SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/55/EU
ze dne 16. dubna 2014
o elektronické fakturaci při zadávání veřejných zakázek
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V členských státech v současné době existuje a používá se řada celosvětových, celostátních, regionálních i soukromých norem pro elektronickou fakturaci. Žádná z těchto norem nepřevažuje a většina z nich není navzájem interoperabilní.
(2)
Jelikož neexistuje žádná společná norma, členské státy v případě, kdy prosazují používání elektronických faktur při zadávání veřejných zakázek nebo toto používání povinně ukládají, volí vytvoření vlastního technického řešení založeného na vlastní vnitrostátní normě. V důsledku toho počet odlišných norem koexistujících v rámci všech členských států narůstá a je pravděpodobné, že poroste i do budoucna.
(3)
Velké množství norem, které nejsou interoperabilní, vede k nadměrné složitosti, právní nejistotě a dodatečným provozním nákladům pro hospodářské subjekty, které elektronické faktury v různých členských státech používají. Od hospodářských subjektů, které se chtějí účastnit přeshraničního zadávání veřejných zakázek, se tak často vyžaduje, aby se pokaždé, kdy vstoupí na nový trh, řídily novou normou elektronické fakturace. Odlišné právní a technické požadavky na elektronické faktury odrazují hospodářské subjekty od přeshraničního zadávání veřejných zakázek, a vytvářejí tak překážky přístupu na trh přeshraničního zadávání veřejných zakázek a překážky obchodu. Znemožňují tím využívání základních svobod, a mají proto přímý účinek na fungování vnitřního trhu.
(4)
Tyto překážky obchodu uvnitř Unie budou v budoucnu pravděpodobně dále narůstat, neboť vzhledem k tomu, že používání elektronických faktur při zadávání veřejných zakázek se v členských státech rozšiřuje nebo se stává povinným, vzniká čím dál více vnitrostátních a soukromých norem, které nejsou interoperabilní.
(5)
Překážky přeshraničního obchodu plynoucí z koexistence vícera souborů právních požadavků a technických norem v oblasti elektronické fakturace a ze skutečnosti, že tyto normy nejsou interoperabilní, by měly být odstraněny nebo zmírněny. K dosažení tohoto cíle by měla být vytvořena společná evropská norma pro sémantický datový model základních prvků elektronické faktury (dále jen „evropská norma pro elektronickou fakturaci“). Tato norma by měla stanovit a charakterizovat základní prvky, které musí elektronická faktura vždy obsahovat, a usnadnit tak zasílání a přijímání elektronických faktur mezi systémy založenými na různých technických normách. Za předpokladu, že stávající vnitrostátní technické normy nejsou s touto evropskou normou v rozporu, neměla by je tato norma nahrazovat ani omezovat jejich používání a rovněž by měla být zachována možnost pokračovat v jejich uplatňování souběžně s evropskou normou.
(6)
Zajištěním sémantické interoperability a zvýšením právní jistoty tato směrnice podpoří využívání elektronické fakturace při zadávání veřejných zakázek, čímž bude mít pro členské státy, veřejné zadavatele, zadavatele a hospodářské subjekty zásadní přínos z hlediska úspor, dopadu na životní prostředí a snížení administrativní zátěže.
(7)
Přínosy elektronické fakturace jsou maximalizovány, pokud lze vystavování, zasílání, předávání, příjem a zpracování faktur plně automatizovat. Z tohoto důvodu by za slučitelné s evropskou normou pro elektronickou fakturaci měly být považovány pouze strojově čitelné faktury, které může příjemce zpracovávat automaticky a digitálně. Pouhý obrázkový soubor by neměl být považován za elektronickou fakturu pro účely této směrnice.
(8)
Cílem interoperability je umožnit jednotnou prezentaci a zpracovávání informací mezi obchodními systémy bez ohledu na jejich technologii, použití nebo platformu. Úplnou interoperabilitou se rozumí schopnost být interoperabilní na třech odlišných úrovních: z hlediska obsahu faktury (úroveň sémantická), formátu nebo použitého jazyka (úroveň syntaktická) a způsobu předání faktury. Sémantickou interoperabilitou se rozumí, že elektronická faktura obsahuje určité nezbytné informace a je zachován přesný význam vyměňovaných informací, jemuž je jednoznačně porozuměno nezávisle na způsobu, jímž jsou tyto informace fyzicky ztvárněny nebo předány. Syntaktickou interoperabilitou se rozumí, že datové prvky jsou na elektronické faktuře uváděny v takovém formátu, který umožňuje jejich přímou výměnu mezi odesílatelem a příjemcem a automatické zpracování. Syntaktickou interoperabilitu lze zajistit jedním ze dvou způsobů, a sice použitím společné syntaxe nebo pomocí mapování různých syntaxí.
(9)
Na trhu se používá značné množství syntaxí. Syntaktická interoperabilita je stále častěji zajišťována pomocí mapování. Tento způsob je účinný, pokud faktura obsahuje všechny nezbytné datové prvky na sémantické úrovni a jejich význam je jednoznačný. Jelikož tomu tak ale často není, je třeba přijmout opatření k zajištění interoperability na sémantické úrovni. V zájmu dalšího zjednodušení používání elektronické fakturace a snížení nákladů by jedním z dlouhodobých cílů mělo být omezení počtu používaných syntaxí, pokud možno soustředěním se pouze na nejpoužívanější z nich.
(10)
Normalizace elektronické fakturace rovněž doplňuje snahy o podporu využívání elektronického zadávání zakázek, jak je odrážejí příslušná ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU (4) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU (5).
(11)
Evropská rada v závěrech ze zasedání ve dnech 28. a 29. června 2012 a 24. října 2013 uvedla, že prioritou by měla být opatření zaměřená na další rozvoj přeshraničního elektronického obchodování a modernizaci veřejné správy, mimo jiné usnadněním přechodu k elektronické fakturaci a jejím urychleným zavedením.
(12)
Evropský parlament v usnesení ze dne 20. dubna 2012 poukázal na roztříštěnost trhu způsobenou různými vnitrostátními pravidly pro elektronickou fakturaci, vyzdvihl podstatné výhody, které elektronická fakturace nabízí, a zdůraznil význam právní jistoty, jasného technického prostředí a otevřených a interoperabilních řešení elektronické fakturace na základě společných právních požadavků, obchodních postupů a technických norem. Z těchto důvodů Evropský parlament vyslovil požadavek, aby se elektronická fakturace při zadávání veřejných zakázek stala do roku 2016 povinnou.
(13)
Evropské mnohostranné fórum pro elektronickou fakturaci (e-fakturaci) zřízené rozhodnutím Komise ze dne 2. listopadu 2010 (6) přijalo v říjnu 2013 jednomyslně doporučení týkající se využití sémantického datového modelu na podporu interoperability elektronické fakturace.
(14)
Tato směrnice by se měla použít na elektronické faktury přijímané veřejnými zadavateli a zadavateli a vystavované v rámci plnění zakázek, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES (7), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU (8), směrnice 2014/24/EU nebo směrnice 2014/25/EU. Tato směrnice by se měla vztahovat pouze na elektronické faktury vystavené hospodářským subjektem, jemuž byla přidělena veřejná zakázka nebo koncese (hlavní dodavatel). Pokud však členské státy podle článku 71 směrnice 2014/24/EU a článku 88 směrnice 2014/25/EU stanoví přímou úhradu subdodavatelům, mělo by se v zadávací dokumentaci rovněž stanovit, zda se v souvislosti s platbami subdodavatelům má či nemá používat elektronická fakturace. Mělo by být jasně stanoveno, že pokud je zakázka zadána skupině hospodářských subjektů, vztahuje se tato směrnice na elektronické faktury vystavené skupinou jako takovou i jednotlivými hospodářskými subjekty.
(15)
Tato směrnice by se měla rovněž uplatnit, pokud koncese v souvislosti s platbou vyžaduje, aby hospodářský subjekt, kterému byla koncese udělena, vystavil fakturu. Pojem „koncesef“ je vymezen v čl. 5 bodu 1 směrnice 2014/23/EU. Předmětem udělování koncesí je zajištění stavebních prací nebo služeb prostřednictvím koncese, kdy protiplnění za tuto koncesi spočívá v právu požívat výnosů z daných stavebních prací nebo služeb nebo v tomto právu společně s platbou.
(16)
Tato směrnice podléhá článku 346 Smlouvy o fungování EU. Tato směrnice se nevztahuje na elektronické faktury vystavené na základě plnění (prohlášeného za utajené nebo doprovázeného zvláštními bezpečnostními opatřeními) zakázek, které jsou vyloučeny z oblasti působnosti směrnice 2014/23/EU podle čl. 10 odst. 6 uvedené směrnice, směrnice 2014/24/EU podle čl. 15 odst. 3 uvedené směrnice a směrnice 2014/25/EU podle čl. 24 odst. 3 uvedené směrnice. Za stejných podmínek by měla být v této směrnici stanovena výjimka pro elektronické faktury vystavené na základě plnění (prohlášeného za utajené nebo doprovázeného zvláštními bezpečnostními opatřeními) těchto zakázek, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2009/81/ES.
(17)
Definice používané v této směrnici by měly být v souladu s jinými unijními právními předpisy v oblasti veřejných zakázek.
(18)
Komise by měla uplatňovat příslušná ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1025/2012 (9) a o vypracování evropské normy pro elektronickou fakturaci požádat příslušnou evropskou normalizační organizaci. Podle příslušných ustanovení nařízení (EU) č. 1025/2012 se rozhodnutí Komise, kterým se taková žádost stanoví, přijímá přezkumným postupem podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (10).
(19)
Evropská norma pro elektronickou fakturaci by měla vycházet ze stávajících technických specifikací, které byly vypracovány v rámci evropských normalizačních organizací, jako jsou CEN (CWA 16356-MUG a CWA 16562-CEN BII), a měla by zohledňovat jiné příslušné technické specifikace vypracované v rámci mezinárodních normalizačních organizací, jako jsou UN/CEFACT (CII v. 2.0) a ISO (finanční faktura založená na metodice ISO 20022). Při plnění žádosti o vypracování normy by příslušná evropská normalizační organizace měla rovněž zohlednit výsledky rozsáhlých pilotních projektů prováděných v rámci programu na podporu politiky rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovace a technické specifikace elektronické fakturace jakýchkoli jiných příslušných subjektů a organizací, které jsou podnikatelskou sférou hojně využívány. Evropská norma pro elektronickou fakturaci by zároveň měla být slučitelná se stávajícími normami provádění plateb, aby bylo možné platby automaticky zpracovávat.
(20)
Ve své žádosti určené příslušné evropské normalizační organizaci by Komise měla požadovat, aby evropská norma pro elektronickou fakturaci byla technologicky neutrální s cílem zabránit jakémukoli narušení hospodářské soutěže, aby byla slučitelná s příslušnými mezinárodními normami pro elektronickou fakturaci s cílem zabránit tomu, aby se dodavatelé ze třetích zemí potýkali s technickými překážkami pro přístup na trh, a usnadnit evropským dodavatelům zasílání elektronických faktur kupujícím ze třetích zemí, a aby byla v souladu se směrnicí Rady 2006/112/ES (11). Jelikož elektronické faktury mohou obsahovat osobní údaje, měla by Komise rovněž požadovat, aby evropská norma pro elektronickou fakturaci brala ohled na ochranu osobních údajů v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (12) a na zásadu ochrany údajů již ve fázi návrhu, zásadu proporcionality a zásadu minimalizace údajů. Vedle těchto minimálních požadavků by Komise měla ve své žádosti určené příslušné evropské normalizační organizaci stanovit další požadavky na obsah evropské normy pro elektronickou fakturaci a lhůtu pro její přijetí.
(21)
Aby bylo zajištěno, že elektronickou fakturaci při zadávání veřejných zakázek mohou využívat i malé a střední podniky, měla by evropská norma pro elektronickou fakturaci umožňovat zavedení uživatelsky vstřícných systémů elektronické fakturace, tedy těch, které jsou snadno srozumitelné a snadno použitelné. V této souvislosti je rovněž třeba zohlednit skutečnost, že zejména malé a střední podniky, jakož i menší veřejní zadavatelé a zadavatelé mají omezený počet zaměstnanců a omezené finanční prostředky.
(22)
Evropská norma pro elektronickou fakturaci by měla být rovněž vhodná pro použití při obchodním styku mezi podniky. Aby mohly novou normu využívat i soukromé hospodářské subjekty ve vzájemných obchodních vztazích, měla by tedy Komise zajistit, aby norma nebyla vypracována tak, že by byla vhodná pouze pro použití v oblasti zadávání veřejných zakázek.
(23)
Faktury vydávané v různých hospodářských odvětvích mohou vyžadovat zahrnutí informací specifických pro dané odvětví. Součástí všech faktur by však měl být omezený počet společných standardních prvků. Přítomnost těchto prvků je nezbytná k ověření toho, zda faktura řádně zachycuje příslušné základní obchodní plnění, a k zajištění právní platnosti faktury. Seznam těchto prvků vyžadovaných pro účely DPH je stanoven ve směrnici 2006/112/ES. Evropská norma pro elektronickou fakturaci by proto měla být s tímto souborem prvků v souladu.
(24)
Evropská norma pro elektronickou fakturaci by měla vymezit sémantické datové prvky týkající se zejména komplementárních údajů o prodávajícím a kupujícím, identifikátorů procesu, atributů faktury, fakturačních položek, informací o dodání, údajů o platbě a platebních podmínek. Základní prvky elektronické faktury by měla obsahovat každá elektronická faktura. Tím by se zajistilo jasné a jednotné uplatňování elektronické fakturace.
(25)
Přestože odesílatel elektronické faktury by měl mít nadále možnost zaručit pravost původu a integritu obsahu faktury několika způsoby, včetně elektronickým podpisem, neměla by evropská norma pro elektronickou fakturaci v zájmu zajištění souladu se směrnicí 2006/112/ES jako jeden ze svých prvků obsahovat požadavek elektronického podpisu.
(26)
S cílem zabránit vzniku nadměrných nákladů a zátěže pro veřejné zadavatele a zadavatele by příslušná evropská normalizační organizace měla mít za úkol určit seznam omezeného počtu syntaxí splňujících evropskou normu pro elektronickou fakturaci. Tento seznam by neměl být součástí evropské normy pro elektronickou fakturaci. Takto určené syntaxe musí být již hojně a úspěšně používány hospodářskými subjekty a veřejnými zadavateli. V zájmu usnadnění a urychlení provedení v členských státech by příslušná evropská normalizační organizace měla být požádána, aby zajistila vhodné syntaktické vazby mezi evropskou normou pro elektronickou fakturaci a všemi syntaxemi uvedenými na seznamu. Syntaktické vazby jsou pokyny o způsobu, jakým by norma mohla být v jednotlivých syntaxích vyjádřena. Produkt této normalizace by měl doplnit evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí.
(27)
Za účelem usnadnění používání evropské normy pro elektronickou fakturaci by měla být Evropská normalizační organizace rovněž vyzvána, aby navrhla pokyny týkající se interoperability přenosu. Tyto pokyny by neměly být součástí evropské normy pro elektronickou fakturaci ani být závazné pro veřejné zadavatele a zadavatele.
(28)
Před zavedením evropské normy pro elektronickou fakturaci v členských státech by mělo být dostatečně otestováno její praktické používání. Toto posouzení by mělo být provedeno během vypracovávání normy. Měli by do něj být zapojeni koneční uživatelé a mělo by se zejména zaměřit na aspekty praktičnosti a uživatelské vstřícnosti a mělo by prokázat, že normu lze zavést nákladově efektivním a přiměřeným způsobem.
(29)
Pokud evropská norma pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí vyhovujících této normě, které vypracuje příslušná evropská normalizační organizace, splní požadavky obsažené v žádosti Komise podané evropské normalizační organizaci a pokud byla tato norma otestována, měly by být odkazy na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie.
(30)
Ustanovení této směrnice týkající se vypracování normy a dalších produktů normalizace jsou v souladu s příslušnými ustanoveními nařízení (EU) č. 1025/2012. S ohledem na specifika této směrnice je však vhodné stanovit, že rozhodnutí zveřejnit, nezveřejnit nebo zveřejnit s omezením odkazy na normu a seznam syntaxí se mají přijímat přezkumným postupem. Tím by však nemělo být dotčeno použití příslušných ustanovení nařízení (EU) č. 1025/2012 o formálních námitkách proti harmonizovaným normám.
(31)
Evropské normalizační organizace provádějí pravidelnou revizi a aktualizaci norem, aby odpovídaly technologickému vývoji. Vzhledem k rychlosti tohoto vývoje v odvětví informačních a komunikačních technologií by měla Komise rovněž mít možnost příslušnou evropskou normalizační organizaci požádat, aby provedla revizi a aktualizaci evropské normy pro elektronickou fakturaci s cílem zohlednit tento vývoj a zajistit i nadále interoperabilitu.
(32)
S cílem reagovat na technologický vývoj nebo požadavky trhu by měla mít Komise možnost přijmout prováděcí akt, kterým reviduje a aktualizuje seznam syntaxí. V případě složitějších úprav by Komise rovněž měla mít možnost příslušnou normalizační organizaci požádat, aby provedla revizi a aktualizaci seznamu syntaxí.
(33)
Komise by měla mít možnost revidovat již zveřejněný seznam syntaxí, považuje-li to za nezbytné k zajištění úplné a trvalé interoperability, k zohlednění technologického vývoje nebo k omezení počtu používaných syntaxí. Měla by při tom vzít v úvahu seznam syntaxí, které určila, revidovala a aktualizovala příslušná evropská normalizační organizace.
(34)
Po uplynutí lhůt pro provedení ve vnitrostátním právu stanovených v této směrnici by měly být veřejní zadavatelé a zadavatelé povinni přijímat a zpracovávat elektronické faktury, které vyhovují požadavkům evropské normy pro elektronickou fakturaci a kterékoli ze syntaxí uvedených na seznamu zveřejněném Komisí v Úředním věstníku Evropské unie. Veřejní zadavatelé a zadavatelé by tedy neměli odmítat elektronické faktury, které splňují výše uvedené podmínky, pouze z důvodu nesplnění požadavků (například vnitrostátních nebo odvětvových požadavků nebo doplňujících technických požadavků jakéhokoli druhu) jiných než těch, které jsou konkrétně stanoveny v této směrnici. Jiné závažné důvody pro odmítnutí, například důvody týkající se smluvních podmínek, by však touto povinností dotčeny být neměly. Veřejní zadavatelé a zadavatelé by v každém případě měli mít nadále možnost před zaplacením faktury ověřit, zda obsah elektronické faktury řádně zachycuje příslušné základní obchodní plnění (například zda je fakturovaná částka správná) a zda faktura byla zaslána správnému příjemci. Zákazem odmítnout elektronické faktury podle této směrnice není dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7/EU (13).
(35)
Tato směrnice by měla ukládat povinnost přijímat a zpracovávat elektronické faktury pouze příjemcům, tj. veřejným zadavatelům, centrálním zadavatelům a zadavatelům. Touto směrnicí by nemělo být dotčeno právo odesílatele faktury rozhodnout se mezi vystavením faktury v souladu s evropskou normou pro elektronickou fakturaci, v souladu s vnitrostátními nebo jinými technickými normami nebo v papírové podobě. Tato směrnice by však členským státům neměla bránit ve stanovení toho, že v rámci zadávání veřejných zakázek by měly být vystavovány pouze elektronické faktury. Pokud se odesílatel rozhodne vystavit fakturu za použití evropské normy pro elektronickou fakturaci, měla by povinnost příjemce přijmout a zpracovat tuto fakturu platit pouze v případě, že je daná faktura vystavena v jedné ze syntaxí uvedených na seznamu syntaxí, který Komise zveřejnila v Úředním věstníku Evropské unie. Tím by neměla být dotčena možnost odesílatele využít služeb třetí osoby k převodu mezi jeho vlastní syntaxí a jednou ze syntaxí na daném seznamu.
(36)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (14) a vydal dne 11. listopadu 2013 (15) stanovisko. Ve svém stanovisku zveřejnil doporučení k zajištění dostatečné ochrany údajů při uplatňování této směrnice. Tato doporučení by měla být zohledněna při vypracovávání evropské normy pro elektronickou fakturaci a při zpracovávání osobních údajů veřejnými zadavateli a zadavateli. Mělo by být zejména jasně stanoveno, že stávající zákony týkající se ochrany údajů platí rovněž v oblasti elektronické fakturace a že zveřejňování osobních údajů pro účely transparentnosti a odpovědnosti musí být ve vyváženém poměru s ochranou soukromí.
(37)
Jelikož směrnice 2006/112/ES obsahuje pravidla fakturace, včetně elektronické fakturace, je třeba vyjasnit její vztah k této směrnici. Tato směrnice sleduje odlišný cíl, má odlišnou oblast působnosti než směrnice 2006/112/ES, a proto nemá vliv na ustanovení uvedené směrnice týkající se používání elektronických faktur pro účely DPH. Článek 232 směrnice 2006/112/ES upravuje vztahy mezi obchodními partnery a jeho cílem je zajistit, aby s používáním elektronických faktur musel příjemce souhlasit. Tím by však nemělo být dotčeno právo členských států uložit veřejným zadavatelům a zadavatelům povinnost přijímat za určitých podmínek elektronické faktury.
(38)
Aby veřejní zadavatelé a zadavatelé mohli řádně připravit a přijmout technická opatření, která jsou v návaznosti na zavedení evropské normy pro elektronickou fakturaci a schválení seznamu syntaxí nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí, a s ohledem na potřebu urychleného zavedení elektronické fakturace by se mělo považovat za opodstatněné stanovení lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu v délce osmnácti měsíců od zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznamu syntaxí v Úředním věstníku Evropské unie. Odchylně od této obecné lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu by členské státy, s cílem usnadnit přijetí elektronické fakturace na straně některých veřejných zadavatelů, jako jsou místní a regionální veřejní zadavatelé a veřejné podniky, měly mít možnost odložit uplatňování této směrnice na veřejné zadavatele na nižší než ústřední úrovni a zadavatele na třicet měsíců od zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznamu syntaxí v Úředním věstníku Evropské unie. Tato možnost odložit uplatňování požadavků této směrnice by se neměla vztahovat na centrální zadavatele.
(39)
S cílem usnadnit provádění požadavků této směrnice pro veřejné zadavatele a zadavatele by Komise měla zajistit, aby byly členské státy v plném rozsahu a pravidelně informovány o pokroku prací, které budou z hlediska vypracování normy a souvisejících produktů normalizace vykonávat příslušné evropské normalizační organizace. Členské státy by tak měly možnost provést nezbytné přípravné práce, s cílem dokončit provádění v rámci dohodnutých lhůt.
(40)
Vzhledem k tomu, že veřejní zadavatelé a zadavatelé budou moci přijímat elektronické faktury odpovídající i jiným normám než evropské normě pro elektronickou fakturaci, jakož i faktury papírové, nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy jinak, nevytváří tato směrnice žádné dodatečné náklady ani zatížení podniků, včetně mikropodniků a malých a středních podniků ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES (16). Komise i členské státy by se dále měly vynasnažit, aby minimalizovaly náklady na evropskou normu pro elektronickou fakturaci pro její uživatele, zejména mikropodniky a malé a střední podniky, a usnadnily tak její přijetí v celé Evropské unii.
(41)
Členské státy by měly při provádění této směrnice zohledňovat potřeby malých a středních podniků i menších veřejných zadavatelů a zadavatelů a měly by všem veřejným zadavatelům, zadavatelům a dodavatelům poskytovat potřebnou podporu, aby mohli evropskou normu pro elektronickou fakturaci používat. Kromě toho by měla být stanovena opatření ke vzdělávání, zejména pro malé a střední podniky.
(42)
V zájmu usnadnění technických a procesních úprav, které musí všechny strany zapojené do zadávání veřejných zakázek provést, aby zajistily úspěšné provedení této směrnice, by členské státy měly v rámci možností zpřístupnit pomoc ze strukturálních fondů všem způsobilým veřejným zadavatelům, zadavatelům a malým a středním podnikům.
(43)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice a sestavení, omezení a revize seznamu syntaxí by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením (EU) č. 182/2011. Prováděcí akty týkající se seznamu syntaxí by měly být přijímány přezkumným postupem, jelikož tyto akty slouží k usnadnění používání evropské normy pro elektronickou fakturaci a zajišťují interoperabilitu a rychlou reakci na technologický vývoj. Přezkumný postup by měl být rovněž používán k přijetí prováděcích aktů ohledně námitek proti evropské normě pro elektronickou fakturaci, neboť tyto akty by mohly mít důsledky pro povinnost přijímat a zpracovávat elektronické faktury.
(44)
Jelikož cílů této směrnice, totiž odstranění překážek trhu a obchodu vytvořených existencí odlišných vnitrostátních pravidel a norem a v zajištění interoperability, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
Tato směrnice se použije na elektronické faktury vystavované na základě plnění zakázek, na něž se vztahuje směrnice 2009/81/ES, 2014/23/EU, 2014/24/EU nebo 2014/25/EU.
Tato směrnice se nevztahuje na elektronické faktury vystavované na základě plnění zakázek, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2009/81/ES, pokud bylo zadání a plnění zakázky v souladu s platnými právními a správními předpisy členského státu prohlášeno za utajené nebo musí být doprovázeno zvláštními bezpečnostními opatřeními a pokud daný členský státy stanovil, že dotyčné základní zájmy nelze zaručit mírnějšími opatřeními.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„elektronickou fakturou“ faktura, která byla vystavena, předána a přijata ve strukturovaném elektronickém formátu, jenž umožňuje její automatizované a elektronické zpracování;
2)
„základními prvky elektronické faktury“ soubor zásadních informačních prvků, které musí elektronická faktura obsahovat, aby umožňovala přeshraniční interoperabilitu, včetně informací nezbytných k zajištění souladu s právními předpisy;
3)
„sémantickým datovým modelem“ strukturovaný a logicky vzájemně propojený soubor pojmů a jejich významů, které určují základní prvky elektronické faktury;
4)
„syntaxí“ strojově čitelný jazyk nebo dialekt jazyka použitý k vyjádření datových prvků obsažených v elektronické faktuře;
5)
„syntaktickými vazbami“ pokyny o způsobu, jakým by sémantický datový model pro elektronické faktury mohl být v jednotlivých syntaxích vyjádřen;
6)
„veřejnými zadavateli“ veřejní zadavatelé ve smyslu čl. 1 bodu 17 směrnice 2009/81/ES, čl. 6 odst. 1 směrnice 2014/23/EU a čl. 2 odst. 1 bodu 1 směrnice 2014/24/EU;
7)
„veřejnými zadavateli na nižší úrovni“ veřejní zadavatelé na nižší úrovni ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 3 směrnice 2014/24/EU;
8)
„centrálním zadavatelem“ centrální zadavatel ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 16 směrnice 2014/24/EU;
9)
„zadavateli“ zadavatelé ve smyslu čl. 1 bodu 17 směrnice 2009/81/ES, čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 2014/23/EU a čl. 4 odst. 1 směrnice 2014/25/EU;
10)
„mezinárodní normou“ mezinárodní norma ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1025/2012;
11)
„evropskou normou“ evropská norma ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 1025/2012.
Článek 3
Vytvoření evropské normy
1. Komise požádá příslušnou evropskou normalizační organizaci, aby navrhla evropskou normu pro sémantický datový model základních prvků elektronické faktury (dále jen „evropská norma pro elektronickou fakturaci“).
Komise vznese požadavek, aby evropská norma pro elektronickou fakturaci splňovala alespoň tato kritéria:
-
byla technologicky neutrální,
-
byla slučitelná s příslušnými mezinárodními normami pro elektronickou fakturaci,
-
zohledňovala potřebu ochrany osobních údajů v souladu se směrnicí 95/46/ES, přístup ochrany údajů již od návrhu a zásady proporcionality, minimalizace údajů a omezení účelu,
-
byla soudržná s příslušnými ustanoveními směrnice 2006/112/ES,
-
umožňovala zavedení praktických, uživatelsky vstřícných a nákladově efektivních systémů elektronické fakturace,
-
zohledňovala zvláštní potřeby malých a středních podniků, jakož i veřejných zadavatelů na nižší úrovni a zadavatelů,
-
byla vhodná pro použití při obchodním styku mezi podniky.
Komise příslušnou evropskou normalizační organizaci požádá, aby poskytla omezený seznam syntaxí, které splňují evropskou normu pro elektronickou fakturaci, vhodné syntaktické vazby a pokyny týkající se interoperability předávání s cílem usnadnit používání takové normy.
Tyto žádosti se přijímají postupem stanoveným v čl. 10 odst. 1 až 5 nařízení (EU) č. 1025/2012.
Norma musí být v rámci svého vypracovávání příslušnou evropskou normalizační organizací ve lhůtě stanovené v odstavci 2 otestována z hlediska praktické použitelnosti pro konečného uživatele. Celkovou odpovědnost za toto testování nese Komise, která zajistí, aby během provádění testu byl brán zvláštní zřetel na dodržení kritérií praktičnosti, uživatelské vstřícnosti a případných nákladů na zavedení v souladu s odst. 1 druhým pododstavcem. Zprávu o výsledku testování předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě.
2. Pokud evropská norma pro elektronickou fakturaci vypracovaná v souladu se žádostí uvedenou v odstavci 1 splňuje požadavky, jež jsou v této žádosti uvedeny, a poté, co byla dokončena testovací fáze podle odst. 1 pátého pododstavce, zveřejní Komise odkaz na tuto normu v Úředním věstníku Evropské unie společně se seznamem omezeného počtu syntaxí vypracovaným v souladu s žádostí uvedenou v odstavci 1. Toto zveřejnění musí být dokončeno do 27. května 2017.
Článek 4
Formální námitky proti evropské normě
1. Má-li členský stát nebo Evropský parlament za to, že evropská norma pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí zcela nesplňují požadavky stanovené v čl. 3 odst. 1, uvědomí o tom Komisi a připojí podrobné vysvětlení; Komise poté rozhodne:
a)
zveřejnit, nezveřejnit nebo zveřejnit s omezením odkazy na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí v Úředním věstníku Evropské unie;
b)
zachovat, zachovat s omezením nebo zrušit odkazy na evropskou normu pro elektronickou fakturaci a seznam syntaxí v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Komise zveřejní na svých internetových stránkách informace o evropské normě pro elektronickou fakturaci a seznamu syntaxí, které byly předmětem rozhodování podle odstavce 1.
3. Komise vyrozumí příslušnou evropskou normalizační organizaci o rozhodnutí uvedeném v odstavci 1 a případně ji požádá o revizi dané evropské normy pro elektronickou fakturaci nebo seznamu syntaxí.
4. Rozhodnutí uvedená v odst. 1 písm. a) a b) tohoto článku se přijímají přezkumným postupem podle čl. 10 odst. 2.
Článek 5
Udržování a další vývoj evropské normy a seznamu syntaxí
1. V zájmu zohlednění technologického vývoje a zajištění plné a trvalé interoperability v elektronické fakturaci při zadávání veřejných zakázek může Komise:
a)
provádět aktualizace nebo revize evropské normy pro elektronickou fakturaci;
b)
provádět aktualizace nebo revize seznamu syntaxí, který zveřejnila v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Pokud se Komise rozhodne přistoupit k opatření uvedenému v odst. 1 písm. a), podá žádost u příslušné evropské normalizační organizace. Tato žádost se podává postupem podle čl. 3 odst. 1 bez použití lhůt v něm stanovených.
3. Článek 4 se použije na každou aktualizaci nebo revizi provedenou v souladu s odst. 1 písm. a) tohoto článku.
4. Pokud se Komise rozhodne přistoupit k opatření uvedenému v odst. 1 písm. b), učiní tak přezkumným postupem podle čl. 10 odst. 2 nebo podáním žádosti u příslušné evropské normalizační organizace. Tato žádost se podává postupem podle čl. 3 odst. 1 bez použití lhůt v něm stanovených.
Článek 6
Základní prvky elektronické faktury
Základními prvky elektronické faktury jsou mimo jiné:
a)
identifikátory procesu a faktury;
b)
fakturační období;
c)
údaje o prodávajícím;
d)
údaje o kupujícím;
e)
údaje o plátci;
f)
údaje o daňovém zástupci prodávajícího;
g)
referenční číslo zakázky;
h)
informace o dodání;
i)
pokyny k platbě;
j)
informace o přeplatcích nebo nedoplatcích;
k)
informace o fakturačních položkách podle řádků;
l)
celkové fakturované částky;
m)
rozdělení DPH.
Článek 7
Přijetí a zpracování elektronických faktur
Členské státy zajistí, aby veřejní zadavatelé a zadavatelé přijímali a zpracovávali elektronické faktury, které splňují evropskou normu pro elektronickou fakturaci, na niž byl zveřejněn odkaz podle čl. 3 odst. 2, a odpovídají kterékoli ze syntaxí uvedených na seznamu zveřejněném podle čl. 3 odst. 2.
Článek 8
Ochrana údajů
1. Touto směrnicí není dotčeno platné právo Unie a vnitrostátní právo v oblasti ochrany údajů.
2. Nestanoví-li právní předpisy Unie nebo vnitrostátní právní předpisy jinak, a aniž jsou dotčeny výjimky a omezení podle článku 13 směrnice 95/46/ES, lze osobní údaje získané za účelem elektronické fakturace použít pouze k tomuto účelu nebo případně k účelům s ním slučitelným.
3. Aniž jsou dotčeny výjimky a omezení podle článku 13 směrnice 95/46/ES, členské zajistí, aby právní úprava zveřejňování osobních údajů shromážděných při elektronické fakturaci pro účely transparentnosti a určení odpovědnosti byla v souladu s účelem tohoto zveřejnění a se zásadou ochrany soukromí.
Článek 9
Používání elektronických faktur pro účely DPH
Touto směrnicí není dotčena směrnice 2006/112/ES.
Článek 10
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 11
Provedení do vnitrostátního práva
1. Členské státy přijmou, zveřejní a uplatňují právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 27. listopadu 2018. Jejich znění sdělí neprodleně Komisi.
2. Odchylně od odstavce 1 členské státy do osmnácti měsíců od zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci v Úředním věstníku Evropské unie přijmou, zveřejní a uplatňují předpisy nezbytné k dosažení souladu s povinností přijímat a zpracovávat elektronické faktury stanovenou v článku 7.
Členské státy mohou odložit uplatňování uvedené v prvním pododstavci nejdéle na třicet měsíců od zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci v Úředním věstníku Evropské unie, pokud jde o jejich veřejné zadavatele na nižší úrovni a zadavatele.
Po zveřejnění odkazu na evropskou normu pro elektronickou fakturaci zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie konečnou lhůtu pro uvedení předpisů podle prvního pododstavce v účinnost.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Přezkum
Komise přezkoumá účinky této směrnice na vnitřní trh a na využívání elektronické fakturace při zadávání veřejných zakázek a do tří let po uplynutí lhůty maximálního odkladu pro veřejné zadavatele na nižší úrovni, uvedené v čl. 11 odst. 2 druhém pododstavci, o tom podá zprávu Evropskému parlamentu a Radě. V případě potřeby ke zprávě připojí posouzení dopadů týkající se potřeby dalších opatření.
Článek 13
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 14
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
DIREKTIVA 2014/55/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 16. aprila 2014
o izdajanju elektronskih računov pri javnem naročanju
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 114 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
ob upoštevanju mnenja Odbora regij (2),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (3),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
V državah članicah obstajajo in se trenutno uporabljajo številni svetovni, nacionalni, regionalni in lastniški standardi elektronskih računov. Nobeden od njih ne prevladuje in večinoma med seboj niso interoperabilni.
(2)
Ker ni skupnega standarda, države članice pri spodbujanju uporabe elektronskih računov pri javnih naročilih ali pri določanju, da ta postane obvezna, razvijajo svoje lastne tehnične rešitve na podlagi ločenih nacionalnih standardov. Zato v državah članicah narašča število različnih standardov, ki se uporabljajo hkrati, in verjetno jih bo v prihodnje še več.
(3)
Številčnost standardov, ki niso interoperabilni, povzroča pretirano zapletenost, pravno negotovost in dodatne operativne stroške gospodarskim subjektom, ki uporabljajo elektronske račune v različnih državah članicah. Gospodarski subjekti, ki želijo opravljati dejavnosti na področju čezmejnih javnih naročil, se morajo pogosto usklajevati z novimi standardi izdajanja elektronskih računov ob vsakem dostopu na nov trg. Ker različne pravne in tehnične zahteve v zvezi z elektronskimi računi gospodarske subjekte odvračajo od opravljanja dejavnosti na področju čezmejnih javnih naročil, s tem predstavljajo oviro za dostop na trg pri čezmejnih javnih naročilih in za trgovino. Ovirajo tudi temeljne svoboščine, kar neposredno vpliva na delovanje notranjega trga.
(4)
Te ovire za trgovino znotraj Unije se bodo v prihodnje, ko bo razvitih še več nacionalnih in lastniških standardov, ki ne bodo interoperabilni, verjetno še povečevale, hkrati pa uporaba elektronskih računov pri javnih naročilih bodisi narašča bodisi postaja v državah članicah obvezna.
(5)
Ovire v čezmejni trgovini, ki so posledica soobstoja več pravnih zahtev in tehničnih standardov za izdajanje elektronskih računov ter pomanjkljive interoperabilnosti, bi bilo treba odpraviti ali zmanjšati. Da bi ta cilj dosegli, bi bilo treba razviti skupni evropski standard za semantični podatkovni model osrednjih elementov elektronskega računa (v nadaljnjem besedilu: evropski standard za izdajanje elektronskih računov). Ta standard bi moral določiti in zajemati osrednje elemente, ki jih mora elektronski račun vedno vsebovati, s čimer bi se omogočilo pošiljanje in prejemanje elektronskih računov med sistemi, ki temeljijo na različnih tehničnih standardih. Ta evropski standard ne bi smel zamenjati obstoječih nacionalnih tehničnih standardov, kot tudi ne omejevati njihove uporabe, če z njim niso v nasprotju, temveč bi moralo biti te mogoče še naprej uporabljati vzporedno z njim.
(6)
Z zagotovitvijo semantične interoperabilnosti in izboljšanjem pravne varnosti se bo s to direktivo spodbujalo uvajanje izdajanja elektronskih računov pri javnem naročanju, s tem pa državam članicam, javnim naročnikom, naročnikom in gospodarskim subjektom omogočalo ustvarjanje znatnih koristi z vidika prihrankov, vpliva na okolje in zmanjševanja upravne obremenitve.
(7)
Koristi, ki jih prinaša izdajanje elektronskih računov, so največje, kadar so lahko priprava, pošiljanje, prenos, prejemanje in obdelava računa popolnoma avtomatizirani. Zaradi tega bi se za skladne z evropskim standardom za izdajanje elektronskih računov morali šteti zgolj strojno berljivi računi, ki jih lahko prejemnik obdela samodejno in digitalno. Navadna slikovna datoteka se ne bi smela šteti za elektronski račun za namene te direktive.
(8)
Cilj interoperabilnosti je omogočiti, da se informacije navajajo in obdelujejo dosledno v vseh poslovnih sistemih, ne glede na njihovo tehnologijo, uporabo ali platformo. Popolna interoperabilnost zajema interoperabilnost na treh različnih ravneh: z vidika vsebine računa (semantika), oblike ali uporabljenega jezika (sintaksa) in načina pošiljanja. Semantična interoperabilnost pomeni, da elektronski račun vsebuje določeno količino potrebnih informacij ter da se ohrani točen pomen izmenjanih informacij, ki se nedvoumno razumejo, ne glede na to, kako so fizično navedene ali poslane. Sintaktična interoperabilnost pomeni, da so podatkovni elementi elektronskega računa navedeni v obliki, ki omogoča neposredno izmenjavo med pošiljateljem in prejemnikom ter samodejno obdelavo. Zagotovi se lahko na dva načina, in sicer z uporabo skupne sintakse ali s preslikovanjem med različnimi sintaksami.
(9)
Uporablja se veliko število sintaks. Sintaktična interoperabilnost se vedno pogosteje zagotavlja s preslikovanjem. Ta način je učinkovit, če račun vsebuje vse potrebne podatkovne elemente na semantični ravni in je njihov pomen nedvoumen. Ker pa pogosto ni tako, so potrebni ukrepi za zagotovitev interoperabilnosti na semantični ravni. Da bi še bolj poenostavili izdajanje elektronskih računov in zmanjšali stroške, bi moral biti eden od dolgoročnih ciljev omejitev števila uporabljenih sintaks, po možnosti z osredotočanjem na na tiste, ki se najpogosteje uporabljajo.
(10)
Standardizacija izdajanja elektronskih računov prav tako dopolnjuje prizadevanja za spodbujanje uvajanja elektronskega javnega naročanja, kot se odraža v ustreznih določbah Direktive 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta (4) in Direktive 2014/25/EU Evropskega parlamenta in Sveta (5).
(11)
Evropski svet je v sklepih z dne 28. in 29. junija 2012 ter 24. oktobra 2013 izjavil, da bi bilo treba dati prednost ukrepom, namenjenim nadaljnjemu razvoju čezmejne spletne trgovine in modernizaciji javnih uprav, tudi z olajšanjem prehoda na izdajanje elektronskih računov in s hitro uvedbo takšnega izdajanja.
(12)
Evropski parlament je v svoji resoluciji z dne 20. aprila 2012 izpostavil razdrobljenost trga, ki je posledica nacionalnih pravil o izdajanju elektronskih računov, poudaril znatne koristi, ki jih nudi izdajanje elektronskih računov, ter izpostavil pomen pravne varnosti, jasnega tehničnega okolja kot tudi odprtih in interoperabilnih rešitev za izdajanje elektronskih računov na podlagi skupnih pravnih zahtev, poslovnih procesov in tehničnih standardov. Zaradi tega je pozval, naj se obveznost izdajanja elektronskih računov pri javnih naročilih uvede do leta 2016.
(13)
Evropski forum več zainteresiranih strani o elektronskem izdajanju računov (e-izdajanje računov), ustanovljen s Sklepom Komisije z dne 2. novembra 2010 (6), je oktobra 2013 soglasno sprejel priporočilo o uporabi semantičnega podatkovnega modela za podporo interoperabilnosti izdajanja elektronskih računov.
(14)
Direktiva bi se morala uporabljati za elektronske račune, ki jih prejmejo javni naročniki in naročniki ter so izdani na podlagi izvajanja pogodb, za katere se uporablja Direktiva 2009/81/ES Evropskega parlamenta in Sveta (7), Direktiva 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta (8), Direktiva 2014/24/EU ali Direktiva 2014/25/EU. Ta direktiva bi morala zajemati le elektronske račune, ki jih izda gospodarski subjekt, ki mu je bila podeljena pogodba o izvedbi javnega naročila ali koncesijska pogodba (glavni izvajalec). Kadar pa države članice v skladu s členom 71 Direktive 2014/24/EU in členom 88 Direktive 2014/25/EU določijo neposredno plačilo podizvajalcem, bi morala ureditev, ki se določi v dokumentu v zvezi z oddajo javnega naročila, vsebovati določbe o tem, ali se izdajanje elektronskih računov pri plačilih podizvajalcem uporablja ali ne. Pojasniti bi bilo treba, da se ta direktiva, kadar se pogodba dodeli skupini gospodarskih subjektov, uporablja tako za elektronske račune, ki jih izda skupina gospodarskih subjektov, kot za račune, ki jih izdajo posamezni gospodarski subjekti.
(15)
Ta direktiva bi se morala uporabljati tudi za koncesijske pogodbe, ki vključujejo plačilo in ki terjajo, da mora račun izdati gospodarski subjekt, ki mu je bila podeljena koncesijska pogodba. Izraz „koncesije“ je opredeljen v točki 1 člena 5 Direktive 2014/23/EU. Predmet koncesijskih pogodb je naročilo gradenj ali storitev s koncesijo, pri čemer je nadomestilo bodisi pravica do uporabe gradenj ali storitev bodisi ta pravica skupaj s plačilom.
(16)
Pri uporabi te direktive se upošteva člen 346 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Ta direktiva se ne uporablja za elektronske račune, izdane na podlagi izvajanja pogodb (ki je označeno kot zaupno ali ga spremljajo posebni varnostni ukrepi), ki so izvzete iz področja uporabe člena 10(6) Direktive 2014/23/EU, člena 15(3) Direktive 2014/24/EU in člena 24(3) Direktive 2014/25/EU. Pod enakimi pogoji bi bilo treba v tej direktivi predvideti posebno izvzetje za elektronske račune, izdane na podlagi izvajanja takšnih pogodb (ki je označeno kot zaupno ali ga spremljajo posebni varnostni ukrepi), ki spadajo v področje uporabe Direktive 2009/81/ES.
(17)
Opredelitve pojmov, ki se uporabljajo v tej direktivi, bi morale biti usklajene z ostalo zakonodajo Unije o javnem naročanju.
(18)
Komisija bi morala z uporabo ustreznih določb Uredbe (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (9) od ustrezne evropske organizacije za standardizacijo zahtevati, da pripravi osnutek evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov. Na podlagi ustreznih določb Uredbe (EU) št. 1025/2012 se za sklep Komisije o določitvi takšne zahteve uporablja postopek pregleda iz Uredbe (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (10).
(19)
Evropski standard za izdajanje elektronskih računov bi moral temeljiti na obstoječih tehničnih specifikacijah, razvitih v okviru evropskih organizacij za standardizacijo, kakršen je CEN (CWA 16356-MUG in CWA 16562-CEN BII), ter upoštevati druge ustrezne tehnične specifikacije, razvite v okviru mednarodnih organizacij za standardizacijo, kakršna sta UN/CEFACT (CII verzija 2.0) in ISO (finančni račun na podlagi metodologije ISO 20022). Ustrezna evropska organizacija za standardizacijo bi morala pri izvajanju zahteve za standardizacijo upoštevati tudi rezultate obsežnih pilotnih projektov, izvedenih v okviru programa za podporo politiki iz Okvirnega programa za konkurenčnost in inovativnost, ter tehnične specifikacije za izdajanje elektronskih računov drugih zadevnih organov in organizacij, ki so v poslovni skupnosti splošno razširjene. Evropski standard za izdajanje elektronskih računov bi moral biti tudi skladen z obstoječimi standardi za plačila, da bi omogočal samodejno obdelavo plačil.
(20)
Komisija bi morala v svoji zahtevi ustrezni evropski organizaciji za standardizacijo navesti, da mora biti takšen evropski standard za izdajanje elektronskih računov tehnološko nevtralen, da se tako prepreči morebitno izkrivljanje konkurence, ter skladen tako z ustreznimi mednarodnimi standardi za izdajanje elektronskih računov, da se dobavitelji iz tretjih držav pri dostopu na trg ne bi soočali s tehničnimi ovirami in bi evropskim dobaviteljem omogočili lažje pošiljanje elektronskih računov kupcem v tretjih državah, kot tudi z Direktivo 2006/112/ES (11). Ker lahko elektronski računi vsebujejo osebne podatke, bi morala Komisija zahtevati tudi, da evropski standard za izdajanje elektronskih računov upošteva varstvo osebnih podatkov v skladu z Direktivo 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta (12) ter načela vgrajenega varstva podatkov, sorazmernosti in čim manjšega zbiranja podatkov. Poleg teh minimalnih zahtev bi morala Komisija v svoji zahtevi ustrezni evropski organizaciji za standardizacijo določiti še dodatne zahteve glede vsebine evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov in rok za njegovo sprejetje.
(21)
Da bi lahko od izdajanja elektronskih računov pri javnem naročanju imela koristi tudi mala in srednja podjetja, bi moral evropski standard omogočati vzpostavitev uporabniku prijaznih sistemov za izdajanje elektronskih računov, in sicer takšnih, ki so zlahka razumljivi in katerih uporaba je preprosta. V tem pogledu bi bilo treba upoštevati tudi dejstvo, da imajo mala in srednja podjetja ter manjši javni naročniki in naročniki na voljo manj osebja in finančnih virov.
(22)
Evropski standard za izdajanje elektronskih računov bi moral biti primeren tudi za uporabo v trgovinskih poslih med podjetji. Da bi lahko torej novi standard v medsebojnem poslovanju uporabljali tudi zasebni gospodarski subjekti, bi morala Komisija poskrbeti, da se takšen standard ne bi razvil tako, da bi bil primeren izključno za uporabo pri javnem naročanju.
(23)
Računi, ki se izdajajo v različnih poslovnih sektorjih, lahko zahtevajo vključitev informacij, ki so specifične za zadevne sektorje. Kljub temu bi bilo treba določeno število skupnih standardnih elementov vključiti v vse račune. Vključitev teh elementov je nepogrešljiva za preverjanje, ali račun ustrezno odraža osnovno poslovno transakcijo, in za zagotovitev njegove pravne veljavnosti. Seznam takšnih elementov, ki so potrebni za namene DDV, je določen v Direktivi 2006/112/ES. Evropski standard za izdajanje elektronskih računov bi moral biti usklajen s tem nizom elementov.
(24)
Evropski standard za izdajanje elektronskih računov bi moral opredeliti semantične podatkovne elemente, ki se nanašajo zlasti na dodatne podatke o prodajalcu in kupcu, identifikatorje procesa, podatke o računu, podatke o postavki računa, informacije o dobavi ter podatke in pogoje plačila. Osrednje elemente elektronskega računa bi bilo treba vključiti v vse elektronske račune. Tako bi zagotovili jasno in enotno uporabo izdajanja elektronskih računov.
(25)
Pošiljatelj elektronskega računa bi moral imeti sicer še naprej možnost, da pristnost izvora in celovitost vsebine računa jamči na različne načine, tudi z elektronskim podpisom, vendar zaradi zagotovitve skladnosti s cilji Direktive 2006/112/ES evropski standard za izdajanje elektronskih računov kot enega od svojih elementov ne bi smel vsebovati zahteve za elektronski podpis.
(26)
Da bi preprečili prekomerne stroške ter obremenitev javnih naročnikov in naročnikov, bi bilo treba od ustrezne evropske organizacije za standardizacijo zahtevati, naj pripravi seznam omejenega števila sintaks, ki so skladne z evropskim standardom za izdajanje elektronskih računov. Ta seznam ne bi smel biti del evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov. Opredeljene sintakse morajo gospodarski subjekti in javni naročniki že široko in uspešno uporabljati. Da bi državam članicam omogočila lažje in hitrejše izvajanje, bi morala biti ustrezna evropska organizacija za standardizacijo pozvana, naj zagotovi ustrezne sintaktične povezave z evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov na vse sintakse, opredeljene na seznamu. Sintaktične povezave so smernice v zvezi s tem, kako bi lahko bil standard izražen v različnih sintaksah. Ta standardizacijski dokument bi moral dopolnjevati evropski standard za izdajanje elektronskih računov in seznam sintaks.
(27)
Da bi se spodbudila uporaba evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov, bi bilo od evropske organizacije za standardizacijo treba zahtevati tudi, da pripravi osnutek smernic za interoperabilnost pošiljanja. Te smernice ne bi smele biti del evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov ali biti zavezujoče za javne naročnike in naročnike.
(28)
Pred uvedbo evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov v državah članicah bi morala biti dovolj preizkušena praktična uporabnost standarda. To ocenjevanje bi moralo biti opravljeno med pripravo standarda. To ocenjevanje bi moralo vključevati končne uporabnike, obravnavati zlasti vidika praktičnosti in prijaznosti do uporabnika ter dokazati, da je standard mogoče izvajati stroškovno učinkovito in sorazmerno.
(29)
Če evropski standard za izdajanje elektronskih računov in seznam z njim skladnih sintaks, ki ju pripravi ustrezna evropska organizacija za standardizacijo, izpolnjujeta zahteve, ki so določene v zahtevi Komisije evropski organizaciji za standardizacijo, in če je bil takšen standard preizkušen, bi bilo treba sklice na evropski standard za izdajanje elektronskih računov in seznam sintaks objaviti v Uradnem listu Evropske unije.
(30)
Določbe o razvoju standarda in ostalih standardizacijskih dokumentov iz te direktive so skladne z ustreznimi določbami Uredbe (EU) št. 1025/2012. Vendar je ob upoštevanju specifičnosti te direktive primerno določiti, da se odločitve o objavi sklicev na standard in seznam sintaks, njihovi neobjavi ali objavi z omejitvijo sprejemajo v skladu postopkom pregleda. To pa ne bi smelo vplivati na uporabo ustreznih določb Uredbe (EU) št. 1025/2012 v zvezi uradnim nasprotovanjem harmoniziranim standardom.
(31)
Evropske organizacije za standardizacijo se na tehnološki razvoj odzivajo z rednim pregledovanjem in posodabljanjem standardov. Zaradi hitro spreminjajoče se narave takšnega razvoja v sektorju informacijske in komunikacijske tehnologije bi moralo biti Komisiji omogočeno tudi, da od ustrezne evropske organizacije za standardizacijo zaradi upoštevanja tega razvoja in zagotavljanja neprekinjene interoperabilnosti zahteva revizijo in posodobitev evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov.
(32)
Z namenom odzivanja na tehnološki razvoj ali zahteve trga bi moralo biti Komisiji omogočeno sprejetje izvedbenega akta za pregled in posodobitev seznama sintaks. V primeru zahtevnejših prilagoditev bi moralo biti Komisiji omogočeno tudi, da od ustrezne evropske organizacije za standardizacijo zahteva revizijo in posodobitev seznama sintaks.
(33)
Komisija lahko pregleda že objavljeni seznam sintaks, če meni, da je to potrebno za zagotovitev popolne in neprekinjene interoperabilnosti zaradi upoštevanja tehnološkega razvoja ali omejitve števila sintaks, ki se uporabljajo. Komisija bi morala pri tem upoštevati seznam sintaks, ki jih je opredelila, pregledala in posodobila ustrezna evropska organizacija za standardizacijo.
(34)
Za javne naročnike in naročnike bi morala po izteku rokov za prenos iz te direktive veljati obveznost prejemanja in obdelave elektronskih računov, ki so skladni z evropskim standardom za izdajanje elektronskih računov in s katero koli od sintaks s seznama, ki ga je Komisija objavila v Uradnem listu Evropske unije. Javni naročniki in naročniki zato ne bi smeli zavrniti elektronskih računov, ki izpolnjujejo navedene pogoje, zgolj zaradi neskladnosti s tistimi zahtevami (na primer nacionalnimi ali sektorskimi zahtevami ali dodatnimi tehničnimi zahtevami vseh vrst), ki niso izrecno določene v tej direktivi. Vendar ta obveznost ne bi smela vplivati na druge razloge za zavrnitev, kot na primer tiste, povezane s pogodbenimi pogoji. Javni naročniki in naročniki bi morali v vsakem primeru obdržati pravico, da pred plačilom elektronskega računa preverijo, ali pravilno odraža osnovno poslovno transakcijo (na primer, ali je znesek na računu pravilen) in ali je naslovljen na pravega prejemnika. Obveznost, da se ne zavrne elektronskih računov, skladnih s to direktivo, ne posega v Direktivo 2011/7/EU Evropskega parlamenta in Sveta (13).
(35)
Ta direktiva bi morala sprejemanje in obdelavo elektronskih računov zahtevati le od prejemnikov računa, to je javnih naročnikov, osrednjih nabavnih organov in naročnikov. Ta direktiva ne bi smela posegati v pravico pošiljatelja računa, da izbere, ali želi račun predložiti v skladu z evropskim standardom za izdajanje elektronskih računov, nacionalnim standardom ali drugim tehničnim standardom oziroma v papirni obliki. Vendar pa ta direktiva državam članicam ne bi smela preprečevati, da predpišejo, da se v okviru javnih naročil predložijo zgolj elektronski računi. Če se pošiljatelj odloči, da bo račun predložil z uporabo evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov, bi morala prejemnikova obveznost prejemanja in obdelave veljati le, če je račun v eni od sintaks s seznama sintaks, ki ga je Komisija objavila v Uradnem listu Evropske unije. To ne bi smelo posegati v pravico pošiljatelja do uporabe storitev tretje strani za prevod med svojo sintakso in eno od sintaks s seznama.
(36)
V skladu s členom 28(2) Uredbe (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta (14) je bilo opravljeno posvetovanje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov, ki je 11. novembra 2013 podal mnenje (15). V svojem mnenju je objavil priporočila za zagotavljanje ustreznega varstva osebnih podatkov pri uporabi te direktive. Ta priporočila bi bilo treba upoštevati pri pripravi evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov ter obdelavi osebnih podatkov s strani javnih naročnikov in naročnikov. Zlasti bi bilo treba pojasniti, da se veljavna zakonodaja o varstvu osebnih podatkov uporablja tudi na področju izdajanja elektronskih računov ter da je treba pri objavljanju osebnih podatkov za namene preglednosti in odgovornosti upoštevati varstvo zasebnosti.
(37)
Ker so v Direktivi 2006/112/ES določena pravila o izdajanju računov, tudi izdajanju elektronskih računov, bi bilo treba pojasniti njeno razmerje s to direktivo. Ta direktiva sledi drugačnemu cilju kot Direktiva Sveta 2006/112/ES in njeno področje uporabe je drugačno kot pri slednji, zato ne vpliva na določbe o uporabi elektronskih računov za namene DDV, ki jih vsebuje navedena direktiva. Zlasti člen 232 Direktive 2006/112/ES ureja določene odnose med trgovinskimi partnerji in poskuša zagotoviti, da prejemniku ni mogoče vsiliti uporabe elektronskih računov s strani pošiljatelja. Vendar to ne bi smelo posegati v pravico držav članic, da javnim naročnikom in naročnikom naložijo obveznost prejemanja elektronskih računov pod določenimi pogoji.
(38)
Da bi javnim naročnikom in naročnikom omogočili ustrezno pripravo in sprejetje tehničnih ukrepov, ki so - po določitvi evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov in odobritvi seznama sintaks - potrebni za skladnost s to direktivo, in ob upoštevanju potrebe za hitro uvedbo izdajanja elektronskih računov, bi moral šteti kot upravičen 18-mesečni rok za prenos, ki začne teči ob objavi sklica na evropski standard za izdajanje elektronskih računov in seznama sintaks v Uradnem listu Evropske unije. Z odstopanjem od tega splošnega roka za prenos pa lahko države članice v prizadevanju po olajšanju uvajanja izdajanja elektronskih računov za nekatere javne naročnike, kot so lokalni in regionalni javni organi naročniki in javna podjetja, odložijo začetek uporabe te direktive za javne naročnike na podcentralni ravni in naročnike do dneva 30 mesecev po objavi sklica na evropski standard za izdajanje elektronskih računov in seznama sintaks v Uradnem listu Evropske unije. Možnost za odlog začetka uporabe zahtev te direktive se ne bi smela uporabljati za osrednje nabavne organe.
(39)
Da bi javnim naročnikom in naročnikom olajšala izvajanje zahtev te direktive, bi Komisija morala zagotoviti, da so države članice v celoti in redno obveščene o napredku ustreznih evropskih organizacij za standardizacijo pri razvoju standarda in z njim povezanih standardizacijskih dokumentov. To bi moralo državam članicam omogočati izvedbo potrebnih priprav za uresničitev izvajanja v dogovorjenih rokih.
(40)
Ker bodo lahko javni naročniki in naročniki sprejemali elektronske račune, ki so skladni z drugimi standardi, kot je evropski standard za izdajanje elektronskih računov, pa tudi račune v papirni obliki, razen če je v nacionalni zakonodaji določeno drugače, ta direktiva ne nalaga nobenih dodatnih stroškov ali obremenitev podjetjem, vključno z mikro, malimi in srednjimi podjetji v smislu Priporočila Komisije 2003/361/ES (16). Poleg tega bi si morale Komisija in države članice kar najbolj prizadevati za čim večje zmanjšanje stroškov evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov za njegove uporabnike, zlasti za mikro, mala in srednja podjetja, ter tako olajšati uvajanje izdajanja elektronskih računov.
(41)
Države članice bi morale pri izvajanju te direktive upoštevati potrebe malih in srednjih podjetij ter manjših javnih naročnikov in naročnikov, obenem pa vsem javnim naročnikom, naročnikom in dobaviteljem zagotavljati potrebno podporo, da bi lahko uporabljali evropski standard za izdajanje elektronskih računov. Predvideti bi bilo treba tudi ukrepe usposabljanja, zlasti za mala in srednja podjetja.
(42)
Kadar je to mogoče, bi morale države članice, da bi olajšale tehnične in postopkovne prilagoditve, ki jih morajo izvesti vse strani, vključene v javno naročanje, da bi zagotovile njegovo uspešno izvajanje, poskrbeti, da bo podpora iz strukturnih skladov na voljo vsem upravičenim javnim naročnikom, naročnikom ter malim in srednjim podjetjem.
(43)
Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te direktive in za pripravo, omejitev in pregled seznama sintaks bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011. Za sprejetje izvedbenih aktov v zvezi s seznamom sintaks bi bilo treba uporabiti postopek pregleda, saj ti akti olajšujejo uporabo evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov ter zagotavljajo interoperabilnost in hitro odzivanje na tehnološki razvoj. Postopek pregleda bi bilo treba uporabiti tudi za sprejetje izvedbenih aktov v zvezi z ugovori na evropski standard za izdajanje elektronskih računov, saj bi takšni akti lahko imeli posledice za obveznost prejemanja in obdelave elektronskih računov.
(44)
Ker ciljev te direktive, in sicer odpraviti tržne in trgovinske ovire, ki so nastale zaradi različnih nacionalnih pravil in standardov, ter zagotoviti interoperabilnost, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Področje uporabe
Ta direktiva se uporablja za elektronske račune, izdane na podlagi izvajanja pogodb, za katere se uporablja Direktiva 2009/81/ES, Direktiva 2014/23/EU, Direktiva 2014/24/EU ali Direktiva 2014/25/EU.
Ta direktiva se ne uporablja za elektronske račune, izdane na podlagi izvajanja pogodb, ki spadajo na področje uporabe Direktive 2009/81/ES, če sta naročanje in izvajanje pogodbe označena kot zaupna ali ju morajo spremljati posebni varnostni ukrepi v skladu z zakoni in drugimi predpisi, ki veljajo v državi članici, in če ta država članica ugotovi, da zadevnih ključnih interesov ni mogoče zavarovati z manj vsiljivimi ukrepi.
Člen 2
Opredelitev pojmov
V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
1.
„elektronski račun“ pomeni račun, ki je bil izdan, poslan in prejet v strukturirani elektronski obliki, ki omogoča samodejno in elektronsko obdelavo;
2.
„osrednji elementi elektronskega računa“ pomeni niz ključnih elementov informacij, ki jih mora vsebovati elektronski račun, da se omogoči čezmejna interoperabilnost, vključno s potrebnimi informacijami za zagotovitev skladnosti z zakonodajo;
3.
„semantični podatkovni model“ pomeni strukturiran in logično medsebojno povezan niz pojmov in njihovih pomenov, ki določajo osrednje elemente elektronskega računa;
4.
„sintaksa“ pomeni strojno berljivi jezik ali programski jezik, ki se uporablja za predstavitev podatkovnih elementov, ki jih vsebuje elektronski račun;
5.
„sintaktične povezave“ pomenijo smernice v zvezi s tem, kako bi lahko bil semantični podatkovni model elektronskega računa izražen v različnih sintaksah;
6.
„javni naročniki“ pomenijo naročnike, kot so opredeljeni v točki 17 člena 1 Direktive 2009/81/ES, členu 6(1) Direktive 2014/23/EU in točki 1 člena 2(1) Direktive 2014/24/EU;
7.
„javni naročniki na podcentralni ravni“ pomenijo javne naročnike na podcentralni ravni, kot so opredeljeni v točki 3 člena 2(1) Direktive 2014/24/EU;
8.
„osrednji nabavni organ“ pomeni osrednji nabavni organ, kot je opredeljen v točki 16 člena 2(1) Direktive 2014/24/EU;
9.
„naročniki“ pomenijo naročnike, kot so opredeljeni v točki 17 člena 1 Direktive 2009/81/ES, členu 7(1) in (2) Direktive 2014/23/EU in členu 4(1) Direktive 2014/25/EU;
10.
„mednarodni standard“ pomeni mednarodni standard kot je opredeljen v točki (a) člena 2(1) Uredbe (EU) št. 1025/2012;
11.
„evropski standard“ pomeni evropski standard, kot je opredeljen v točki (b) člena 2(1) Uredbe (EU) št. 1025/2012.
Člen 3
Določitev evropskega standarda
1. Komisija od ustrezne evropske organizacije za standardizacijo zahteva, da pripravi osnutek evropskega standarda za semantični podatkovni model osrednjih elementov elektronskega računa (v nadaljnjem besedilu: evropski standard za izdajanje elektronskih računov).
Komisija zahteva, da evropski standard za izdajanje elektronskih računov izpolnjuje vsaj naslednja merila:
-
je tehnološko nevtralen,
-
je združljiv z ustreznimi mednarodnimi standardi za izdajanje elektronskih računov,
-
upošteva potrebo po varstvu osebnih podatkov v skladu z Direktivo 95/46/ES, pristop „vgrajenega varstva podatkov“ ter načela sorazmernosti, čim manjšega zbiranja podatkov in omejitve namena,
-
je skladen z ustreznimi določbami Direktive 2006/112/ES,
-
omogoča vzpostavitev praktičnih, uporabniku prijaznih, prožnih in stroškovno učinkovitih sistemov za izdajanje elektronskih računov,
-
upošteva posebne potrebe malih in srednjih podjetij ter javnih naročnikov na podcentralni ravni in naročnikov,
-
je primeren za uporabo v trgovinskih poslih med podjetji.
Komisija od ustrezne evropske organizacije za standardizacijo zahteva, da pripravi seznam omejenega števila sintaks, ki so skladne z evropskim standardom za izdajanje elektronskih računov, ustreznimi sintaktičnimi povezavami in smernicami za interoperabilnost pošiljanja, in tako olajša uporabo takšnega standarda.
Zahteve se sprejmejo v skladu s postopkom iz člena 10(1) do (5) Uredbe (EU) št. 1025/2012.
Ustrezna evropska organizacija za standardizacijo v okviru prizadevanj za razvoj standarda in v roku, opredeljenem v odstavku 2, standard preizkusi z vidika praktične uporabnosti za končnega uporabnika. Komisija ohrani splošno odgovornost za preizkušanje in poskrbi, da se med slednjim posebna pozornost nameni spoštovanju meril praktičnosti, prijaznosti do uporabnika in morebitnih stroškov izvajanja v skladu z drugim pododstavkom odstavka 1. Komisija poročilo o rezultatih preizkusa predloži Evropskemu parlamentu in Svetu.
2. Če evropski standard za izdajanje elektronskih računov, pripravljen v skladu z zahtevo iz odstavka 1, izpolnjuje v njej določene zahteve in če je bila preizkusna faza v skladu s petim pododstavkom odstavka 1 zaključena, Komisija sklic na standard objavi v Uradnem listu Evropske unije, skupaj s seznamom omejenega števila sintaks, pripravljenim v skladu z zahtevo iz odstavka 1. Ta objava se izvede do 27. maja 2017.
Člen 4
Formalni ugovori na evropski standard
1. Kadar država članica ali Evropski parlament meni, da evropski standard za izdajanje elektronskih računov in seznam sintaks ne izpolnjujeta v celoti zahtev iz člena 3(1), o tem - skupaj s podrobno razlago - obvesti Komisijo, ta pa sklene:
(a)
da bo v Uradnem listu Evropske unije objavila sklica na evropski standard za izdajanje elektronskih računov in seznam sintaks, da ju ne bo objavila ali da ju bo objavila z omejitvijo;
(b)
da bo ohranila sklica na evropski standard za izdajanje elektronskih računov in seznam sintaks v Uradnem listu Evropske unije, da ju bo ohranila z omejitvijo ali da ju bo iz njega umaknila.
2. Komisija na svoji spletni strani objavi informacije o evropskem standardu za izdajanje elektronskih računov in seznamu sintaks, za katera je sprejela sklep iz odstavka 1.
3. Komisija o sklepu iz odstavka 1 obvesti zadevno evropsko organizacijo za standardizacijo in po potrebi zahteva revizijo zadevnega evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov ali seznama sintaks.
4. Sklepa iz točke (a) in točke (b) odstavka 1 tega člena se sprejmeta v skladu s postopkom pregleda iz člena 10(2).
Člen 5
Vzdrževanje in nadaljnji razvoj evropskega standarda in seznama sintaks
1. Da bi upoštevala tehnološki razvoj ter zagotovila popolno in neprekinjeno interoperabilnost pri izdajanju elektronskih računov pri javnem naročanju, lahko Komisija:
(a)
posodobi ali revidira evropski standard za izdajanje elektronskih računov;
(b)
posodobi ali revidira seznam sintaks, ki ga je Komisija objavila v Uradnem listu Evropske unije.
2. Če se Komisija odloči, da bo sprejela ukrepe iz točke (a) odstavka 1, poda zahtevo ustrezni evropski organizaciji za standardizacijo. To stori v skladu s postopkom iz člena 3(1), pri čemer se ne uporabljajo roki iz člena 3(1).
3. Za vsakršno posodobitev ali revizijo, izvedeno v skladu s točko (a) odstavka 1, se uporablja člen 4.
4. Če se Komisija odloči, da bo sprejela ukrepe iz točke (b) odstavka 1, to stori bodisi v skladu s postopkom pregleda iz člena 10(2) ali tako, da poda zahtevo ustrezni evropski organizaciji za standardizacijo. Takšno zahtevo poda v skladu s postopkom iz člena 3(1), pri čemer se ne uporabljajo roki iz navedenega člena.
Člen 6
Osrednji elementi elektronskega računa
Osrednji elementi elektronskega računa so med drugim:
(a)
identifikatorji procesa in računa;
(b)
obdobje računa;
(c)
informacije o prodajalcu;
(d)
informacije o kupcu;
(e)
informacije o prejemniku plačila;
(f)
informacije o davčnem zastopniku prodajalca;
(g)
sklic na pogodbo;
(h)
podatki o dobavi;
(i)
navodila za plačilo;
(j)
informacije o odbitku ali pribitku;
(k)
informacije o vrstični postavki računa;
(l)
skupni znesek računa ter
(m)
razčlenitev DDV.
Člen 7
Prejemanje in obdelava elektronskih računov
Države članice poskrbijo, da javni naročniki in naročniki prejemajo in obdelujejo elektronske račune, ki so skladni z evropskim standardom za izdajanje elektronskih računov, sklic na katerega je bil objavljen v skladu s členom 3(2), in katero koli od sintaks s seznama, objavljenega v skladu s členom 3(2).
Člen 8
Varstvo podatkov
1. Ta direktiva ne posega v veljavno pravo Unije in nacionalno pravo o varstvu podatkov.
2. Razen če je v pravu Unije ali nacionalnem pravu določeno drugače in brez poseganja v izjeme in omejitve iz člena 13 Direktive 95/46/ES, se smejo osebni podatki, pridobljeni za namene izdajanja elektronskih računov, uporabljati le za ta namen oziroma za s tem združljive namene.
3. Brez poseganja v izjeme in omejitve iz člena 13 Direktive 95/46/ES države članice zagotovijo, da je ureditev objave osebnih podatkov, zbranih pri izdajanju elektronskih računov, za namene preglednosti in računovodske namene skladna z namenom takšne objave in načelom varstva zasebnosti.
Člen 9
Uporaba elektronskih računov za namene DDV
Ta direktiva ne posega v določbe Direktive 2006/112/ES.
Člen 10
Postopek v odboru
1. Komisiji pomaga odbor. Navedeni odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011.
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011.
Člen 11
Prenos
1. Države članice sprejmejo, objavijo in začnejo uporabljati zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje 27. novembra 2018. Besedilo navedenih predpisov takoj sporočijo Komisiji.
2. Države članice z odstopanjem od odstavka 1 najpozneje 18 mesecev po objavi sklica na evropski standard za izdajanje elektronskih računov v Uradnem listu Evropske unije sprejmejo, objavijo in začnejo uporabljati predpise, potrebne za uskladitev z obveznostjo iz člena 7 za prejemanje in obdelavo elektronskih računov.
Države članice lahko odložijo začetek uporabe iz prvega pododstavka v zvezi z njihovimi javnimi naročniki na podcentralni ravni in naročniki, in sicer do 30 mesecev po objavi sklica na evropski standard za izdajanje elektronskih računov v Uradnem listu Evropske unije.
Po objavi sklica na evropski standard za izdajanje elektronskih računov Komisija v Uradnem listu Evropske unije objavi zadnji rok za uveljavitev ukrepov iz prvega pododstavka.
3. Države članice Komisiji sporočijo besedilo temeljnih predpisov nacionalnega prava, sprejetega na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 12
Pregled
Komisija pregleda učinke te direktive na notranji trg in na uvajanje izdajanja elektronskih računov pri javnih naročilih ter o tem v treh letih po izteku najdaljšega obdobja za odložitev, določenega za javne naročnike na podcentralni ravni v drugem pododstavku člena 11(2), Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo. Poročilu po potrebi priloži oceno učinka, povezano z morebitno potrebo po nadaljnjih ukrepih.
Člen 13
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 14
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Strasbourgu, 16. aprila 2014