SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/36/EU
ze dne 26. února 2014
o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem zaměstnání jako sezónní pracovníci
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na její čl. 79 odst. 2 písm. a) a b),
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Za účelem postupného vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva stanoví Smlouva o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) opatření, která se mají přijmout v oblastech azylu, přistěhovalectví a ochrany práv státních příslušníků třetích zemí.
(2)
Smlouva o fungování EU stanoví, že Unie vyvíjí společnou přistěhovaleckou politiku, jejímž cílem je ve všech etapách zajistit účinné řízení migračních toků a spravedlivé zacházení se státními příslušníky třetích zemí oprávněně pobývajícími v členských státech. Za tímto účelem mají Evropský parlament a Rada přijmout opatření týkající se podmínek vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí a vymezení jejich práv.
(3)
Haagský program přijatý Evropskou radou dne 4. listopadu 2004 uznal, že legální migrace bude hrát důležitou úlohu v podporování hospodářského rozvoje, a požádal Komisi, aby předložila plán politiky pro oblast legální migrace, včetně postupů pro přijetí, které umožní rychle reagovat na proměnlivé požadavky trhu práce na migrující pracovní síly.
(4)
Evropská rada ze 14. a 15. prosince 2006 se dohodla na řadě kroků pro rok 2007. Tyto kroky zahrnují rozvoj dobře řízených politik v oblasti legálního přistěhovalectví, které plně respektují vnitrostátní pravomoci, aby se tak pomohlo členským státům pokrýt stávající a budoucí potřeby pracovních sil. Vyzvala také k prozkoumání prostředků k usnadnění dočasné migrace.
(5)
Evropský pakt o přistěhovalectví a azylu přijatý Evropskou radou dne 16. října 2008 vyjadřuje závazek Unie a jejích členských států vést spravedlivou, účinnou a důslednou politiku, která bude reagovat na výzvy a příležitosti, jež představuje migrace. Pakt tvoří základ společné přistěhovalecké politiky vedené duchem solidarity mezi členskými státy a spolupráce se třetími zeměmi, jež vychází z řádného řízení migračních toků v zájmu nejen hostitelských zemí, ale také zemí původu a samotných migrantů.
(6)
Stockholmský program přijatý Evropskou radou dne 11. prosince 2009 uznává, že přistěhovalecké pracovní síly mohou přispět ke zvýšené konkurenceschopnosti a ekonomické vitalitě a že v kontextu značných problémů spojených s demografickým vývojem, které bude Unie v budoucnosti řešit, a zvýšené poptávky po pracovní síle budou pružné politiky přistěhovalectví významným příspěvkem k hospodářskému rozvoji a výkonnosti Unie z dlouhodobého hlediska. Zdůrazňuje také význam zajištění spravedlivého zacházení se státními příslušníky třetích zemí, kteří oprávněně pobývají na území členských států, a optimalizace vztahu mezi migrací a rozvojem. Komisi a Evropskou radu vyzývá k pokračování v provádění Plánu politiky v oblasti legální migrace stanoveného ve sdělení Komise ze dne 21. prosince 2005.
(7)
Tato směrnice by měla přispět k účinnému řízení migračních toků pro konkrétní kategorii sezónní dočasné migrace a k zajištění uspokojivých pracovních a životních podmínek sezónních pracovníků stanovením spravedlivých a transparentních pravidel pro přijetí a pobyt a vymezením práv sezónních pracovníků při současném poskytnutí stimulů a záruk, jejichž cílem je zabránit překračování délky pobytu nebo tomu, aby se dočasný pobyt stal trvalým. Pravidla stanovená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/52/ES (4) navíc přispějí k zamezení situace, kdy se z takového dočasného pobytu stává pobyt nepovolený.
(8)
Členské státy by měly tuto směrnici provádět bez diskriminace na základě pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických vlastností, jazyka, náboženského vyznání nebo přesvědčení, politických nebo jiných názorů, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, rodu, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace, zejména v souladu se směrnicí Rady 2000/43/ES (5) a směrnicí Rady 2000/78/ES (6).
(9)
Použitím této směrnice by neměla být dotčena zásada upřednostňování občanů Unie, pokud jde o přístup k trhu práce členských států, jak vyplývá z příslušných ustanovení příslušných aktů o přistoupení.
(10)
Tato směrnice by se neměla dotýkat práva členských států stanovit objem přijetí státních příslušníků třetích zemí přicházejících ze třetích zemí na jejich území za účelem sezónní práce, jak je uvedeno ve Smlouvě o fungování EU.
(11)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny podmínky, pokud jde o poskytování služeb v rámci článku 56 Smlouvy o fungování EU. Zejména by touto směrnicí neměly být dotčeny pracovní podmínky, jež se podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES (7) uplatní na pracovníky, kteří jsou vysláni podnikem usazeným v jednom členském státě za účelem poskytování služeb na území jiného členského státu.
(12)
Tato směrnice by se měla vztahovat na přímé pracovní vztahy mezi sezónními pracovníky a zaměstnavateli. Pokud však vnitrostátní právo členského státu umožňuje přijetí státního příslušníka třetí země jako sezónního pracovníka prostřednictvím agentur zprostředkovávajících zaměstnání nebo dočasnou práci, které jsou usazeny na jeho území a mají uzavřenou smlouvu přímo se sezónním pracovníkem, neměly by takové agentury být vyloučeny z oblasti působnosti této směrnice.
(13)
Při provádění této směrnice by členské státy případně po konzultaci se sociálními partnery měly uvést seznam těch odvětví zaměstnání, která zahrnují činnosti závislé na ročním období. Činnosti závislé na ročním období jsou typické pro odvětví, jako je zemědělství a zahradnictví, zejména v období sadby či sklizně, nebo turistický ruch, zejména v období dovolených.
(14)
Stanoví-li tak vnitrostátní právo a v souladu se zásadou nediskriminace stanovenou v článku 10 Smlouvy o fungování EU, jsou členské státy oprávněny uplatňovat při provádění fakultativních ustanovení této směrnice příznivější zacházení na státní příslušníky konkrétních třetích zemí ve srovnání se státními příslušníky jiných třetích zemí.
(15)
Podání žádosti o přijetí jako sezónní pracovník by mělo být možné pouze tehdy, pobývá-li státní příslušník třetí země mimo území členských států.
(16)
V řádně odůvodněných případech by mělo být možné odmítnout přijetí pro účely této směrnice. Zejména by mělo být možné přijetí odmítnout, pokud se členský stát na základě zhodnocení skutečností domnívá, že dotčený státní příslušník třetí země představuje možnou hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví.
(17)
Touto směrnicí by nemělo být dotčeno uplatňování směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES (8).
(18)
Touto směrnicí by neměla být nepříznivě dotčena práva, která byla přiznána státním příslušníkům třetích zemí, kteří již za účelem práce oprávněně pobývají v členském státě.
(19)
V případě členských států, které uplatňují schengenské acquis v plném rozsahu, se v plném rozsahu použije nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 (9) (vízový kodex), nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 (10) (Schengenský hraniční kodex) a nařízení Rady (ES) č. 539/2001 (11). Pro pobyty, jejichž délka nepřekročí 90 dní, jsou tedy podmínky pro přijetí sezónních pracovníků na území členských států uplatňujících schengenské acquis v plném rozsahu upraveny těmito nástroji, zatímco tato směrnice by měla pouze upravovat kritéria a požadavky ohledně přístupu k zaměstnání. V případě členských států, které schengenské acquis neuplatňují v plném rozsahu, s výjimkou Spojeného království a Irska, se použije pouze Schengenský hraniční kodex. Ustanovení schengenského acquis uvedená v této směrnici náleží k té části schengenského acquis, jíž se Spojené království ani Irsko neúčastní, a proto se na ně uvedená ustanovení nevztahují.
(20)
Kritéria a požadavky ohledně přijetí, stejně jako důvody pro zamítnutí a odnětí nebo neprodloužení nebo neobnovení pobytů nepřesahujících 90 dní, by měly být vymezeny v této směrnici, pokud se jedná o zaměstnání jako sezónní pracovník. Pokud jsou víza pro krátkodobý pobyt vydána za účelem sezónní práce, použijí se odpovídajícím způsobem příslušná ustanovení schengenského acquis o podmínkách pro vstup a pobyt na území členských států, jakož i o důvodech pro zamítnutí, prodloužení, prohlášení těchto víz za neplatná či jejich zrušení. Zejména by mělo být každé rozhodnutí o zamítnutí, prohlášení víza za neplatné či o jeho zrušení a důvody, na nichž se zakládá, v souladu s čl. 32 odst. 2 a čl. 34 odst. 6 vízového kodexu oznámeno žadateli prostřednictvím standardního formuláře uvedeného v příloze VI vízového kodexu.
(21)
Pro sezónní pracovníky přijaté na pobyty, jejichž délka nepřekročí 90 dní, by tato směrnice měla vymezit podmínky přijetí a pobytu na území členských států, jakož i kritéria a požadavky ohledně přístupu k zaměstnání v členských státech.
(22)
Tato směrnice by měla upravovat pružný systém pro vstup založený na poptávce a objektivních kritériích, jako je platná pracovní smlouva nebo závazná pracovní nabídka uvádějící základní aspekty smlouvy nebo pracovněprávního vztahu.
(23)
Členské státy by měly mít možnost provést test, jenž by prokázal, že pracovní pozici nelze obsadit místní pracovní silou.
(24)
Členské státy by měly mít možnost zamítnout žádost o přijetí zejména tehdy, když státní příslušník třetí země nesplnil povinnost vyplývající z předchozího rozhodnutí o přijetí jako sezónní pracovník, a sice povinnost opustit území dotčeného členského státu po skončení platnosti povolení za účelem sezónní práce.
(25)
Členské státy by měly mít možnost požadovat po zaměstnavateli, aby spolupracoval s příslušnými orgány a poskytl všechny příslušné informace potřebné k tomu, aby se zabránilo možnému zneužívání a nesprávnému používání postupů stanovených touto směrnicí.
(26)
Stanovení jednotného postupu vedoucího k jednomu kombinovanému povolení zahrnujícímu pobyt i práci by mělo přispět ke zjednodušení pravidel, která se v současnosti používají v členských státech. Tím by nemělo být dotčeno právo členských států určit příslušné orgány a způsoby, jakými by se měly tyto orgány zapojit do jednotného postupu v souladu s národními zvláštnostmi správní organizace a praxe.
(27)
Určením příslušných orgánů podle této směrnice by neměla být dotčena úloha ani odpovědnost jiných orgánů a případně sociálních partnerů podle vnitrostátního práva nebo postupů, pokud jde o posuzování žádosti a rozhodnutí o ní.
(28)
Tato směrnice by měla stanovit stupeň flexibility pro členské státy, pokud jde o vydání povolení pro přijetí (vstup, pobyt a práce) sezónních pracovníků. Vydáním dlouhodobého víza podle čl. 12 odst. 2 písm. a) by neměla být dotčena možnost členských států vydávat předem povolení k práci v dotčeném členské státu. S cílem zajistit, že podmínky zaměstnání stanovené touto směrnicí byly zkontrolovány a jsou splněny, by však na povoleních vydaných předem mělo být jasně vyznačeno, že byla vydána za účelem sezónní práce. Pokud byla vydána pouze krátkodobá víza, členské státy by měly použít pole „poznámky“ umístěné za tímto účelem na vízovém štítku.
(29)
Pro všechny pobyty, jejichž délka nepřekročí 90 dní, by členské státy měly vydat buď krátkodobé vízum, nebo krátkodobé vízum doplněné o pracovní povolení v případech, kdy státní příslušník třetí země žádá o vízum v souladu s nařízením (ES) č. 539/2001. Členské státy by měly vydat pracovní povolení státnímu příslušníkovi třetí země pro účely sezónní práce, pokud tento státní příslušník nepodléhá vízové povinnosti a pokud členský stát nepoužil čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení. Pro všechny pobyty, jejichž délka překročí 90 dní, by členské státy měly vydat jedno z těchto povolení: dlouhodobé vízum; povolení sezónního pracovníka; nebo povolení sezónního pracovníka doplněné o dlouhodobé vízum, pokud je dlouhodobé vízum vyžadováno vnitrostátním právem pro vstup na území. Nic v této směrnici by nemělo bránit tomu, aby členské státy vydaly pracovní povolení přímo zaměstnavateli.
(30)
Pokud se vízum vyžaduje pouze pro účel vstupu na území členského státu a státní příslušník třetí země splňuje všechny podmínky pro vydání povolení sezónního pracovníka, měl by dotyčný členský stát poskytnout státnímu příslušníku třetí země všechny prostředky pro získání požadovaného víza a zajistit účinnou spolupráci příslušných orgánů za tímto účelem.
(31)
Maximální délka pobytu by měla být stanovena členským státem a být omezena na dobu od pěti do devíti měsíců, což by mělo spolu s vymezením sezónní práce zajistit, že se jedná o práci skutečně sezónní povahy. Za tímto účelem by mělo být stanoveno, že v rámci této maximální doby pobytu je možno prodloužit platnost smlouvy nebo změnit zaměstnavatele, za předpokladu, že budou nadále splněna kritéria pro přijetí. To by mělo sloužit ke snížení rizika zneužívání, kterému mohou čelit sezónní pracovníci, pokud jsou vázáni na jednoho zaměstnavatele, a současně zajistit pružnou reakci na skutečné potřeby zaměstnavatelů, pokud jde o pracovní sílu. Možnost sezónního pracovníka být zaměstnán u jiného zaměstnavatele za podmínek stanovených touto směrnicí by neměla zahrnovat možnost sezónního pracovníka hledat zaměstnání na území členského státu po dobu své nezaměstnanosti.
(32)
Při rozhodování o prodloužení pobytu nebo obnovení platnosti povolení za účelem sezónní práce by členské státy měly mít možnost zohlednit situaci na trhu práce.
(33)
V případech, kdy byl sezónní pracovník přijat pro pobyt nepřekračující 90 dní a členský stát se rozhodl pobyt prodloužit na dobu delší než 90 dní, by mělo být krátkodobé vízum nahrazeno vízem dlouhodobým nebo povolením sezónního pracovníka.
(34)
Vzhledem k určitým aspektům cirkulační migrace, jakož i výhledům zaměstnání sezónních pracovníků ze třetích zemí na více než jednu sezónu i vzhledem k zájmům zaměstnavatelů Unie, aby mohli počítat se stabilnější a již vyškolenou pracovní sílou, by měla být zajištěna možnost snadnějších postupů pro přijímání státních příslušníků třetích zemí v dobré víře, kteří již byli přijati jako sezónní pracovníci v členském státě nejméně jednou za posledních pět let a kteří vždy splňovali všechna kritéria a podmínky stanovené touto směrnicí pro vstup a pobyt v daném členském státě. Sezónní povaha práce by těmito postupy neměla být narušena ani obcházena.
(35)
Členské státy by se měly co nejvíce vynasnažit, aby žadatelům byly zpřístupněny informace o podmínkách vstupu a pobytu, včetně práv, povinností a procesních záruk stanovených touto směrnicí a veškerých dokladů potřebných pro žádost o pobyt a práci na území členského státu jako sezónní pracovník.
(36)
Členské státy by měly stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce vůči zaměstnavatelům pro případ porušování jejich povinností vyplývajících z této směrnice. Těmito sankcemi by mohla být opatření stanovená v článku 7 směrnice 2009/52/ES a tyto sankce by měly případně zahrnovat odpovědnost zaměstnavatele zaplatit sezónnímu pracovníkovi náhradu škody. Měly by být zavedeny nezbytné mechanismy umožňující, aby sezónní pracovníci obdrželi náhradu škody, na niž mají nárok, i v případě, kdy se již nezdržují na území dotčeného členského státu.
(37)
Měl by být stanoven soubor pravidel upravujících postup posuzování žádostí o přijetí jako sezónní pracovník. Tyto postupy by měly být účinné a zvladatelné, měly by zohlednit normální pracovní zátěž správních orgánů členských států a být i transparentní a spravedlivé, aby nabízely dotyčným osobám odpovídající právní jistotu.
(38)
V případě krátkodobých víz se procesní záruky řídí příslušnými ustanoveními schengenského acquis.
(39)
Příslušné orgány členských států by měly rozhodnout o žádostech o povolení za účelem sezónní práce co nejdříve po jejich podání. Pokud jde o žádosti o prodloužení nebo obnovení platnosti podané v době platnosti povolení, měly by členské státy přijmout všechna přiměřená opatření s cílem zajistit, aby sezónní pracovník nebyl z důvodů probíhajících správních postupů povinen přerušit svůj pracovněprávní vztah s tímtéž zaměstnavatelem, nebo aby mu nebylo bráněno změnit zaměstnavatele. Žadatelé by měli podat svou žádost o prodloužení nebo obnovení co nejdříve. Sezónní pracovník by měl být v každém případě oprávněn pobývat na území daného členského státu a případně pokračovat v práci, dokud příslušné orgány nepřijmou konečné rozhodnutí o žádosti o prodloužení nebo obnovení platnosti.
(40)
Vzhledem k povaze sezónní práce by členské státy měly být vybízeny k tomu, aby za vyřizování žádostí nevybíraly poplatky. V případě, že členský stát přesto rozhodne o vybírání poplatku, neměl by takový poplatek být ani nepřiměřený, ani nadměrný.
(41)
Sezónní pracovníci by měli mít ubytování, které zajišťuje přiměřenou životní úroveň. Příslušný orgán by měl být informován o jakékoli změně ubytování. Pokud je takové ubytování zajištěno zaměstnavatelem nebo jeho prostřednictvím, nemělo by nájemné být nadměrné v porovnání s čistou odměnou sezónního pracovníka nebo v porovnání s kvalitou ubytování; nájemné placené sezónním pracovníkem by nemělo být automaticky sráženo z jeho mzdy; zaměstnavatel by měl sezónnímu pracovníkovi předložit nájemní smlouvu či jiný rovnocenný dokument stanovující podmínky nájmu daného ubytování a měl by zajistit, že ubytování splňuje obecné zdravotní a bezpečnostní normy platné v dotčeném členském státě.
(42)
Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou držiteli platného cestovního dokladu a povolení za účelem sezónní práce vydaného podle této směrnice členským státem, který uplatňuje schengenské acquis v plném rozsahu, by měli být oprávněni vstoupit a volně se pohybovat na území členských států, jež uplatňují schengenské acquis v plném rozsahu, po dobu až 90 dní během kteréhokoli 180denního období v souladu s Schengenským hraničním kodexem a s článkem 21 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. Června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (12) (Úmluva k provedení Schengenské dohody).
(43)
Vzhledem k obzvláště zranitelnému postavení sezónních pracovníků, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, a dočasnému charakteru jejich pracovního zařazení, je třeba zajistit účinnou ochranu jejich práv i v oblasti sociálního zabezpečení, pravidelně kontrolovat dodržování zásady rovného zacházení s pracovníky, kteří jsou státními příslušníky hostitelského členského státu, při zachování zásady stejné odměny za stejnou práci na stejném pracovišti, a to prostřednictvím uplatňování kolektivních smluv a dalších ujednání o pracovních podmínkách, které byly uzavřeny na jakékoli úrovni nebo pro které existují právní předpisy, v souladu s vnitrostátním právem a postupy a za stejných podmínek, jež platí pro státní příslušníky hostitelského členského státu.
(44)
Uplatňováním této směrnice by neměla být dotčena práva a zásady obsažené v Evropské sociální chartě ze dne 18. října 1961 a popřípadě v Evropské úmluvě o právním postavení migrujících pracovníků ze dne 24. listopadu 1977.
(45)
Je nutné, aby se na sezónní pracovníky, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, vztahovaly kromě právních, správních a regulačních předpisů platných pro pracovníky, kteří jsou státními příslušníky hostitelského členského státu, i rozhodčí výroky a kolektivní smlouvy a smlouvy uzavřené na všech úrovních v souladu s vnitrostátním právem a postupy příslušného hostitelského členského státu, a to za stejných podmínek, jež platí pro státní příslušníky hostitelského členského státu.
(46)
Sezónním pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, by se mělo dostávat rovného zacházení, pokud jde o oblasti sociálního zabezpečení uvedené v článku 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (13). Tato směrnice neharmonizuje právní předpisy členských států v oblasti sociálního zabezpečení členských států a nezahrnuje sociální pomoc. Omezuje se na použití zásady rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení na osoby, které spadají do její oblasti působnosti. Tato směrnice by neměla přiznávat více práv, než jsou ta, která jsou již stanovena ve stávajících právních předpisech Unie v oblasti sociálního zabezpečení státních příslušníků třetích zemí, v jejichž případě existují mezi členskými státy přeshraniční zájmy.
Z důvodu dočasné povahy pobytu sezónních pracovníků a aniž je dotčeno nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1231/2010 (14), by členské státy měly mít možnost vyloučit rodinné dávky a dávky v nezaměstnanosti z rovného zacházení se sezónními pracovníky a jejich vlastními státními příslušníky a měly by mít možnost omezit uplatňování rovného zacházení, pokud jde o vzdělávání a odbornou přípravu, jakož i daňové zvýhodnění.
Tato směrnice by neměla upravovat sloučení rodiny. Kromě toho tato směrnice nepřiznává práva ve vztahu k situacím, které nespadají do oblasti působnosti práva Unie, jako například v situacích, kdy rodinní příslušníci pobývají ve třetí zemi. Tím by však nemělo být dotčeno právo pozůstalých, kteří odvozují svá práva na obdržení pozůstalostních důchodů od sezónního pracovníka v případě, že pobývají ve třetí zemi. Tímto by nemělo být dotčeno nediskriminační uplatňování vnitrostátního práva členskými státy, jež stanoví pravidla de minimis týkající se příspěvků do důchodových systémů. Měly by být zavedeny mechanismy, které zajistí účinné sociální zabezpečení během pobytu a případné převedení práv nabytých sezónními pracovníky.
(47)
Právo Unie neomezuje pravomoc členských států uspořádat své systémy sociálního zabezpečení. Pokud neexistuje harmonizace na úrovni Unie, každý členský stát stanoví podmínky, za nichž jsou dávky sociálního zabezpečení poskytovány, jakož i výši těchto dávek a dobu jejich poskytování. Při výkonu této pravomoci by však členské státy měly postupovat v souladu s právem Unie.
(48)
Jakýmkoli omezením rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení podle této směrnice by neměla být dotčena práva přiznaná podle nařízení (EU) č. 1231/2010.
(49)
Za účelem zajištění řádného prosazování této směrnice, zejména ustanovení týkajících se práv, pracovních podmínek a ubytování, by měly členské státy zajistit zavedení vhodného mechanismu sledování zaměstnavatelů a případné provádění vhodných, účinných a odpovídajících kontrol na jejich příslušném území. Výběr zaměstnavatelů, kteří budou kontrolováni, by měl především vycházet z posouzení rizik, jež vypracují příslušné orgány členských států s přihlédnutím například k odvětví, ve kterém daná společnost vykonává svou činnost, či k jakémukoli dřívějšímu záznamu o porušení předpisů.
(50)
Pro snadnější prosazování této směrnice by členské státy měly zavést účinné mechanismy, které umožní sezónním pracovníkům domoci se právními prostředky nápravy a podávat stížnosti přímo nebo prostřednictvím příslušných třetích stran, jako jsou odbory nebo jiná sdružení. To se považuje za nezbytné pro řešení situací, kdy sezónní pracovníci nevědí o existenci donucovacích mechanismů nebo kvůli obavám před možnými důsledky váhají, zda je mají svým jménem využívat. Sezónní pracovníci by měli mít přístup k soudní ochraně proti pronásledování v důsledku podané stížnosti.
(51)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zavedení zvláštního postupu pro přijímání, přijetí podmínek týkajících se vstupu a pobytu za účelem sezónní práce státních příslušníků třetích zemí a vymezení jejich práv jako sezónních pracovníků, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“), přičemž se zohlední přistěhovalecká politika a politika zaměstnanosti na evropské i vnitrostátní úrovni. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů.
(52)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané v Listině základních práv Evropské unie, zejména její článek 7, čl. 15 odst. 3, články 17, 27, 28, 31 a čl. 33 odst. 2, v souladu s článkem 6 Smlouvy o EU.
(53)
Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 (15) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi nástrojů přijatých členskými státy za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
(54)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se tyto členské státy neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná.
(55)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro něj není závazná ani použitelná,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
1. Tato směrnice určuje podmínky vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem zaměstnání jako sezónní pracovníci a vymezuje práva sezónních pracovníků.
2. Pro pobyty, jejichž délka nepřekročí 90 dní, se použije tato směrnice, aniž je dotčeno schengenské acquis, zejména vízový kodex, Schengenský hraniční kodex a nařízení (ES) č. 539/2001.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří pobývají mimo území členských států a kteří žádají o přijetí, nebo byli přijati za podmínek stanovených touto směrnicí na území členského státu za účelem zaměstnání jako sezónní pracovníci.
Tato směrnice se nevztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří v době podání žádosti pobývají na území členského státu, s výjimkou případů uvedených v článku 15.
2. Při provádění této směrnice uvedou členské státy, případně po konzultaci se sociálními partnery, seznam těch odvětví zaměstnání, která zahrnují činnosti závislé na ročním období. Členské státy mohou tento seznam změnit případně po konzultaci se sociálními partnery. Členské státy informují o takových změnách Komisi.
3. Tato směrnice se nevztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří:
a)
vykonávají činnosti jménem podniku usazeného v jiném členském státě v rámci poskytování služeb ve smyslu článku 56 Smlouvy o fungování EU, včetně státních příslušníků třetích zemí vyslaných podnikem usazeným v členském státě v rámci poskytování služeb podle směrnice 96/71/ES;
b)
jsou rodinnými příslušníky občanů Unie, kteří uplatnili své právo volného pohybu v rámci Unie v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES (16);
c)
spolu se svými rodinnými příslušníky, bez ohledu na svou státní příslušnost, požívají práv na volný pohyb rovnocenných s právy občanů Unie podle dohod mezi Unií a jejími členskými státy nebo dohod mezi Unií a třetími zeměmi.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„státním příslušníkem třetí země“ každá osoba, která není občanem Unie ve smyslu čl. 20 odst. 1 Smlouvy o fungování EU;
b)
„sezónním pracovníkem“ státní příslušník třetí země, který si ponechává své hlavní bydliště ve třetí zemi a oprávněně a dočasně pobývá na území členského státu za účelem výkonu činnosti závislé na ročním období, na základě jedné nebo více pracovních smluv na dobu určitou uzavřených přímo mezi daným státním příslušníkem třetí země a zaměstnavatelem usazeným v daném členském státě;
c)
„činností závislou na ročním období“ činnost, která je vázána na určitou roční dobu podle opakující se události nebo typu událostí na základě sezónních podmínek, v jejichž průběhu jsou potřeby, pokud jde o pracovní sílu, podstatně větší než u běžného typu činnosti;
d)
„povolením sezónního pracovníka“ povolení vydané za použití vzoru stanoveného v nařízení Rady (ES) č. 1030/2002 (17) a které obsahuje odkaz na sezónní práci a opravňuje svého držitele k pobytu a práci na území členského státu po dobu delší než 90 dní za podmínek stanovených touto směrnicí;
e)
„krátkodobým vízem“ povolení vydané členským státem podle čl. 2 odst. 2 písm. a) vízového kodexu nebo vydané v souladu vnitrostátním právem členského státu, který neuplatňuje schengenské acquis v plném rozsahu;
f)
„dlouhodobým vízem“ povolení vydané členským státem podle článku 18 Úmluvy k provedení Schengenské dohody nebo vydané v souladu s vnitrostátním právem členského státu, který neuplatňuje schengenské acquis v plném rozsahu;
g)
„jednotným postupem vyřizování žádostí“ postup, který na základě jedné žádosti o povolení pro státního příslušníka třetí země k pobytu a výkonu práce na území členského státu vede k rozhodnutí o žádosti o povolení sezónního pracovníka;
h)
„povolením za účelem sezónní práce“ jakékoli z povolení uvedených v článku12, které opravňuje svého držitele k pobytu a práci na území členského státu, jenž toto povolení vydal podle této směrnice;
i)
„pracovním povolením“ jakékoli povolení vydané členským státem v souladu s vnitrostátními právem za účelem práce na území tohoto členského státu.
Článek 4
Příznivější ustanovení
1. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčena příznivější ustanovení:
a)
práva Unie, včetně dvoustranných a mnohostranných dohod uzavřených mezi Unií nebo mezi Unií a jejími členskými státy na jedné straně a jednou nebo více třetími zeměmi na straně druhé;
b)
dvoustranných nebo mnohostranných dohod uzavřených mezi jedním nebo více členskými státy a jednou nebo více třetími zeměmi.
2. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států přijmout nebo ponechat v platnosti příznivější ustanovení pro státní příslušníky třetích zemí, na které se tato směrnice vztahuje, pokud jde o články 18, 19, 20, 23 a 25.
KAPITOLA II
PODMÍNKY PŘIJÍMÁNÍ
Článek 5
Kritéria a požadavky pro přijetí do zaměstnání jako sezónního pracovníka k pobytu nepřesahujícímu 90 dní
1. K žádostem o přijetí do členského státu za podmínek stanovených touto směrnicí k pobytu nepřesahujícímu 90 dní se přiloží:
a)
platná pracovní smlouva nebo, pokud tak stanoví vnitrostátní právní nebo správní předpisy či praxe, závazná pracovní nabídka pracovat jako sezónní pracovník v dotčeném členském státě u zaměstnavatele usazeného v uvedeném členském státě, v níž je uvedeno:
i)
místo výkonu a druh práce,
ii)
délka zaměstnání,
iii)
odměna,
iv)
délka pracovní doby za týden nebo za měsíc,
v)
rozsah placené dovolené,
vi)
případně další související pracovní podmínky a
vii)
pokud možno datum zahájení zaměstnání;
b)
doklad o tom, že sezónní pracovník má zdravotní pojištění na všechna rizika, proti nimž jsou běžně pojištěni státní příslušníci dotyčného členského státu, nebo o něj požádal, je-li tak stanoveno vnitrostátními právními předpisy, na období, během nichž nebudou v souvislosti s prací vykonávanou v uvedeném členském státě nebo v jejím důsledku taková pojistná krytí ani odpovídající nároky na dávky přiznány;
c)
doklad o tom, že daný sezónní pracovník bude mít náležité ubytování nebo že mu bude náležité ubytování poskytnuto, a to v souladu s článkem 20.
2. Členské státy požadují, aby podmínky uvedené v odst. 1 písm. a) byly v souladu s platným právem, kolektivními smlouvami nebo postupy.
3. Na základě dokumentů poskytnutých podle odstavce 1 členské státy požadují, aby sezónní pracovník nevyužíval jejich systémy sociální pomoc.
4. Pokud je v pracovní smlouvě nebo v závazné pracovní nabídce upřesněno, že státní příslušník třetí země bude vykonávat regulované povolání ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES (18), mohou členské státy požadovat, aby žadatel předložil dokumenty osvědčující, že státní příslušník třetí země splňuje podmínky stanovené vnitrostátním právem pro výkon daného regulovaného povolání.
5. Při posuzování žádosti o povolení uvedené v čl. 12 odst. 1 členské státy, které neuplatňují schengenské acquis v plném rozsahu, ověří, že státní příslušník třetí země:
a)
nepředstavuje riziko nedovoleného přistěhovalectví;
b)
zamýšlí opustit území členských států nejpozději v den skončení platnosti povolení.
Článek 6
Kritéria a požadavky přijetí sezónního pracovníka k pobytu přesahujícímu 90 dní
1. K žádostem o přijetí do členského státu za podmínek stanovených touto směrnicí k pobytu přesahujícímu 90 dní se přiloží:
a)
platná pracovní smlouva nebo, pokud tak stanoví vnitrostátní právní nebo správní předpisy či praxe, závazná pracovní nabídka pracovat jako sezónní pracovník v dotčeném členském státě u zaměstnavatele usazeného v uvedeném členském státě, v níž je uvedeno:
i)
místo výkonu a druh práce,
ii)
délka zaměstnání,
iii)
odměna
iv)
délka pracovní doby za týden nebo za měsíc,
v)
rozsah placené dovolené,
vi)
případně další související pracovní podmínky a
vii)
pokud možno datum zahájení zaměstnání;
b)
doklad o tom, že sezónní pracovník má zdravotní pojištění na všechna rizika, proti nimž jsou běžně pojištěni státní příslušníci dotčeného členského státu, nebo o něj požádal, je-li tak stanoveno vnitrostátními právními předpisy, na období, během nichž nebudou v souvislosti s prací vykonávanou v uvedeném členském státě nebo v jejím důsledku taková pojistná krytí ani odpovídající nároky na dávky přiznány;
c)
doklad o tom, že daný sezónní pracovník bude mít náležité ubytování nebo že mu bude náležité ubytování poskytnuto, a to v souladu s článkem 20.
2. Členské státy požadují, aby náležitosti uvedené v odst. 1 písm. a) byly v souladu s platnými právem, kolektivními smlouvami nebo postupy.
3. Na základě dokumentů poskytnutých podle odstavce 1 členské státy požadují, aby měl sezónní pracovník v průběhu pobytu dostatečné prostředky na pokrytí svých potřeb a nemusel využívat jejich systémy sociální pomoci.
4. Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou považováni za hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví, nesmí být přijímáni.
5. Při posuzování žádosti o povolení podle čl. 12 odst. 2 členské státy prověří, že státní příslušník třetí země nepředstavuje riziko nedovoleného přistěhovalectví a že zamýšlí opustit území členských států nejpozději v den skončení platnosti povolení.
6. Pokud je v pracovní smlouvě nebo v závazné pracovní nabídce upřesněno, že státní příslušník třetí země bude vykonávat regulované povolání ve smyslu směrnice 2005/36/ES, mohou členské státy požadovat, aby žadatel předložil dokumenty osvědčující, že státní příslušník třetí země splňuje podmínky stanovené vnitrostátním právem pro výkon daného regulovaného povolání.
7. Členské státy vyžadují, aby státní příslušníci třetích zemí vlastnili platný cestovní doklad, jak stanoví vnitrostátní právo. Členské státy požadují, aby doba platnosti cestovního dokladu zahrnovala přinejmenším dobu platnosti povolení za účelem sezónní práce.
Členské státy mohou rovněž požadovat, aby:
a)
doba platnosti přesahovala zamýšlenou délku pobytu o nejvýše tři měsíce;
b)
cestovní doklad byl vydán v posledních deseti letech a
c)
cestovní doklad obsahoval nejméně dvě prázdné stránky.
Článek 7
Objem vstupů
Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu stanovit objem vstupů státních příslušníků třetích zemí vstupujících na jeho území za účelem sezónní práce. Na tomto základě může být žádost o povolení za účelem sezónní práce posouzena jako nepřijatelná nebo může být zamítnuta.
Článek 8
Důvody pro zamítnutí
1. Členské státy zamítnou žádost o povolení za účelem sezónní práce, pokud:
a)
nejsou splněny články 5 nebo 6 nebo
b)
dokumenty předložené pro účely článků 5 a 6 byly získány podvodným způsobem či padělány nebo pozměněny.
2. Členské státy případně zamítnou žádost o povolení za účelem sezónní práce, pokud:
a)
vůči zaměstnavateli byly v souladu s vnitrostátním právem uplatněny sankce za neohlášenou práci nebo neoprávněné zaměstnávání;
b)
podnik zaměstnavatele je či byl v likvidaci v souladu s vnitrostátními právními předpisy upravujícími insolvenční řízení nebo nevyvíjí žádnou hospodářskou činnost nebo
c)
vůči zaměstnavateli byly uplatněny sankce podle článku 17.
3. Členské státy mohou ověřit, zda by dotyčné volné pracovní místo nemohlo být obsazeno státními příslušníky daného členského státu, jinými občany Unie nebo státními příslušníky třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v daném členském státě, a v takovém případě mohou žádost zamítnout. Tento odstavec se použije, aniž je dotčena zásada upřednostňování občanů Unie vyjádřená v příslušných ustanoveních příslušných aktů o přistoupení.
4. Členské státy mohou zamítnout žádost o povolení za účelem sezónní práce, pokud:
a)
zaměstnavatel nesplnil své zákonné povinnosti týkající se sociálního zabezpečení, daní, pracovních práv, pracovních podmínek nebo podmínek zaměstnání stanovených platným právem nebo kolektivními smlouvami;
b)
zaměstnavatel v průběhu 12 měsíců bezprostředně předcházejících dni podání žádosti zrušil pracovní místo na plný úvazek s cílem vytvořit tak volné pracovní místo, které se zaměstnavatel nyní pokouší obsadit podle této směrnice, nebo
c)
státní příslušník třetí země nesplnil povinnosti vyplývající z předchozího rozhodnutí o přijetí jako sezónní pracovník.
5. Aniž je dotčen odstavec 1, zohlední každé rozhodnutí o zamítnutí žádosti konkrétní okolnosti daného případu, včetně zájmů sezónního pracovníka, za dodržení zásady proporcionality.
6. Důvody pro zamítnutí vydání krátkodobého víza jsou upraveny v příslušných ustanoveních vízového kodexu.
Článek 9
Odnětí povolení za účelem sezónní práce
1. Členské státy odejmou povolení za účelem sezónní práce, pokud:
a)
doklady předložené pro účely článků 5 nebo 6 byly získány podvodně, byly padělány nebo pozměněny nebo
b)
držitel pobývá na daném území pro jiné účely než ty, pro které byl oprávněn k pobytu.
2. Členské státy případně odejmou povolení za účelem sezónní práce, pokud:
a)
vůči zaměstnavateli byly v souladu s vnitrostátním právem uplatněny sankce za neohlášenou práci nebo neoprávněné zaměstnávání;
b)
podnik zaměstnavatele je či byl v likvidaci v souladu s vnitrostátními právními předpisy upravujícími insolvenční řízení nebo nevyvíjí žádnou hospodářskou činnost, nebo
c)
vůči zaměstnavateli byly uplatněny sankce podle článku 17.
3. Členské státy mohou odejmout povolení za účelem sezónní práce, pokud:
a)
nejsou splněny články 5 nebo 6 nebo již nadále nemohou být splněny;
b)
zaměstnavatel nesplnil své zákonné povinnosti týkající se sociálního zabezpečení, daní, pracovních práv, pracovních podmínek nebo podmínek zaměstnání stanovených platným právem nebo kolektivními smlouvami;
c)
zaměstnavatel nesplnil své povinnosti vyplývající z pracovní smlouvy nebo
d)
zaměstnavatel v průběhu 12 měsíců bezprostředně předcházejících dni podání žádosti zrušil pracovní místo na plný úvazek s cílem vytvořit tak volné pracovní místo, které se zaměstnavatel nyní pokouší obsadit podle této směrnice.
4. Členské státy mohou odejmout povolení za účelem sezónní práce, pokud státní příslušník třetí země žádá o mezinárodní ochranu podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU (19) nebo o ochranu v souladu s vnitrostátním právem, mezinárodními závazky nebo praxí dotčeného členského státu.
5. Aniž je dotčen odstavec 1, zohlední každé rozhodnutí o odnětí povolení konkrétní okolnosti daného případu, včetně zájmů sezónního pracovníka, za dodržení zásady proporcionality.
6. Důvody pro prohlášení krátkodobých víz za neplatná či jejich zrušení jsou upraveny v příslušných ustanoveních vízového kodexu.
Článek 10
Povinnost spolupracovat
Členské státy mohou vyžadovat po zaměstnavateli, aby poskytl všechny příslušné informace potřebné pro udělení, prodloužení či obnovení platnosti povolení za účelem sezónní práce.
KAPITOLA III
POSTUP A POVOLENÍ ZA ÚČELEM SEZÓNNÍ PRÁCE
Článek 11
Přístup k informacím
1. Členské státy umožní žadatelům snadný přístup k informacím o veškerých dokladech potřebných pro žádost a k informacím o vstupu a pobytu, včetně práv, povinností a procesních záruk sezónního pracovníka.
2. Pokud členské státy vydají státním příslušníkům třetích zemí povolení za účelem sezónní práce, poskytnou jim rovněž písemné informace o jejich právech a povinnostech podle této směrnice, včetně informací o postupech podávání stížností.
Článek 12
Povolení za účelem sezónní práce
1. Pro pobyty nepřekračující 90 dní vydají členské státy státním příslušníkům třetí země, kteří splňují článek 5 a na něž se nevztahují důvody uvedené v článku 8, jedno z těchto povolení za účelem sezónní práce, aniž jsou tím dotčena pravidla pro vydávání krátkodobých víz stanovená ve vízovém kodexu a v nařízení Rady (ES) č. 1683/95 (20):
a)
krátkodobé vízum uvádějící, že je vydáváno za účelem sezónní práce;
b)
krátkodobé vízum a pracovní povolení uvádějící, že jsou vydávány za účelem sezónní práce, nebo
c)
pracovní povolení uvádějící, že je vydáváno za účelem sezónní práce, pokud je státní příslušník třetí země osvobozen od požadavku vízové povinnosti v souladu s přílohou II nařízení (ES) č. 539/2001 a dotčený členský stát na něj nepoužije čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení.
Při provedení této směrnice do vnitrostátního práva stanoví členské státy buď povolení uvedená v písmenech a) a c), nebo povolení uvedená v písmenech b) a c).
2. Pro pobyty překračující 90 dní vydají členské státy státním příslušníkům třetí země, kteří splňují článek 6 a na něž se nevztahují důvody uvedené v článku 8, jedno z těchto povolení za účelem sezónní práce:
a)
dlouhodobé vízum uvádějící, že je vydáváno za účelem sezónní práce;
b)
povolení sezónního pracovníka nebo
c)
povolení sezónního pracovníka a dlouhodobé vízum, pokud je takové vízum vyžadováno vnitrostátním právem pro vstup na území.
Při provedení této směrnice do vnitrostátního práva stanoví členské státy pouze jedno z povolení uvedených v písmenech a), b) a c).
3. Aniž je dotčeno schengenské acquis, členské státy určí, zda má být žádost podána státním příslušníkem třetí země nebo zaměstnavatelem.
Povinností členských států určit, zda žádost má podat státní příslušník třetí země nebo jeho zaměstnavatel, nejsou dotčena ujednání vyžadující, aby do daného postupu byli zapojeni oba.
4. Povolení sezónního pracovníka uvedené v odst. 2 prvním pododstavci písm. b) a c) vydávají příslušné orgány členských států, přičemž používají vzor stanovený v nařízení (ES) č. 1030/2002. Členské státy uvedou na povolení poznámku, že je vydáváno za účelem sezónní práce.
5. V případě dlouhodobých víz členské státy na vízovém štítku v poli „poznámky“ uvedou, že vízum je vydáváno za účelem sezónní práce v souladu s 12. bodem přílohy nařízení Rady (ES) č. 1683/95.
6. Členské státy mohou uvést další informace týkající se pracovněprávního vztahu sezónního pracovníka v papírové podobě, nebo uchovat tyto údaje v elektronickém formátu podle článku 4 nařízení (ES) č. 1030/2002 a bodu a) 16 přílohy tohoto nařízení.
7. Pokud se vízum vyžaduje pouze pro účel vstupu na území členského státu a státní příslušník třetí země splňuje všechny podmínky pro vydání povolení sezónního pracovníka podle odst. 2 prvního pododstavce písm. c), poskytne dotyčný členský stát státnímu příslušníku třetí země všechny prostředky pro získání požadovaného víza.
8. Vydáním dlouhodobého víza podle odst. 2 prvního pododstavce písm. a) není dotčena možnost členských států vydávat předem povolení k práci v dotčeném členské státu.
Článek 13
Žádost o povolení sezónního pracovníka
1. Členské státy určí orgány příslušné pro přijetí žádosti o povolení sezónního pracovníka a pro rozhodnutí o jeho vydání.
2. Žádost o povolení sezónního pracovníka se podává v rámci jednotného postupu pro podávání žádostí.
Článek 14
Délka pobytu
1. Členské státy stanoví maximální dobu pobytu sezónních pracovníků, jež nesmí být kratší než pět měsíců a delší než devět měsíců během kteréhokoli období 12 měsíců. Po skončení této doby státní příslušník třetí země opustí území členského státu, ledaže mu dotyčný členský stát podle vnitrostátního práva nebo práva Unie vydá povolení k pobytu za jiným účelem, než je sezónní práce.
2. Členské státy mohou stanovit maximální dobu v kterémkoli období 12 měsíců, během něhož je zaměstnavatel oprávněn najímat sezónní pracovníky. Uvedená doba nesmí být kratší než maximální doba pobytu stanovená podle odstavce 1.
Článek 15
Prodloužení pobytu nebo obnovení platnosti povolení za účelem sezónní práce
1. Během maximální doby uvedené v čl. 14 odst. 1 a za předpokladu, že jsou splněny články 5 nebo 6 a neuplatní se důvody uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 8 odst. 2 a případně čl. 8 odst. 4, povolí členské státy sezónním pracovníkům jedno prodloužení jejich pobytu v případě, že sezónní pracovníci prodlouží svou smlouvu s tímtéž zaměstnavatelem.
2. Členské státy mohou v souladu se svým vnitrostátním právem rozhodnout, že umožní sezónním pracovníkům, aby prodloužili svou smlouvu s tímtéž zaměstnavatelem a svůj pobyt více než jedenkrát, za předpokladu, že není překročena maximální doba uvedená v čl. 14 odst. 1.
3. Během maximální doby uvedené v čl. 14 odst. 1 a za předpokladu, že jsou splněny články 5 nebo 6 a neuplatní se důvody uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 8 odst. 2 a případně čl. 8 odst. 4, povolí členské státy sezónním pracovníkům jedno prodloužení jejich pobytu, aby byli zaměstnáni jiným zaměstnavatelem.
4. Členské státy mohou v souladu se svým vnitrostátním právem rozhodnout, že umožní sezónním pracovníkům, aby byli zaměstnáni jiným zaměstnavatelem a prodloužili svůj pobyt více než jedenkrát, za předpokladu, že není překročena maximální doba uvedená v čl. 14 odst. 1.
5. Pro účely odstavců 1 až 4 členské státy přijmou podání žádosti, pokud se sezónní pracovník přijatý podle této směrnice nachází na území dotyčného členského státu.
6. Členské státy mohou zamítnout prodloužení pobytu nebo obnovení platnosti povolení za účelem sezónní práce, pokud by dotyčné volné pracovní místo mohlo být obsazeno státními příslušníky daného členského státu, jinými občany Unie nebo státními příslušníky třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v tomto členském státě. Tento odstavec se použije, aniž je dotčena zásada upřednostňování občanů Unie vyjádřená v příslušných ustanoveních příslušných aktů o přistoupení.
7. Členské státy zamítnou prodloužení pobytu nebo obnovení platnosti povolení za účelem sezónní práce, pokud bylo dosaženo maximální doby pobytu stanovené v čl. 14 odst. 1.
8. Členské státy mohou zamítnout prodloužení pobytu nebo obnovení platnosti povolení za účelem sezónní práce, pokud státní příslušník třetí země žádá o mezinárodní ochranu podle směrnice 2011/95/EU nebo pokud státní příslušník třetí země žádá o ochranu v souladu s vnitrostátním právem, mezinárodními závazky nebo praxí dotčeného členského státu.
9. Článek 9 odst. 2 a odst. 3 písm. b), c) a d) se nepoužije na sezónního pracovníka, který žádá o zaměstnání u jiného zaměstnavatele v souladu s odstavcem 3 tohoto článku, pokud se tato ustanovení použijí na předchozího zaměstnavatele.
10. Důvody pro prodloužení krátkodobých víz jsou upraveny v příslušných ustanoveních vízového kodexu.
11. Aniž je dotčen čl. 8 odst. 1, zohlední každé rozhodnutí o žádosti o prodloužení nebo obnovení konkrétní okolnosti daného případu, včetně zájmů sezónního pracovníka, za dodržení zásady proporcionality.
Článek 16
Zjednodušení opětného vstupu
1. Členské státy zjednoduší opětný vstup státních příslušníků třetích zemí, kteří již byli v daném členském státě přijati jako sezónní pracovníci nejméně jednou za posledních pět let a kteří během každého z těchto pobytů splňovali všechna kritéria a podmínky podle této směrnice pro sezónní pracovníky.
2. Zjednodušení uvedené v odstavci 1 může zahrnovat jedno nebo více z těchto opatření:
a)
poskytnutí osvobození od požadavku předložit jeden nebo více dokumentů uvedených v článcích 5 nebo 6;
b)
vydání několika povolení sezónního pracovníka v rámci jediného správního aktu;
c)
urychlený postup vedoucí k rozhodnutí o žádosti o povolení sezónního pracovníka nebo o dlouhodobé vízum;
d)
přednostní posouzení žádosti o přijetí jako sezónního pracovníka včetně zohlednění předchozích přijetí při rozhodování o žádostech vzhledem k vyčerpání objemu vstupů.
Článek 17
Sankce vůči zaměstnavatelům
1. Členské státy stanoví sankce vůči zaměstnavatelům, kteří nesplnili povinnosti podle této směrnice, včetně odepření možnosti, aby zaměstnavatelé, kteří závažně porušili povinnosti vyplývající z této směrnice, zaměstnávali sezónní pracovníky. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Členské státy zajistí, aby v případech, kdy je podle čl. 9 odst. 2 a odst. 3 písm. b), c) a d) povolení za účelem sezónní práce odejmuto, zaměstnavatel nesl odpovědnost za zaplacení náhrady škody sezónnímu pracovníkovi v souladu s postupy stanovenými vnitrostátním právem. Odpovědnost se vztahuje na veškeré neuhrazené závazky, jež by zaměstnavatel musel dodržet v případě, že by povolení za účelem sezónní práce nebylo odejmuto.
3. Pokud je zaměstnavatel subdodavatelem, který porušil tuto směrnici, a pokud hlavní dodavatel a jakýkoli zprostředkující subdodavatel nesplnili náležitě povinnosti vymezené vnitrostátním právem, mohou hlavní dodavatel a zprostředkující subdodavatel:
a)
podléhat sankcím uvedeným v odstavci 1;
b)
nést vedle zaměstnavatele nebo namísto něho odpovědnost za zaplacení náhrady škody sezónnímu pracovníkovi v souladu s odstavcem 2;
c)
nést vedle zaměstnavatele nebo namísto něho odpovědnost za zaplacení veškerých nedoplatků sezónnímu pracovníkovi v souladu s vnitrostátním právem.
Členské státy mohou v rámci vnitrostátního práva stanovit přísnější pravidla odpovědnosti.
Článek 18
Procesní záruky
1. Příslušné orgány členského státu rozhodnou o žádosti o povolení za účelem sezónní práce. Příslušné orgány rozhodnutí písemně oznámí žadateli v souladu s postupy pro oznamování stanovenými vnitrostátním právem co nejdříve, nejpozději však do 90 dnů ode dne podání úplné žádosti.
2. V případě žádosti o prodloužení pobytu nebo obnovení platnosti povolení podle článku 15 členské státy přijmou všechna přiměřená opatření s cílem zajistit, aby sezónní pracovník nebyl z důvodů probíhajících správních řízení nucen přerušit svůj pracovněprávní vztah s tímtéž zaměstnavatelem, nebo aby mu nebylo bráněno změnit zaměstnavatele.
Pokud platnost povolení za účelem sezónní práce skončí v průběhu řízení o prodloužení nebo obnovení, členské státy v souladu se svým vnitrostátním právem umožní sezónnímu pracovníkovi pobývat na svém území, dokud příslušné orgány nepřijmou konečné rozhodnutí o žádosti, za předpokladu, že žádost byla podána v době platnosti uvedeného povolení a že neuplynula doba uvedená v čl. 14 odst. 1.
Pokud se použije druhý pododstavec, mohou členské státy mimo jiné rozhodnout, že:
a)
vydají vnitrostátní povolení k dočasnému pobytu nebo rovnocenné povolení do doby, než bude přijato rozhodnutí;
b)
umožní sezónnímu pracovníkovi, aby během pracoval do doby, než bude toto rozhodnutí přijato.
Po dobu posuzování žádosti o prodloužení nebo obnovení se použijí příslušná ustanovení této směrnice.
3. Jestliže informace nebo dokumenty dodané jako podklad žádosti nejsou úplné, příslušné orgány žadatele v přiměřené lhůtě informují o dodatečně požadovaných informacích a stanoví přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí. Běh lhůty uvedené v odstavci 1 se pozastaví do doby, než příslušné orgány požadovanou dodatečnou informaci obdrží.
4. Důvody pro rozhodnutí o prohlášení žádosti o povolení za účelem sezónní práce za nepřípustnou, nebo zamítnutí žádosti o povolení za účelem sezónní práce nebo zamítnutí prodloužení pobytu nebo obnovení platnosti povolení za účelem sezónní práce se žadateli sdělí písemně. Důvody pro rozhodnutí o odnětí povolení za účelem sezónní práce se sdělí písemně sezónnímu pracovníkovi, a pokud tak stanoví vnitrostátní právo, zaměstnavateli.
5. Proti jakémukoli rozhodnutí o prohlášení žádosti o povolení za účelem sezónní práce za nepřípustnou, nebo zamítnutí takové žádosti, zamítnutí prodloužení pobytu nebo obnovení platnosti povolení za účelem sezónní práce nebo odnětí povolení za účelem sezónní práce je možné podat opravný prostředek v dotčeném členském státě v souladu s vnitrostátním právem. V písemném oznámení se uvede, ke kterému soudnímu nebo správnímu orgánu lze podat opravný prostředek a lhůta pro podání tohoto opravného prostředku.
6. Procesní záruky týkající se krátkodobých víz jsou upraveny v příslušných ustanoveních vízového kodexu.
Článek 19
Poplatky a náklady
1. Členské státy mohou požadovat zaplacení poplatků za vyřízení žádostí v souladu s touto směrnicí. Výše takových poplatků nesmí být nepřiměřená ani nadměrná. Poplatky za krátkodobá víza jsou upraveny v příslušných ustanoveních schengenského acquis. Pokud mají být tyto poplatky placeny státními příslušníky třetí země, mohou členské státy stanovit, že jsou oprávněni k jejich úhradě zaměstnavatelem v souladu s vnitrostátním právem.
2. Členské státy mohou požadovat, aby zaměstnavatelé sezónních pracovníků hradili:
a)
náklady na cestu z místa původu sezónních pracovníků na místo výkonu práce v daném členském státě a zpět;
b)
náklady na zdravotní pojištění uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. b) a čl. 6 odst. 1 písm. b).
V případě, že jsou tyto náklady hrazeny zaměstnavatelem, nejsou vymahatelné na sezónním pracovníkovi.
Článek 20
Ubytování
1. Členské státy vyžadují důkaz o tom, že sezónní pracovník bude mít po dobu svého pobytu ubytování, které zajišťuje přiměřenou životní úroveň v souladu s vnitrostátním právem nebo praxí. Příslušný orgán je informován o jakékoli změně ubytování sezónního pracovníka.
2. Pokud je ubytování zajištěno zaměstnavatelem nebo jeho prostřednictvím:
a)
sezónní pracovník může být požádán, aby zaplatil nájemné, jehož výše nesmí být nadměrná v porovnání s jeho čistou odměnou a v porovnání s kvalitou daného ubytování. Nájemné nesmí být automaticky sráženo ze mzdy sezónního pracovníka;
b)
zaměstnavatel předloží sezónnímu pracovníkovi nájemní smlouvu či jiný rovnocenný dokument jasně stanovující podmínky nájmu daného ubytování;
c)
zaměstnavatel zajistí, že ubytování splňuje obecné zdravotní a bezpečnostní normy platné v dotčeném členském státě.
Článek 21
Umístění prostřednictvím veřejných služeb zaměstnanosti
Členské státy mohou stanovit, že umístění sezónních pracovníků provádějí pouze veřejné služby zaměstnanosti.
KAPITOLA IV
PRÁVA
Článek 22
Práva na základě povolení za účelem sezónní práce
Po dobu platnosti povolení uvedeného v článku 12 požívá jeho držitel alespoň těchto práv:
a)
práva na vstup a pobyt na území členského státu, který povolení vydal;
b)
práva na volný přístup na celé území členského státu, který povolení vydal, v souladu s vnitrostátním právem;
c)
práva na výkon konkrétního zaměstnání, k němuž jej dané povolení v souladu s vnitrostátním právem opravňuje.
Článek 23
Právo na rovné zacházení
1. Sezónní pracovníci mají právo na stejné zacházení jako státní příslušníci hostitelského členského státu, a to přinejmenším, pokud jde o:
a)
podmínky zaměstnání, včetně minimálního věku pro výkon práce, a pracovní podmínky, včetně odměňování, propouštění, pracovní doby, dovolené a svátků, jakož i zdravotní a bezpečností požadavky na pracovišti;
b)
právo na stávku a protestní akce zaměstnanců v souladu s vnitrostátním právem a postupy příslušného hostitelského členského státu, svobodu sdružování a spolčování a členství v odborových organizacích nebo v organizaci, jejíž členové patří k určité profesní skupině, včetně práv a výhod poskytovaných uvedenými organizacemi, včetně práva sjednávat a uzavírat kolektivní smlouvy, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o veřejném pořádku a veřejné bezpečnosti;
c)
doplatky veškeré dlužné odměny státnímu příslušníkovi třetí země, které provede zaměstnavatel;
d)
oblasti sociálního zabezpečení uvedené v článku 3 nařízení (ES) č. 883/2004;
e)
přístup ke zboží a službám a k poskytování zboží a služeb určených veřejnosti, s výjimkou bydlení, aniž je dotčena smluvní svoboda v souladu s právem Unie a vnitrostátním právem;
f)
poradenství o sezónní práci poskytované úřady práce;
g)
vzdělávání a odbornou přípravu;
h)
uznávání diplomů, osvědčení a jiných odborných kvalifikací v souladu s příslušnými vnitrostátními postupy;
i)
daňové výhody, pokud je sezónní pracovník pro daňové účely považován za rezidenta příslušného členského státu.
Sezónní pracovníci, kteří se stěhují do třetí země nebo pozůstalí po takových pracovnících pobývající ve třetí zemi, jejichž práva jsou odvozena od sezónního pracovníka, obdrží zákonný důchod vyplývající z předcházejícího zaměstnání sezónního pracovníka a nabytý v souladu s právními předpisy stanovenými v článku 3 nařízení (ES) č. 883/2004, a to za stejných podmínek a podle stejné výměry jako státní příslušníci dotčených členských států, kteří se odstěhují do třetí země.
2. Členské státy mohou rovné zacházení omezit takto:
i)
s ohledem na odst. 1 první pododstavec písm. d) mohou vyloučit rodinné dávky a dávky v nezaměstnanosti, aniž je dotčeno nařízení (EU) č. 1231/2010,
ii)
s ohledem na odst. 1 první pododstavec písm. g), mohou omezit jeho uplatňování na vzdělávání a odbornou přípravu, které jsou přímo spjaty s konkrétním zaměstnáním, a mohou vyloučit granty a půjčky na studium a obživu, či jiné granty a půjčky,
iii)
s ohledem na odst. 1 první pododstavec písm. i), pokud jde o daňové výhody, mohou omezit jeho uplatnění na případy, kdy se bydliště nebo obvyklé místo pobytu rodinných příslušníků sezónního pracovníka, pro které tento pracovník uplatňuje nárok na daňové zvýhodnění, nachází na území dotčeného členského státu.
3. Právem na rovné zacházení uvedeným v odstavci 1 není dotčeno právo členského státu odejmout povolení za účelem sezónní práce nebo zamítnout prodloužení nebo obnovení jeho platnosti v souladu s články 9 a 15.
Článek 24
Sledování, hodnocení a kontrola
1. Členské státy přijmou opatření zaměřená na zabránění možnému zneužívání a ukládání sankcí za porušování této směrnice. Tato opatření zahrnují sledování, hodnocení a případně kontrolu v souladu s vnitrostátním právem a správními postupy.
2. Členské státy zajistí, aby služby pověřené kontrolou práce nebo příslušné orgány a, pokud tak stanoví vnitrostátní právo pro vnitrostátní pracovníky, organizace zastupující zájmy pracovníků měly přístup na pracoviště a se souhlasem pracovníka i k ubytování.
Článek 25
Zjednodušené podávání stížností
1. Členské státy zajistí, aby existovaly účinné možnosti, jak mohou sezónní pracovníci podávat stížnosti na své zaměstnavatele, a to přímo nebo prostřednictvím třetích stran, které mají v souladu s kritérii stanovenými v jejich vnitrostátním právu legitimní zájem zajistit dodržování této směrnice, nebo prostřednictvím příslušného orgánu členského státu, pokud tak stanoví vnitrostátní právo.
2. Členské státy zajistí, aby se třetí strany, které mají v souladu s kritérii stanovenými jejich vnitrostátním právem oprávněný zájem na zajištění dodržování této směrnice, mohly se souhlasem sezónního pracovníka jeho jménem, nebo na jeho podporu účastnit jakéhokoli správního nebo občanskoprávního řízení, s výjimkou postupů a rozhodnutí týkajících se krátkodobých víz, za účelem provádění této směrnice.
3. Členské státy zajistí, aby sezónní pracovníci měli stejně jako ostatní pracovníci v obdobném postavení přístup k opatřením na ochranu před propuštěním nebo jiným nepříznivým zacházením ze strany zaměstnavatele, které je reakcí na stížnost podanou v podniku nebo na soudní řízení zaměřené na dodržování této směrnice.
KAPITOLA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 26
Statistika
1. Členské státy Komisi sdělí statistiku týkající se počtu povolení za účelem sezónní práce, která byla vydána poprvé, a pokud možno počtu státních příslušníků třetích zemí, jimž bylo povolení za účelem sezónní práce prodlouženo, obnoveno nebo odňato. Tato statistika je členěna podle občanství, a, pokud je to možné, podle délky platnosti povolení a hospodářského odvětví.
2. Statistika uvedená v odstavci 1 se vztahuje k referenčním obdobím jednoho kalendářního roku a předloží se Komisi do šesti měsíců od konce referenčního roku. Prvním referenčním rokem je rok 2017.
3. Statistika uvedená v odstavci 1 se předloží v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 862/2007 (21).
Článek 27
Podávání zpráv
Každé tři roky a poprvé nejpozději 30. září 2019. Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice v členských státech a navrhne veškeré nezbytné změny.
Článek 28
Provedení do vnitrostátního práva
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. září 2016. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Tato ustanovení přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz uveden při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 29
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 30
Určení
Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku dne 26. února 2014.
DIREKTIVA 2014/36/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 26. februarja 2014
o pogojih za vstop in bivanje državljanov tretjih držav zaradi zaposlitve sezonskih delavcev
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti točke (a) in (b) člena 79(2) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
ob upoštevanju mnenja Odbora regij (2),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (3),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Za postopno vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice so v Pogodbi o delovanju Evropske unije (PDEU) določeni ukrepi, ki jih je treba sprejeti na področjih azila, priseljevanja in varstva pravic državljanov tretjih držav.
(2)
PDEU določa, da Unija oblikuje skupno politiko priseljevanja, s katero v vseh fazah zagotovi učinkovito upravljanje migracijskih tokov in pravično obravnavo državljanov tretjih držav, ki zakonito bivajo v državah članicah. Evropski parlament in Svet v ta namen sprejmeta ukrepe v zvezi s pogoji vstopa in bivanja državljanov tretjih držav ter opredelitvijo njihovih pravic.
(3)
V haaškem programu, ki ga je Evropski svet sprejel 4. novembra 2004, je bila zakonitemu priseljevanju priznana pomembna vloga pri spodbujanju gospodarskega razvoja, Komisija pa je bila pozvana, da predloži načrt za politiko zakonitega priseljevanja, tudi kar zadeva postopke za sprejem, ki bo omogočal hitro odzivanje na spreminjajoče se potrebe po migrantski delovni sili na trgu dela.
(4)
Evropski svet se je na zasedanju 14. in 15. decembra 2006 dogovoril o številnih ukrepih za leto 2007. Med temi ukrepi je razvoj dobro vodene politike zakonitega priseljevanja, pri kateri bodo v celoti spoštovane nacionalne pristojnosti, da se državam članicam omogoči zapolnitev sedanjih in prihodnjih potreb po delovni sili. Pozval je tudi, da se preuči, kako bi začasne migracije lahko olajšali.
(5)
V Evropskem paktu o priseljevanju in azilu, ki ga je Evropski svet sprejel 16. oktobra 2008, so se Unija in njene države članice zavezale, da bodo k izzivom in priložnostim na področju migracij pristopile z izvajanjem pravične, uspešne in skladne politike. Pakt je podlaga za skupno politiko priseljevanja, ki jo usmerjata duh solidarnosti med državami članicami in sodelovanje s tretjimi državami, temelji pa na ustreznem upravljanju migracijskih tokov, kar je v interesu ne le držav gostiteljic, temveč tudi držav izvora in migrantov samih.
(6)
Evropski svet v stockholmskem programu, ki ga je sprejel 11. decembra 2009, priznava, da lahko priseljevanje delovne sile prispeva k večji konkurenčnosti in gospodarski vitalnosti ter da bodo ob povečanem povpraševanju po delu in zaradi velikih demografskih izzivov, s katerimi se bo v prihodnje soočala Unija, prožne politike priseljevanja dolgoročno pomembno prispevale h gospodarskemu razvoju in uspešnosti Unije. Poudarja tudi, da je pomembno zagotoviti pravično obravnavo državljanov tretjih držav, ki zakonito bivajo na ozemlju držav članic, ter izboljšati povezavo med preseljevanjem in razvojem. V programu sta Komisija in Evropski svet pozvana, da še naprej izvajata načrt politike zakonitega priseljevanja, določenega v sporočilu Komisije z dne 21. decembra 2005.
(7)
Ta direktiva bi morala prispevati k uspešnemu upravljanju migracijskih tokov za posebno kategorijo sezonskih začasnih migracij in zagotavljanju dostojnih delovnih in življenjskih razmer za sezonske delavce, in sicer tako, da se v njej določijo pravična in pregledna pravila za sprejem in bivanje ter opredelijo pravice sezonskih delavcev, obenem pa določijo tudi spodbude in zaščitni ukrepi, ki bodo preprečevali, da bi se dovoljeni čas bivanja prekoračil ali da bi se začasno bivanje spremenilo v stalno. Poleg tega bodo pravila, določena v Direktivi 2009/52/ES Evropskega parlamenta in Sveta (4) pripomogla k temu, da se tako začasno bivanje spremeni v nedovoljeno bivanje.
(8)
Države članice bi morale uveljaviti to direktivo brez diskriminacije na podlagi spola, rase, barve, etničnega ali družbenega porekla, genetskih značilnosti, jezika, vere ali prepričanja, političnega ali drugega mnenja, pripadnosti narodni manjšini, lastnine, rojstva, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti, zlasti v skladu z Direktivo Sveta 2000/43/ES (5) in Direktivo Sveta 2000/78/ES (6).
(9)
Ta direktiva ne bi smela posegati v načelo, da imajo državljani Unije prednost pri dostopu do trga dela držav članic, skladno z ustreznimi določbami aktov o pristopu.
(10)
Ta direktiva ne bi smela posegati v pravico držav članic, da določijo kvoto za državljane tretjih držav, ki lahko iz tretjih držav vstopijo na njihovo ozemlje zaradi sezonskega dela, kakor je določeno v PDEU.
(11)
Ta direktiva ne bi smela vplivati na pogoje za opravljanje storitev v okviru člena 56 PDEU. Zlasti ne bi smela vplivati na pogoje za zaposlitev, ki se v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES (7) uporabljajo za delavce podjetja s sedežem v državi članici, napotene na opravljanje storitve na ozemlje druge države članice.
(12)
Namen te direktive bi moral biti, da zajame neposredna delovna razmerja med sezonskimi delavci in delodajalci. Kadar pa je v skladu z nacionalnim pravom države članice dovoljen sprejem državljanov tretjih držav kot sezonskih delavcev prek agencij za zaposlovanje ali za začasno zaposlovanje, ki imajo sedež v tej državi članici in neposredno sklenejo pogodbo s sezonskim delavcem, take agencije ne bi smele biti izključene iz področja uporabe te direktive.
(13)
Države članice bi morale pri prenosu te direktive, po potrebi ob posvetovanju s socialnimi partnerji, navesti tiste zaposlitvene sektorje, ki vključujejo dejavnosti, odvisne od menjavanja letnih časov. Dejavnosti, ki so odvisne od menjavanja letnih časov, so značilne za sektorje, kot sta kmetijstvo in vrtnarstvo, zlasti med sajenjem ali pobiranjem pridelka, ali turizem, zlasti med počitnicami.
(14)
Države članice lahko, če je to določeno v nacionalnem pravu, pa tudi v skladu z načelom nediskriminacije iz člena 10 PDEU, pri izvajanju neobveznih določb te direktive državljane določenih tretjih držav obravnavajo ugodnejše kot državljane drugih tretjih držav.
(15)
Vloga za sprejem sezonskega delavca bi morala biti dopustna samo tedaj, ko državljan tretje države prebiva zunaj ozemlja držav članic.
(16)
Za namene te direktive bi moralo biti mogoče, da se sprejem zavrne na podlagi ustrezno utemeljenih razlogov. Sprejem bi zlasti moralo biti mogoče zavrniti, če država članica na podlagi ugotovljenih dejstev meni, da zadevni državljan tretje države predstavlja potencialno nevarnost za javni red, javno varnost ali javno zdravje.
(17)
Ta direktiva ne bi smela posegati v uporabo Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta (8).
(18)
Ta direktiva ne bi smela negativno vplivati na pravice, ki so bile dodeljene državljanom tretjih držav, ki zaradi dela že zakonito bivajo v državi članici.
(19)
V primeru držav članic, ki schengenski pravni red izvajajo v celoti, se Uredba (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (9) (Vizumski zakonik), Uredba (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (10) (Zakonik o schengenskih mejah), in Uredba Sveta (ES) št. 539/2001 (11), uporabljajo v celoti. V skladu s tem se v primeru bivanja do 90 dni pogoji za sprejem sezonskih delavcev na ozemlje držav članic, ki schengenski pravni red izvajajo v celoti, urejajo z navedenimi instrumenti, med tem ko bi ta direktiva morala urejati le merila in zahteve za dostop do zaposlitve. V primeru držav članic, ki schengenskega pravnega reda ne uporabljajo v celoti, razen Združenega kraljestva in Irske, se uporablja le Zakonik o schengenskih mejah. Določbe schengenskega pravnega reda, na katere se sklicuje ta direktiva, so del schengenskega pravnega reda, pri katerem Irska in Združeno kraljestvo ne sodelujeta, zato se te določbe zanju ne uporabljajo.
(20)
Merila in zahteve za sprejem ter razlogi za zavrnitev in odvzem ali nepodaljšanje bivanja do 90 dni za zaposlitev sezonskega delavca bi morala biti določena v tej direktivi. Pri izdajanju vizumov za kratkoročno bivanje zaradi sezonskega dela se ustrezno uporabljajo zadevne določbe schengenskega pravnega reda v zvezi s pogoji vstopa in bivanja na ozemlju držav članic ter razlogi za zavrnitev, podaljšanje, razveljavitev ali preklic teh vizumov. Prosilec bi moral biti v skladu s členoma 32(2) in 34(6) Vizumskega zakonika uradno obveščen predvsem o vsaki odločitvi o zavrnitvi, razveljavitvi ali preklicu vizuma in razlogih za to, in sicer s standardnim obrazcem iz Priloge VI Vizumskega zakonika.
(21)
S to direktivo bi bilo treba za sezonske delavce, sprejete za bivanje daljše od 90 dni, določiti pogoje za sprejem in bivanje na ozemlju držav članic ter merila in zahteve za dostop do zaposlitve v državah članicah.
(22)
S to direktivo bi bilo treba določiti prožen vstopni sistem, temelječ na povpraševanju in objektivnih merilih, kot sta veljavna pogodba o zaposlitvi ali zavezujoča ponudba za zaposlitev, v kateri so določeni bistveni vidiki pogodbe ali zaposlitvenega razmerja.
(23)
Države članice bi morale imeti možnost, da se prepričajo, da delovnega mesta ni mogoče zapolniti z domačo delovno silo.
(24)
Države članice bi morale imeti možnost, da zavrnejo vlogo za sprejem, zlasti če državljan tretje države ni upošteval obveznosti, ki izhaja iz predhodne odločitve o sprejemu zadevne osebe kot sezonskega delavca, da mora po izteku dovoljenja za namene sezonskega dela zapustiti ozemlje zadevne države članice.
(25)
Države članice bi za preprečevanje morebitnih zlorab in nepravilne uporabe postopka iz te direktive morale imeti možnost, da od delodajalca zahtevajo sodelovanje s pristojnimi organi in zagotavljanje vseh potrebnih informacij.
(26)
Določitev enotnega postopka za pridobitev kombiniranega dovoljenja, ki zajema tako bivanje kot delo, bi morala prispevati k poenostavitvi pravil, ki se sedaj uporabljajo v državah članicah. To ne bi smelo vplivati na pravico držav članic, da pristojne organe in vlogo, ki bi jo morali imeti v enotnem postopku, določijo v skladu z nacionalnimi posebnostmi upravne organiziranosti in prakse.
(27)
Imenovanje pristojnih organov v skladu s to direktivo ne bi smelo posegati v vlogo in pristojnosti drugih organov in, kadar je ustrezno, socialnih partnerjev pri obravnavi vloge in odločanju o njej v skladu z nacionalnim pravom in/ali prakso.
(28)
Ta direktiva bi morala državam članicam omogočati določeno raven prožnosti glede dovoljenj, ki se izdajo za sprejem (vstop, bivanje in delo) sezonskih delavcev. Izdaja vizuma za dolgoročno bivanje v skladu s točko (a) člena 12(2) ne bi smela posegati v možnost držav članic, da izdajo predhodno dovoljenje za delo v zadevni državi članici. Vendar bi bilo treba za zagotovitev, da so bili pogoji za zaposlitev, določeni v tej direktivi, preverjeni in izpolnjeni, na teh dovoljenjih jasno navesti, da so bila izdana za namene sezonskega dela. Kadar se izdajo samo vizumi za kratkoročno bivanje, bi morale države članice v ta namen uporabiti polje „opombe“ na vizumski nalepki.
(29)
Države članice bi morale državljanom tretjih držav, ki potrebujejo vizum v skladu z Uredbo (ES) št. 539/2001, za vsako bivanje do 90 dni izdati bodisi vizum za kratkoročno bivanje bodisi vizum za kratkoročno bivanje, ki mu je priloženo delovno dovoljenje. Kadar za državljane tretjih držav ne velja obveznost izdaje vizuma in če država članica ni uporabila člena 4(3) navedene uredbe, bi morale države članice tem državljanom izdati delovno dovoljenje kot dovoljenje za namene sezonskega dela. Države členice bi morale za vsako bivanje, daljše od 90 dni, izdati eno od naslednjih dovoljenj: vizum za dolgoročno bivanje; dovoljenje za sezonsko delo; dovoljenje za sezonsko delo, ki mu je priložen vizum za dolgoročno bivanje, če je ta v skladu z nacionalnim pravom potreben za vstop na ozemlje države članice. Ta direktiva državam članicam ne bi smela preprečevati, da delovno dovoljenje izdajo neposredno delodajalcu.
(30)
Kadar je vizum potreben le za vstop na ozemlje države članice in državljan tretje države izpolnjuje pogoje za izdajo dovoljenja za sezonsko delo, bi morala zadevna država članica državljanu tretje države zagotoviti vse potrebno za pridobitev zahtevanega vizuma in poskrbeti, da pristojni organi v zvezi s tem ustrezno sodelujejo.
(31)
Najdaljše trajanje bivanja bi morale določiti države članice in ga omejiti na pet- do devetmesečno obdobje, kar bi moralo skupaj z opredelitvijo sezonskega dela zagotavljati, da je delo resnično sezonske narave. Določiti bi bilo treba, da je mogoče v okviru najdaljšega trajanja bivanja podaljšati pogodbo ali zamenjati delodajalca, če so merila za sprejem še vedno izpolnjena. To bi moralo prispevati k zmanjšanju tveganja zlorab, ki so jim lahko izpostavljeni sezonski delavci, če so vezani na enega samega delodajalca, hkrati pa bi se omogočil prožen odziv na dejanske potrebe delodajalca po delovni sili. Možnost, da se sezonski delavec zaposli pri drugem delodajalcu pod pogoji, določenimi v tej direktivi, ne bi smela pomeniti možnosti, da sezonski delavec v času brezposelnosti išče zaposlitev na ozemlju držav članic.
(32)
Države članice bi morale pri odločanju o podaljšanju bivanja ali dovoljenja za namene sezonskega dela imeti možnost, da upoštevajo stanje na trgu dela.
(33)
V primerih, ko je bilo sezonskemu delavcu dovoljeno bivanje do 90 dni in kadar se je država članica odločila, da bivanje podaljša prek tega obdobja, bi bilo treba vizum za kratkoročno bivanje nadomestiti bodisi z vizumom za dolgoročno bivanje bodisi z dovoljenjem za sezonsko delo.
(34)
Ob upoštevanju nekaterih vidikov krožnih migracij in možnosti za zaposlitev sezonskih delavcev iz tretjih držav za več kot eno sezono ter interesov delodajalcev iz Unije, da bi se lahko zanašali na stalnejšo in že usposobljeno delovno silo, bi morali zagotoviti možnost poenostavljenih postopkov glede državljanov tretjih držav, ki so v dobri veri, ki so bili v državo članico sprejeti kot sezonski delavci vsaj enkrat v zadnjih petih letih in so vedno izpolnjevali vsa merila in pogoje, ki so v tej direktivi določeni za vstop in bivanje v zadevni državi članici. Taki postopki ne bi smeli ovirati ali preprečevati zahteve, da gre za sezonsko naravo zaposlitve.
(35)
Države članice bi si morale, kolikor je v njihovi moči, prizadevati, da se prosilcem zagotovijo informacije o pogojih vstopa in bivanja, vključno s pravicami in obveznostmi ter postopkovnimi jamstvi, kot so določeni v tej direktivi, ter vsemi listinskimi dokazili, ki jih je treba priložiti vlogi za bivanje in delo sezonskega delavca na ozemlju države članice.
(36)
Države članice bi morale za kršitve obveznosti po tej direktivi predvideti učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije zoper delodajalce. Te sankcije bi lahko vključevale ukrepe, kot so določeni v členu 7 Direktive 2009/52/ES, in bi morale vključevati, če je ustrezno, odgovornost delodajalca za izplačilo odškodnine sezonskim delavcem. Vzpostaviti bi bilo treba potrebne mehanizme, na podlagi katerih bi sezonski delavci lahko prejeli odškodnino, do katere so upravičeni, tudi če niso več na ozemlju zadevne države članice.
(37)
Določiti bi bilo treba skupek pravil, ki urejajo postopek obravnave vlog za sprejem sezonskega delavca. Ta postopek bi moral biti učinkovit in obvladljiv z vidika običajne delovne obremenitve uprav držav članic ter pregleden in pravičen, da se prosilcem zagotovi ustrezna pravna varnost.
(38)
V primeru vizumov za kratkoročno bivanje se za postopkovna jamstva uporabljajo ustrezne določbe schengenskega pravnega reda.
(39)
Pristojni organi držav članic bi morali o vlogah za dovoljenje za sezonsko delo odločiti čim prej po tem, ko so vloženi. Države članice bi morale glede vlog za podaljšanje, kadar so te predložene v času veljavnosti dovoljenja, sprejeti vse razumne ukrepe, da bi zagotovile, da sezonski delavec zaradi upravnih postopkov v teku ne bi bil primoran prekiniti delovnega razmerja z istim delodajalcem ali da ne bi mogel zamenjati delodajalca. Prosilci bi morali vloge za podaljšanje ali obnovo predložiti čim prej. V vsakem primeru bi moral sezonski delavec imeti pravico do bivanja na ozemlju zadevne države članice in nadaljnjega dela, kadar je ustrezno, dokler pristojni organi ne sprejmejo končne odločitve v zvezi z vlogo za podaljšanje ali obnovo.
(40)
Glede na naravo sezonskega dela bi bilo treba države članice spodbujati, da za obravnavo vlog ne zaračunajo pristojbine. Če se država članica vseeno odloči, da bo zaračunavala pristojbino, ta ne bi smela biti nesorazmerna ali pretirana.
(41)
Sezonski delavci bi morali imeti nastanitev, ki jim zagotavlja ustrezen življenjski standard. Pristojni organ bi bilo treba obvestiti o kakršni koli spremembi nastanitve. Kadar nastanitev zagotovi delodajalec ali je nastanitev zagotovljena prek njega, najemnina ne bi smela biti pretirana v primerjavi z neto plačilom sezonskega delavca in v primerjavi s kakovostjo take nastanitve, najemnina se ne bi smela samodejno odšteti od plače sezonskega delavca, delodajalec bi moral sezonskemu delavcu zagotoviti pogodbo o najemu ali enakovreden dokument, v katerem so navedeni pogoji za najem nastanitve, delodajalec pa bi moral tudi zagotoviti, da nastanitev izpolnjuje osnovne zdravstvene in varnostne standarde, ki veljajo v zadevni državi članici.
(42)
Državljanom tretjih držav, ki imajo veljavno potno listino in dovoljenje za namene sezonskega dela, izdano po tej direktivi v državi članici, ki v celoti izvaja schengenski pravni red, bi bilo treba omogočiti vstop na ozemlje države članice, ki v celoti uporablja schengenski pravni red, in prosto gibanje na tem ozemlju za obdobje do 90 dni v okviru katerega koli 180-dnevnega obdobja v skladu z Zakonikom o schengenskih mejah in členom 21 Konvencije o izvajanju schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah (12) (Konvencija o izvajanju schengenskega sporazuma).
(43)
Glede na še posebno občutljiv položaj sezonskih delavcev, ki so državljani tretjih držav, in začasno naravo njihovega dela je treba zagotoviti učinkovito varstvo njihovih pravic, tudi na področju socialne varnosti, redno preverjati skladnost in v celoti zagotavljati spoštovanje načela enake obravnave sezonskih delavcev, ki so državljani tretjih držav, in delavcev, ki so državljani države članice gostiteljice, pri čemer se upošteva koncept enakega plačila za enako delo na enakem delovnem mestu, uporabljajo kolektivni sporazumi in drugi dogovori v zvezi z delovnimi pogoji, ki so bili sklenjeni na kateri koli ravni, ali za katere v skladu z nacionalnim pravom ali prakso velja zakonski predpis, pod enakimi pogoji kot za državljane države članice gostiteljice.
(44)
Ta direktiva bi se morala uporabljati brez poseganja v pravice in načela iz Evropske socialne listine z dne 18. oktobra 1961 in, kot je ustrezno, Evropske konvencije o pravnem statusu delavcev migrantov z dne 24. novembra 1977.
(45)
Poleg zakonodajnih, upravnih in regulativnih določb, ki se uporabljajo za delavce, ki so državljani države članice gostiteljice, bi bilo treba za sezonske delavce, ki so državljani tretjih držav, uporabljati tudi arbitražne odločitve ter kolektivne sporazume in pogodbe, sklenjene na vseh ravneh v skladu z nacionalnim pravom ali prakso države članice gostiteljice, pod enakimi pogoji, kot se uporabljajo za državljane države članice gostiteljice.
(46)
Sezonskim delavcem, ki so državljani tretjih držav, bi bilo treba zagotoviti enako obravnavo v zvezi s tistimi področji socialne varnosti, ki so opredeljena v členu 3 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (13). Ta direktiva ne bi smela harmonizirati zakonodaje držav članic na področju socialne varnosti in ne bi smela zajemati socialne pomoči. Omejena je na uporabo načela enake obravnave na področju socialne varnosti za osebe, zajete v njenem področju uporabe. Ta direktiva državljanom tretjih držav, ki imajo pravice iz socialne varnosti v več državah članicah, ne bi smela zagotavljati več pravic, kot jih že zagotavlja veljavna zakonodaja Unije na področju socialne varnosti.
Zaradi začasne narave bivanja sezonskih delavcev in brez poseganja v Uredbo Sveta (EU) št. 1231/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (14) bi morale države članice imeti možnost, da družinske prejemke in nadomestila za brezposelnost izključijo iz uporabe načela enake obravnave sezonskih delavcev in svojih državljanov in bi morale imeti tudi možnost omejiti uporabo navedenega načela na področju izobraževanja in poklicnega usposabljanja, pa tudi davčnih ugodnosti.
Ta direktiva ne določa možnosti za združitev družine. Poleg tega ta direktiva ni podlaga za priznavanje pravic v primerih, ki niso zajeti v področje uporabe prava Unije kot takšne, na primer družinskim članom, ki prebivajo v tretji državi. To pa ne bi smelo vplivati na pravice preživelih, ki so zaradi vezi s sezonskim delavcem upravičeni do družinskih pokojnin, če prebivajo v tretji državi. To ne bi smelo vplivati na nediskriminatorno uporabo nacionalnega prava, ki določajo pravila de minimis o prispevkih v sisteme pokojninskega zavarovanja, v državah članicah. Vzpostaviti bi bilo treba mehanizme za učinkovito kritje na področju socialne varnosti v času bivanja in prenos pridobljenih pravic sezonskih delavcev, kadar je primerno.
(47)
Pravo Unije ne omejuje pristojnosti držav članic za urejanje njihovih sistemov socialne varnosti. Glede na to, da to področje na ravni Unije ni usklajeno, ima vsaka država članica možnost, da določi pogoje za odobritev prejemkov socialne varnosti, pa tudi znesek takšnih prejemkov in obdobje, za katero so odobreni. Vendar bi morale države članice pri izvrševanju te pristojnosti ravnati skladno s pravom Unije.
(48)
Nobena omejitev pravice do enake obravnave na področju socialne varnosti v skladu s to direktivo ne bi smela posegati v pravice, podeljene z uporabo Uredbe (EU) št. 1231/2010.
(49)
Da se zagotovi pravilno izvajanje te direktive, zlasti določb v zvezi s pravicami, delovnimi pogoji in nastanitvijo, bi morale države članice zagotoviti vzpostavitev ustreznih mehanizmov za nadzor delodajalcev ter, kadar je primerno, izvedbo učinkovitih in ustreznih inšpekcijskih pregledov na svojih zadevnih ozemljih. Izbor delodajalcev, pri katerih se izvedejo inšpekcijski pregledi, bi moral temeljiti predvsem na oceni tveganja, ki jo izvedejo pristojni organi v državah članicah ob upoštevanju dejavnikov, kot so sektor, v katerem podjetje deluje, in morebitne kršitve v preteklosti.
(50)
Za lažje uveljavljanje te direktive bi morale države članice vzpostaviti učinkovite mehanizme, s katerimi lahko sezonski delavci začnejo pravne postopke in vložijo pritožbe neposredno ali prek ustreznih tretjih strani, kot so sindikati ali druga združenja. To je nujno za reševanje primerov, ko se sezonski delavci ne zavedajo obstoja mehanizmov izvrševanja ali pa se jih obotavljajo uporabiti v svojem imenu, ker se bojijo mogočih posledic. Sezonski delavci bi morali imeti dostop do sodnega varstva pred viktimizacijo zaradi vloženih pritožb.
(51)
Ker ciljev te direktive, to je uvedbe posebnega postopka za sprejem, določitve pogojev vstopa in bivanja državljanov tretjih držav zaradi sezonskega dela in opredelitve njihovih pravic kot sezonskih delavcev, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji (PEU), pri čemer se upoštevajo politike priseljevanja in zaposlovanja na evropski in nacionalni ravni. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.
(52)
Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki so priznana z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti člene 7, 15(3), 17, 27, 28, 31 in 33(2) Listine, v skladu s členom 6 PEU.
(53)
V skladu s skupno politično izjavo držav članic in Komisije z dne 28. septembra 2011 o obrazložitvenih dokumentih (15) se države članice zavezujejo, da bodo uradnemu obvestilu o ukrepih za prenos v upravičenih primerih priložile enega ali več dokumentov, v katerih bo pojasnjeno razmerje med sestavnimi deli direktive in ustreznimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. V zvezi s to direktivo zakonodajalec meni, da je predložitev takih dokumentov upravičena.
(54)
V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 21) o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen PEU in PDEU, in brez poseganja v člen 4 navedenega protokola ti državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te direktive, ki zato zanju ni zavezujoča in se v njiju ne uporablja.
(55)
V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 22) o stališču Danske, ki je priložen PEU in PDEU, Danska ne sodeluje pri sprejetju te direktive, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
POGLAVJE I
SPLOŠNE DOLOČBE
Člen 1
Predmet urejanja
1. Ta direktiva določa pogoje za vstop in bivanje državljanov tretjih držav zaradi zaposlovanja sezonskih delavcev in opredeljuje pravice sezonskih delavcev.
2. Za bivanje do 90 dni se uporablja ta direktiva brez poseganja v schengenski pravni red, zlasti Vizumski zakonik, Zakonik o schengenskih mejah in Uredbo (ES) št. 539/2001.
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta direktiva se uporablja za državljane tretjih držav, ki prebivajo zunaj ozemlja držav članic in zaprosijo za sprejem ali so bili v skladu s pogoji iz te direktive sprejeti na ozemlje države članice zaradi zaposlitve kot sezonski delavci.
Ta direktiva se ne uporablja za državljane tretjih držav, ki v času predložitve vloge prebivajo na ozemlju države članice, razen primerov iz člena 15.
2. Države članice pri prenosu te direktive, po potrebi ob posvetovanju s socialnimi partnerji, uvrstijo na seznam tiste zaposlitvene sektorje, ki vključujejo dejavnosti, odvisne od menjavanja letnih časov. Države članice lahko po potrebi ob posvetovanju s socialnimi partnerji spremenijo ta seznam. Države članice o takšnih spremembah obvestijo Komisijo.
3. Ta direktiva se ne uporablja za državljane tretjih držav, ki:
(a)
opravljajo dejavnosti v imenu podjetij s sedežem v drugi državi članici v okviru opravljanja storitev v smislu člena 56 PDEU, vključno z državljani tretjih držav, ki jih podjetja s sedežem v državi članici napotijo zaradi opravljanja storitev v skladu z Direktivo 96/71/ES;
(b)
so družinski člani državljanov Unije in so uveljavili pravico do prostega gibanja znotraj Unije v skladu z Direktivo 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta (16);
(c)
imajo, skupaj s svojimi družinskimi člani in ne glede na svoje državljanstvo, pravico do prostega gibanja, enakovredno pravici državljanov Unije, v skladu s sporazumi bodisi med Unijo in državami članicami bodisi med Unijo in tretjimi državami.
Člen 3
Opredelitev pojmov
V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„državljan tretje države“ pomeni vsako osebo, ki ni državljan Unije v smislu člena 20(1) PDEU;
(b)
„sezonski delavec“ pomeni državljana tretje države, ki ima stalno prebivališče v tretji državi in zaradi dela zakonito začasno biva na ozemlju države članice, da opravlja dejavnost, ki je odvisna od menjavanja letnih časov, na podlagi ene ali več pogodb o zaposlitvi za določen čas, sklenjenih neposredno med tem državljanom tretje države in delodajalcem s sedežem v tej državi članici;
(c)
„dejavnost, odvisna od menjavanja letnih časov“ pomeni dejavnost, ki je s ponavljajočim se dogodkom ali vzorcem dogodkov vezana na sezonske razmere v določenem času leta, ko so potrebe po delovni sili precej večje od delovne sile, potrebne za običajno delo;
(d)
„dovoljenje za sezonsko delo“ pomeni dovoljenje, ki je bilo izdano v obliki, določeni v Uredbi Sveta (ES) št. 1030/2002 (17), s sklicem na sezonsko delo in ki imetniku omogoča bivanje in delo na ozemlju države članice za več kot 90 dni v skladu s to direktivo;
(e)
„vizum za kratkoročno bivanje“ pomeni dovoljenje, ki ga izda država članica v skladu s točko (2)(a) člena 2 Vizumskega zakonika ali ki je izdano v skladu z nacionalnim pravom držav članic, ki schengenskega pravnega reda ne izvajajo v celoti;
(f)
„vizum za dolgoročno bivanje“ pomeni dovoljenje, ki ga izda država članica v skladu s členom 18 Konvencije o izvajanju schengenskega sporazuma ali ki je izdano v skladu z nacionalnim pravom države članice, ki schengenskega pravnega reda ne izvaja v celoti;
(g)
„enotni postopek obravnavanja vlog“ pomeni postopek, v katerem se odloči o vlogi za dovoljenje za sezonsko delo na podlagi ene vloge za dovoljenje za bivanje in delo državljana tretje države na ozemlju države članice;
(h)
„dovoljenje za namene sezonskega dela“ pomeni katero koli dovoljenje iz člena 12, ki imetniku omogoča bivanje in delo na ozemlju države članice, ki je izdala dovoljenje v skladu s to direktivo;
(i)
„delovno dovoljenje“ pomeni katero koli dovoljenje, ki ga država članica v skladu z nacionalnim pravom izda za namene dela na ozemlju te države članice.
Člen 4
Ugodnejše določbe
1. Ta direktiva se uporablja brez poseganja v ugodnejše določbe:
(a)
prava Unije, vključno z dvostranskimi in večstranskimi sporazumi, sklenjenimi med Unijo oziroma Unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter eno ali več tretjimi državami na drugi;
(b)
dvostranskih ali večstranskih sporazumov, sklenjenih med eno ali več državami članicami in eno ali več tretjimi državami.
2. Ta direktiva ne vpliva na pravico držav članic, da sprejmejo ali ohranijo ugodnejše določbe za državljane tretjih držav, za katere se uporablja, kar zadeva člene 18, 19, 20, 23 in 25.
POGLAVJE II
POGOJI ZA SPREJEM
Člen 5
Merila in zahteve za sprejem za bivanje do 90 dni zaradi zaposlitve sezonskega delavca
1. Vlogam za sprejem v državo članico za bivanje do 90 dni pod pogoji iz te direktive se priložijo:
(a)
veljavna pogodba o zaposlitvi ali, če je določeno v nacionalnem pravu ali upravnih predpisih ali praksi, zavezujoča ponudba za zaposlitev sezonskega delavca v zadevni državi članici pri delodajalcu s sedežem v tej državi članici, pri čemer so v pogodbi ali ponudbi navedeni:
(i)
kraj in vrsta dela;
(ii)
trajanje zaposlitve;
(iii)
plačilo;
(iv)
število delovnih ur na teden ali mesec;
(v)
količina morebitnega plačanega dopusta;
(vi)
drugi pomembni delovni pogoji, kadar je ustrezno, in
(vii)
datum začetka zaposlitve, če je mogoče;
(b)
dokazilo o zdravstvenem zavarovanju oziroma, če je tako določeno v nacionalnem pravu, o zaprosilu za zdravstveno zavarovanje za vsa tveganja, za katera so običajno zavarovani državljani zadevne države članice, in sicer za obdobje, v katerem tako zdravstveno zavarovanje ter s tem povezana upravičenost do prejemkov nista zagotovljena v zvezi z delom, opravljenim v tej državi članici, ali zaradi njega;
(c)
dokazilo o tem, da bo imel sezonski delavec ustrezno nastanitev ali da bo za ustrezno nastanitev poskrbljeno v skladu s členom 20.
2. Države članice zahtevajo, da so pogoji iz točke (a) odstavka 1 skladni z veljavnim pravom, kolektivnimi pogodbami in/ali prakso.
3. Na podlagi dokumentacije, predložene v skladu z odstavkom 1, države članice zahtevajo, da sezonski delavec ne bo uporabil njihovih sistemov socialne pomoči.
4. V primerih, v katerih pogodba o zaposlitvi ali zavezujoča ponudba zaposlitve določa, da bo državljan tretje države izvajal regulirani poklic, kot je opredeljen v Direktivi 2005/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta (18), država članica lahko zahteva, da prosilec predloži dokumentacijo, ki potrjuje, da državljan tretje države izpolnjuje pogoje, ki so v nacionalnem pravu določeni za opravljanje tega reguliranega poklica.
5. Pri obravnavi vloge za dovoljenje iz člena 12(1) države članice, ki schengenskega pravnega reda ne uporabljajo v celoti, preverijo, da državljan tretje države:
(a)
ne predstavlja tveganja za nezakonito priseljevanje;
(b)
ima namen zapustiti ozemlje držav članic najpozneje na dan izteka dovoljenja.
Člen 6
Merila in zahteve za sprejem sezonskega delavca za bivanje, daljše od 90 dni
1. Vlogam za sprejem v državo članico za bivanje, daljše od 90 dni, pod pogoji iz te direktive se priložijo:
(a)
veljavna pogodba o zaposlitvi ali, če je določeno v nacionalnem pravu ali upravnih predpisih ali praksi, zavezujoča ponudba za zaposlitev sezonskega delavca v zadevni državi članici pri delodajalcu s sedežem v tej državi članici, pri čemer so v pogodbi ali ponudbi navedeni:
(i)
kraj in vrsta dela;
(ii)
trajanje zaposlitve;
(iii)
plačilo;
(iv)
število delovnih ur na teden ali mesec;
(v)
količina morebitnega plačanega dopusta;
(vi)
drugi pomembni delovni pogoji, kadar je ustrezno, in
(vii)
datum začetka zaposlitve, če je mogoče;
(b)
dokazilo o zdravstvenem zavarovanju oziroma, če je tako določeno v nacionalnem pravu, o zaprosilu za zdravstveno zavarovanje za vsa tveganja, za katera so običajno zavarovani državljani zadevne države članice, in sicer za obdobje, v katerem tako zdravstveno zavarovanje ter s tem povezana upravičenost do prejemkov nista zagotovljena v zvezi z delom, opravljenim v tej državi članici, ali zaradi njega;
(c)
dokazilo o tem, da bo imel sezonski delavec ustrezno nastanitev ali da bo za ustrezno nastanitev poskrbljeno v skladu s členom 20.
2. Države članice zahtevajo, da so pogoji iz točke (a) odstavka 1 skladni z veljavnim pravom, kolektivnimi pogodbami in/ali prakso.
3. Na podlagi dokumentacije, predložene v skladu z odstavkom 1, države članice zahtevajo, da ima sezonski delavec med svojim bivanjem dovolj sredstev za preživljanje, ne da bi mu bilo treba uporabiti njihovih sistemov socialne pomoči.
4. Državljanom tretjih držav, za katere se šteje, da bi lahko ogrožali javni red, javno varnost ali javno zdravje, se ne dovoli vstop.
5. Pri obravnavi vloge za dovoljenje iz člena 12(2) države članice preverijo, da državljan tretje države ne predstavlja tveganja za nezakonito priseljevanje ter da ima namen zapustiti ozemlje držav članic najpozneje na dan izteka dovoljenja.
6. V primerih, v katerih pogodba o zaposlitvi ali zavezujoča ponudba zaposlitve določa, da bo državljan tretje države izvajal regulirani poklic, kot je opredeljen v Direktivi 2005/36/ES, država članica lahko zahteva, da prosilec predloži dokumentacijo, ki potrjujejo, da državljan tretje države izpolnjuje pogoje, ki so v nacionalnem pravu določeni za opravljanje tega reguliranega poklica.
7. Države članice zahtevajo, da imajo državljani tretjih držav potno listino, veljavno po nacionalnim pravom. Države članice zahtevajo, da obdobje veljavnosti potne listine zajema vsaj obdobje veljavnosti dovoljenja za namene sezonskega dela.
Države članice lahko v tem primeru zahtevajo tudi:
(a)
da obdobje veljavnosti presega načrtovano trajanje bivanja za največ tri mesece;
(b)
da je bila potna listina izdana v zadnjih desetih letih in
(c)
potna listina vsebuje vsaj dve prazni strani.
Člen 7
Število sprejetih
Ta direktiva ne vpliva na pravico države članice, da določi število sprejetih državljanov tretjih držav, ki lahko vstopijo na njeno ozemlje zaradi sezonskega dela. Na tej podlagi se lahko vloga za dovoljenje za namene sezonskega dela šteje za nedopustno ali se zavrne.
Člen 8
Razlogi za zavrnitev
1. Države članice zavrnejo vlogo za dovoljenje za namene sezonskega dela, kadar:
(a)
člen 5 ali 6 ni bil spoštovan, ali
(b)
so bili predloženi dokumenti za namene člena 5 ali 6 pridobljeni na nepošten način ali so ponarejeni ali prirejeni.
2. Države članice po potrebi zavrnejo vlogo za dovoljenje za namene sezonskega dela, kadar:
(a)
je bil delodajalec v skladu z nacionalnim pravom kaznovan zaradi neprijavljenega dela in/ali nezakonitega zaposlovanja;
(b)
je podjetje delodajalca v postopku likvidacije v skladu z nacionalno zakonodajo o insolventnosti oziroma je bilo v tem postopku ali se ne opravlja nobena gospodarska dejavnost, ali
(c)
je bil delodajalec kaznovan na podlagi člena 17.
3. Države članice lahko preverijo, ali zadevnega prostega delovnega mesta ne bi mogel zasesti državljan zadevne države članice ali drug državljan Unije ali državljan tretje države, ki zakonito prebiva v tej državi članici, in v tem primeru, lahko vlogo zavrnejo. Ta odstavek se uporablja brez poseganja v načelo, da imajo prednost državljani Unije, kot je določeno v ustreznih določbah zadevnih aktov o pristopu.
4. Države članice lahko zavrnejo vlogo za dovoljenje za namene sezonskega dela, kadar:
(a)
delodajalec ne izpolnjuje zakonskih obveznosti v zvezi s socialno varnostjo, obdavčitvijo, pravicami delavcev, delovnimi pogoji ali pogoji za zaposlitev po veljavnem pravu in/ali kolektivnih sporazumih;
(b)
je delodajalec v 12 mesecih neposredno pred datumom vložitve vloge ukinil delovno mesto s polnim delovnim časom, da bi ga zapolnil z uporabo te direktive, ali
(c)
državljan tretje države ni upošteval obveznosti, ki izhajajo iz predhodne odločitve o sprejemu zadevne osebe kot sezonskega delavca.
5. Brez poseganja v odstavek 1 se z vsako odločitvijo o zavrnitvi vloge upoštevajo posebne okoliščine primera, vključno z interesi sezonskega delavca, in spoštuje načelo sorazmernosti.
6. Razlogi za zavrnitev izdaje vizuma za kratkoročno bivanje so opredeljeni v zadevnih določbah Vizumskega zakonika.
Člen 9
Odvzem dovoljenja za namene sezonskega dela
1. Države članice odvzamejo dovoljenje za namene sezonskega dela, če:
(a)
so bili dokumenti, predloženi za namene člena 5 ali 6, pridobljeni na goljufiv način oziroma ponarejeni ali prirejeni, ali
(b)
imetnik dovoljenja v državi članici biva za namene, za katere mu dovoljenje ni bilo izdano.
2. Države članice, če je to primerno, odvzamejo dovoljenje za namene sezonskega dela, kadar:
(a)
je bil delodajalec v skladu z nacionalnim pravom kaznovan zaradi neprijavljenega dela in/ali nezakonitega zaposlovanja;
(b)
je podjetje delodajalca v postopku likvidacije v skladu z nacionalno zakonodajo o insolventnosti oziroma je bilo v tem postopku ali se ne opravlja nobena gospodarska dejavnost, ali
(c)
je bil delodajalec kaznovan na podlagi člena 17.
3. Države članice lahko odvzamejo dovoljenje za namene sezonskega dela, kadar:
(a)
člen 5 ali 6 ni bil spoštovan ali se ne spoštuje več;
(b)
delodajalec ne izpolnjuje zakonskih obveznosti v zvezi s socialno varnostjo, obdavčitvijo, pravicami delavcev, delovnimi pogoji ali pogoji za zaposlitev po veljavnem pravu in/ali kolektivnih sporazumih;
(c)
delodajalec ni izpolnil svojih obveznosti na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ali
(d)
je delodajalec v 12 mesecih neposredno pred datumom vložitve vloge ukinil delovno mesto s polnim delovnim časom, da bi ga zapolnil z uporabo te direktive;
4. Države članice lahko odvzamejo dovoljenje za namene sezonskega dela, če državljan tretje države zaprosi za mednarodno zaščito na podlagi Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta (19) ali zaščito v skladu z nacionalnim pravom, mednarodnimi obveznostmi ali prakso zadevne države članice.
5. Brez poseganja v odstavek 1 se z vsako odločitvijo o odvzemu dovoljenja upoštevajo posebne okoliščine primera, pa tudi interesi sezonskega delavca, in spoštuje načelo sorazmernosti.
6. Razlogi za razveljavitev ali preklic vizuma za kratkoročno bivanje so opredeljeni v zadevnih določbah Vizumskega zakonika.
Člen 10
Obveznost sodelovanja
Države članice lahko od delodajalca zahtevajo, da predloži vse zadevne informacije, ki so potrebne za izdajo ali podaljšanje dovoljenja za namene sezonskega dela.
POGLAVJE III
POSTOPEK IN DOVOLJENJA ZA NAMENE SEZONSKEGA DELA
Člen 11
Dostop do informacij
1. Države članice omogočijo, da prosilci enostavno dostopajo do informacij o vseh listinskih dokazilih, ki jih je treba priložiti vlogi, in informacij o pogojih vstopa in bivanja, vključno s pravicami in obveznostmi ter postopkovnimi jamstvi sezonskega delavca.
2. Kadar države članice državljanom tretjih držav izdajo dovoljenje za namene sezonskega dela, se jim zagotovijo tudi pisne informacije o njihovih pravicah in obveznostih na podlagi te direktive, vključno s pritožbenimi postopki.
Člen 12
Dovoljenja za namene sezonskega dela
1. Države članice brez poseganja v pravila o izdaji vizumov za kratkoročno bivanje, kot so določena v Vizumskem zakoniku in Uredbi Sveta (ES) št. 1683/95 (20), državljanom tretjih držav, ki upoštevajo člen 5 in zanje ne veljajo razlogi iz člena 8, za bivanje do 90 dni izdajo eno od naslednjih dovoljenj za namene sezonskega dela:
(a)
vizum za kratkoročno bivanje, v katerem je navedeno, da je izdan za namene sezonskega dela;
(b)
vizum za kratkoročno bivanje in delovno dovoljenje, v katerem je navedeno, da sta izdana za namene sezonskega dela, ali
(c)
delovno dovoljenje, v katerem je navedeno, da je izdano za namene sezonskega dela, če je državljan tretje države oproščen vizumske obveznosti v skladu s Prilogo II Uredbe (ES) št. 539/2001 in zadevna država članica zanj ne uporablja člena 4(3) navedene uredbe.
Države članice pri prenosu te direktive uvedejo dovoljenji iz točk (a) in (c) ali dovoljenji iz točk (b) in (c).
2. Države članice državljanom tretjih držav, ki spoštujejo člen 6 in zanje ne veljajo razlogi iz člena 8, za bivanje, daljše od 90 dni, izdajo eno od naslednjih dovoljenj za namene sezonskega dela:
(a)
vizum za dolgoročno bivanje, v katerem je navedeno, da je izdan za namene sezonskega dela;
(b)
dovoljenje za sezonsko delo, ali
(c)
dovoljenje za sezonsko delo in vizum za dolgoročno bivanje, če je v skladu z nacionalnim pravom za vstop na ozemlje države članice potreben vizum za dolgoročno bivanje.
Države članice pri prenosu te direktive uvedejo le eno od dovoljenj iz točk (a), (b) in (c).
3. Brez poseganja v schengenski pravni red države članice določijo, ali vlogo predloži državljan tretje države in/ali delodajalec.
Obveznost držav članic, da določijo, ali vlogo predloži državljan tretje države in/ali njegov delodajalec, ne posega v morebitne ureditve, po katerih sta v postopek vključena oba.
4. Dovoljenje za sezonsko delo iz točk (b) in (c) prvega pododstavka odstavka 2 izdajo pristojni organi držav članic v obliki, ki je določena v Uredbi (ES) št. 1030/2002. Države članice v dovoljenju navedejo, da je izdano za namene sezonskega dela.
5. Države članice v primeru vizumov za dolgoročno bivanje navedejo, da je dovoljenje izdano za namene sezonskega dela, v polje „opombe“ na vizumski nalepki v skladu s točko 12 Priloge k Uredbi (ES) št. 1683/95.
6. Države članice lahko dodatne informacije glede delovnega razmerja sezonskega delavca navedejo v papirni obliki ali jih shranijo v elektronski obliki v skladu s členom 4 Uredbe (ES) št. 1030/2002 in točko (a)16 Priloge k navedeni uredbi.
7. Kadar je vizum potreben le za vstop na ozemlje države članice in državljan tretje države izpolnjuje pogoje za izdajo dovoljenja za sezonsko delo v skladu s točko (c) prvega pododstavka odstavka 2, zadevna država članica državljanu tretje države zagotovi vse potrebno za pridobitev zahtevanega vizuma.
8. Izdaja vizuma za dolgoročno bivanje v skladu s točko (a) prvega pododstavka odstavka 2 ne posega v možnost držav članic, da izdajo predhodno dovoljenje za delo v zadevni državi članici.
Člen 13
Vloge za dovoljenje za sezonsko delo
1. Države članice določijo pristojne organe za sprejemanje in obravnavanje vlog za dovoljenje za sezonsko delo ter za izdajanje teh dovoljenj.
2. Vloga za dovoljenje za sezonsko delo se predloži v okviru enotnega postopka obravnavanja vlog.
Člen 14
Trajanje bivanja
1. Države članice določijo najdaljše obdobje bivanja za sezonske delavce, ki traja najmanj pet in največ devet mesecev v katerem koli obdobju dvanajstih mesecev. Po izteku tega obdobja državljan tretje države zapusti ozemlje države članice, razen če mu zadevna država članica v skladu z nacionalnim pravom ali pravom Unije izda dovoljenje za prebivanje za namene, ki niso povezani s sezonskim delom.
2. Države članice lahko določijo najdaljše obdobje v katerem koli 12-mesečnem obdobju, v katerem lahko delodajalec zaposluje sezonske delavce. To obdobje je najmanj tako dolgo kot najdaljše obdobje bivanja, določeno na podlagi odstavka 1.
Člen 15
Podaljšanje bivanja ali obnova dovoljenja za namene sezonskega dela
1. V okviru najdaljšega obdobja iz člena 14(1) in pod pogojem, da je upoštevan člen 5 ali 6 in niso izpolnjeni pogoji iz točke (b) člena 8(1), člena 8(2) in, če je potrebno, člena 8(4), države članice dopustijo, da se sezonskim delavcem enkrat podaljša bivanje, kadar ti delavci podaljšajo pogodbo z istim delodajalcem.
2. Države članice lahko v skladu s svojim nacionalnim pravom odločijo, da bodo sezonskim delavcem dopustile večkratno podaljšanje njihove pogodbe z istim delodajalcem in bivanja, pod pogojem, da s tem ne presežejo najdaljšega obdobja iz člena 14(1).
3. V okviru najdaljšega obdobja iz člena 14(1) in pod pogojem, da je upoštevan člen 5 ali 6 in niso izpolnjeni pogoji iz točke (b) člena 8(1), člena 8(2) in, če je potrebno, člena 8(4), države članice dopustijo, da se sezonskim delavcem enkrat podaljša bivanje, da bi bili zaposleni pri drugem delodajalcu.
4. Države članice lahko v skladu s svojim nacionalnim pravom odločijo, da bodo sezonskim delavcem dopustile, da se zaposlijo pri drugem delodajalcu in da se jim večkratno podaljša bivanje, če s tem ne presežejo najdaljšega obdobja iz člena 14(1).
5. Države članice za namene odstavkov 1 do 4 sprejmejo predložitev vloge, ko je sezonski delavec, ki je bil sprejet na podlagi te direktive, na ozemlju zadevne države članice.
6. Države članice lahko zavrnejo podaljšanje bivanja ali dovoljenja za namene sezonskega dela, kadar bi zadevno prosto delovno mesto lahko zasedli delavci iz zadevne države članice ali drugi državljani Unije oziroma tretjih držav, ki zakonito prebivajo v tej državi članici. Ta odstavek se uporablja brez poseganja v načelo, da imajo prednost državljani Unije, kot je določeno v ustreznih določbah zadevnih aktov o pristopu.
7. Države članice zavrnejo podaljšanje bivanja ali dovoljenja za namene sezonskega dela, kadar je bilo doseženo najdaljše dovoljeno trajanje bivanja iz člena 14(1).
8. Države članice lahko zavrnejo podaljšanje bivanja ali dovoljenja za namene sezonskega dela, če državljan tretje države zaprosi za mednarodno zaščito na podlagi Direktive 2011/95/EU ali za zaščito v skladu z nacionalnim pravom, mednarodnimi obveznostmi ali prakso zadevne države članice.
9. Člen 9(2) ter točke (b), (c) in (d) člena 9(3) se ne uporabljajo za sezonskega delavca, ki se prijavi za zaposlitev pri drugem delodajalcu v skladu z odstavkom 3 tega člena, pri čemer se navedene določbe nanašajo na prejšnjega delodajalca.
10. Razlogi za podaljšanje vizuma za kratkoročno bivanje so urejeni v zadevnih določbah Vizumskega zakonika.
11. Brez poseganja v člen 8(1) se z vsako odločitvijo o vlogi za podaljšanje upoštevajo posebne okoliščine primera, pa tudi interesi sezonskega delavca, in spoštuje načelo sorazmernosti.
Člen 16
Olajšanje ponovnega vstopa
1. Države članice olajšajo ponovni vstop državljanov tretjih držav, ki so bili v to državo članico sprejeti kot sezonski delavci vsaj enkrat v zadnjih petih letih in so v času vsakega bivanja v celoti izpolnjevali pogoje, ki se za sezonske delavce uporabljajo na podlagi te direktive.
2. Olajšanje ponovnega vstopa iz odstavka 1 lahko vključuje enega ali več ukrepov, kot so:
(a)
odobritev izvzetja iz obveznosti predložitve enega ali več dokumentov iz člena 5 ali 6;
(b)
izdaja več dovoljenj za sezonsko delo z enim upravnim aktom;
(c)
hitrejši postopek za sprejetje odločitve o vlogi za dovoljenje za sezonsko delo ali vizum za dolgoročno bivanje;
(d)
prednostna obravnava vlog za sprejem sezonskega delavca, pa tudi upoštevanje prejšnjih sprejemov pri odločanju o vlogah glede na izpolnitev kvote števila sprejetih državljanov tretjih držav.
Člen 17
Sankcije zoper delodajalce
1. Države članice določijo sankcije zoper delodajalce, ki niso izpolnili svojih obveznosti na podlagi te direktive, tudi prepoved zaposlovanja sezonskih delavcev za tiste delodajalce, ki resno kršijo svoje obveznosti v skladu s to direktivo. Te sankcije so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.
2. Države članice zagotovijo, da je delodajalec ob odvzemu dovoljenja za namene sezonskega dela v skladu s členom 9(2) ter točkami (b), (c) in (d) člena 9(3) obvezan plačati odškodnino sezonskemu delavcu v skladu s postopki, določenimi v nacionalnem pravu. To vključuje tudi vse neporavnane obveznosti, ki bi jih delodajalec moral poravnati, če dovoljenje za namene sezonskega dela ne bi bilo odvzeto.
3. Kadar je delodajalec podizvajalec, ki je kršil to direktivo, in kadar glavni izvajalec in kakršni koli vmesni podizvajalec nista izpolnjevala obveznosti skrbnega ravnanja v skladu z nacionalnim pravom, sta lahko glavni izvajalec in kakršni koli podizvajalec:
(a)
predmet sankcij iz odstavka 1;
(b)
poleg delodajalca ali namesto njega odgovorna za plačilo kakršne koli odškodnine sezonskemu delavcu v skladu z odstavkom 2;
(c)
poleg delodajalca ali namesto njega odgovorna za plačilo kakršnih koli neporavnanih plačil sezonskemu delavcu v skladu z nacionalnim pravom.
Države članice lahko v nacionalnem pravu določijo strožje predpise o odgovornosti.
Člen 18
Postopkovna jamstva
1. Pristojni organi države članice odločijo o vlogi za izdajo dovoljenja za namene sezonskega dela. Odgovorni organi v skladu s postopki uradnega obveščanja v okviru nacionalnega prava, prosilca o tem čim prej pisno obvestijo, najpozneje pa v 90 dneh od datuma predložitve popolne vloge.
2. Države članice v primeru vloge za podaljšanje bivanja ali obnove dovoljenja v skladu s členom 15 sprejmejo vse razumne ukrepe, da bi zagotovile, da sezonski delavec zaradi upravnih postopkov v teku ne bi bil primoran prekiniti delovnega razmerja z istim delodajalcem ali da ne bi mogel zamenjati delodajalca.
Kadar veljavnost dovoljenja za namene sezonskega dela poteče v času postopka za podaljšanje ali obnovo, države članice v skladu s svojim nacionalnim pravom sezonskemu delavcu dovolijo, da biva na njihovem ozemlju, dokler pristojni organi ne sprejmejo odločitve o vlogi, pod pogojem da je bila vloga predložena v času veljavnosti zadevnega dovoljenja in da obdobje iz člena 14(1) ni preteklo.
Kadar se uporabi drugi pododstavek, se lahko države članice med drugim odločijo, da:
(a)
izdajo nacionalna začasna dovoljenja za prebivanje ali enakovredna dovoljenja, dokler odločitev ni sprejeta;
(b)
sezonskemu delavcu dovolijo opravljanje dela dokler ta odločitev ni sprejeta.
V obdobju obravnave vloge za podaljšanje ali obnovo se uporabljajo zadevne določbe te direktive.
3. Kadar so informacije ali dokumentacija, predložene v vlogi, nepopolne, pristojni organi prosilca v razumnem roku uradno obvestijo o dodatnih zahtevanih informacijah in določijo razumen rok za njihovo predložitev. Rok iz odstavka 1 se prekine, dokler pristojni organi ne prejmejo zahtevanih dodatnih informacij.
4. Razlogi za odločitev, da je vloga za dovoljenje za namene sezonskega dela nedopustna ali da se ta vloga zavrne ali da se zavrne podaljšanje bivanja ali dovoljenja za namene sezonskega dela, se prosilcu pisno sporočijo. Razlogi za odločitev o odvzemu dovoljenja za namene sezonskega dela se pisno sporočijo sezonskemu delavcu in, če je tako določeno v nacionalnem pravu, tudi delodajalcu.
5. Vsako odločitev, da je vloga za dovoljenje za namene sezonskega dela nedopustna ali da se ta vloga zavrne ali da se zavrne podaljšanje bivanja ali obnova dovoljenja za namene sezonskega dela ali da se to dovoljenje odvzame, je mogoče pravno izpodbijati v zadevni državi članici v skladu z nacionalnim pravom. V pisnem uradnem obvestilu se navede sodišče ali upravni organ, pri katerem je mogoče vložiti pritožbo, in rok za vložitev pritožbe.
6. Postopkovna jamstva za vizume za kratkoročno bivanje so določena v zadevnih določbah Vizumskega zakonika.
Člen 19
Pristojbine in stroški
1. Države članice lahko zahtevajo plačilo pristojbin za obravnavo vlog v skladu s to direktivo. Raven takih pristojbin se sme biti nesorazmerna ali pretirana. Pristojbine za vizume za kratkoročno bivanje so določene v ustreznih določbah schengenskega pravnega reda. Kadar te pristojbine plača državljan tretje države, lahko države članice določijo, da je upravičen do povračila stroškov s strani delodajalca v skladu z nacionalnim pravom.
2. Države članice od delodajalcev sezonskih delavcev lahko zahtevajo plačilo za:
(a)
stroške za potovanje od kraja izvora sezonskega delavca do kraja dela v zadevni državi članici ter za povratno vožnjo;
(b)
stroške zdravstvenega zavarovanja iz točke (b) člena 5(1) in točke (b) člena 6(1).
Če take stroške plača delodajalec, jih sezonski delavci ne povrnejo.
Člen 20
Nastanitev
1. Države članice zahtevajo dokazila o tem, da bo imel sezonski delavec za čas svojega bivanja nastanitev, ki mu bo zagotavljala ustrezen življenjski standard v skladu z nacionalnim pravom ali prakso. Pristojni organ se obvesti o kakršni koli spremembi nastanitve sezonskega delavca.
2. Kadar nastanitev zagotovi delodajalec ali je nastanitev zagotovljena prek njega:
(a)
se lahko od sezonskega delavca zahteva, da plačuje najemnino, ki ni pretirana v primerjavi z njegovim neto plačilom in v primerjavi s kakovostjo zadevne nastanitve. Najemnina se ne odšteje samodejno od plače sezonskega delavca;
(b)
delodajalec sezonskemu delavcu zagotovi pogodbo o najemu ali enakovreden dokument, v katerem so jasno navedeni pogoji za najem nastanitve;
(c)
delodajalec zagotovi, da nastanitev izpolnjuje osnovne zdravstvene in varnostne standarde, ki veljajo v zadevni državi članici.
Člen 21
Zaposlovanje prek javnih služb za zaposlovanje
Države članice lahko določijo, da zaposlovanje sezonskih delavcev poteka le prek javnih služb za zaposlovanje.
POGLAVJE IV
PRAVICE
Člen 22
Pravice na podlagi dovoljenja za namene sezonskega dela
V času veljavnosti dovoljenja iz člena 12 njegov imetnik uživa vsaj naslednje pravice:
(a)
pravico do vstopa in bivanja na ozemlju države članice, ki je dovoljenje izdala;
(b)
prost dostop do celotnega ozemlja države članice, ki je izdala dovoljenje v skladu z nacionalnim pravom;
(c)
pravico do izvajanja konkretne poklicne dejavnosti, odobrene na podlagi dovoljenja v skladu z nacionalnim pravom.
Člen 23
Pravica do enake obravnave
1. Sezonski delavci so upravičeni do enake obravnave kot državljani države članice gostiteljice vsaj glede:
(a)
pogojev zaposlitve, vključno z najnižjo starostjo delavca, ter delovnih pogojev, vključno s plačo in odpovedjo, delovnega časa, dopusta in počitnic ter zdravstvenih in varnostnih zahtev na delovnem mestu;
(b)
pravice do stavke in udeležbe v dejavnostih sindikatov v skladu z nacionalnim pravom in prakso države članice gostiteljice ter svobode združevanja in pripadnosti ter članstva v organizaciji, ki zastopa delavce, ali v kateri koli organizaciji, katere člani opravljajo določen poklic, vključno s pravicami in ugodnostmi, ki jih omogočajo te organizacije, vključno s pravico do pogajanja in sklenitve kolektivnih sporazumov, brez poseganja v nacionalne predpise o javnem redu in javni varnosti;
(c)
neporavnanih plačil, ki jih delodajalec dolguje državljanu tretje države;
(d)
področij socialne varnosti, kakor so opredeljena v členu 3 Uredbe (ES) št. 883/2004;
(e)
dostopa do blaga in storitev ter dobave blaga in zagotavljanja storitev, ki so na voljo javnosti, z izjemo stanovanja, in sicer brez poseganja v svobodo sklepanja pogodb v skladu s pravom Unije in nacionalnim pravom;
(f)
svetovanja o sezonskem delu, ki ga zagotavljajo zavodi za zaposlovanje;
(g)
izobraževanja in poklicnega usposabljanja;
(h)
priznavanja diplom, spričeval in drugih poklicnih kvalifikacij v skladu z ustreznimi nacionalnimi postopki;
(i)
davčnih ugodnosti, pod pogojem, da se sezonski delavec v zadevni državi članici šteje za rezidenta za davčne namene.
Sezonski delavci, ki se preselijo v tretjo državo, ali preživeli družinski člani takšnih delavcev, ki prebivajo v tretji državi in katerih pravice izhajajo iz pravic sezonskega delavca, prejmejo pokojnine iz obveznega pokojninskega zavarovanja na podlagi predhodne zaposlitve sezonskega delavca, ki jih pridobijo v skladu z zakonodajo iz člena 3 Uredbe (ES) št. 883/2004, in sicer pod enakimi pogoji in po enakih stopnjah kot državljani zadevne države članice, pri selitvi v tretjo državo.
2. Države članice lahko enako obravnavo omejijo:
(i)
z izključitvijo družinskih prejemkov in nadomestil za brezposelnost na podlagi točke (d) prvega pododstavka odstavka 1 brez poseganja v Uredbo (EU) št. 1231/2010;
(ii)
na področju izobraževanja in poklicnega usposabljanja, ki je neposredno povezano s specifično poklicno dejavnostjo, ter z izključitvijo štipendij ter posojil za študij in preživljanje ali drugih štipendij in posojil na podlagi točke (g) prvega pododstavka odstavka 1;
(iii)
kar zadeva davčne ugodnosti, na podlagi točke (i) prvega pododstavka odstavka 1 na primere, ko je prijavljeno ali običajno prebivališče družinskih članov sezonskega delavca, za katere ta zahteva ugodnosti, na ozemlju zadevne države članice.
3. Pravica do enake obravnave iz odstavka 1 ne posega v pravico države članice, da odvzame ali zavrne podaljšanje dovoljenja za namene sezonskega dela v skladu s členoma 9 in 15.
Člen 24
Spremljanje, ocenjevanje in inšpekcijski pregledi
1. Države članice sprejmejo ukrepe, namenjene preprečevanju morebitnih zlorab in sankcioniranju kršitev te direktive. Ukrepi vključujejo spremljanje in ocenjevanje, po potrebi pa tudi inšpekcijske preglede v skladu z nacionalnim pravom ali upravno prakso.
2. Države članice zagotovijo, da imajo službe, pristojne za delovno inšpekcijo, ali pristojni organi in, kadar je to določeno v nacionalni zakonodaji, ki velja za domače delavce, organizacije, ki zastopajo interese delavcev, dostop do delovnega mesta in s soglasjem delavca tudi do nastanitve.
Člen 25
Olajšano vlaganje pritožb
1. Države članice zagotovijo učinkovite mehanizme, prek katerih lahko sezonski delavci vlagajo pritožbe zoper svoje delodajalce neposredno ali prek tretjih oseb, ki imajo v skladu z merili iz nacionalne zakonodaje zakonit interes za zagotovitev skladnosti s to direktivo, ali prek pristojnega organa države članice, če je to določeno v nacionalnem pravu.
2. Države članice zagotovijo, da lahko tretje osebe, ki imajo v skladu z merili iz nacionalnega prava zakonit interes za zagotovitev skladnosti s to direktivo, če se sezonski delavec s tem strinja, v imenu sezonskega delavca ali njemu v podporo sodelujejo v katerem koli upravnem ali civilnem postopku, predvidenem za izvajanje te direktive, razen postopkov in odločitev v zvezi z vizumi za kratkoročno bivanje.
3. Države članice zagotovijo, da imajo sezonski delavci enak dostop do ukrepov za zaščito pred odpustitvijo ali drugim neugodnim ravnanjem kot odzivom delodajalca na pritožbo v okviru podjetja ali na pravni postopek, katerega namen je zagotoviti skladnost s to direktivo, kot drugi delavci v podobnem položaju.
POGLAVJE V
KONČNE DOLOČBE
Člen 26
Statistični podatki
1. Države članice sporočijo Komisiji statistične podatke o številu prvič izdanih dovoljenj za namene sezonskega dela in, kolikor je to mogoče, o številu državljanov tretjih držav, katerih dovoljenje za namene sezonskega dela je bilo podaljšano ali odvzeto. Ti statistični podatki so razčlenjeni glede na državljanstvo ter, kolikor je to mogoče, obdobje trajanja veljavnosti dovoljenja in gospodarsko panogo.
2. Statistični podatki iz odstavka 1 se nanašajo na referenčna obdobja v enem koledarskem letu, Komisiji pa se sporočijo v šestih mesecih po koncu referenčnega leta. Prvo referenčno leto je 2017.
3. Statistični podatki iz odstavka 1 se sporočijo v skladu z Uredbo (ES) št. 862/2007 Evropskega parlamenta in Sveta (21).
Člen 27
Poročanje
Komisija vsaka tri leta, prvič pa najpozneje do 30. septembra 2019, Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izvajanju te direktive v državah članicah ter predlaga potrebne spremembe.
Člen 28
Prenos
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 30. septembra 2016. Komisiji takoj sporočijo besedilo teh predpisov.
Ko države članice sprejmejo te predpise, se v njih sklicujejo na to direktivo ali pa sklicevanje nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice sporočijo Komisiji besedila temeljnih predpisov nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 29
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 30
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice v skladu s Pogodbama.
V Strasbourg, dne 26. februarja 2014