CNS vlaga svoja finančna sredstva, saj prodaja velikih pozicij v izjemnih tržnih pogojih verjetno ni izvedljiva brez pritiska na tržne cene. Zaradi istega razloga bi bilo treba spremljati zavarovanje s premoženjem, ki ga drži CNS, ter ga stalno vrednotiti, da ostane likvidno.
(43)
Trgi izvedenih finančnih instrumentov na energente kažejo posebno močno povezavo s promptnimi blagovnimi trgi in na teh trgih izvedenih finančnih instrumentov je delež nefinančnih klirinških članov visok. Na teh trgih je veliko udeležencev tudi proizvajalcev osnovnega blaga. Dostop do zadostnega zavarovanja s premoženjem, da se v celoti krijejo garancije poslovnih bank, bi lahko zahteval znatno odprodajo trenutnih pozicij teh nefinančnih klirinških članov ali bi jih lahko oviral, da kot neposredni klirinški člani CNS nadaljujejo kliring pozicij. Ta proces bi lahko - če se uvede takoj po začetku veljavnosti te uredbe - povzročal motnje na energetskih trgih, kar zadeva likvidnost in raznolikost udeležencev na trgu. Zato bi bilo treba njegovo uporabo preložiti v skladu z dobro izdelanim časovnim okvirom.
(44)
Za zagotovitev dosledne uporabe okvira, določenega v Uredbi (EU) št. 648/2012, bi morale za vse sektorje veljati podobne zahteve v končni obliki predpisov, ki se zanje uporabljajo. Energetska podjetja trenutno delujejo v dobro uveljavljenem okviru, ki bo potreboval čas za prilagoditev določenim novim zahtevam, da bi se preprečili negativni učinki na realno gospodarstvo. Zato je zaželeno, da se določi datum začetka uporabe za to vrsto trgov, ki omogoča ustrezen prehod s trenutne tržne prakse, ne da bi to neupravičeno vplivalo na strukturo trga in likvidnost.
(45)
Naložbena politika CNS bi morala prednostno obravnavati načeli ohranitve kapitala in maksimizacije likvidnosti. Naložbena politika bi morala tudi zagotoviti, da ne prihaja do navzkrižja interesov s poslovnimi interesi CNS.
(46)
Merila, ki bi jih morali izpolnjevati finančni instrumenti, da bi se šteli za primerne naložbe za CNS, bi morala upoštevati načelo 16 CPSS-IOSCO, da se zagotovi mednarodna usklajenost. Od CNS bi se moralo zlasti zahtevati, da uporablja stroge standarde glede izdajatelja finančnega instrumenta, prenosljivosti finančnega instrumenta ter kreditnega in tržnega tveganja, tveganja nestanovitnosti in valutnega tveganja finančnega instrumenta. CNS bi morala zagotoviti, da ne omejuje učinkovitosti ukrepov, sprejetih za omejitev izpostavljenosti naložb tveganju, s tem ko ohranja čezmerno izpostavljenost kateremu koli posameznemu finančnemu instrumentu, tipu finančnega instrumenta, posameznemu izdajatelju, tipu izdajatelja ali posameznemu skrbniku.
(47)
Z uporabo izvedenih finančnih instrumentov je CNS izpostavljena dodatnim kreditnim in tržnim tveganjem in zato je treba določiti strog niz okoliščin, v katerih lahko CNS investira svoja finančna sredstva v izvedene finančne instrumente. Glede na to, da bi moral biti cilj CNS ničelna pozicija, kar zadeva tržno tveganje, bi morala biti edina tveganja, pred katerimi bi se morala zavarovati CNS, tista, ki se nanašajo na zavarovanje s premoženjem, ki ga sprejme, ali tveganja, ki izhajajo iz neplačila klirinškega člana. Tveganja v zvezi z zavarovanjem s premoženjem, ki ga sprejme CNS, se lahko zadovoljivo upravljajo prek odbitkov in ne zdi se potrebno, da CNS v zvezi s tem uporablja izvedene finančne instrumente. CNS bi morala uporabljati izvedene finančne instrumente samo za upravljanje likvidnostnega tveganja, ki izhaja iz izpostavljenosti različnim valutam, in za varovanje portfelja klirinškega člana, ki je v zaostanku s plačili, in samo, kadar postopki CNS v primeru neizpolnjevanja obveznosti predvidevajo takšno uporabo.
(48)
Za zagotavljanje varnosti CNS bi jim moralo biti dovoljeno, da ohranjajo le majhen del denarnih sredstev v nezavarovanih vlogah. Pri varovanju svojih denarnih sredstev bi morale CNS vedno zagotoviti, da so ustrezno zaščitene pred likvidnostnim tveganjem.
(49)
Treba je določiti stroge zahteve za testiranje izjemnih situacij in testiranje za nazaj za zagotovitev, da modeli CNS, njihove metodologije in okvir upravljanja likvidnostnega tveganja delujejo pravilno, ob upoštevanju vseh tveganj, ki jim je izpostavljena CNS, tako da ima CNS ves čas ustrezna sredstva za kritje teh tveganj.
(50)
Za zagotovitev usklajene uporabe zahtev za CNS je treba določiti podrobne določbe glede vrste testov, ki jih je treba izvesti, vključno s testiranjem izjemnih situacij in testiranjem za nazaj. Potreben je pristop, ki temelji na merilih, da se zajame širok niz pogodb o vrednostnih papirjih in izvedenih finančnih instrumentih, za katere se bo morda v prihodnosti opravil kliring, odražajo razlike v pristopih k poslovanju CNS in upravljanju tveganj, omogoča obravnavanje prihodnjega razvoja in novih tveganj ter dovoli zadostna prožnost.
(51)
Pri ovrednotenju modelov CNS, njihovih metodologij in okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja je pomembno, da se uporabi ustrezna neodvisna stranka, tako da je pred izvajanjem mogoče najti vse potrebne korektivne ukrepe in jih izvesti ter da se preprečijo vsa bistvena navzkrižja interesov. Neodvisna stranka bi morala biti dovolj ločena od dela poslovne dejavnosti CNS, ki razvija in izvaja ter bo upravljal model ali politike, ki se pregledujejo, in ne bi smela imeti bistvenega navzkrižja interesov. Te pogoje bi lahko izpolnjevala notranja stranka, ki ima ločene zahteve glede poročanja, ali zunanja stranka.
(52)
Različni vidiki finančnih sredstev CNS, zlasti stopnja pokritosti, jamstveni skladi ali druga finančna sredstva, so namenjeni kritju različnih scenarijev in ciljev. Zato je treba določiti posebne zahteve, ki bodo odražale te cilje in zagotovile usklajeno uporabo po CNS. CNS pri ocenjevanju potrebnega kritja ne bi smela izravnati nobenih izpostavljenosti med klirinškimi člani, ki so v zaostanku s plačili, da bi se tako izognila zmanjšanju potencialnih učinkov, ki bi jih lahko imele te izpostavljenosti.
(53)
Različne vrste finančnih instrumentov, za katere CNS lahko opravlja kliring, so podvržene različnim posebnim tveganjem. Od CNS bi bilo zato treba zahtevati, da preuči vsa tveganja, ki so pomembna za trge, katerim zagotavlja storitve kliringa, v svojih modelih, metodologiji in okviru upravljanja likvidnostnega tveganja, da bi ustrezno merila svoje potencialne prihodnje izpostavljenosti. Da bi se ustrezno upoštevala takšna tveganja, bi morale zahteve za testiranje izjemnih situacij vključevati od različnih vrst finančnih instrumentov odvisna tveganja, ki se nanašajo na različne vrste finančnih instrumentov.
(54)
Da bi CNS zagotovila, da njen model za izračun začetnega kritja ustrezno odraža njene potencialne izpostavljenosti, bi morala poleg dnevnega testiranja za nazaj svoje stopnje pokritosti, ki obravnava ustreznost zahtevanega kritja, testirati za nazaj tudi ključne parametre in postavke modela. To je bistveno za zagotavljanje, da se z modeli CNS natančno izračuna začetno kritje.
(55)
Natančna analiza občutljivosti zahtev za kritje lahko pridobi na pomenu, ko so trgi nelikvidni ali nestanovitni, in bi se morala uporabljati za določanje učinka različnih pomembnih parametrov modela. Analiza občutljivosti je učinkovito orodje za raziskovanje skritih pomanjkljivosti, ki jih ni mogoče odkriti s testiranjem za nazaj.
(56)
Če se testiranje izjemnih situacij in testiranje za nazaj ne izvajata redno, bi to lahko privedlo do tega, da finančna in likvidna sredstva CNS ne bodo zadostna za pokrivanje dejanskih tveganj, ki jim je izpostavljena. Ustrezni testi bodo tudi omogočili modelom CNS, njihovim metodologijam in okviru za upravljanje likvidnostnega tveganja, da se takoj začnejo ukvarjati s spreminjajočimi trgi in novimi tveganji. CNS bi morale zato takoj uporabiti rezultate testiranja za pregled modelov, metodologij in okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja.
(57)
Modeliranje skrajnih tržnih razmer lahko pomaga CNS pri določanju meja trenutnih modelov, okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja ter finančnih in likvidnih sredstev. Vendar od CNS zahteva, da pri modeliranju različnih trgov in proizvodov izvede oceno. Povratno testiranje izjemnih situacij bi bilo treba obravnavati kot koristno, čeprav ne glavno orodje za določanje ustrezne ravni finančnih sredstev.
(58)
Vključenost klirinških članov, strank in drugih ustreznih zainteresiranih strani v testiranje postopkov CNS v primeru neplačila s simulacijskimi vajami, je bistveno za zagotovitev, da imajo razumevanje in operativne zmogljivosti za uspešno sodelovanje pri upravljanju v primeru neplačila. Simulacijske vaje bi morale posnemati scenarij v primeru neplačila za prikaz vloge in odgovornosti klirinških članov, strank in drugih ustreznih zainteresiranih strani. Poleg tega je pomembno, da ima CNS ustrezne mehanizme, ki ji omogočajo, da preveri, ali so potrebni korektivni ukrepi, in opredeli morebitne nejasnosti v postopkih in pravilih ali možnosti lastne presoje, ki jo dovoljujejo pravila in postopki. Testiranje postopkov CNS v primeru neplačila je zlasti pomembno, če se opira na klirinške člane ali tretje stranke, ki izpolnjujejo obveznosti, za pomoč pri postopku zaprtja pozicij ali če se postopki v primeru neizpolnjevanja obveznosti niso nikoli testirali pri dejanskem dogodku neplačila.
(59)
Ta uredba temelji na osnutkih regulativnih tehničnih standardov, ki jih je Evropski organ za vrednostne papirje in trge predložil Komisiji.
(60)
Organ ESMA se je pred predložitvijo osnutka tehničnih standardov, na katerih temelji ta uredba, po potrebi posvetoval z Evropskim bančnim organom (EBA), Evropskim odborom za sistemska tveganja in člani ESCB. V skladu s členom 10 Uredbe (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za vrednostne papirje in trge) (4) je organ ESMA opravil odprta javna posvetovanja o takšnem osnutku regulativnih tehničnih standardov, analiziral morebitne s tem povezane stroške in koristi ter zahteval mnenje interesne skupine za vrednostne papirje in trge, ustanovljene v skladu s členom 37 Uredbe (EU) št. 1095/2010 -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
SPLOŠNO
Člen 1
Opredelitve pojmov
V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
1.
„bazično tveganje“ pomeni tveganje, ki izhaja iz nepopolno soodvisnih gibanj dveh ali več sredstev ali pogodb, za katere CNS opravi kliring;
2.
„interval zaupanja“ pomeni odstotek sprememb v izpostavljenostih za vsak finančni instrument, za katerega se opravi kliring, s sklicevanjem na posebno obdobje zajema podatkov, ki ga mora pokriti CNS v določenem obdobju unovčenja;
3.
„donosnost uporabnosti“ pomeni koristi iz neposrednega lastništva nad fizičnim blagom, nanj pa vplivajo tako tržne razmere kot tudi dejavniki, kot so stvarni stroški skladiščenja;
4.
„kritja“ pomenijo kritja iz člena 41 Uredbe (EU) št. 648/2012, ki lahko vključujejo začetna in gibljiva kritja;
5.
„začetno kritje“ pomeni kritja, ki jih zbere CNS za pokritje potencialne prihodnje izpostavljenosti do klirinških članov, ki zagotavljajo kritje, in po potrebi interoperabilnih CNS v intervalu med zadnjim zbiranjem kritij in unovčenjem pozicij po neplačilu klirinškega člana ali interoperabilne CNS;
6.
„gibljivo kritje“ pomeni kritja, ki so zbrana ali plačana, da odražajo sedanje izpostavljenosti, ki izhajajo iz dejanskih sprememb tržne cene;
7.
„skokovito naraščanje verjetnosti neplačila“ pomeni tveganje, da nasprotna stranka ali izdajatelj nenadoma začne zaostajati s plačili, preden je imel trg čas, da upošteva povečano tveganje neplačila;
8.
„obdobje unovčenja“ pomeni časovno obdobje, ki se uporablja za izračun kritja, za katerega CNS ocenjuje, da je potrebno za upravljanje izpostavljenosti neplačniku, in v katerem je CNS izpostavljena tržnemu tveganju v zvezi z upravljanjem pozicij neplačnika;
9.
„obdobje zajema podatkov“ pomeni časovno obdobje za izračun pretekle nestanovitnosti;
10.
„izjema pri testiranju“ pomeni rezultat testiranja, ki kaže, da model CNS ali okvir za upravljanje likvidnostnega tveganja ni privedel do nameravane ravni kritja;
11.
„tveganje zaradi neugodnih gibanj“ pomeni tveganje, ki izhaja iz izpostavljenosti do nasprotne stranke ali izdajatelja, kadar je zavarovanje s premoženjem, ki ga zagotovi ta nasprotna stranka ali ga izda ta izdajatelj, močno povezano s kreditnim tveganjem.
POGLAVJE II
PRIZNAVANJE CNS IZ TRETJIH DRŽAV
(člen 25 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 2
Informacije, ki se predložijo organu ESMA za priznanje CNS
Vloga za priznanje, ki jo predloži CNS s sedežem v tretji državi, vsebuje vsaj naslednje informacije:
(a)
ime pravnega subjekta;
(b)
identitete delničarjev ali družbenikov s kvalificiranimi deleži;
(c)
seznam držav članic, v katerih namerava opravljati storitve;
(d)
razrede finančnih instrumentov, za katere opravlja kliring;
(e)
podrobnosti, ki se vključijo na spletno stran organa ESMA v skladu s členom 88(1)(e) Uredbe (EU) št. 648/2012;
(f)
podrobnosti o finančnih sredstvih, obliki in metodah, s katerimi se hranijo, in ureditvah za njihovo zaščito, skupaj s postopki v primeru neplačila;
(g)
podrobnosti o metodologiji za izračun kritja in za izračun jamstvenega sklada;
(h)
seznam primernega zavarovanja s premoženjem;
(i)
razčlenitev vrednosti v obliki pričakovanih vrednosti, če je potrebno, za katere CNS vlagateljica opravlja kliring, po vsaki valuti EU, za katero opravlja kliring;
(j)
rezultate testiranja izjemnih situacij in testiranja za nazaj, ki sta bila izvedena v letu pred datumom vloge;
(k)
pravila in notranje postopke z dokazi, da v celoti izpolnjuje zahteve, ki se uporabljajo v navedeni tretji državi;
(l)
podrobnosti o vseh ureditvah zunanjega izvajanja;
(m)
podrobnosti o ureditvah ločevanja in ustrezni pravni trdnosti in izvršljivosti;
(n)
podrobnosti o zahtevah CNS glede dostopa ter pogojih za prekinitev in prenehanje članstva;
(o)
podrobnosti o kakršnem koli dogovoru o interoperabilnosti, vključno s podatki, ki se posredujejo pristojnemu organu iz tretje države za namene ocenjevanja dogovora.
POGLAVJE III
ORGANIZACIJSKE ZAHTEVE
(člen 26 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 3
Ureditve upravljanja
1. Ključne sestavine ureditev upravljanja CNS, ki opredeljujejo njeno organizacijsko strukturo, ter jasno določene in dobro dokumentirane politike, postopki in procesi, v skladu s katerimi delujeta njen organ upravljanja in višje vodstvo, vključujejo naslednje:
(a)
sestavo, vlogo in odgovornosti organa upravljanja in vseh njegovih odborov;
(b)
vloge in odgovornosti vodstva;
(c)
strukturo višjega vodstva;
(d)
zahteve glede poročanja med višjim vodstvom in organom upravljanja;
(e)
postopke za imenovanje članov organa upravljanja in višjega vodstva;
(f)
načrtovanje upravljanja tveganj, funkcije skladnosti in notranjega nadzora;
(g)
postopke za zagotavljanje odgovornosti do zainteresiranih strani.
2. CNS ima ustrezno osebje za izpolnjevanje vseh obveznosti, ki izhajajo iz te uredbe in Uredbe (EU) št. 648/2012. CNS ne deli svojega osebja z drugimi subjekti v skupini, razen v skladu s pogoji ureditve zunanjega izvajanja v skladu s členom 35 Uredbe (EU) št. 648/2012.
3. CNS določi odgovornosti, ki so jasne, dosledne in dobro dokumentirane. CNS zagotovi, da funkcije vodilnega za tveganja, vodilnega za zagotavljanje skladnosti s predpisi in vodilnega za tehnologijo izvajajo različni posamezniki, ki so zaposleni pri CNS in jim je zaupana izključna odgovornost za izvajanje teh funkcij.
4. CNS, ki je del skupine, upošteva morebitne učinke skupine na lastne ureditve upravljanja, vključno s tem, ali ima potrebno stopnjo neodvisnosti za izpolnitev regulativnih obveznosti kot ločena pravna oseba in ali bi bila njena neodvisnost lahko ogrožena zaradi strukture skupine ali katerega koli člana organa upravljanja, ki je tudi član organa upravljanja drugih subjektov iste skupine. Takšna CNS zlasti upošteva posebne postopke za preprečevanje in obvladovanje nasprotij interesov tudi pri ureditvah zunanjega izvajanja.
5. Če ima CNS dvotirni sistem vodenja, se vloga in odgovornosti organa upravljanja iz te uredbe in Uredbe (EU) št. 648/2012 razdelijo med nadzorni svet in upravo, kakor je primerno.
6. Politike, postopki, sistemi in kontrole upravljanja tveganj so del skladnega in doslednega okvira upravljanja, ki se redno pregleduje in posodablja.
Člen 4
Mehanizmi upravljanja tveganj in notranjega nadzora
1. CNS ima zanesljiv okvir za celovito upravljanje vseh bistvenih tveganj, ki jim je ali jim je lahko izpostavljena. CNS določi dokumentirane politike, postopke in sisteme za ugotavljanje, merjenje, spremljanje in upravljanje takih tveganj. Pri določanju politik, postopkov in sistemov za upravljanje tveganj jih CNS strukturira v obliki, ki zagotavlja, da klirinški člani pravilno upravljajo in omejujejo tveganja, ki jih predstavljajo za CNS.
2. CNS celovito in izčrpno pregleda vsa zadevna tveganja. To vključuje tveganja, ki jih nosi in predstavlja do svojih klirinških članov in, kolikor je to izvedljivo, do strank, ter tveganja, ki jih nosi in predstavlja za druge subjekte, med drugim interoperabilne CNS, sisteme poravnave vrednostnih papirjev in plačilne sisteme, poravnalne banke, ponudnike likvidnih sredstev, centralne registre vrednostnih papirjev, mesta trgovanja, za katere CNS opravljajo storitve, in druge pomembne ponudnike storitev.
3. CNS razvije ustrezna orodja za upravljanje tveganj, namenjena upravljanju in poročanju o vseh pomembnih tveganjih. Ta zajemajo prepoznavanje in upravljanje sistemskih, tržnih ali drugih soodvisnosti. Če CNS opravlja storitve v zvezi s kliringom, ki predstavljajo drugačen profil tveganja od njenih funkcij in lahko predstavljajo znatna dodatna tveganja, ta dodatna tveganja ustrezno upravlja. To lahko vključuje pravno ločevanje dodatnih storitev, ki jih CNS opravlja poleg ključnih funkcij.
4. Ureditve upravljanja zagotovijo, da organ upravljanja CNS nosi končno odgovornost za upravljanje tveganj CNS. Organ upravljanja opredeli, določi in dokumentira ustrezno raven dovoljenega tveganja in zmogljivost odzivanja na tveganja za CNS. Organ upravljanja in višje vodstvo zagotavljata, da so politike, postopki in kontrole CNS skladni z dovoljenim tveganjem CNS in zmogljivostjo prevzemanja tveganj CNS ter da obravnavajo, kako CNS opredeli, poroča, spremlja in upravlja tveganja.
5. CNS uporabi zanesljive informacije in sisteme nadzora tveganj, ki omogočajo CNS in, kjer je to primerno, njenim klirinških članom in po možnosti strankam pravočasno pridobivanje informacij in ustrezno uporabo politik in postopkov upravljanja tveganj. Ti sistemi zagotovijo, da se vsaj kreditne in likvidnostne izpostavljenosti neprestano spremljajo na ravni CNS ter na ravni klirinškega člana in, kolikor je to izvedljivo, na ravni stranke.
6. CNS zagotovi, da ima funkcija upravljanja tveganj potrebno pristojnost, sredstva, strokovno znanje in dostop do vseh ustreznih informacij in da je dovolj neodvisna od drugih funkcij CNS. Vodilni za tveganja CNS izvaja okvir za upravljanje tveganj, vključno s politikami in postopki, ki jih določi organ upravljanja.
7. CNS ima ustrezne mehanizme notranjega nadzora, ki pomagajo organu upravljanja pri spremljanju in ocenjevanju ustreznosti in učinkovitosti politik, postopkov in sistemov za upravljanje tveganj. Taki mehanizmi vključujejo smotrne upravne in računovodske postopke, zanesljivo funkcijo za zagotavljanje skladnosti in neodvisno funkcijo za notranjo revizijo in vrednotenje ali pregled.
8. Računovodski izkazi CNS se pripravijo na letni osnovi in jih revidirajo zakoniti revizorji ali revizijska podjetja v smislu Direktive 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5).
Člen 5
Politika in postopki v zvezi s skladnostjo
1. CNS vzpostavi, izvaja in vzdržuje ustrezne politike in postopke, namenjene odkrivanju tveganj, da CNS in njeni zaposleni ne bodo izpolnjevali obveznosti iz te uredbe, Uredbe (EU) št. 648/2012 in Izvedbene uredbe (EU) št. 1249/2012, in s tem povezanih tveganj, ter uvaja ustrezne ukrepe in postopke za zmanjšanje takega tveganja in omogočanje pristojnim organom, da učinkovito izvajajo svoje pristojnosti v skladu s temi uredbami.
2. CNS zagotovi, da so njena pravila, postopki in pogodbene določbe jasni in izčrpni ter zagotavljajo spoštovanje te uredbe, Uredbe (EU) št. 648/2012 in Izvedbene uredbe (EU) št. 1249/2012 ter vseh drugih veljavnih regulativnih in nadzornih zahtev.
Pravila, postopki in pogodbene ureditve CNS se evidentirajo v pisni obliki ali na drugem trajnem nosilcu podatkov. Ta pravila, postopki in pogodbene ureditve ter priloženo gradivo so natančni, posodobljeni in zlahka na voljo pristojnemu organu, klirinškim članom in, kjer je to primerno, strankam.
CNS opredeli pravila, postopke in pogodbene ureditve ter analizira njihovo trdnost. Če je treba, se za namene te analize zahtevajo neodvisna pravna mnenja. CNS ima postopek za predlaganje in izvajanje sprememb pravil in postopkov ter se pred izvajanjem vseh bistvenih sprememb posvetuje z vsemi prizadetimi klirinškimi člani ter predloži predlagane spremembe pristojnemu organu.
3. Pri razvoju predpisov, postopkov in pogodbenih ureditev CNS preuči ustrezna regulativna načela, industrijske standarde in tržne protokole ter jasno navede, če so bile takšne prakse vključene v dokumentacijo, ki urejajo pravice in obveznosti CNS, njenih klirinških članov ali drugih zadevnih tretjih strani.
4. CNS opredeli in analizira vprašanja v zvezi z morebitnimi pravnimi navzkrižji in razvije pravila in postopke za zmanjšanje pravnih tveganj, ki izhajajo iz takšnih vprašanj. Če je treba, CNS za namene te analize zahteva neodvisna pravna mnenja.
V pravilih in postopkih CNS je jasno navedeno pravo, ki naj bi se uporabljalo za vsak vidik dejavnosti in operacij CNS.
Člen 6
Funkcija za zagotavljanje skladnosti
1. CNS vzpostavijo in vzdržujejo trajno in učinkovito funkcijo za zagotavljanje skladnosti, ki deluje neodvisno od drugih funkcij CNS. Zagotovi, da ima funkcija za zagotavljanje skladnosti potrebno pristojnost, sredstva, strokovno znanje in dostop do vseh ustreznih informacij.
CNS pri vzpostavljanju svoje funkcije za zagotavljanje skladnosti upoštevajo vrsto, obseg in kompleksnost poslovanja ter naravo in obseg storitev in dejavnosti, ki se opravljajo pri tem poslovanju.
2. Vodilni za zagotavljanje skladnosti s predpisi ima vsaj naslednje odgovornosti:
(a)
spremljanje in redno ocenjevanje primernosti in učinkovitosti ukrepov, uvedenih v skladu s členom 5(4), ter ukrepov, sprejetih za odpravljanje morebitnih pomanjkljivosti CNS pri zagotavljanju skladnosti z obveznostmi iz te uredbe;
(b)
upravljanje politik in postopkov za zagotavljanje skladnosti, ki jih določi višje vodstvo in organ upravljanja;
(c)
svetovanje in pomoč osebam, pristojnim za opravljanje storitev in dejavnosti CNS za zagotovitev skladnosti z obveznostmi CNS iz te uredbe, Uredbe (EU) št. 648/2012 in Izvedbene uredbe (EU) št. 1249/2012 in drugih regulativnih zahtev, kjer je to primerno;
(d)
redno poročanje organu upravljanja o izpolnjevanju obveznosti iz te uredbe, Uredbe (EU) št. 648/2012 in Izvedbene uredbe (EU) št. 1249/2012 s strani CNS in njenih zaposlenih;
(e)
določanje postopkov za učinkovito odpravo primerov neskladnosti;
(f)
zagotavljanje, da zadevne osebe, vključene v funkcijo za zagotavljanje skladnosti, ne sodelujejo pri opravljanju storitev ali dejavnosti, ki jih spremljajo, in da se primerno prepozna in odpravi kakršno koli navzkrižje interesov takšnih oseb.
Člen 7
Organizacijska struktura in ločitev zahtev glede poročanja
1. CNS določi sestavo, vlogo in odgovornosti organa upravljanja in višjega vodstva ter vseh njunih odborov. Te ureditve so jasno opredeljene in dobro dokumentirane. Organ upravljanja ustanovi vsaj odbor za revizijo in odbor za prejemke. Odbor za tveganja, ustanovljen v skladu s členom 28 Uredbe (EU) št. 648/2012, je svetovalni odbor.
2. Organ upravljanja prevzame vsaj naslednje odgovornosti:
(a)
določitev jasnih ciljev in strategij za CNS;
(b)
učinkovito spremljanje višjega vodstva;
(c)
vzpostavitev ustreznih politik prejemkov;
(d)
vzpostavitev in nadzor funkcije upravljanja tveganj;
(e)
nadzor funkcije zagotavljanja skladnosti in funkcije notranjega nadzora;
(f)
nadzor ureditev zunanjega izvajanja;
(g)
nadzor skladnosti z vsemi določbami te uredbe, Uredbe (EU) št. 648/2012, Izvedbene uredbe (EU) št. 1249/2012 in vsemi drugimi regulativnimi in nadzornimi zahtevami;
(h)
zagotavljanje odgovornosti do delničarjev ali lastnikov in zaposlenih, klirinških članov in njihovih strank ter drugih zadevnih zainteresiranih strani.
3. Višje vodstvo ima vsaj naslednje odgovornosti:
(a)
zagotavljanje usklajenosti dejavnosti CNS s cilji in strategijo CNS, kot jih določi organ upravljanja;
(b)
oblikovanje in vzpostavljanje postopkov za zagotavljanje skladnosti in notranjega nadzora, ki spodbujajo cilje CNS;
(c)
redno preverjanje in testiranje postopkov notranjega nadzora;
(d)
zagotavljanje, da je upravljanju tveganj in zagotavljanju skladnosti namenjenih dovolj sredstev;
(e)
je dejavno vključeno v postopek nadzora nad tveganji;
(f)
zagotavljanje, da se ustrezno obravnavajo tveganja za CNS zaradi kliringa in dejavnosti, povezanih s kliringom.
4. V primeru, ko organ upravljanja prenese naloge na odbore ali pododbore, še vedno sprejema odločitve, ki bi lahko imele pomemben vpliv na profil tveganja CNS.
5. Ureditve, v skladu s katerimi delujeta organ upravljanja in višje vodstvo, vključujejo postopke za odkrivanje, obravnavanje in obvladovanje potencialnih navzkrižij interesov članov organa upravljanja in višjega vodstva.
6. CNS ima jasne in neposredne zahteve glede poročanja med organom upravljanja in višjim vodstvom za zagotavljanje, da je višje vodstvo odgovorno za svoje delovanje. Zahteve glede poročanja za upravljanje tveganj, skladnost in notranjo revizijo so jasne in ločene od tistih v zvezi z drugimi postopki CNS. Vodilni za tveganja poroča organu upravljanja bodisi neposredno ali prek vodje odbora za tveganja. Vodilni za zagotavljanje skladnosti in funkcija notranje revizije poročata neposredno organu upravljanja.
Člen 8
Politika prejemkov
1. Odbor za prejemke oblikuje in nadalje razvija politiko prejemkov, nadzoruje njeno izvajanje s strani višjega vodstva in redno pregleduje njeno praktično delovanje. Sama politika se dokumentira in pregleda vsaj enkrat letno.
2. Politika prejemkov je zasnovana tako, da se višina in struktura prejemkov uskladita s preudarnim upravljanjem tveganj. Politika upošteva predvidena tveganja ter obstoječa tveganja in izide tveganj. Razporedi izplačil upoštevajo časovni vidik tveganj. Zlasti v primeru variabilnih prejemkov politika ustrezno upošteva morebitna neskladja med uspešnostjo in obdobji tveganj ter zagotovi, da se izplačila ustrezno preložijo. Fiksne in variabilne sestavine celotnih prejemkov so uravnotežene in zagotavljajo usklajenost s tveganji.
3. Politika prejemkov zagotovi, da je osebje, ki sodeluje pri funkcijah upravljanja tveganj, zagotavljanja skladnosti in notranje revizije, poplačano na način, ki je neodvisen od poslovnih rezultatov CNS. Višina plač je primerna v smislu odgovornosti ter v primerjavi z ravnijo plač na zadevnih poslovnih področjih.
4. Politika prejemkov je predmet neodvisne letne revizije. Rezultati teh revizij se dajo na voljo pristojnemu organu.
Člen 9
Sistemi informacijskih tehnologij
1. CNS upravlja in zagotavlja sisteme informacijskih tehnologij tako, da so zanesljivi in varni ter zmožni obdelati informacije, ki jih CNS potrebuje za varno in učinkovito izvajanje svojih dejavnosti in poslovanja.
Struktura informacijske tehnologije je dobro dokumentirana. Sistemi so oblikovani za obravnavanje operativnih potreb in tveganj CNS, odporni tudi v težkih tržnih razmerah ter se po potrebi prilagodijo za obdelavo dodatnih informacij. CNS poskrbi za načrtovanje postopkov in zmogljivosti ter za dovolj presežnih zmogljivosti, da lahko sistem v primeru večjih motenj obdela vse preostale transakcije pred koncem dneva. CNS poskrbi za postopke za uvajanje nove tehnologije, vključno z jasnimi načrti za vrnitev v prvotno stanje.
2. CNS za zagotavljanje visoke stopnje varnosti pri obdelavi informacij in omogočanje povezanosti s svojimi klirinškimi člani in strankami, pa tudi s ponudniki storitev, svoje sisteme informacijske tehnologije oblikuje na osnovi mednarodno priznanih tehničnih standardov in najboljših industrijskih praks. CNS po pomembnih spremembah in večjih motnjah pred začetkom uporabe strogo testira svoje sisteme, tako da simulira izjemne pogoje. Klirinški člani in stranke, interoperabilne CNS in druge zainteresirane strani so, kot je ustrezno, vključene v načrtovanje in izvedbo teh testov.
3. CNS vzdržuje zanesljiv okvir za informacijsko varnost, s katerim se ustrezno upravlja tveganje za informacijsko varnost. Okvir vključuje ustrezne mehanizme, politike in postopke za zaščito informacij pred razkritjem nepooblaščeni osebi, za zagotovitev točnosti in celovitosti podatkov in za zagotavljanje razpoložljivosti storitev CNS.
4. Okvir za informacijsko varnost vključuje vsaj naslednje elemente:
(a)
nadzor dostopa do sistema;
(b)
ustrezno zaščito pred vdori in zlorabo podatkov;
(c)
posebne naprave za ohranjanje avtentičnosti in celovitosti podatkov, vključno s kriptografskimi tehnikami;
(d)
zanesljiva omrežja in postopke za natančno in hitro posredovanje podatkov brez večjih motenj;
(e)
revizijske sledi.
5. Sistemi informacijske tehnologije in okvir za informacijsko varnost se pregledajo vsaj enkrat letno. So predmet neodvisne revizijske ocene. Rezultati teh ocen se sporočijo organu upravljanja in se dajo na voljo pristojnemu organu.
Člen 10
Razkritja
1. CNS brezplačno objavi naslednje informacije:
(a)
informacije v zvezi z ureditvijo upravljanja, vključno z naslednjim:
(i)
organizacijsko strukturo ter ključnimi cilji in strategijami;
(ii)
ključnimi elementi politike prejemkov;
(iii)
ključnimi finančnimi informacijami, vključno z zadnjimi revidiranimi računovodskimi izkazi;
(b)
informacije v zvezi s predpisi, vključno z naslednjim:
(i)
postopki upravljanja v primeru neplačila, splošnimi postopki in dodatnimi dokumenti;
(ii)
ustreznimi informacijami o neprekinjenem poslovanju;
(iii)
informacijami o sistemih upravljanja tveganj CNS, tehnikah in uspešnosti v skladu s poglavjem XII;
(iv)
vsemi zadevnimi informacijami o njenem načrtovanju in poslovanju ter o pravicah in obveznostih klirinških članov in strank, potrebnih za jasno prepoznavanje in popolno razumevanje tveganj in stroškov, povezanih z uporabo storitev CNS;
(v)
trenutnimi klirinškimi storitvami CNS, vključno s podrobnimi informacijami o tem, kaj zagotavlja v okviru posamezne storitve;
(vi)
sistemi upravljanja tveganj CNS, tehnikami in uspešnostjo, vključno z informacijami o finančnih sredstvih, naložbeni politiki, viri podatkov o cenah in modeli, ki se uporabljajo pri izračunih kritja;
(vii)
zakonodajo in predpisi, ki urejajo:
1.
dostop do CNS;
2.
pogodbe, ki jih sklene CNS s klirinškimi člani in, kjer je to izvedljivo, strankami;
3.
pogodbe, ki jih CNS sprejme za kliring;
4.
vse ureditve interoperabilnosti;
5.
uporabo zavarovanja s premoženjem in prispevkov v jamstveni sklad, vključno z unovčenjem pozicij in zavarovanjem s premoženjem ter obsegom, v katerem se zavarovanje s premoženjem ščiti pred terjatvami tretjih oseb;
(c)
informacije o primernem zavarovanju s premoženjem in odbitke, ki se uporabljajo;
(d)
seznam vseh sedanjih klirinških članov, vključno z merili za sprejetje, prekinitev in prenehanje klirinškega članstva.
Če se pristojni organ strinja s CNS, da lahko kakršne koli informacije iz točke (b) ali (c) tega odstavka ogrozijo poslovno tajnost ali varnost in stabilnost CNS, se lahko CNS odloči, da razkrije te informacije na način, ki preprečuje ali zmanjšuje ta tveganja, ali da teh informacij ne razkrije.
2. CNS brezplačno razkrije javnosti informacije o vseh bistvenih spremembah svojih ureditev upravljanja, ciljev, strategij in ključnih politik ter pravil in postopkov, ki jih uporablja.
3. Informacije, ki jih CNS razkrije javnosti, so dostopne na njeni spletni strani. Informacije so na voljo vsaj v jeziku, ki se običajno uporablja na področju mednarodnih financ.
Člen 11
Notranja revizija
1. CNS vzpostavi in vzdržuje funkcijo notranje revizije, ki je ločena in neodvisna od ostalih funkcij in dejavnosti CNS in ima naslednje naloge:
(a)
vzpostavitev, izvajanje in vzdrževanje revizijskega načrta za pregled in ocenjevanje primernosti in učinkovitosti sistemov, mehanizmov notranjega nadzora in ureditev upravljanja CNS;
(b)
izdajanje priporočil na podlagi rezultatov dela, opravljenega v skladu s točko (a);
(c)
preverjanje skladnosti z navedenimi priporočili;
(d)
poročanje organu upravljanja o notranji reviziji.
2. Funkcija notranje revizije ima potrebno pristojnost, sredstva, strokovno znanje in dostop do vseh ustreznih dokumentov za izvajanje svojih funkcij. Je dovolj neodvisna od poslovodstva in poroča neposredno organu upravljanja.
3. Notranja revizija oceni učinkovitost postopkov upravljanja tveganj in mehanizmov nadzora CNS sorazmerno s tveganji, s katerimi se soočajo različna poslovna področja, in neodvisno od ocenjenih poslovnih področij. Funkcija notranje revizije ima potreben dostop do informacij, da pregleda vse dejavnosti CNS in njeno poslovanje, postopke in sisteme, vključno z dejavnostmi, oddanimi v zunanje izvajanje.
4. Ocene notranje revizije temeljijo na celovitem revizijskem načrtu, ki se vsaj enkrat letno pregleda in sporoči pristojnemu organu. CNS zagotovi, da se lahko na podlagi dogodkov v kratkem času izvedejo posebne revizije. Načrtovanje revizij in njihov pregled odobri organ upravljanja.
5. Klirinške operacije CNS, postopki upravljanja tveganj, mehanizmi notranjega nadzora in računovodske evidence so predmet neodvisne revizije. Neodvisne revizije se izvedejo vsaj enkrat letno.
POGLAVJE IV
VODENJE EVIDENC
(člen 29 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 12
Splošne zahteve
1. CNS hrani evidence na trajnem nosilcu podatkov, tako da se zagotovijo informacije pristojnim organom, organu ESMA in zadevnim članom Evropskega sistema centralnih bank (ESCB) v obliki in na način, da so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vsako ključno fazo obdelave CNS je mogoče rekonstruirati;
(b)
mogoče je evidentirati, izslediti in ponovno pridobiti prvotno vsebino evidence pred kakršnimi koli popravki ali drugimi spremembami;
(c)
uporabljajo se ukrepi, da se prepreči nepooblaščena sprememba evidenc;
(d)
z ustreznimi ukrepi se zagotovita varnost in zaupnost evidentiranih podatkov;
(e)
mehanizem za ugotavljanje in popravljanje napak je vključen v sistem evidentiranja;
(f)
v sistemu evidentiranja je zagotovljena pravočasna ponovna pridobitev evidenc v primeru odpovedi sistema.
2. Če so evidence ali informacije mlajše od šestih mesecev, se posredujejo organom iz odstavka 1 čim prej in najpozneje do konca naslednjega delovnega dne po zahtevku zadevnega organa.
3. Če so evidence ali informacije starejše od šestih mesecev, se posredujejo organom iz odstavka 1 čim prej in najpozneje v petih delovnih dneh po prejemu zahtevka zadevnega organa.
4. Če evidence, ki jih obdela CNS, vsebujejo osebne podatke, CNS upoštevajo svoje obveznosti v skladu z Direktivo 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta (6) ter Uredbo (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta (7).
5. Če CNS hrani evidence zunaj Unije, zagotovi, da imajo pristojni organ, organ ESMA in zadevni člani ESCB dostop do evidenc v enakem obsegu in v istih obdobjih, kot če bi se hranile znotraj Unije.
6. Vsaka CNS imenuje zadevne osebe, ki lahko v roku iz odstavkov 2 in 3 za zagotavljanje ustreznih evidenc pojasnijo vsebino evidenc pristojnim organom.
7. Vse evidence, ki jih mora v skladu s to uredbo voditi CNS, lahko pregleda pristojni organ. CNS zagotovi pristojnim organom neposreden dostop do podatkov o evidencah v skladu s členoma 13 in 14, kadar se to zahteva.
Člen 13
Evidence o transakcijah
1. CNS vodi evidence vseh transakcij v vseh pogodbah, za katere opravlja kliring, in zagotovi, da njene evidence vsebujejo vse informacije, ki so potrebne za izvajanje celovite in natančne rekonstrukcije klirinškega procesa za vsako pogodbo, in da je vsaka evidenca o posamezni transakciji edinstveno določljiva in jo je mogoče najti vsaj po poljih, ki zadevajo CNS, interoperabilno CNS, klirinškega člana, stranko, če je znana CNS, in finančni instrument.
2. CNS v zvezi z vsako transakcijo, prejeto v kliring, takoj po prejemu zadevnih informacij pripravi in posodablja evidenco naslednjih podatkov:
(a)
cena, mera oz. tečaj ali razmik in količina;
(b)
zmogljivost kliringa, ki opredeljuje, ali je bila transakcija nakup ali prodaja z vidika evidentiranja CNS;
(c)
identifikacija instrumenta;
(d)
identifikacija klirinškega člana;
(e)
identifikacija mesta, kjer je bila sklenjena pogodba;
(f)
datum in čas posredovanja CNS;
(g)
datum in čas konca pogodbe;
(h)
pogoji in način poravnave;
(i)
datum in čas poravnave ali odkupa transakcije in, če je ustrezno, naslednje podatke:
(i)
datum in čas, ko je bila pogodba prvotno sklenjena;
(ii)
prvotni pogoji in stranke pogodbe;
(iii)
identifikacija kliringa interoperabilne CNS enega dela transakcije, kjer je to primerno;
(iv)
identiteta stranke, vključno s katero koli posredno stranko, če je znana CNS, in v primeru posredovanja identifikacija stranke, ki je prenesla pogodbo.
Člen 14
Evidence o pozicijah
1. CNS vzdržuje evidence pozicij, ki jih ima vsak klirinški član. Ločene evidence se hranijo za vsak račun v skladu s členom 39 Uredbe (EU) št. 648/2012 in CNS zagotovi, da njene evidence vsebujejo vse informacije, ki so potrebne za izvajanje celovite in natančne rekonstrukcije transakcij, ki so vzpostavile pozicijo, in da je vsako evidenco mogoče prepoznati in najti vsaj po poljih, ki zadevajo CNS, interoperabilno CNS, klirinškega člana, stranko, če je znana CNS, in finančni instrument.
2. Ob koncu vsakega delovnega dne CNS ustvari evidenco v zvezi z vsako pozicijo, vključno z naslednjimi podrobnostmi, če so povezane z zadevno pozicijo:
(a)
identifikacijo klirinškega člana, stranke, če je znana CNS, in katere koli interoperabilne CNS, ki ohranja takšno pozicijo, kjer je to primerno;
(b)
predznak pozicije;
(c)
dnevni izračun vrednosti pozicije z evidencami cen, po katerih se vrednotijo pogodbe, in drugih ustreznih informacij.
3. CNS ustvari in posodablja evidenco zneskov kritja, prispevkov v jamstveni sklad in drugih finančnih sredstev iz člena 43 Uredbe (EU) št. 648/2012, ki jih zahteva CNS, ter ustreznega zneska, dejansko nakazanega s strani klirinškega člana ob koncu dneva, in sprememb tega zneska, ki se lahko zgodijo znotraj enega dne v zvezi z vsakim posameznim računom klirinškega člana in stranke, če je znana CNS.
Člen 15
Poslovne evidence
1. CNS vodi ustrezne in urejene evidence dejavnosti v zvezi s svojim poslovanjem in notranjo organizacijo.
2. Evidence iz odstavka 1 se ustvarijo vsakič, ko pride do bistvene spremembe v zadevnih dokumentih, in vključujejo vsaj:
(a)
organigram za organ upravljanja in zadevne odbore, klirinško enoto, enoto za upravljanje tveganj ter vse druge zadevne enote ali oddelke;
(b)
identitete delničarjev ali družbenikov, neposrednih ali posrednih, fizičnih ali pravnih oseb, ki imajo kvalificirane deleže, in zneske teh deležev;
(c)
dokumente, ki potrjujejo politike, postopke in procese, ki se zahtevajo v skladu s poglavjem III in členom 29;
(d)
zapisnik sej organa upravljanja in, če je to primerno, sej pododborov organa upravljanja in odborov višjega vodstva;
(e)
zapisnike sestankov odbora za upravljanje tveganj;
(f)
zapisnike sestankov skupine za posvetovanje s klirinškimi člani in strankami (če obstajajo);
(g)
poročila notranjih in zunanjih revizij, poročila o upravljanju tveganj, poročila o skladnosti in poročila svetovalnih podjetij, vključno z odzivi poslovodstva na ta poročila;
(h)
politiko neprekinjenega poslovanja in načrt ponovne vzpostavitve delovanja, ki se zahteva v skladu s členom 17;
(i)
likvidnostni načrt in dnevna poročila o likvidnosti, ki se zahtevajo na podlagi člena 32;
(j)
evidence, v katerih so prikazana vsa sredstva in obveznosti ter kapitalski računi v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 648/2012;
(k)
prejete pritožbe z informacijami o imenu, naslovu in številki računa pritožnika, datumu prejema pritožbe, imeni vseh oseb, navedenih v pritožbi, opisom narave pritožbe, obravnavo pritožbe in datumom razrešitve pritožbe;
(l)
evidence o vsaki prekinitvi storitev ali motnjah v funkcionalnosti, vključno s podrobnim poročilom o časovnem načrtu, učinkih in sanacijskih ukrepih;
(m)
evidence rezultatov opravljenih testiranj za nazaj in testiranj izjemnih situacij;
(n)
pisno komunikacijo s pristojnimi organi, organom ESMA in zadevnimi člani ESCB;
(o)
pravna mnenja, prejeta v skladu s poglavjem III;
(p)
kjer je primerno, dokumentacijo v zvezi z dogovori o interoperabilnosti z drugimi CNS;
(q)
informacije v skladu s členom 10(1)(b)(vii) in (1)(d);
(r)
ustrezne dokumente, ki opisujejo razvoj novih poslovnih pobud.
Člen 16
Evidence podatkov, ki se sporočajo v repozitorij sklenjenih poslov
CNS opredeli in ohrani vse informacije in podatke, ki jih je treba sporočiti v skladu s členom 9 Uredbe (EU) št. 648/2012, skupaj z evidenco o datumu in času, ko se poroča o transakciji.
POGLAVJE V
NEPREKINJENO POSLOVANJE
(člen 34 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 17
Strategija in politika
1. Organ upravljanja odobri politiko neprekinjenega poslovanja in načrt ponovne vzpostavitve delovanja CNS. Politika neprekinjenega poslovanja in načrt ponovne vzpostavitve delovanja sta predmet neodvisnih pregledov, o katerih se poroča organu upravljanja.
2. Politika neprekinjenega poslovanja opredeli vse pomembne poslovne funkcije ter z njimi povezane sisteme ter vključuje strategijo, politiko in cilje CNS, da se zagotovi neprekinjenost teh funkcij in sistemov.
3. Politika neprekinjenega poslovanja upošteva zunanje povezave in soodvisnosti znotraj finančne infrastrukture, vključno z mesti trgovanja, za katere CNS opravlja kliring, sistemi poravnave vrednostnih papirjev in plačilnimi sistemi ter kreditnimi institucijami, ki jih uporablja CNS ali so z njo povezane. Upošteva tudi ključne funkcije ali storitve, ki so bile oddane v podizvajanje tretjim strankam.
4. Politika neprekinjenega poslovanja in načrt ponovne vzpostavitve delovanja vsebujeta jasno opredeljene in dokumentirane ureditve, ki se uporabljajo v nujnem primeru, izrednih razmerah ali krizi v zvezi z neprekinjenim poslovanjem, ki so zasnovane tako, da zagotavljajo minimalno raven storitev ključnih funkcij.
5. V načrtu ponovne vzpostavitve delovanja se opredelijo in vključijo cilji glede točke ponovne vzpostavitve delovanja in časa ponovne vzpostavitve delovanja za ključne funkcije in določi najprimernejša strategija za ponovno oživitev za vsako od teh funkcij. Take ureditve so načrtovane tako, da v izjemnih primerih zagotavljajo pravočasno izvedbo ključnih funkcij in da se dosežejo dogovorjene ravni storitev.
6. Politika neprekinjenega poslovanja CNS opredeli najdaljši še sprejemljivi čas, v katerem so lahko ključne funkcije in sistemi neuporabni. Najdaljši čas za ponovno vzpostavitev delovanja ključnih funkcij CNS, ki se vključi v politiko neprekinjenega poslovanja, ne presega 2 ur. Postopki in plačila ob koncu dneva se v vseh okoliščinah izvršijo ob zahtevanem času in na zahtevan dan.
7. CNS pri določanju časa ponovne vzpostavitve delovanja za vsako funkcijo upošteva potencialni skupni vpliv na učinkovitost trga.
Člen 18
Analiza poslovnega učinka
1. CNS izvede analizo poslovnega učinka, namenjeno opredelitvi poslovnih funkcij, ki so ključnega pomena za zagotavljanje storitev CNS. Analiza obravnava tudi pomen teh funkcij za druge institucije in funkcije v finančni infrastrukturi.
2. CNS uporabi analizo tveganja na podlagi scenarijev, ki je namenjena ugotavljanju, kako različni scenariji vplivajo na tveganja za njene ključne poslovne funkcije.
3. Pri ocenjevanju tveganj centralna nasprotna stranka upošteva odvisnosti od zunanjih ponudnikov, vključno s ponudniki javnih storitev. CNS sprejme ukrepe za upravljanje takšnih odvisnosti z ustreznimi pogodbenimi in organizacijskimi ureditvami.
4. Analiza poslovnega učinka in analiza scenarijev se posodabljata in se pregledata vsaj enkrat letno ter po incidentu ali večji organizacijski spremembi. Analizi upoštevata vse ustrezne dogodke, vključno z dogajanji na trgu in tehnološkim razvojem.
Člen 19
Ponovna vzpostavitev delovanja
1. CNS ima vzpostavljene ureditve za zagotovitev neprekinjenega delovanja njenih ključnih funkcij, ki temeljijo na scenarijih katastrof. Te ureditve obravnavajo vsaj razpoložljivost ustreznih človeških virov, največji čas izpada ključnih funkcij ter prehod na sekundarno lokacijo in ponovno vzpostavitev delovanja na njej.
2. CNS vzdržuje sekundarno lokacijo za obdelavo, zmožno zagotoviti neprekinjeno delovanje vseh ključnih funkcij CNS, ki so enake tistim na primarni lokaciji. Sekundarna lokacija ima geografski profil tveganja, ki je drugačen od tistega na primarni lokaciji.
3. CNS vzdržuje ali ima takojšen dostop vsaj do sekundarne poslovne lokacije, da osebju omogoči neprekinjeno zagotavljanje storitev, če primarna poslovna lokacija ni na voljo.
4. CNS obravnava potrebo po dodatnih lokacijah za obdelavo, zlasti če zaradi razlik med profiloma tveganja primarnih in sekundarnih lokacij obstaja tveganje, da cilji neprekinjenega poslovanja CNS ne bodo doseženi v vseh scenarijih.
Člen 20
Testiranje in spremljanje
1. CNS v rednih intervalih, ter kadar je prišlo do pomembnih sprememb sistemov ali povezanih funkcij, testira in spremlja politiko neprekinjenega poslovanja in načrt ponovne vzpostavitve delovanja, da zagotovi, da politika neprekinjenega poslovanja doseže opredeljene cilje, vključno s ciljem največ 2 ur za ponovno vzpostavitev delovanja. Testi so načrtovani in dokumentirani.
2. Testiranje politike neprekinjenega poslovanja in načrta ponovne vzpostavitve delovanja izpolnjuje naslednje pogoje:
(a)
vključuje scenarije velikih katastrof in preklopa med primarnimi in sekundarnimi lokacijami;
(b)
vključuje sodelovanje klirinških članov, zunanjih ponudnikov in ustreznih institucij v finančni infrastrukturi, v zvezi s katerimi so bile v politiki neprekinjenega poslovanja ugotovljene medsebojne odvisnosti.
Člen 21
Vzdrževanje
1. CNS redno pregleduje in posodablja politiko neprekinjenega poslovanja, tako da vključuje vse ključne funkcije in najprimernejšo strategijo za ponovno vzpostavitev delovanja teh funkcij.
2. CNS redno pregleduje in posodablja načrt ponovne vzpostavitve delovanja, tako da vključuje najprimernejšo strategijo za ponovno vzpostavitev delovanja vseh ključnih funkcij.
3. Posodobitve politike neprekinjenega poslovanja in načrta ponovne vzpostavitve delovanja upoštevajo rezultate testov in priporočila neodvisnih pregledov, drugih pregledov in pristojnih organov. CNS politiko neprekinjenega poslovanja in načrt ponovne vzpostavitve delovanja pregleda po vsaki pomembnejši motnji, da opredeli vzroke in vse potrebne izboljšave v poslovanju CNS ter njeni politiki neprekinjenega poslovanja in načrtu ponovne vzpostavitve delovanja.
Člen 22
Obvladovanje kriz
1. CNS ima funkcijo obvladovanja kriz, ki deluje v primeru izrednih razmer. Postopek obvladovanja kriz je jasen in v pisni obliki. Organ upravljanja spremlja funkcijo obvladovanja kriz ter redno prejema in pregleduje poročila o njej.
2. Funkcija obvladovanje kriz vsebuje dobro strukturirane in jasne postopke za upravljanje notranjega in zunanjega kriznega obveščanja v primeru kriznega dogodka.
3. Po kriznem dogodku CNS izvede pregled ravnanja med dogodkom. Kjer je ustrezno, pregled vključuje prispevke klirinških članov in drugih zunanjih zainteresiranih strani.
Člen 23
Obveščanje
1. CNS ima načrt obveščanja, ki dokumentira način, kako se bodo višje vodstvo, organ upravljanja in zadevne zunanje zainteresirane strani, vključno s pristojnimi organi, klirinškimi člani, strankami, posredniki za poravnavo, sistemi za poravnavo vrednostnih papirjev in plačilnimi sistemi ter mesti trgovanja, med krizo ustrezno obveščali.
2. O analizi scenarijev, analizi tveganj, pregledih ter rezultatih spremljanja in testov se poroča organu upravljanja.
POGLAVJE VI
KRITJA
(člen 41 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 24
Odstotek
1. CNS izračuna začetna kritja za zavarovanje izpostavljenosti, ki izhajajo iz gibanj na trgu, za vsak finančni instrument, ki je zavarovan na osnovi produkta, za obdobje, določeno v členu 25, in ob predpostavljenem časovnem obdobju za unovčenje pozicije, kot je določeno v členu 26. Pri izračunu začetnih kritij CNS spoštuje vsaj naslednje intervale zaupanja:
(a)
za izvedene finančne instrumente OTC 99,5 %;
(b)
za finančne instrumente, ki niso izvedeni finančni instrumenti OTC, 99 %.
2. Pri določanju ustreznih intervalov zaupanja za vsak razred finančnih instrumentov, za katere opravlja kliring, CNS poleg tega upošteva vsaj naslednje dejavnike:
(a)
kompleksnost in raven negotovosti v zvezi s cenami razreda finančnih instrumentov, ki lahko omejujeta potrditev izračuna začetnega in gibljivega kritja;
(b)
značilnosti tveganj razreda finančnih instrumentov, ki lahko med drugim vključujejo nestanovitnost, trajanje, likvidnost, nelinearne cenovne značilnosti, tveganje skokovitega naraščanja verjetnosti neplačila in tveganje zaradi neugodnih gibanj;
(c)
obseg, v katerem druge kontrole tveganj kreditne izpostavljenosti ne omejujejo ustrezno;
(d)
finančni vzvod, značilen za razred finančnih instrumentov, vključno s tem, ali je razred finančnih instrumentov pomembno nestanoviten, močno koncentriran med majhnim številom akterjev na trgu ali pa je njegove pozicije težko zapreti.
3. CNS njen pristojni organ in njene klirinške člane obvesti o kriterijih, ki jih je upoštevala pri določanju odstotka, ki se uporablja za izračun kritij za vsak razred finančnih instrumentov.
4. Če CNS opravlja kliring za izvedene finančne instrumente OTC, ki imajo enake značilnosti tveganja kot izvedeni finančni instrumenti, s katerimi se trguje na reguliranih trgih ali enakovrednem trgu tretje države, lahko za tovrstne pogodbe na podlagi ocene dejavnikov tveganja, navedenih v odstavku 2, uporabi drugačen interval zaupanja v višini vsaj 99 %, če se tveganja pogodb za izvedene finančne instrumente OTC, za katere opravlja kliring, z uporabo takšnega intervala zaupanja ustrezno zmanjšujejo in se spoštujejo pogoji iz odstavka 2.
Člen 25
Časovno obdobje za izračun pretekle nestanovitnosti
1. CNS zagotovi, da se skladno z njeno metodologijo modelov in postopkom vrednotenja, vzpostavljenim v skladu s poglavjem XII, začetna kritja vsaj z intervalom zaupanja, določenim v členu 24, in za obdobje unovčenja, določeno v členu 26, krijejo izpostavljenosti, ki izhajajo iz pretekle nestanovitnosti, izračunane na osnovi podatkov, ki pokrivajo vsaj zadnjih 12 mesecev.
CNS zagotovi, da podatki, ki se uporabijo za izračun pretekle nestanovitnosti, zajemajo celoten niz tržnih razmer, vključno z obdobji izjemnih situacij.
2. CNS lahko za izračun pretekle nestanovitnosti uporabi katero koli drugo časovno obdobje pod pogojem, da uporaba takega časovnega obdobja privede do zahtev po kritju, ki so vsaj tako visoke kot tiste, pridobljene s časovnim obdobjem, določenim v odstavku 1.
3. Parametri kritij za finančne instrumente brez preteklega obdobja opazovanja temeljijo na konzervativnih predpostavkah. CNS takoj prilagodi izračun zahtevanih kritij na osnovi analize preteklega gibanja cen novih finančnih instrumentov.
Člen 26
Časovno obdobje za unovčenje
1. CNS opredeli časovno obdobje za unovčenje, pri čemer upošteva značilnosti finančnega instrumenta, za katerega se opravlja kliring, trg, na katerem se z njim trguje, in obdobje za izračun in zbiranje kritij. Ta obdobja unovčenja znašajo vsaj:
(a)
pet delovnih dni za izvedene finančne instrumente OTC;
(b)
dva delovna dni za finančne instrumente, ki niso izvedeni finančni instrumenti OTC.
2. CNS pri določanju ustreznega obdobja unovčenja v vsakem primeru oceni in sešteje vsaj naslednje:
(a)
najdaljše možno obdobje, ki lahko preteče od zadnjega zbiranja kritij do razglasitve, da prihaja do zaostankov s plačili, s strani CNS ali začetka postopka v primeru zaostankov s plačili s strani CNS;
(b)
ocenjeno obdobje, potrebno za oblikovanje in izvršitev strategije za upravljanje v primeru neplačila klirinškega člana glede na posebnosti vsakega razreda finančnih instrumentov, vključno z njegovo ravnjo likvidnosti ter velikostjo in koncentracijo pozicij, ter glede na trge, ki jih bo CNS uporabila za zaprtje ali popolno zavarovanje pozicije klirinškega člana pred tveganjem;
(c)
če je ustrezno, obdobje, potrebno za kritje tveganja nasprotne stranke, ki mu je CNS izpostavljena.
3. Pri ocenjevanju obdobij iz odstavka 2 CNS upošteva vsaj dejavnike, navedene v členu 24(2), in časovno obdobje za izračun pretekle nestanovitnosti, kot je določeno v členu 25.
4. Če CNS opravlja kliring za izvedene finančne instrumente OTC, ki imajo enake značilnosti tveganj kot izvedeni finančni instrumenti, s katerimi se trguje na reguliranih trgih ali enakovrednem trgu tretje države, lahko uporabi obdobje unovčenja, ki je drugačno od tistega iz odstavka 1, pod pogojem, da lahko pristojnemu organu dokaže, da:
(a)
bi bilo takšno časovno obdobje primernejše od tistega iz odstavka 1 zaradi posebnih lastnosti zadevnih izvedenih finančnih instrumentov OTC;
(b)
takšno časovno obdobje znaša vsaj dva delovna dni.
Člen 27
Portfeljska kritja
1. CNS lahko dovoli pobotanja ali znižanja zahtevanega kritja za vse finančne instrumente, za katere opravlja kliring, če je cenovno tveganje posameznega finančnega instrumenta ali niza finančnih instrumentov znatno in zanesljivo povezano s cenovnim tveganjem drugih finančnih instrumentov oziroma je osnovano na enakovrednem statističnem parametru odvisnosti.
2. CNS dokumentira svoj pristop za portfeljska kritja in zagotovi vsaj, da sta povezava ali enakovreden statistični parameter odvisnosti med dvema ali več finančnimi instrumenti, za katere se opravlja kliring, v obdobju zajema podatkov, izračunanem v skladu s členom 25, dokazano zanesljiva in izkazujeta prilagodljivost v preteklih ali hipotetičnih scenarijih izjemnih situacij. CNS dokaže, da obstaja ekonomska utemeljitev za razmerje med cenami.
3. Vse finančne instrumente, za katere se uporabljajo portfeljska kritja, pokriva isti jamstveni sklad. Izjemoma se lahko portfeljska kritja uporabljajo za finančne instrumente, ki jih pokrivajo različni jamstveni skladi, če lahko CNS pristojnemu organu in klirinškim članom vnaprej obrazloži, kako bi se morebitne izgube razporejale med različnimi jamstvenimi skladi, in je v svojih pravilih zagotovila potrebne določbe.
4. Če portfeljsko kritje zajema več instrumentov, znesek znižanj kritij ni večji od 80 % razlike med vsoto kritij, izračunanih posamično za vsak produkt, in kritjem, izračunanim na osnovi združene ocene izpostavljenosti za združen portfelj. Če CNS ni izpostavljena nobenemu potencialnemu tveganju zaradi znižanja kritja, lahko uporabi znižanje v višini do 100 % te razlike.
5. Znižanja kritij, povezana s portfeljskimi kritji, so predmet zanesljivega programa testiranja izjemnih situacij v skladu s poglavjem XII.
Člen 28
Procikličnost
1. CNS zagotovi, da njena politika za izbiro in spreminjanje intervalov zaupanja, obdobja unovčenja in obdobja zajema podatkov zagotavlja v prihodnost usmerjene, stabilne in skrbno zastavljene zahteve po kritju, ki omejujejo procikličnost do te mere, da ne prihaja do negativnih vplivov na zanesljivost in finančno varnost CNS. Če je mogoče, to vključuje izogibanje motečim ali velikim spremembam zahtev po kritju in vzpostavitev preglednih in predvidljivih postopkov za prilagajanje zahtev po kritju, kadar se tržne razmere spremenijo. Pri tem CNS uporabi vsaj eno od naslednjih možnosti:
(a)
uporabi rezervo za kritja, enako vsaj 25 % izračunanih kritij, ki se lahko začasno črpa v obdobjih, ko izračunane zahteve po kritju pomembno rastejo;
(b)
primerom izjemnih situacij v obdobju zajema podatkov, izračunanim v skladu s členom 26, pripiše najmanj ponder 25 %;
(c)
zagotovi, da njene zahteve po kritju niso nižje od tistih, ki bi se izračunale ob uporabi nestanovitnosti, ocenjene v 10-letnem obdobju zajema podatkov.
2. Če CNS spremeni parametre modela kritij, tako da ti bolje odražajo trenutne tržne razmere, upošteva vse morebitne prociklične učinke takšnih sprememb.
POGLAVJE VII
JAMSTVENI SKLAD
(člen 42 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 29
Okvir in upravljanje
1. CNS pri določanju najmanjše velikosti jamstvenega sklada in zneska drugih finančnih sredstev, potrebnih za izpolnjevanje zahtev iz členov 42 in 43 Uredbe (EU) št. 648/2012, ob upoštevanju odvisnosti v skupini izvaja notranjo politiko za opredelitev vrst skrajnih, vendar možnih tržnih razmer, ki bi jo lahko izpostavile največjemu tveganju.
2. Okvir vključuje opis, kako CNS opredeljuje skrajne, vendar možne tržne razmere. Je v celoti dokumentiran in se hrani v skladu s členom 12.
3. O okviru razpravlja odbor za tveganja, odobri pa ga organ upravljanja. Zanesljivost okvira in njegova zmožnost odražanja tržnih gibanj se pregledata vsaj enkrat na leto. O pregledu razpravlja odbor za tveganja, prav tako pa se o njem poroča organu upravljanja.
Člen 30
Opredelitev skrajnih, vendar možnih tržnih razmer
1. Okvir iz člena 29 odraža profil tveganja CNS ob upoštevanju čezmejnih in medvalutnih izpostavljenosti, kjer je ustrezno. Opredeljuje vsa tržna tveganja, ki bi jim bila CNS izpostavljena v primeru neplačila na strani enega ali več klirinških članov, vključno z neugodnimi gibanji tržnih cen instrumentov, za katere se opravlja kliring, nižjo tržno likvidnostjo teh instrumentov ter padci vrednosti zavarovanj s premoženjem pri unovčenju. Okvir odraža tudi dodatna tveganja za CNS, ki izhajajo iz istočasnega propada subjektov v skupini klirinškega člana, ki je v zaostanku s plačili.
2. Okvir posamično opredeljuje vse trge, ki jim je CNS izpostavljena v primeru, da pride do neplačila na strani klirinškega člana. CNS za vsak opredeljeni trg določi skrajne, vendar možne razmere, in sicer vsaj na podlagi:
(a)
vrste preteklih scenarijev, vključno z obdobji izjemnih tržnih gibanj v zadnjih 30 letih oziroma od takrat, ko so na voljo zanesljivi podatki, ki bi CNS izpostavili največjemu finančnemu tveganju. Če se CNS odloči, da ponovitev preteklega primera velikih cenovnih gibanj ni možna, pristojnemu organu utemelji, zakaj tega ni vključila v okvir;
(b)
vrste morebitnih prihodnjih scenarijev, ki temeljijo na doslednih predpostavkah o nestanovitnosti trgov ter korelaciji cen med trgi in finančnimi instrumenti, pri čemer se zanaša tako na kvantitativne kot na kvalitativne ocene morebitnih tržnih razmer.
3. Okvir kvantitativno in kvalitativno upošteva tudi, v kolikšni meri bi lahko do izjemnih cenovnih gibanj prišlo na več opredeljenih trgih hkrati. Upošteva, da v skrajnih, vendar možnih tržnih razmerah pretekla korelacija cen morda ne bo več veljala.
Člen 31
Pregled skrajnih, vendar možnih scenarijev
CNS redno pregleduje postopke, opisane v členu 30, pri čemer upošteva vsa ustrezna dogajanja na trgih ter obseg in koncentracijo izpostavljenosti klirinških članov. Sklop preteklih in hipotetičnih scenarijev, ki jih CNS uporablja za opredelitev skrajnih, vendar možnih tržnih razmer, CNS ob posvetovanju z odborom za tveganja pregleda vsaj enkrat letno in pogosteje, kadar dogajanja na trgih ali pomembne spremembe niza pogodb, za katere opravlja kliring, vplivajo na predpostavke, ki so osnova za scenarije, in tako zahtevajo prilagoditev scenarijev. O pomembnih spremembah okvira se poroča organu upravljanja.
POGLAVJE VIII
KONTROLE LIKVIDNOSTNEGA TVEGANJA
(člen 44 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 32
Ocena likvidnostnega tveganja
1. CNS vzpostavi trden okvir za upravljanje likvidnostnega tveganja, ki vključuje učinkovita operativna in analitična orodja za stalno in pravočasno opredelitev, merjenje ter spremljanje njenih tokov poravnave in financiranja, vključno z uporabo likvidnosti znotraj enega dne. CNS redno ocenjujejo zasnovo in delovanje njihovih okvirov za upravljanje likvidnostnega tveganja, pri tem pa upoštevajo tudi rezultate testov izjemnih situacij.
2. Okvir CNS za upravljanje likvidnostnega tveganja je ustrezno zanesljiv za zagotovitev, da je CNS sposobna izpolnjevati obveznosti v zvezi s plačili in poravnavo v vseh ustreznih valutah, ko obveznosti zapadejo, tudi znotraj enega dne, kadar je to primerno. Okvir CNS za upravljanje likvidnostnega tveganja vključuje tudi oceno morebitnih prihodnjih likvidnostnih potreb ob upoštevanju širokega spektra možnih scenarijev izjemnih situacij. Scenarij izjemnih situacij vključuje dogodek neplačila na strani klirinških članov v skladu s členom 44 Uredbe (EU) št. 648/2012 od datuma neplačila do konca obdobja unovčenja ter likvidnostno tveganje, ki je posledica naložbene politike in postopkov CNS v skrajnih, vendar možnih tržnih razmerah.
3. Okvir za upravljanje likvidnostnega tveganja vključuje likvidnostni načrt, ki se dokumentira in hrani v skladu s členom 12. Likvidnostni načrt vsebuje vsaj postopke CNS za:
(a)
upravljanje in spremljanje, vsaj na dnevni osnovi, likvidnostnih potreb v najrazličnejših tržnih scenarijih;
(b)
ohranjanje zadostnih likvidnih finančnih sredstev za kritje likvidnostnih potreb in razlikovanje med uporabo različnih vrst likvidnih sredstev;
(c)
dnevno ocenjevanje in vrednotenje likvidnih sredstev, ki so na voljo CNS, in njenih likvidnostnih potreb;
(d)
opredelitev virov likvidnostnega tveganja;
(e)
oceno časovnih okvirov, v katerih bi morala biti likvidna finančna sredstva CNS na voljo;
(f)
obravnavo morebitnih likvidnostnih potreb, ki izhajajo iz zmožnosti klirinških članov, da zamenjajo zavarovanje z denarnimi sredstvi za zavarovanje z nedenarnimi sredstvi;
(g)
ukrepanje v primeru primanjkljaja likvidnih sredstev;
(h)
obnovitev likvidnih finančnih sredstev, ki jih lahko uporabi v primeru izjemnih situacij.
Organ upravljanja CNS načrt odobri po posvetovanju z odborom za tveganja.
4. CNS oceni likvidnostno tveganje, s katerim se sooča, vključno s primeri, ko CNS ali njen klirinški član v postopku kliringa ali poravnave nista zmožna poravnati plačilnih obveznosti, ko te zapadejo, pri čemer upošteva tudi naložbene dejavnosti CNS. Okvir za upravljanje tveganja obravnava likvidnostne potrebe, ki izhajajo iz razmerja CNS s subjektom, do katerega je likvidnostno izpostavljena, vključno s:
(a)
poravnalnimi bankami;
(b)
plačilnimi sistemi;
(c)
sistemi poravnave vrednostnih papirjev;
(d)
nostro zastopniki;
(e)
skrbniškimi bankami;
(f)
ponudniki likvidnosti;
(g)
interoperabilnimi CNS;
(h)
ponudniki storitev.
5. CNS upošteva vse medsebojne odvisnosti med subjekti iz odstavka 4 in večkratna razmerja, ki jih lahko ima subjekt iz odstavka 4 s CNS v njenem okviru za upravljanje likvidnostnega tveganja.
6. CNS zagotovi dnevno poročilo o potrebah in sredstvih iz točk (a), (b) in (c) odstavka 3 ter četrtletno poročilo o likvidnostnem načrtu iz točk (d) do (h) odstavka 3. Poročila se dokumentirajo in hranijo v skladu s poglavjem IV.
Člen 33
Dostop do likvidnosti
1. CNS v vseh ustreznih valutah ohranja likvidna sredstva, ki ustrezajo njenim likvidnostnim potrebam, opredeljenim v skladu s členom 44 Uredbe (EU) št. 648/2012 in členom 32 te uredbe. Ta likvidna sredstva so omejena na:
(a)
denarna sredstva, deponirana pri centralni banki izdaje;
(b)
denarna sredstva, deponirana pri kreditnih institucijah z dovoljenjem v skladu s členom 47;
(c)
pravno zavezujoče kreditne linije ali enakovredne ureditve s klirinškimi člani, ki niso v zaostanku s plačili;
(d)
pravno zavezujoče repo posle;
(e)
zelo tržljive finančne instrumente, ki izpolnjujejo zahteve členov 45 in 46 in za katere lahko CNS dokaže, da so lahko takoj na voljo in jih je mogoče isti dan pretvoriti v denarna sredstva z vnaprej določenimi in visoko zanesljivimi ureditvami financiranja, tudi v izjemnih tržnih razmerah.
2. CNS upošteva valute, v katerih so denominirane njene obveznosti, in morebitni učinek izjemnih razmer na njeno sposobnost dostopanja do deviznih trgov na način, ki je skladen s cikli poravnave vrednostnih papirjev v sistemih tujih valut in sistemih poravnave vrednostih papirjev.
3. Pravno zavezujoče kreditne linije, ki se zagotovijo v zameno za zavarovanje s premoženjem klirinških članov, se ne štejejo dvojno kot likvidna sredstva. CNS sprejme ukrepe za spremljanje in nadzor koncentracije izpostavljenosti likvidnostnemu tveganju v zvezi s posameznimi ponudniki likvidnosti.
4. CNS izvaja stroge skrbne preglede za zagotavljanje, da imajo njeni ponudniki likvidnosti zadostne zmogljivosti za izpolnjevanje obveznosti iz ureditev v zvezi z likvidnostjo.
5. CNS redno testira postopke za dostop do vnaprej dogovorjenih ureditev financiranja. To lahko vključuje črpanje testnih zneskov s kreditnih linij poslovnih bank, da se preverita hitrost dostopa do sredstev in zanesljivost postopkov.
6. CNS ima v likvidnostnem načrtu podrobno določene postopke za uporabo likvidnih finančnih sredstev, da lahko izpolnjuje svoje plačilne obveznosti v primeru primanjkljaja likvidnih sredstev. Likvidnostni postopki jasno navajajo, kdaj je treba uporabiti določena sredstva. Postopki opisujejo tudi, kako dostopati do vlog denarnih sredstev ali naložb v vezave denarnih sredstev čez noč, kako izvajati tržne transakcije, ki se poravnajo na isti dan, ali kako črpati vnaprej dogovorjene kreditne linije. Ti postopki se redno testirajo. CNS vzpostavi tudi ustrezen načrt za obnovitev ureditev financiranja pred njihovim potekom.
Člen 34
Tveganje koncentracije
1. CNS skrbno spremlja in nadzira koncentracijo izpostavljenosti do likvidnostnega tveganja, vključno z izpostavljenostmi do subjektov, navedenih v členu 32(4), in do subjektov v isti skupini.
2. Okvir CNS za upravljanje likvidnostnega tveganja vključuje uporabo omejitev izpostavljenosti in koncentracije.
3. CNS opredeli procese in postopke za primere kršitev omejitev koncentracije.
POGLAVJE IX
KASKADNI PRISTOP K NEPLAČILOM
(člen 45 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 35
Izračun zneska lastnih sredstev CNS, ki se uporabijo pri kaskadnem pristopu k neplačilom
1. CNS ohranja in v bilanci stanja ločeno navede znesek namenskih lastnih sredstev za potrebe iz člena 45(4) Uredbe (EU) št. 648/2012.
2. CNS izračuna minimalni znesek iz odstavka 1 tako, da zmnoži minimalni kapital, vključno z zadržanim dobičkom in rezervami, ki se držijo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 648/2012 in Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 152/2013 (8), s 25 %.
CNS navedeni minimalni znesek pregleda in prilagodi enkrat letno.
3. Če ima CNS več jamstvenih skladov za različne razrede finančnih instrumentov, za katere opravlja kliring, se skupna namenska lastna sredstva, izračunana v skladu z odstavkom 1, razporedijo na vsak jamstveni sklad v sorazmerju z velikostjo jamstvenega sklada, kar se v bilanci stanja navede ločeno in se uporablja za neplačila, ki izhajajo iz različnih tržnih segmentov, na katere se nanašajo jamstveni skladi.
4. Za izpolnjevanje zahtev iz odstavka 1 se ne uporabljajo nobena druga sredstva razen kapitala, skupaj z zadržanim dobičkom in rezervami, iz člena 16 Uredbe (EU) št. 648/2012.
Člen 36
Ohranjanje zneska lastnih sredstev CNS, ki se uporabi za potrebe kaskadnega pristopa k neplačilom
1. CNS takoj obvesti pristojni organ, če znesek namenskih lastnih sredstev, ki jih drži, pade pod zahtevano raven iz člena 35, in pri tem poda tudi razloge za kršitev in izčrpen pisni opis ukrepov in časovnega okvira za obnovitev zneska.
2. Če do naknadnega neplačila enega ali več klirinških članov pride, preden CNS ponovno vzpostavi namenska lastna sredstva, se samo preostali znesek dodeljenih namenskih lastnih sredstev uporabi za potrebe iz člena 45 Uredbe (EU) št. 648/2012.
3. CNS ponovno vzpostavi namenska lastna sredstva najkasneje v enem mesecu od obvestila iz odstavka 1.
POGLAVJE X
ZAVAROVANJE S PREMOŽENJEM
(člen 46 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 37
Splošne zahteve
CNS vzpostavi in izvaja pregledne in predvidljive politike in postopke za ocenjevanje in stalno spremljanje likvidnosti sredstev, sprejetih kot zavarovanje s premoženjem, in sprejme popravne ukrepe, kjer je ustrezno.
CNS pregleda politike in postopke v zvezi s sredstvi, ki so primerna za zavarovanje s premoženjem, vsaj enkrat letno. Tak pregled se opravi tudi, kadar koli pride do bistvene spremembe, ki vpliva na izpostavljenost CNS tveganju.
Člen 38
Zavarovanje z denarnimi sredstvi
Za namene člena 46(1) Uredbe (EU) št. 648/2012 je visoko likvidno zavarovanje v obliki denarnih sredstev denominirano v eni od naslednjih valut:
(a)
valuta, za katero lahko CNS pristojnim organom dokaže, da je sposobna upravljati njeno tveganje;
(b)
valuta, v kateri CNS opravlja kliring transakcij, v mejah zavarovanja s premoženjem, potrebnega za kritje izpostavljenosti CNS v tej valuti.
Člen 39
Finančni instrumenti
Za namene člena 46(1) Uredbe (EU) št. 648/2012 finančni instrumenti, bančne garancije in zlato, ki izpolnjujejo pogoje iz Priloge I, štejejo za visoko likvidno zavarovanje.
Člen 40
Vrednotenje zavarovanja s premoženjem
1. CNS za namene vrednotenja visoko likvidnega zavarovanja, kot je opredeljeno v členu 37, vzpostavi in izvaja politike in postopke, s katerimi v čim bolj realnem času spremlja kreditno kvaliteto, tržno likvidnost in nestanovitnost cen posameznih sredstev, sprejetih kot zavarovanje s premoženjem. CNS redno in vsaj enkrat na leto spremlja ustreznost politik in postopkov vrednotenja. Tak pregled se opravi tudi, kadar koli pride do bistvene spremembe, ki vpliva na izpostavljenost CNS tveganju.
2. CNS zavarovanje s premoženjem vrednoti po tekočih tržnih cenah v čim bolj realnem času, če to ni mogoče, pa lahko pristojnim organom dokaže, da je sposobna upravljati tveganja.
Člen 41
Odbitki
1. CNS vzpostavi ter izvaja politike in postopke za določanje razumnih odbitkov pri vrednosti zavarovanja s premoženjem.
2. Odbitki odražajo verjetnost, da bo zavarovanje s premoženjem morda treba unovčiti v izjemnih tržnih razmerah, in upoštevajo čas, potreben za njegovo unovčenje. CNS pristojnemu organu dokaže, da so odbitki izračunani na konzervativen način, da bi se čim bolj omejili prociklični učinki. Za vsako sredstvo zavarovanja s premoženjem se odbitek določi ob upoštevanju ustreznih meril, vključno z:
(a)
vrsto sredstva in stopnjo kreditnega tveganja, povezanega s finančnim instrumentom na podlagi notranje ocene CNS. Pri pripravi ocene CNS uporabi opredeljeno in objektivno metodologijo, ki se ne zanaša v celoti na zunanja mnenja in ki upošteva tveganje, ki izhaja iz ustanovitve sedeža izdajatelja v določeni državi;
(b)
zapadlostjo sredstva;
(c)
preteklo in hipotetično prihodnjo nestanovitnostjo cen sredstva v izjemnih tržnih razmerah;
(d)
likvidnostjo osnovnega trga ter razmiki med ponudbeno in nakupno ceno;
(e)
valutnim tveganjem, če obstaja;
(f)
tveganjem zaradi neugodnih gibanj.
3. CNS redno spremlja primernost odbitkov. CNS politike in postopke v zvezi z odbitki pregleda vsaj enkrat letno in ob vsaki pomembni spremembi, ki vpliva na njeno izpostavljenost tveganjem, vendar bi se morala čim bolj izogibati motečim ali velikim spremembam v odbitkih, ki bi lahko privedle do procikličnosti. Politike in postopki v zvezi z odbitki se neodvisno potrdijo vsaj enkrat letno.
Člen 42
Omejitve koncentracije
1. CNS vzpostavi ter izvaja politike in postopke za zagotovitev zadostne razpršenosti zavarovanja s premoženjem, da se omogoči njegovo unovčenje v okviru določenega obdobja držanja brez pomembnejšega tržnega učinka. Politike in postopki določajo ukrepe za zmanjšanje tveganja, ki se uporabijo, kadar se omejitve koncentracije iz odstavka 2 prekoračijo.
2. CNS določi omejitve koncentracije na ravni:
(a)
posameznih izdajateljev;
(b)
vrste izdajatelja;
(c)
vrste sredstva;
(d)
posameznega klirinškega člana;
(e)
vseh klirinških članov.
3. Omejitve koncentracije se določijo na konzervativen način ob upoštevanju vseh ustreznih meril, vključno s:
(a)
finančnimi instrumenti, ki jih izdajo izdajatelji iste vrste glede na gospodarski sektor, dejavnost ali geografsko območje;
(b)
ravnjo kreditnega tveganja finančnega instrumenta ali izdajatelja na podlagi notranje ocene CNS. Pri pripravi ocene CNS uporabi opredeljeno in objektivno metodologijo, ki se ne zanaša v celoti na zunanja mnenja in ki upošteva tveganje, ki izhaja iz ustanovitve sedeža izdajatelja v določeni državi;
(c)
likvidnostjo in nestanovitnostjo cen finančnih instrumentov.
4. CNS zagotovi, da posamezna kreditna institucija, enakovredna finančna institucija iz tretje države ali subjekt, ki je del iste skupine kot kreditna institucija ali finančna institucija iz tretje države, jamči za največ 10 % njenega zavarovanja s premoženjem. Če je zavarovanje s premoženjem, ki ga CNS prejme v obliki bančnih garancij poslovnih bank, višje od 50 % skupnega zavarovanja s premoženjem, se lahko ta omejitev zviša na 25 %.
5. Pri izračunu omejitev iz odstavka 2 CNS upošteva svojo izpostavljenost izdajatelju, vključno s skupnim zneskom kreditnih linij, potrdil o vlogah, vezanih vlog, varčevalnih računov, depozitnih računov, tekočih računov, instrumentov denarnega trga in instrumentov za obratne repo posle, ki jih uporablja CNS. Te omejitve se ne uporabljajo za zavarovanje s premoženjem, ki ga drži CNS in ki presega minimalne zahteve za kritja, jamstveni sklad ali druga finančna sredstva.
6. Pri določanju omejitve koncentracije za izpostavljenost posameznemu izdajatelju CNS združi in obravnava kot eno samo tveganje svojo izpostavljenost vsem finančnim instrumentom, ki jih izda izdajatelj ali subjekt iz skupine, za katere izrecno jamči izdajatelj ali subjekt iz skupine, in finančnim instrumentom, ki jih izdajo podjetja, katerih izključni namen je posedovati proizvajalna sredstva, ki so bistvena za poslovanje izdajatelja.
7. CNS redno spremlja ustreznost svojih politik in postopkov v zvezi z omejitvami koncentracije. CNS politike in postopke v zvezi z omejitvami koncentracije pregleda vsaj enkrat letno in kadar koli nastopijo bistvene spremembe, ki vplivajo na njeno izpostavljenost tveganju.
8. CNS pristojni organ in klirinške člane obvesti o omejitvah koncentracije, ki jih uporablja, in o vsaki spremembi teh omejitev.
9. Če CNS bistveno prekrši omejitev koncentracije, ki je določena v njenih politikah in postopkih, o tem takoj obvesti pristojni organ. CNS kršitev odpravi takoj, ko je mogoče.
POGLAVJE XI
NALOŽBENA POLITIKA
(člen 47 Uredbe (EU) št. 648/2012)
Člen 43
Visoko likvidni finančni instrumenti
Za namene člena 47(1) Uredbe (EU) št. 648/2012 se lahko dolžniški instrumenti štejejo za visoko likvidne finančne instrumente z minimalnim kreditnim in tržnim tveganjem, če so dolžniški instrumenti, ki izpolnjujejo vse pogoje iz Priloge II.
Člen 44
Zelo varne ureditve za deponiranje finančnih instrumentov
1. Če CNS ne more deponirati finančnih instrumentov iz člena 45 ali finančnih instrumentov, ki so ji bili dani kot kritje, prispevkov v jamstveni sklad ali prispevkov v druga finančna sredstva, tako v obliki prenosa lastništva kot pravice do zavarovanja, pri upravljavcu sistema poravnave vrednostnih papirjev, ki zagotavlja popolno zaščito navedenih instrumentov, se takšni finančni instrumenti deponirajo pri enemu od naslednjih subjektov:
(a)
centralni banki, ki zagotavlja popolno zaščito navedenih instrumentov in ki CNS po potrebi omogoča takojšen dostop do finančnih instrumentov;
(b)
kreditni instituciji z dovoljenjem, kot je opredeljena v Direk tivi 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta (9), ki zagotavlja popolno ločitev in zaščito navedenih instrumentov, CNS po potrebi omogoča takojšen dostop do finančnih instrumentov in za katero lahko CNS na podlagi notranje ocene dokaže, da ima nizko kreditno tveganje. Pri pripravi ocene CNS uporabi opredeljeno in objektivno metodologijo, ki se ne zanaša v celoti na zunanja mnenja in ki upošteva tveganje, ki izhaja iz ustanovitve sedeža izdajatelja v določeni državi;
(c)
finančni instituciji iz tretje države, za katero veljajo pravila varnega in skrbnega poslovanja in ki ta pravila spoštuje, ki so po mnenju ustreznih pristojnih organov vsaj tako stroga kot tista, določena v Direktivi 2006/48/ES, in ki uporablja zanesljive računovodske prakse, postopke hrambe in notranje kontrole ter zagotavlja popolno ločitev in zaščito navedenih instrumentov, CNS po potrebi omogoča takojšen dostop do finančnih instrumentov, CNS pa lahko na podlagi notranje ocene zanjo dokaže, da ima nizko kreditno tveganje. Pri pripravi ocene CNS uporabi opredeljeno in objektivno metodologijo, ki se ne zanaša v celoti na zunanja mnenja in ki upošteva tveganje, ki izhaja iz ustanovitve sedeža izdajatelja v določeni državi.
2. Kadar se finančni instrumenti deponirajo v skladu s točko (b) ali (c) odstavka 1, se držijo v ureditvah, ki preprečujejo kakršne koli izgube CNS zaradi neplačila ali insolventnosti finančne institucije z dovoljenjem.
3. Zelo varne ureditve za deponiranje finančnih instrumentov, danih kot kritje, prispevkov v jamstveni sklad ali prispevkov v druga finančna sredstva, CNS dovolijo ponovno uporabo teh finančnih instrumentov samo, če so izpolnjeni pogoji iz člena 39(8) Uredbe (EU) št. 648/2012 in če je ponovna uporaba namenjena plačilom, upravljanju dogodka neplačila na strani klirinškega člana ali izvajanju ureditve o interoperabilnosti.
Člen 45
Zelo varne ureditve za hrambo denarnih sredstev
1. Za namene člena 47(4) Uredbe (EU) št. 648/2012 so pri deponiranju denarnih sredstev pri drugem subjektu, kot je centralna banka, izpolnjeni vsi od naslednjih pogojev:
(a)
denarna sredstva se deponirajo v eni od naslednjih valut:
(i)
valuta, za katero lahko CNS z visoko ravnjo zanesljivosti dokaže, da je sposobna upravljati njena tveganja;
(ii)
valuta, v kateri CNS opravlja kliring transakcij, v mejah zavarovanja s premoženjem v tej valuti;
(b)
denarna sredstva se deponirajo pri enem od naslednjih subjektov:
(i)
kreditni instituciji z dovoljenjem, kakor je opredeljena v Direktivi 2006/48/ES, za katero lahko CNS na podlagi notranje ocene dokaže, da ima nizko kreditno tveganje. Pri pripravi ocene CNS uporabi opredeljeno in objektivno metodologijo, ki se ne zanaša v celoti na zunanja mnenja in ki upošteva tveganje, ki izhaja iz ustanovitve sedeža izdajatelja v določeni državi;
(ii)
finančni instituciji iz tretje države, za katero veljajo pravila varnega in skrbnega poslovanja in ki ta pravila spoštuje, ki so po mnenju ustreznih pristojnih organov vsaj tako stroga kot tista, določena v Direktivi 2006/48/ES, in ki uporablja zanesljive računovodske prakse, postopke hrambe in notranje kontrole, CNS pa lahko na podlagi notranje ocene zanjo dokaže, da ima nizko kreditno tveganje. Pri pripravi ocene CNS uporabi opredeljeno in objektivno metodologijo, ki se ne zanaša v celoti na zunanja mnenja in ki upošteva tveganje, ki izhaja iz ustanovitve sedeža izdajatelja v določeni državi.
2. Če se denarna sredstva hranijo čez noč v skladu z odstavkom 1, se najmanj 95 % teh denarnih sredstev, izračunanih v povprečnem obdobju enega koledarskega meseca, deponira v okviru ureditev, ki zagotavljajo zavarovanje denarnih sredstev z visoko likvidnimi finančnimi instrumenti, ki izpolnjujejo zahteve iz člena 45, razen zahteve iz odstavka 1(c) navedenega člena.
Člen 45
Omejitve koncentracije
1. CNS vzpostavi in izvaja politike in postopke za zagotovitev, da finančni instrumenti, v katera investira finančna sredstva, ostanejo dovolj razpršeni.
2. CNS določi omejitve koncentracije in spremlja koncentracijo finančnih sredstev na ravni:
(a)
posameznih finančnih instrumentov;
(b)
vrst finančnih instrumentov;
(c)
posameznih izdajateljev;
(d)
vrst izdajateljev;
(e)
nasprotnih strank, s katerimi so vzpostavljene ureditve, kot so določene v točkah (b) in (c) člena 44(1) ali v členu 45(2).
3. Pri obravnavanju vrste izdajateljev CNS upošteva naslednje:
(a)
geografsko porazdelitev;
(b)
medsebojne odvisnosti in večkratna razmerja, ki jih lahko ima subjekt s CNS;
(c)
raven kreditnega tveganja;
(d)
izpostavljenosti, ki jih ima CNS do izdajatelja zaradi proizvodov, za katere opravlja kliring.
4. Politike in postopki določajo ukrepe za zmanjšanje tveganja, ki se uporabijo, kadar se omejitve koncentracije prekoračijo.
5. Pri določanju omejitev koncentracije za izpostavljenost posameznemu izdajatelju ali skrbniku CNS združi in obravnava kot eno samo tveganje izpostavljenost do vseh finančnih instrumentov, ki jih izda ali zanje izrecno jamči izdajatelj, in vseh finančnih sredstev, deponiranih pri skrbniku.
6. CNS redno spremlja ustreznost svojih politik in postopkov v zvezi z omejitvami koncentracije. CNS poleg tega politike in postopke v zvezi z omejitvami koncentracije pregleda vsaj enkrat letno in kadar koli nastopijo bistvene spremembe, ki vplivajo na izpostavljenost CNS tveganju.
7. Če CNS prekrši omejitev koncentracije, ki je določena v njenih politikah in postopkih, o tem takoj obvesti pristojni organ. CNS kršitev odpravi takoj, ko je mogoče.
Člen 46
Zavarovanje z nedenarnimi sredstvi
Če je zavarovanje s premoženjem prejeto v obliki finančnih instrumentov v skladu z določbami poglavja X, se uporabljata samo člena 44 in 45.
POGLAVJE XII
PREGLED MODELOV, TESTIRANJE IZJEMNIH SITUACIJ IN TESTIRANJE ZA NAZAJ
(člen 49 Uredbe (EU) št. 648/2012)
ODDELEK 1
Modeli in programi
Člen 47
Vrednotenje modela
1. CNS opravi celovito vrednotenje modelov, njihovih metodologij in okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja, ki jih uporablja za merjenje, združevanje in upravljanje tveganj. Kakršne koli pomembne spremembe ali prilagoditve modelov, njihove metodologije in okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja so predmet ustreznega upravljanja, pri čemer se pridobi tudi nasvet odbora za tveganja, pred uporabo pa jih potrdi kvalificirana in neodvisna stranka.
2. Postopek vrednotenja CNS se dokumentira in opredeli vsaj usmeritve, ki se uporabljajo za testiranje metodologij v zvezi s kritji, jamstvenim skladom in drugimi finančnimi sredstvi ter okvira za izračun likvidnih finančnih sredstev. Kakršne koli pomembne spremembe ali prilagoditve usmeritev so predmet ustreznega upravljanja, pri čemer se pridobi tudi nasvet odbora za tveganja, pred uporabo pa jih potrdi kvalificirana in neodvisna stranka.
3. Celovit postopek vrednotenja vključuje vsaj naslednje:
(a)
oceno vsebinske tehtnosti modelov in okvira, vključno s podpornim dokaznim gradivom o njihovem razvoju;
(b)
pregled tekočih postopkov spremljanja, vključno s preverjanjem procesov in primerjalnih analiz;
(c)
pregled parametrov in predpostavk pri razvoju modelov, njihovih metodologij in okvira;
(d)
pregled ustreznosti in primernosti modelov, njihovih metodologij in okvira, sprejetega v zvezi z vrsto pogodb, za katere se uporabljajo;
(e)
pregled primernosti scenarijev za testiranje izjemnih situacij v skladu s poglavjem VII in členom 52;
(f)
analizo rezultatov testiranja.
4. CNS določi merila, na podlagi katerih oceni, ali so lahko njeni modeli, njihove metodologije in okvir za upravljanje likvidnostnega tveganja uspešno potrjeni. Merila vključujejo uspešne rezultate testiranja.
5. Če podatki o cenah niso na voljo ali niso zanesljivi, CNS upošteva cenovne omejitve in sprejme vsaj konzervativne predpostavke, ki temeljijo na spremljanih povezanih ali sorodnih trgih in trenutnih trendih na trgu.
6. Če podatki o cenah niso na voljo ali niso zanesljivi, se sistemi in modeli vrednotenja, ki se uporabljajo za ta namen, ustrezno upravljajo, vključno s pridobitvijo nasveta odbora za tveganja, ter potrjujejo in testirajo. Modele vrednotenja CNS potrjuje kvalificirana in neodvisna oseba ob upoštevanju različnih tržnih scenarijev, da se zagotovi, da so modeli pri izdelavi ustreznih cen natančni, CNS pa po potrebi prilagodi izračun začetnih kritij tako, da odraža kakršna koli ugotovljena tveganja, ki izhajajo iz modela.
7. CNS redno ocenjuje teoretične in empirične lastnosti modela kritij za vse finančne instrumente, za katere opravlja kliring.
Člen 48
Programi testiranja
1. CNS ima vzpostavljene politike in postopke, ki podrobno opisujejo programe testiranja izjemnih situacij in testiranja za nazaj, ki jih izvaja za ocenjevanje primernosti, natančnosti, zanesljivosti in odpornosti modelov in njihovih metodologij za izračun mehanizmov za upravljanje tveganja, vključno s kritji, prispevki v jamstveni sklad in drugimi finančnimi sredstvi, v vrsti različnih tržnih razmer.
2. Politike in postopki CNS podrobno opisujejo tudi program za testiranje izjemnih situacij, ki ga izvaja za oceno ustreznosti, natančnosti, zanesljivosti in odpornosti okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja.
3. Politike in postopki vsebujejo vsaj metodologije za izbiro in razvoj ustreznega testiranja, vključno z izbiro podatkov o portfeljih in trgih, pogostostjo pregledov, posebnimi značilnostmi tveganj finančnih instrumentov, za katere se opravlja kliring, analizo rezultatov testiranja ter izjemami in ustreznimi korektivnimi ukrepi, ki so potrebni.
4. CNS pri izvajanju vseh testov vključi vse morebitne pozicije strank.
ODDELEK 2
Testiranje za nazaj
Člen 49
Postopek testiranja za nazaj
1. CNS oceni pokritost s kritji z naknadno primerjavo dejanskih rezultatov s pričakovanimi rezultati, ki izvirajo iz modelov kritij. Takšno testiranje za nazaj se opravi vsak dan, da se oceni, ali obstajajo kakršne koli izjeme pri testiranju pokritosti s kritji. Pokritost se oceni za trenutne pozicije za finančne instrumente in klirinške člane ter upošteva možne učinke portfeljskega kritja in, kjer je ustrezno, interoperabilnih CNS.
2. CNS v programu testiranja za nazaj upošteva primerna pretekla obdobja, da zagotovi, da je uporabljeno obdobje opazovanja zadostno za omejitev kakršnih koli škodljivih učinkov na statistično značilnost.
3. CNS v programu testiranja za nazaj upošteva vsaj jasne statistične preskuse in merila uspešnosti, ki jih mora določiti za oceno rezultatov testiranja za nazaj.
4. CNS odboru za tveganja redno poroča o rezultatih in analizi testiranja za nazaj na način, ki ne krši zaupnosti, da ji odbor lahko svetuje pri pregledu modela kritij.
5. CNS da rezultate in analizo testiranja za nazaj na voljo vsem klirinškim članom in strankam, če so ji znane. Vsem drugim strankam dajo rezultate in analizo testiranja za nazaj na zahtevo na voljo ustrezni klirinški člani. Take informacije se združijo v obliko, ki ne krši zaupnosti, klirinški člani in stranke pa imajo dostop samo do podrobnih rezultatov in analize testiranja za nazaj za lastne portfelje.
6. CNS določi postopke za natančno opredelitev ukrepov, ki jih lahko sprejme glede na rezultate analize testiranja za nazaj.
ODDELEK 3
Testiranje in analiza občutljivosti
Člen 50
Postopek testiranja in analize občutljivosti
1. CNS izvaja teste in analizo občutljivosti, da oceni pokritost modela kritij v različnih tržnih razmerah na podlagi preteklih podatkov za izjemne tržne razmere, do katerih je dejansko prišlo, in hipotetičnih podatkov za izjemne tržne razmere, do katerih ni prišlo.
2. CNS uporabi širok niz parametrov in predpostavk, da zajame različne pretekle in hipotetične razmere, vključno z obdobji največje nestanovitnosti, do katerih je prišlo na trgih, na katerih posluje, in ekstremne spremembe v korelaciji med cenami pogodb, za katere opravlja kliring, da bi razumela, kako lahko na raven pokritosti s kritji vplivajo najskrajnejše tržne razmere in spremembe pomembnih parametrov modelov.
3. Analiza občutljivosti se izvede na vrsti dejanskih portfeljev klirinških članov in portfeljev, ki so reprezentativni za CNS. Reprezentativni portfelji se izberejo glede na njihovo občutljivost na bistvene dejavnike tveganja in korelacije, ki jim je CNS izpostavljena. Takšno testiranje in analiza občutljivosti sta zasnovana za testiranje glavnih parametrov in predpostavk modela začetnega kritja pri vrsti intervalov zaupanja, da se določi občutljivost sistema na napake pri prilagajanju takih parametrov in predpostavk. Primerna pozornost se nameni časovni strukturi dejavnikov tveganja in predpostavljeni korelaciji med dejavniki tveganja.
4. CNS oceni možne izgube v pozicijah klirinškega člana.
5. Kjer je primerno, CNS obravnava parametre, ki odražajo hkratna neplačila na strani klirinških članov, ki izdajajo finančne instrumente, za katere CNS opravlja kliring, ali osnovna sredstva izvedenih finančnih instrumentov, za katere CNS opravlja kliring. Kjer je primerno, se upoštevajo tudi učinki neplačila stranke, ki izdaja finančne instrumente, za katere CNS opravlja kliring, ali osnovna sredstva izvedenih finančnih instrumentov, za katere CNS opravlja kliring.
6. CNS odboru za tveganja redno poroča o rezultatih in analizi testiranja občutljivosti na način, ki ne krši zaupnosti, da ji odbor lahko svetuje pri pregledu modela kritij.
7. CNS določi postopke za natančno opredelitev ukrepov, ki jih lahko sprejme glede na rezultate analize testiranja občutljivosti.
ODDELEK 4
Testiranje izjemnih situacij
Člen 51
Postopek testiranja izjemnih situacij
1. Testi izjemnih situacij CNS parametre, predpostavke in scenarije izjemnih situacij uporabljajo pri modelih za ocenjevanje izpostavljenosti tveganjem, da se zagotovi, da njena finančna sredstva zadostujejo za kritje teh izpostavljenosti v skrajnih, vendar možnih tržnih razmerah.
2. Program CNS za testiranje izjemnih situacij od CNS zahteva, da redno izvaja vrsto testov izjemnih situacij, ki upoštevajo raznolikost njenih produktov in vse elemente njenih modelov in njihovih metodologij ter njenega okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja.
3. Program CNS za testiranje izjemnih situacij določa, da se testi izjemnih situacij izvajajo z uporabo določenih scenarijev za testiranje izjemnih situacij, tako na podlagi preteklih kot hipotetičnih skrajnih, vendar možnih tržnih razmer v skladu s poglavjem VII. Pretekle razmere, ki se uporabljajo, se pregledajo in prilagodijo, kjer je primerno. CNS upošteva tudi druge oblike primernih scenarijev za testiranje izjemnih situacij, med drugim vključno s tehničnimi ali finančnimi težavami njenih poravnalnih bank, nostro zastopnikov, depozitnih bank, ponudnikov likvidnosti, ali interoperabilnih CNS.
4. CNS je sposobna hitro prilagoditi svoje teste izjemnih situacij, tako da vključujejo nova ali nastajajoča tveganja.
5. CNS preuči možne izgube zaradi neplačila stranke, če je ta znana, ki opravlja kliring prek več klirinških članov.
6. CNS odboru za tveganja redno poroča o rezultatih in analizi testiranja izjemnih situacij na način, ki ne krši zaupnosti, da ji odbor lahko svetuje pri pregledu njenih modelov, njihovih metodologij in njenega okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja.
7. CNS da rezultate in analizo testiranja izjemnih situacij na voljo vsem klirinškim članom in strankam, če so ji znane. Vsem drugim strankam dajo rezultate in analizo testiranja izjemnih situacij na zahtevo na voljo ustrezni klirinški člani. Take informacije se združijo v obliko, ki ne krši zaupnosti, klirinški člani in stranke pa imajo dostop samo do podrobnih rezultatov in analize testiranja izjemnih situacij za lastne portfelje.
8. CNS določi postopke za natančno opredelitev ukrepov, ki jih lahko sprejme glede na rezultate analize testiranja izjemnih situacij.
Člen 52
Dejavniki tveganja za test izjemnih situacij
1. CNS opredeli in ima ustrezno metodo za merjenje pomembnih dejavnikov tveganja, ki so značilni za pogodbe, za katere opravlja kliring, ki bi lahko vplivale na njeno izgubo. Testi izjemnih situacij CNS upoštevajo vsaj dejavnike tveganja, določene za naslednje vrste finančnih instrumentov, če je primerno:
(a)
pogodbe, povezane z obrestno mero: dejavnike tveganja, ki ustrezajo obrestnim meram v vsaki valuti, v kateri CNS opravlja kliring finančnih instrumentov. Modeliranje krivulje donosnosti se razdeli na različne razrede zapadlosti, da se zajamejo spremembe v nestanovitnosti obrestnih mer vzdolž krivulje donosnosti. Število povezanih dejavnikov tveganja je odvisno od kompleksnosti pogodb na obrestno mero, za katere CNS opravlja kliring. Bazično tveganje, ki izhaja iz nepopolno soodvisnih gibanj med donosi državnih in drugih obrestnih mer s stalnim donosom, se zajame ločeno;
(b)
pogodbe, povezane z menjalnim tečajem: dejavnike tveganja, ki ustrezajo vsaki tuji valuti, v kateri CNS opravlja kliring, in menjalnemu tečaju med valuto, v kateri se izvajajo pozivi k doplačilu kritja, in valuto, v kateri CNS opravlja kliring finančnih instrumentov;
(c)
pogodbe, povezane z lastniškimi vrednostnimi papirji: dejavnike tveganja, ki ustrezajo nestanovitnosti posameznih izdaj lastniških vrednostnih papirjev za vsakega od trgov, za katere CNS opravlja kliring, in z nestanovitnostjo različnih sektorjev celotnega trga lastniških vrednostnih papirjev. Izpopolnjenost in narava tehnike modeliranja za dani trg ustrezata izpostavljenosti CNS celotnemu trgu, kot tudi njeni koncentraciji v posameznih izdajah lastniških vrednostnih papirjev na tem trgu;
(d)
blagovne pogodbe: dejavnike tveganja, ki upoštevajo različne kategorije in podkategorije blagovnih pogodb in povezanih izvedenih finančnih instrumentov, za katere opravlja kliring CNS, vključno, kadar je to primerno, z razlikami v donosnosti uporabnosti med pozicijami izvedenih finančnih instrumentov in pozicijami denarnih sredstev v blagu;
(e)
pogodbe, povezane s posojili: dejavnike tveganja, ki upoštevajo tveganje skokovitega naraščanja verjetnosti neplačila, vključno s kumulativnim tveganjem zaradi več dogodkov neplačil, bazičnim tveganjem in nestanovitnostjo stopnje izterjave.
2. CNS v testih izjemnih situacij ustrezno pozornost nameni tudi vsaj naslednjemu:
(a)
korelacijam, vključno s tistimi med opredeljenimi dejavniki tveganja in podobnimi pogodbami, za katere opravlja kliring;
(b)
dejavnikom, ki ustrezajo implicirani in pretekli nestanovitnosti pogodbe, za katero se opravlja kliring;
(c)
posebnim značilnostim vseh novih pogodb, za katere bo opravljala kliring;
(d)
tveganju koncentracije, tudi do klirinškega člana in subjektov iz skupine klirinških članov;
(e)
medsebojni odvisnosti in večkratnim razmerjem;
(f)
ustreznim tveganjem, vključno z valutnim tveganjem;
(g)
določenim omejitvam izpostavljenosti;
(h)
tveganjem zaradi neugodnih gibanj.
Člen 53
Testiranje izjemnih situacij za skupna finančna sredstva
1. Program testiranja izjemnih situacij CNS zagotovi, da njeno kritje, prispevki v jamstveni sklad in druga finančna sredstva skupaj zadostujejo za pokritje neplačila vsaj dveh klirinških članov, do katerih ima največje izpostavljenosti v skrajnih, vendar možnih tržnih razmerah. Program testiranja izjemnih situacij prav tako preuči možne izgube v skrajnih, vendar možnih tržnih razmerah, nastale zaradi neplačila subjektov v skupini, iz katere sta dva klirinška člana, do katerih ima največje izpostavljenosti.
2. Program za testiranje izjemnih situacij CNS zagotovi, da njena kritja in jamstveni sklad zadostujejo vsaj za pokritje neplačila klirinškega člana, do katerega ima največje izpostavljenosti, ali drugega in tretjega največjega klirinškega člana, če je vsota njune izpostavljenosti večja v skladu s členom 42 Uredbe (EU) št. 648/2012.
3. CNS izvede temeljito analizo možnih izgub, ki jih lahko utrpi, in oceni možne izgube v pozicijah klirinških članov, vključno s tveganjem, da bi unovčenje takih pozicij lahko vplivalo na trg in na raven pokritosti s kritji CNS.
4. Kjer je primerno, CNS v testih izjemnih situacij upošteva učinke neplačila klirinškega člana, ki izdaja finančne instrumente, za katere CNS opravlja kliring, ali osnovna sredstva izvedenih finančnih instrumentov, za katere CNS opravlja kliring. Kjer je primerno, se upoštevajo tudi učinki neplačila stranke, ki izdaja finančne instrumente, za katere CNS opravlja kliring, ali osnovna sredstva izvedenih finančnih instrumentov, za katere CNS opravlja kliring.
5. Testi izjemnih situacij CNS upoštevajo obdobje unovčenja, kot je določeno v členu 26.
Člen 54
Testiranje izjemnih situacij za likvidna finančna sredstva
1. Program testiranja izjemnih situacij CNS za likvidna finančna sredstva zagotovi, da so zadostna v skladu z zahtevami iz poglavja VIII.
2. CNS ima jasna in pregledna pravila in postopke za obravnavo primerov nezadostnih likvidnih finančnih sredstev, ki so jih izpostavili njeni testi izjemnih situacij, da zagotovi poravnavo plačilnih obveznosti.
CNS ima tudi jasne postopke za uporabo rezultatov in analizo testov izjemnih situacij, da oceni in prilagodi ustreznost njenega okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja in ponudnikov likvidnosti.
3. Scenariji za testiranje izjemnih situacij, ki se uporabljajo pri testiranju izjemnih situacij za likvidna finančna sredstva, upoštevajo strukturo in poslovanje CNS ter vključujejo vse subjekte, ki lahko zanjo predstavljajo pomembno likvidnostno tveganje. Tako testiranje izjemnih situacij upošteva tudi vse močne povezave ali podobne izpostavljenosti med njenimi klirinškimi člani, vključno z drugimi subjekti, ki so del iste skupine, in oceni verjetnost več neplačil in učinek širjenja negativnih vplivov med njenimi klirinškimi člani, ki jih lahko taka neplačila povzročijo.
ODDELEK 5
Kritje in uporaba rezultatov testiranja
Člen 55
Ohranjanje zadostnega kritja
1. CNS vzpostavi in vzdržuje postopke za zaznavanje sprememb v tržnih razmerah, vključno s povečanji v nestanovitnosti ali zmanjšanji likvidnosti finančnih instrumentov, za katere opravlja kliring, tako da lahko hitro prilagodi izračun svoje zahteve po kritju, da ustrezno upošteva nove tržne razmere.
2. CNS izvaja teste odbitkov za zagotovitev, da se zavarovanje s premoženjem lahko unovči vsaj pri vrednosti po odbitku v zaznanih in skrajnih, vendar možnih tržnih razmerah.
3. Če CNS zbira kritje na ravni portfelja in ne na ravni produkta, stalno pregleduje in testira izvedena pobotanja med produkti. CNS takšna pobotanja izvede na osnovi preudarne in ekonomsko smiselne metodologije, ki odraža stopnjo cenovne odvisnosti med produkti. CNS zlasti testira, kako se korelacije razvijajo v obdobjih dejanskih in hipotetičnih težkih tržnih razmer.
Člen 56
Pregled modelov na podlagi rezultatov testiranja
1. CNS ima jasne postopke za določitev zneska dodatnega kritja, ki ga bo morda morala zbrati, tudi znotraj enega dne, in za prilagoditev modela kritij, kadar testiranje za nazaj pokaže, da model ni deloval po pričakovanjih in je privedel do rezultata, ki ne podaja ustreznega zneska začetnega kritja, potrebnega za doseganje želene ravni zanesljivosti. Če CNS ugotovi, da je potrebno dodatno kritje, tega zahteva ob naslednjem pozivu k doplačilu kritja.
2. CNS oceni vir izjem pri testiranju, ki so jih izpostavili testi za nazaj. Glede na vir izjem CNS določi, ali je potrebna temeljna sprememba modela kritij ali modelov, ki zagotavljajo vhodne podatke zanje, in ali je potrebna ponovna prilagoditev trenutnih parametrov.
3. CNS oceni vire izjem pri testiranju, ki so jih izpostavili testi izjemnih situacij. Na osnovi virov izjem CNS določi, ali je potrebna temeljna sprememba njenih modelov, njihovih metodologij ali njenega okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja oziroma ali je potrebna prilagoditev trenutnih parametrov ali predpostavk.
4. Če rezultati testov kažejo na nezadostno pokritost kritja, jamstvenega sklada ali drugih finančnih sredstev, CNS poveča splošno pokritost svojih finančnih sredstev na sprejemljivo raven do naslednjega poziva k doplačilu kritja. Če rezultati testov kažejo na nezadostna likvidna finančna sredstva, CNS svoja likvidna finančna sredstva poveča na sprejemljivo raven takoj, ko je to izvedljivo.
5. CNS pri pregledu svojih modelov, njihovih metodologij in okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja spremlja pogostost ponovitve izjem pri testiranju, da ustrezno opredeli in razreši probleme brez nepotrebnega odlašanja.
ODDELEK 6
Povratno testiranje izjemnih situacij
Člen 57
Povratno testiranje izjemnih situacij
1. CNS izvaja povratne teste izjemnih situacij, ki so namenjeni ugotavljanju, v katerih tržnih razmerah lahko kombinacija njenega kritja, jamstvenega sklada in drugih finančnih sredstev privede do nezadostne pokritosti kreditnih izpostavljenosti in za katere so lahko likvidna finančna sredstva nezadostna. Pri izvajanju takih testov CNS v modelu uporabi skrajne tržne razmere, ki presegajo to, kar šteje za možne tržne razmere, da določi omejitve njenih modelov, njenega okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja, njenih finančnih sredstev in njenih likvidnih finančnih sredstev.
2. CNS razvije povratne teste izjemnih situacij, ki so prilagojeni specifičnim tveganjem trgov in pogodb, za katere opravlja storitve kliringa.
3. CNS uporabi pogoje, opredeljene v odstavku 1, ter rezultate in analizo povratnih testov izjemnih situacij, da opredeli skrajne, vendar možne scenarije v skladu s poglavjem VII.
4. CNS odboru za tveganja redno poroča o rezultatih in analizi povratnega testiranja izjemnih situacij na način, ki ne krši zaupnosti, da ji odbor lahko svetuje pri pregledu.
ODDELEK 7
Postopki v primeru neplačil
Člen 58
Testiranje postopkov v primeru neplačil
1. CNS testira in pregleduje postopke v primeru neplačil, da zagotovi, da so praktični in učinkoviti. CNS v okviru testiranja postopkov v primeru neplačil izvaja simulacijske vaje.
2. Po testiranju postopkov v primeru neplačil CNS opredeli morebitne negotovosti in ustrezno prilagodi postopke, da negotovosti zmanjša.
3. CNS z izvajanjem simulacijskih vaj potrdi, da so vsi klirinški člani ter, kjer je primerno, stranke in druge ustrezne osebe, vključno z interoperabilnimi CNS in vsemi drugimi povezanimi ponudniki storitev, ustrezno obveščeni in seznanjeni s postopki v scenariju neplačila.
ODDELEK 8
Pogostost vrednotenja in testiranja
Člen 59
Pogostost
1. CNS vsaj enkrat letno izvede celovito vrednotenje modelov ter njihove metodologije.
2. CNS vsaj enkrat letno izvede celovito vrednotenje okvira za upravljanje likvidnostnega tveganja.
3. CNS vsaj enkrat letno izvede celovito potrditev modelov vrednotenja.
4. CNS vsaj enkrat letno preveri ustreznost politik, opredeljenih v členu 51.
5. CNS analizira in spremlja uspešnost modela in pokritost finančnih sredstev v primeru neplačil z vsaj dnevnim testiranjem pokritosti kritij za nazaj in z izvajanjem vsaj dnevnih testov izjemnih situacij z uporabo standardnih in vnaprej določenih parametrov in predpostavk.
6. CNS analizira in spremlja okvir za upravljanje likvidnostnega tveganja z izvajanjem vsaj dnevnih testov izjemnih situacij za likvidna finančna sredstva.
7. CNS vsaj mesečno izvede podrobno temeljito analizo rezultatov testiranja, da zagotovi, da so scenariji za testiranje izjemnih situacij, modeli in okvir upravljanja likvidnostnega tveganja ter osnovni parametri in predpostavke pravilni. Taka analiza se izvaja bolj pogosto v izjemnih tržnih razmerah, vključno s primeri, ko finančni instrumenti, za katere se opravlja kliring, ali trgi, za katere CNS opravlja storitve, na splošno izkazujejo visoko nestanovitnost, postanejo manj likvidni ali ko se koncentracije, ki jih držijo njeni klirinški člani, močno povečajo ali ko se pričakuje, da se bo CNS soočila z izjemnimi tržnimi razmerami.
8. Analiza občutljivosti se izvede najmanj enkrat mesečno na osnovi rezultatov testov občutljivosti. Ta analiza bi se morala izvajati bolj pogosto, kadar so trgi neobičajno nestanovitni ali manj likvidni ali kadar se velikost ali koncentracije pozicij, ki jih držijo njeni klirinški člani, bistveno povečajo.
9. CNS vsaj enkrat letno testira pobotanja med finančnimi instrumenti in razvoj korelacij v obdobjih dejanskih in hipotetičnih težkih tržnih razmer.
10. Odbitki CNS se testirajo vsaj enkrat mesečno.
11. CNS povratne teste izjemnih situacij izvaja vsaj enkrat na četrtletje.
12. CNS v skladu s členom 61 testira in pregleda postopke v primeru neplačil vsaj enkrat na četrtletje in izvaja simulacijske vaje vsaj enkrat letno. CNS simulacijske vaje izvaja tudi po morebitnih bistvenih spremembah postopkov v primeru neplačil.
ODDELEK 9
Časovna obdobja, ki se uporabljajo pri izvajanju testiranj
Člen 60
Časovna obdobja
1. Časovna obdobja, ki se uporabljajo za teste izjemnih situacij, se določijo v skladu s poglavjem VII in vključujejo skrajne, vendar možne tržne razmere, ki so usmerjene v prihodnost.
2. Pretekla časovna obdobja, ki se uporabljajo za testiranje za nazaj, vključujejo podatke iz vsaj zadnjega leta ali vse od takrat, ko je CNS opravljala kliring za zadevne finančne instrumente, če je to manj kot eno leto.
ODDELEK 10
Javno razkritje
Člen 61
Informacije, ki se javno razkrijejo
1. CNS javno razkrije splošna načela, na katerih temeljijo njeni modeli in njihove metodologije, vrsto testov, ki jih izvaja, ter na najvišji ravni pripravljen povzetek rezultatov testov in vseh sprejetih korektivnih ukrepov.
2. CNS javnosti omogoči vpogled v ključne vidike svojih postopkov v primeru neplačil, vključno z:
(a)
okoliščinami, v katerih se lahko ukrepa;
(b)
osebami, ki lahko sprejmejo ukrepe;
(c)
področjem uporabe ukrepov, ki se lahko sprejmejo, vključno z obravnavanjem tako lastnih kot pozicij, sredstev in premoženja strank;
(d)
mehanizmi za obravnavanje obveznosti CNS do klirinških članov, ki niso v zaostanku s plačili;
(e)
mehanizmi za pomoč pri obravnavanju obveznosti klirinškega člana, ki je v zaostanku s plačili, do njegovih strank.
Člen 62
Začetek veljavnosti in uporaba
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Točka (h) oddelka 2 Priloge I se za transakcije z izvedenimi finančnimi instrumenti, kot so opredeljeni v točkah (b) in (d) člena 2(4) Uredbe (EU) št. 1227/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (10), začne uporabljati tri leta po začetku veljavnosti te uredbe.
Ta uredba je zavezujoča v celoti in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 19. decembra 2012