NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 575/2013
ze dne 26. června 2013
o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s řádným legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Deklarace skupiny G-20 ze dne 2. dubna 2009 k posílení finančního systému požaduje mezinárodně konzistentní úsilí zaměřené na posílení transparentnosti, odpovědnosti a regulace prostřednictvím zlepšení kvantity a kvality kapitálu v bankovnictví, jakmile bude zajištěna hospodářská obnova. Deklarace rovněž vyzývá k zavedení doplňujícího měřítka, jež není založeno na riziku a pomůže omezit rostoucí využívání páky v bankovnictví, a k vytvoření rámce pro větší likviditní rezervy. V reakci na pravomoc, kterou jí udělila skupina G-20, se skupina guvernérů centrálních bank a ministrů financí (GHOS) v září roku 2009 dohodla na řadě opatření pro posílení regulace bankovního sektoru. Tato opatření byla schválena vedoucími představiteli skupiny G-20 na pittsburském summitu konaném ve dnech 24.-25. září 2009 a podrobně stanovena v prosinci 2009. V červenci a září roku 2010 vydala skupina GHOS dvě další oznámení o koncepci a kalibraci těchto nových opatření a v prosinci roku 2010 Basilejský výbor pro bankovní dohled zveřejnil konečnou verzi opatření, která je označována jako rámec Basilej III.
(2)
Skupina na vysoké úrovni pro finanční dohled v EU, vedená Jacquesem de Larosièrem (dále jen „de Larosièrova skupina“), vyzvala Unii k vytvoření harmonizovanějšího souboru finančních nařízení. V kontextu budoucí evropské architektury dohledu Evropská rada na svém zasedání ve dnech 18. a 19. června 2009 rovněž zdůraznila potřebu vytvořit jednotný evropský soubor pravidel, který by se vztahoval na všechny úvěrové instituce a investiční podniky na vnitřním trhu.
(3)
Jak se uvádí ve zprávě de Larosièrovy skupiny ze dne 25. února 2009 (dále jen „de Larosièrova zpráva“), „členské státy by měly mít možnost přijímat přísnější vnitrostátní regulační opatření, budou-li to považovat na vnitrostátní úrovni za vhodné pro zajištění finanční stability, pod podmínkou, že budou dodrženy zásady vnitřního trhu a dohodnuté minimální základní normy“.
(4)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí (3) a o jejím výkonu a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (4) byly při několika příležitostech výrazně pozměněny. Mnoho ustanovení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES se vztahuje na úvěrové instituce i investiční podniky. Pro větší přehlednost a za účelem zajištění soudržného uplatňování uvedených ustanovení by měla být tato ustanovení součástí nových legislativních aktů, které se budou vztahovat na úvěrové instituce i investiční podniky, a sice tohoto nařízení a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne (5). Pro lepší uživatelskou dostupnost by měla být ustanovení příloh směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES zahrnuta do normativní části směrnice 2013/36/EU a tohoto nařízení.
(5)
Toto nařízení a směrnice 2013/36/EU a by měly společně vytvářet právní rámec přístupu k příslušným činnostem, rámec dohledu a obezřetnostní pravidla pro úvěrové instituce a investiční podniky (dále jen společně „instituce“). Toto nařízení by se tudíž mělo vykládat ve spojení s uvedenou směrnicí.
(6)
Směrnice 2013/36/EU, jejímž právním základem je čl. 53 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), by měla mimo jiné obsahovat ustanovení upravující přístup k činnosti institucí, způsoby jejich správy a řízení a rámec dohledu nad nimi, jako jsou ustanovení upravující udělování povolení k podnikání, nabývání kvalifikované účasti, výkon svobody usazování a volného pohybu služeb, pravomoci příslušných orgánů domovských a hostitelských členských států v tomto ohledu a ustanovení upravující počáteční kapitál a přezkum v rámci dohledu nad institucemi.
(7)
Toto nařízení by mělo mimo jiné obsahovat obezřetnostní požadavky na instituce, které úzce souvisejí s fungováním trhů bankovních a finančních služeb a jejichž účelem je zajistit finanční stabilitu poskytovatelů služeb na těchto trzích i vysokou úroveň ochrany investorů a vkladatelů. Cílem tohoto nařízení je rozhodujícím způsobem přispět k řádnému fungování vnitřního trhu, a proto by mělo vycházet z ustanovení článku 114 Smlouvy o fungování EU vykládaného podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie.
(8)
Směrnice 2006/48/ES a 2006/49/ES, přestože do určité míry harmonizují pravidla členských států v oblasti obezřetnostního dohledu, zahrnují velký počet možností a alternativ umožňujících členským státům stanovovat přísnější pravidla, než jaká stanoví tyto směrnice. Díky tomu vznikají rozdíly mezi vnitrostátními pravidly, které by mohly ohrožovat přeshraniční poskytování služeb a svobodu usazování, a vytvářet tak překážky pro řádné fungování vnitřního trhu.
(9)
V zájmu právní jistoty a vzhledem k potřebě zajistit rovné podmínky v rámci Unie je pro fungování vnitřního trhu zásadní přijmout jednotný soubor předpisů pro všechny účastníky trhu. Aby nedošlo k narušení trhu a k regulatorní arbitráži, měly by minimální obezřetnostní požadavky zajistit maximální úroveň harmonizace. Přechodná období stanovená v tomto nařízení mají proto pro bezproblémové provádění tohoto nařízení a zabránění nejistotě na trhu klíčový význam.
(10)
S ohledem na práci, kterou Skupina pro zavádění standardů působící v Basilejském výboru pro bankovní dohled vykonává při sledování a přezkumu provádění rámce Basilej III v členských zemích, by Komise měla průběžně, a přinejmenším pokaždé, když Basilejský výbor pro bankovní dohled zveřejnění zprávu o pokroku, předkládat aktualizované zprávy o provádění a rámce Basilej III na vnitrostátní úrovni v dalších hlavních jurisdikcích, včetně posouzení souladu legislativy či předpisů jiných zemí s mezinárodním minimálním standardem, s cílem určit rozdíly, na jejichž základě by mohly vyvstat obavy ohledně rovných podmínek pro všechny.
(11)
Za účelem odstranění překážek pro obchod a narušování hospodářské soutěže způsobeného rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy a za účelem prevence vzniku případných dalších překážek pro obchod a výrazného narušování hospodářské soutěže je tudíž nezbytné přijmout nařízení, které stanoví jednotná pravidla, která se použijí ve všech členských státech.
(12)
Sestavení obezřetnostních požadavků do podoby nařízení by zajistilo, že tyto požadavky budou přímo použitelné. To by zamezilo existenci odlišných vnitrostátních požadavků v důsledku provádění směrnice, a zajistilo tak jednotné podmínky. Toto nařízení by vyžadovalo, aby veškeré instituce dodržovaly stejná pravidla v celé Unii, což by současně posílilo důvěru ve stabilitu institucí, zejména v období krize. Nařízení by rovněž zjednodušilo složitou regulaci a snížilo náklady podniků na plnění požadavků, zejména v případě institucí, které podnikají na přeshraniční bázi, a přispělo k eliminaci narušení hospodářské soutěže. S ohledem na zvláštní povahu trhů s nemovitostmi, pro které jsou charakteristické rozdíly v oblasti hospodářského vývoje a právních systémů, jež jsou specifické pro jednotlivé členské státy, regiony nebo místní oblasti, by měly příslušné orgány mít možnost stanovit vyšší rizikové váhy nebo uplatňovat přísnější kritéria na základě historických dat o selhání a očekávaného vývoje trhu vůči expozicím zajištěným nemovitostmi v určitých oblastech.
(13)
V oblastech, na něž se toto nařízení nevztahuje, například v oblasti dynamického oprávkování, ustanovení o vnitrostátních systémech pro kryté dluhopisy, která se netýkají zacházení s krytými dluhopisy podle pravidel stanovených tímto nařízením, nebo nabývání a držení účastí ve finančním i nefinančním sektoru za účelem nesouvisejícím s obezřetnostními požadavky stanovenými v tomto nařízení, by příslušné orgány nebo členské státy měly mít možnost stanovit vnitrostátní pravidla za předpokladu, že nebudou v rozporu s tímto nařízením.
(14)
Nejdůležitějšími doporučeními, jež byla předložena v de Larosièrově zprávě a později realizována v Unii, bylo vytvoření jednotného souboru pravidel a evropského rámce pro makroobezřetnostní dohled, přičemž cílem kombinace obou těchto prvků zajistit finanční stabilitu. Jednotný soubor pravidel zajišťuje důsledný a ucelený regulační rámec usnadňující fungování vnitřního trhu a zabraňuje vzniku příležitostí k vedení regulatorní arbitráže. V rámci vnitřního trhu s finančními službami se však mohou makroobezřetnostní rizika v mnoha ohledech lišit a vykazovat řadu specifických vnitrostátních rysů vedoucích k viditelným rozdílům, například pokud jde o strukturu a velikost bankovního sektoru ve srovnání s širším hospodářstvím a o úvěrový cyklus.
(15)
Do tohoto nařízení a do směrnice 2013/36/EU byla začleněna řada nástrojů sloužících k předcházení makroobezřetnostním a systémovým rizikům a k jejich snižování, čímž je zajištěna flexibilita a současně je tím zabezpečeno, že využívání těchto nástrojů podléhá patřičné kontrole s cílem nenarušit fungování vnitřního trhu a současně že využívání těchto nástrojů je transparentní a jednotné.
(16)
Kromě nástroje týkajícího se kapitálové rezervy pro krytí systémového rizika, který je uveden ve směrnici 2013/36/EU a u něhož se makroobezřetnostní či systémová rizika týkají jednoho členského státu, by příslušné nebo pověřené orgány dotyčného členského státu měly mít v případě, že je to považováno za účinnější způsob zabránění těmto rizikům, možnost řešit tato rizika prostřednictvím některých zvláštních vnitrostátních makroobezřetnostních opatření. Evropská rada pro systémová rizika (dále jen „ESRB“) zřízená nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (6) a Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví) (dále jen „EBA“ nebo „orgán EBA“)) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (7) by měly mít možnost poskytnout své stanovisko k tomu, zda jsou splněny podmínky pro taková vnitrostátní makroobezřetnostní opatření, a na úrovni Unie by měl existovat mechanismus, který nedovolí v těchto opatřeních pokračovat, jestliže z velmi přesvědčivých důkazů vyplývá, že příslušné podmínky splněny nejsou. Zatímco toto nařízení stanoví jednotná mikroobezřetnostní pravidla pro instituce, v případě makroobezřetnostního dohledu si vzhledem ke svým odborným znalostem a stávající odpovědnosti týkající se finanční stability ponechávají vedoucí úlohu členské státy. Jelikož je v tomto konkrétním případě rozhodnutí přijmout jakákoli vnitrostátní makroobezřetnostní opatření spojeno s určitým vyhodnocováním rizik, jež mohou mít ve svém konečném důsledku vliv na makroekonomickou, fiskální a rozpočtovou situaci v příslušném členském státě, je nezbytné, aby byla Radě v souladu s článkem 291 Smlouvy o fungování EU svěřena pravomoc navržená vnitrostátní makroobezřetnostní opatření na základě návrhu Komise zamítnout.
(17)
Jestliže Komise předloží Radě návrh na zamítnutí vnitrostátních makroobezřetnostních opatření, měla by Rada uvedený návrh neprodleně projednat a rozhodnout, zda vnitrostátní opatření zamítne, či nikoli; hlasovat by se mohlo v souladu s jednacím řádem Rady (8) na žádost některého členského státu nebo Komise. V souladu s článkem 296 Smlouvy o fungování EU by Rada měla své rozhodnutí ve vztahu k podmínkám uvedeným v tomto nařízení v souvislosti s jejím zásahem zdůvodnit. S ohledem na význam makroobezřetnostního a systémového rizika pro finanční trh daného členského státu, a tudíž na potřebu rychlé reakce, je důležité, aby byla lhůta pro takové rozhodnutí Rady stanovena na jeden měsíc.Dojde-li po důkladném posouzení návrhu Komise na zamítnutí navrženého vnitrostátního opatření Rada k závěru, že podmínky stanovené v tomto nařízení pro zamítnutí vnitrostátních opatření nejsou splněny, měla by vždy jasným a jednoznačným způsobem uvést důvody.
(18)
Dokud nedojde k harmonizaci požadavků na likviditu v roce 2015 a harmonizaci pákového poměru v roce 2018, mohou členské státy uplatňovat taková opatření, která považují za vhodná, včetně snižování makroobezřetnostního či systémového rizika v konkrétním členském státě.
(19)
Mělo být možné použít kapitálové rezervy pro krytí systémového rizika nebo individuální opatření přijatá členskými státy za účelem řešení systémových rizik týkajících se těchto členských států na celý bankovní sektor nebo na jedno či více jeho pododvětví ve smyslu pododvětví institucí vykazujících v rámci svých obchodních činností podobné rizikové profily nebo na expozice vůči jednomu či několika hospodářským odvětvím či zeměpisným oblastem daného členského státu v rámci celého bankovního sektoru.
(20)
Pokud pověřené orgány dvou nebo více členských států zjistí tytéž změny ve velikosti systémového nebo makroobezřetnostního rizika, které ohrožuje finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni v každém z těchto členských států a které by podle názoru pověřených orgánů bylo lepší řešit prostřednictvím vnitrostátních opatření, mohou dané členské státy podat Radě, Komisi, ESRB a orgánu EBA společné oznámení. Při podání oznámení Radě, Komis,i ESRB a orgánu EBA předloží příslušné podklady, včetně odůvodnění společného oznámení.
(21)
Komisi by měla být svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, kterými se schvalují dočasné zvýšení kapitálových požadavků, požadavky na velké expozice a požadavky na zveřejňování informací. Taková ustanovení by měla platit po dobu jednoho roku, pokud Evropský parlament ani Rada do tří měsíců nevysloví proti aktu v přenesené pravomoci námitky. Komise by měla uvést důvody pro použití tohoto postupu. Komise by měla být zmocněna k ukládání přísnějších obezřetnostních požadavků pouze v případě expozic, které vyplývají z vývoje na trhu v rámci Unie nebo mimo Unii, jenž má nepříznivý dopad na všechny členské státy.
(22)
Přezkum nařízení o makroobezřetnostních pravidlech je odůvodněn potřebou, aby Komise mimo jiné posoudila, zda jsou stávající makroobezřetnostní nástroje stanovené v tomto nařízení nebo ve směrnici 2013/36/EU účinné, účelné a transparentní, zda je nutno navrhnout nové nástroje, zda jsou rozsah a případná míra překrývání makroobezřetnostních nástrojů určených k řešení podobných rizik, které jsou stanoveny v tomto nařízení či směrnici 2013/36/EU, přiměřené a jakým způsobem se mezinárodně dohodnuté standardy pro systémově významné instituce a toto nařízení či směrnice 2013/36/EU vzájemně ovlivňují.
(23)
Pokud členské státy přijmou pokyny, které mají obecný význam, zejména v oblastech, kde Komise ještě nepřijala návrhy technických norem, nesmějí být tyto pokyny v rozporu s právními předpisy Unie, ani narušovat jejich uplatňování.
(24)
Toto nařízení nebrání členským státům uložit ve vhodných případech rovnocenné požadavky vůči podnikům, které nespadají do jeho oblasti působnosti.
(25)
Obecné obezřetnostní požadavky stanovené v tomto nařízení doplňují individuální požadavky, o kterých rozhodují příslušné orgány v důsledku svého průběžného dohledu nad jednotlivými institucemi. Škála těchto požadavků na dohled by měla být mimo jiné stanovena ve směrnici 2013/36/EU, neboť příslušné orgány by měly mít možnost uplatnit vlastní úsudek v souvislosti s tím, které požadavky by měly být uloženy.
(26)
Toto nařízení by nemělo mít vliv na schopnost příslušných orgánů ukládat specifické požadavky v rámci procesu dohledu a hodnocení, který stanoví směrnice 2013/36/EU, jež by měly být uzpůsobeny specifickému rizikovému profilu institucí.
(27)
Nařízení(EU) č. 1093/2010 se zaměřuje na zvýšení kvality a jednotnosti vnitrostátního dohledu a posílení kontroly nad skupinami působícími přeshraničně.
(28)
Vzhledem ke zvýšenému počtu úkolů, jimiž toto nařízení a směrnice 2013/36/EU orgán EBA pověřují, by Evropský parlament, Rada a Komise, měly zajistit, aby byly poskytnuty odpovídající lidské a finanční zdroje.
(29)
Nařízení (EU) č. 1093/2010 vyžaduje, aby orgán EBA jednal v rozsahu působnosti směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES. EBA je rovněž povinen jednat v oblasti činností institucí ve vztahu k otázkám, které nejsou přímo upraveny těmito směrnicemi, za předpokladu, že je toto jednání nutné pro zajištění účinného a důsledného uplatňování těchto aktů. Toto nařízení by mělo zohlednit úlohu a funkci orgánu EBA a usnadnit mu výkon jeho pravomocí podle nařízení (EU) č. 1093/2010.
(30)
Po skončení období pozorování a po splnění požadavků na krytí likvidity v plném rozsahu v souladu s tímto nařízením, by Komise měla posoudit, zda by udělení pravomoci orgánu EBA provádět z vlastního podnětu závazné zprostředkování v souvislosti s dosažením společného rozhodnutí příslušnými orgány podle článků 19 a 20 tohoto nařízení usnadnilo praktické vytvoření a fungování jediné podskupiny pro účely likvidity a určení toho, zda jsou splněna kritéria pro zvláštní postup uvnitř skupiny u přeshraničních institucí. Komise by pak tudíž měla v rámci jedné ze svých pravidelných zpráv o činnosti orgánu EBA podle článku 81 nařízení (EU) č. 1093/2010 konkrétně posoudit, zda je třeba orgánu EBA takové pravomoci udělit, a zahrnout výsledky tohoto posouzení do své zprávy doplněné případnými vhodnými legislativními návrhy.
(31)
De Larosièrova zpráva, uvádí, že mikroobezřetnostní dohled nemůže účinně zaručit finanční stabilitu, jestliže patřičně nezohledňuje vývoj, k němuž dochází na makroúrovni, přičemž makroobezřetnostní dohled nemá smysl, pokud nemá určitý dopad na dohled na mikroúrovni.Úzká spolupráce mezi orgánem EBA a ESRB je zásadní, aby byla zajištěna plná účinnost fungování Evropské rady pro systémová rizika a realizace opatření v návaznosti na varování a doporučení, jež vydá. Zejména by orgán EBA měl být schopen předávat ESRB veškeré relevantní informace získané příslušnými orgány v souladu s oznamovacími povinnostmi stanovenými v tomto nařízení.
(32)
S ohledem na zničující dopady poslední finanční krize je obecnými cíli tohoto nařízení povzbuzovat hospodářsky užitečné bankovní činnosti, které slouží obecnému zájmu, a odrazovat od neudržitelných finančních spekulací bez reálné přidané hodnoty. To znamená komplexní reformu způsobů, jakými jsou úspory směrovány do produktivních investic. V zájmu zajištění udržitelného a rozmanitého bankovního prostředí v Unii by příslušné orgány měly být oprávněny uložit vyšší kapitálové požadavky pro systémově významné instituce, které mohou vzhledem ke své obchodní činnosti představovat hrozbu pro světovou ekonomiku.
(33)
Instituce, které drží peníze nebo cenné papíry patřící jejich klientům, musí podléhat rovnocenným finančním požadavkům, aby byly zajištěny rovnocenné záruky pro vkladatele a rovnocenné podmínky hospodářské soutěže pro srovnatelné skupiny institucí.
(34)
Jelikož instituce vstupují na vnitřním trhu do přímé hospodářské soutěže, měly by být požadavky týkající se dohledu rovnocenné v celé Unii, s ohledem na jednotlivé rizikové profily institucí.
(35)
Kdykoliv bude v rámci dohledu třeba určit výši konsolidovaného kapitálu skupiny institucí, měl by se výpočet provést v souladu s tímto nařízením.
(36)
V souladu s tímto nařízením se požadavky na kapitál uplatní na individuálním a konsolidovaném základě, pokud příslušné orgány neuplatňují dohled na individuálním základě v případech, kde to považují za vhodné. Individuální, konsolidovaný a přeshraniční konsolidovaný dohled představují užitečné nástroje při kontrole institucí.
(37)
Pro zajištění odpovídající platební schopnosti institucí uvnitř skupiny je nutné, aby se kapitálové požadavky uplatňovaly na základě konsolidované situace těchto institucí uvnitř skupiny. S cílem zajistit, aby byl kapitál uvnitř skupiny vhodně rozložena aby byl v případě potřeby dostupný na ochranu úspor, měly by kapitálové požadavky platit pro jednotlivé instituce uvnitř skupiny, pokud nelze tohoto cíle účinně dosáhnout jiným způsobem.
(38)
Menšinové podíly plynoucí ze zprostředkujících finančních holdingových společností, které podléhají požadavkům tohoto nařízení na subkonsolidovaném základě, mohou být rovněž způsobilé (v rámci příslušných limitů) pro zařazení do kmenového kapitálu tier 1 skupiny na konsolidovaném základě, neboť kmenový kapitál tier 1 zprostředkující finanční holdingové společnosti, jejž lze přičíst menšinovým podílům, a část téhož kapitálu, již lze přičíst mateřské společnosti, podporují oba na stejné úrovni ztráty jejich dceřiných podniků v případě, že k nim dojde.
(39)
Přesná účetní technika, jež má být použita pro výpočet kapitálu, jeho přiměřenosti rizikům, kterým jsou instituce vystaveny, a pro hodnocení koncentrace expozic, by měla brát zřetel na ustanovení směrnice Rady 86/635/EHS ze dne 8. prosince 1986 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí (9), jež obsahuje některé úpravy sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983 o konsolidovaných účetních závěrkách (10), nebo nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 ze dne 19. července 2002 o uplatňování mezinárodních účetních standardů (11) podle toho, kterým z těchto předpisů se řídí účetnictví institucí podle vnitrostátního práva.
(40)
Pro účely zajištění přiměřené platební schopnosti je důležité stanovit kapitálové požadavky, které oceňují aktiva a podrozvahové položky podle stupně rizika.
(41)
Dne 26. června 2004 schválil Basilejský výbor pro bankovní dohled rámcovou dohodu o mezinárodní konvergenci měření kapitálu a kapitálových požadavků („rámec Basilej II“). Ustanovení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES, která toto nařízení přejalo, tvoří ekvivalent k ustanovením rámce Basilej II. Začleněním doplňkových aspektů rámce Basilej III tudíž toto nařízení tvoří ekvivalent k ustanovením rámce Basilej II a III.
(42)
Je nutné přihlédnout k různorodosti institucí v Unii tím, že se vymezí alternativní přístupy k výpočtu kapitálových požadavků na krytí úvěrového rizika, které budou zahrnovat různé úrovně citlivosti vůči riziku a vyžadovat různé stupně propracovanosti. Skutečnost, že se institucím poskytne možnost využít externí ratingy a vlastní odhady jednotlivých parametrů úvěrového rizika, významně zlepšuje citlivost vůči riziku a obezřetnost pravidel týkajících se úvěrového rizika. Instituce by měly být podporovány v tom, aby zaváděly přístupy citlivější vůči riziku. Při vytváření odhadů potřebných k uplatnění přístupů k úvěrovému riziku podle tohoto nařízení by instituce měly zlepšit své procesy měření a řízení úvěrového rizika za účelem zpřístupnění metod určování regulativních kapitálových požadavků, jež odráží povahu, rozsah a složitost postupů jednotlivých institucí. V tomto ohledu by zpracování údajů v souvislosti se vznikem a řízením expozic vůči zákazníkům mělo zahrnovat vývoj a ověřování systémů řízení a měření úvěrového rizika. Tím bude nejen uspokojen legitimní zájem institucí, ale také splněn účel tohoto nařízení, totiž využívání lepších metod měření a řízení rizika a rovněž jejich použití pro účely regulace kapitálu. Bez ohledu na tuto skutečnost vyžadují přístupy citlivější vůči riziku značnou míru odborných znalostí a zdrojů, jakož i vysokou kvalitu a dostatečné množství údajů. Instituce by tudíž předtím, než uplatní tyto přístupy pro účely regulace kapitálu, měly splňovat vysoké standardy. Vzhledem k probíhající práci na zajišťování náležitých mezí v souvislosti s interními modely by Komise měla vypracovat zprávu o možnosti prodloužit platnost úrovně Basilej I, případně spolu s legislativním návrhem.
(43)
Kapitálové požadavky by měly být přiměřené rizikům, na jejichž krytí jsou určeny. Mělo by se v nich odrážet zejména snížení úrovně rizika dané vysokým počtem relativně malých expozic.
(44)
Vzhledem ke své zásadní úloze při zajišťování hospodářského růstu a pracovních míst jsou malé a střední podniky jedním z pilířů hospodářství Unie. Hospodářské oživení a budoucí růst hospodářství Unie ve velké míře závisí na tom, zda budou mít malé a střední podniky usazené v Unii možnost získávat kapitál a financování potřebné k tomu, aby uskutečňovaly investice nezbytné k osvojování nových technologií a zařízení v zájmu zvyšování své konkurenceschopnosti. Vzhledem k omezenému rozsahu alternativních zdrojů financování vnímají malé a střední podniky usazené v Unii důsledky bankovní krize mnohem intenzivněji. Proto je důležité vyplnit stávající mezeru ve financování pro malé a střední podniky a zajistit v současné situaci náležitý tok bankovních úvěrů v jejich prospěch. Kapitálové požadavky na expozice vůči malým a středním podnikům by měly být sníženy uplatněním podpůrného koeficientu ve výši 0,7619, tak aby mohly úvěrové instituce poskytování úvěrů malým a středním podnikům zvýšit. V zájmu dosažení tohoto cíle by úvěrové instituce měly skutečně využívat snížení kapitálových požadavků plynoucí z uplatnění podpůrného koeficientu za výhradním účelem poskytování přiměřeného toku úvěrů malým a středním podnikům usazeným v Unii. Příslušné orgány by měly pravidelně sledovat celkový objem expozic úvěrových institucí vůči malým a středním podnikům a celkový objem kapitálových odpočtů.
(45)
V souladu s rozhodnutím Basilejského výboru pro bankovní dohled, které dne 10. ledna 2011 schválila skupina GHOS, by mělo být možné v okamžiku neživotaschopnosti instituce všechny nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 instituce zcela odepsat nebo zcela převést na kmenový kapitál tier 1. Do práva Unie by měly být v rámci požadavků souvisejících s ozdravnými postupy a řešením problémů úvěrových institucí a investičních podniků zahrnuty právní předpisy nezbytné k zajištění toho, aby kapitálové nástroje podléhaly doplňkovému mechanismu absorpce ztrát. Pokud by do 31. prosince 2015 nebyly přijaty právní předpisy Unie upravující požadavek, aby mohly být kapitálové nástroje zcela a trvale odepsány nebo převedeny na nástroje kmenového kapitálu tier 1 v případě, že daná instituce již není považována za životaschopnou, by Komise měla posoudit, zda by takové ustanovení mělo být zahrnuto do tohoto nařízení, podat o tomto posouzení zprávu a předložit s ohledem na něj vhodné legislativní návrhy.
(46)
Toto nařízení respektuje zásadu proporcionality, protože bere v úvahu zvláště rozdíly mezi institucemi se zřetelem na jejich velikost, rozsah prováděných operací a činností. Respektování zásady proporcionality rovněž znamená, že se pro retailové expozice uznávají co možná nejjednodušší ratingové postupy, a to i v rámci přístupu založeného na interním ratingu (dále jen „přístup IRB“). Členské státy by měly zajistit, aby byly požadavky stanovené v tomto nařízení uplatňovány způsobem odpovídajícím povaze, rozsahu a složitosti rizik, která vyplývají z modelu podnikání a z činností instituce. Komise by měla zajistit, aby akty v přenesené pravomoci, prováděcí akty a regulační a prováděcí technické normy byly v souladu se zásadou proporcionality, a bylo tak zaručeno, že bude toto nařízení uplatňováno přiměřeným způsobem. EBA by proto měl zajistit, aby byly všechny regulační a prováděcí technické normy vypracovány tak, aby byly v souladu se zásadou proporcionality a prosazovaly ji.
(47)
Příslušné orgány by měly věnovat náležitou pozornost případům, u nichž mají podezření, že jsou dotyčné informace považovány za vyhrazené nebo důvěrné proto, aby se zabránilo jejich zpřístupnění. Přestože se instituce může rozhodnout nezveřejnit informace proto, že tyto informace jsou považovány za vyhrazené nebo důvěrné, samotná skutečnost, že jsou informace považovány za vyhrazené nebo důvěrné,by je neměla zbavovat odpovědnosti, jestliže bylo zjištěno, že nepředložení daných informací mělo významný dopad.
(48)
Skutečnost, že se toto nařízení neustále vyvíjí, umožňuje institucím vybrat si ze tří různě složitých přístupů k úvěrovému riziku. S cílem umožnit zejména malým institucím, aby se mohly rozhodnout pro přístup IRB, který je citlivější vůči rizikům, by měla být příslušná ustanovení vykládána tak, že kategorie expozic zahrnují veškeré expozice, které jsou jim v celém tomto nařízení - přímo či nepřímo - postaveny na roveň. Obecným pravidlem je, že by příslušné orgány neměly dávat přednost některému z těchto tří přístupů, pokud jde o postup dohledu, tj. instituce provozující činnost na základě standardizovaného přístupu by neměly pouze z tohoto důvodu podléhat přísnějšímu dohledu.
(49)
Měly by se ve větší míře uznávat techniky snižování úvěrového rizika, a to v rámci pravidel, která zajistí, že platební schopnost nebude ohrožena nesprávným uznáváním. Obvyklé bankovní zajištění ke snižování úvěrových rizik, které je již uplatňováno v jednotlivých členských státech, by se mělo, kdykoliv je to možné, uznávat ve standardizovaném přístupu, ale také v jiných přístupech.
(50)
S cílem zajistit, aby byla rizika a snižování rizik vyplývající ze sekuritizační činnosti a investic institucí řádně zohledňována v rámci kapitálových požadavků pro instituce, je nutno zahrnout pravidla obezřetnostního a vůči riziku citlivého posuzování takové činnosti a takových investic. Za tímto účelem je třeba vytvořit jasnou a ucelenou definici sekuritizace zachycující každou transakci nebo systém transakcí, jimiž je úvěrové riziko související s jednou expozicí či seskupením expozic rozloženo do jednotlivých tranší. Expozice, která vytváří přímou platební povinnost v rámci transakce nebo systému transakcí používaných k financování nebo řízení hmotných aktiv, by neměla být považována za expozici vůči sekuritizaci, a to i když daná transakce nebo daný systém transakcí mají platební povinnosti s různou nadřízeností.
(51)
Kromě dohledu zaměřeného na zajištění finanční stability je třeba mechanismů navržených k posílení a rozvoji účinného dohledu nad případnými bublinami a jejich předcházení, aby byla zajištěna optimální alokace kapitálu s ohledem na makroekonomické výzvy a cíle, zejména pokud jde o dlouhodobé investice do reálné ekonomiky.
(52)
Operační riziko představuje pro instituce významné riziko, a proto musí být kryto kapitálem. Je nutné přihlédnout k různorodosti institucí v Unii tím, že se vymezí alternativní přístupy k výpočtu požadavků na krytí operačního rizika, které budou zahrnovat různé úrovně citlivosti vůči riziku a vyžadovat různý stupeň propracovanosti. Institucím by měly být poskytnuty vhodné pobídky, které by je motivovaly k zavádění přístupů citlivějších vůči riziku. Vzhledem k tomu, že techniky měření a řízení operačního rizika byly vypracovány teprve v poslední době, měla by se pravidla průběžně přezkoumávat, popřípadě aktualizovat, přičemž by se měl brát ohled i na náklady různých linií podnikání a na uznávání technik snižování rizika. Zvláštní pozornost u jednoduchých přístupů pro výpočet kapitálových požadavků na krytí operačního rizika by se měla věnovat zohlednění pojištění.
(53)
Sledování a kontrola expozic instituce by měly být nedílnou součástí dohledu nad ní. Přílišná koncentrace expozic na jednoho klienta nebo jednu ekonomicky spjatou skupinu klientů totiž může způsobit nepřípustné riziko ztráty. Takovou situaci lze hodnotit tak, že je na újmu platební schopnosti instituce.
(54)
Při zjišťování existence ekonomicky spjaté skupiny klientů, a tedy expozic představujících jediné riziko, je rovněž důležité brát v úvahu rizika plynoucí ze společného zdroje významného financování poskytovaného danou institucí, jejich finanční skupinou nebo jejich ekonomicky spjatými stranami.
(55)
Přestože je žádoucí, aby se výpočet hodnoty expozice prováděl na základě výpočtu pro účely kapitálových požadavků, je nicméně vhodné přijmout pravidla sledování velkých expozic bez použití rizikových vah nebo stupňů rizika. Navíc byly techniky snižování úvěrového rizika používané v režimu platební schopnosti navrženy s předpokladem dobře diverzifikovaného úvěrového rizika. V případě velkých expozic, u kterých jde o koncentraci rizika vůči jediné protistraně, není úvěrové riziko dobře diverzifikované. Účinky uvedených technik by proto měly podléhat obezřetnostním ochranným opatřením. V této souvislosti je nutné zajistit faktické obnovení úvěrového zajištění pro účely velkých expozic.
(56)
Vzhledem k tomu, že ztráta vzniklá z expozice vůči instituci může být stejně vážná jako ztráta plynoucí z jakékoli jiné expozice, je nutné na takové expozice nahlížet jako na jakékoli jiné expozice a jako takové je také vykazovat. Pro zmírnění nepřiměřeného dopadu tohoto přístupu na menší instituce bylo zavedeno alternativní kvantitativní omezení. Kromě toho platí výjimka pro velmi krátkodobé expozice spojené s převody peněž, které spočívají v provádění plateb, clearingu, vypořádání a úschově, s cílem usnadnit řádné fungování finančních trhů a související infrastruktury. Tyto služby zahrnují například hotovostní clearing a vypořádání a podobné činnosti pro usnadnění vypořádání. K souvisejícím expozicím patří expozice, které nebylo možno předvídat, a které proto úvěrová instituce plně nekontroluje, mimo jiné bilance mezibankovních účtů vyplývající z plateb klientů, včetně připsaných či odepsaných poplatků a úroků, a další platby za služby pro klienty, stejně jako vydaný či přijatý kolaterál.
(57)
Je důležité sladit zájmy podniků, které úvěry „přebalují“ do obchodovatelných cenných papírů a jiných finančních nástrojů (původci nebo sponzoři), a podniků, které do těchto cenných papírů nebo nástrojů investují (investoři). Za tímto účelem by si původce nebo sponzor měl ponechat významný podíl na podkladových aktivech. Proto je důležité, aby si původci nebo sponzoři zachovali expozici vůči riziku z dotčených úvěrů. Obecně by mělo platit, že sekuritizace by neměla být strukturována způsobem, který umožní vyhnout se uplatnění požadavku na zachování expozice, zejména prostřednictvím struktury poplatků či prémií nebo obojího. Toto zachování expozice by mělo být použitelné ve všech situacích, kdy je použitelná ekonomická podstata sekuritizace bez ohledu na to, jaké právní struktury nebo nástroje jsou použity pro získání této ekonomické podstaty. Zejména v případech, kdy je úvěrové riziko převedeno sekuritizací, by investoři měli přijímat rozhodnutí pouze po provedení náležité hloubkové kontroly, pro niž potřebují přiměřené informace o sekuritizaci.
(58)
Toto nařízení rovněž stanoví, že požadavek na zachování expozice nesmí být uplatňován vícenásobně. U kterékoli sekuritizace postačuje, aby se požadavek vztahoval pouze na původce nebo na sponzora nebo na původního věřitele. Pokud sekuritizace obsahuje jako podkladové transakce jiné sekuritizace, požadavek na zachování expozice by se měl uplatnit pouze na sekuritizaci, která je předmětem investice. Požadavek na zachování expozice by se neměl vztahovat na pohledávky nabyté za úplatu, pokud vyplývají z činnosti podniku, v případě, že jsou převedeny nebo prodány za sníženou cenu za účelem financování této činnosti. Příslušné orgány by měly uplatňovat rizikovou váhu v souvislosti s nesplněním povinnosti provádět hloubkovou kontrolu a řídit rizika, pokud jde o sekuritizaci v případě závažnějších porušení zásad a postupů, které jsou relevantní pro analýzu podkladových rizik. Komise by měla rovněž posoudit, zda by zamezení vícenásobnému uplatňování požadavků na zachování expozice mohlo usnadňovat praktiky pro obcházení požadavku na zachování expozice a zda příslušné orgány pravidla pro sekuritizace účinně vymáhají.
(59)
Za účelem řádného posouzení rizik vyplývajících ze sekuritizovaných expozic u obchodního i investičního portfolia by měla být prováděna hloubková kontrola. Povinnost provádět hloubkovou kontrolu by navíc měla být přiměřená. Postupy hloubkové kontroly by měly přispívat ke zvyšování vzájemné důvěry mezi původci, sponzory a investory. Je proto žádoucí, aby byly řádně zveřejňovány podstatné informace týkající se těchto postupů.
(60)
V případech, kdy je instituce vystavena expozici vůči vlastnímu mateřskému podniku nebo vůči jiným dceřiným podnikům tohoto mateřského podniku, je zapotřebí zvláštní obezřetnosti. Řízení takovýchto expozic institucí by se mělo uskutečňovat zcela samostatně a v souladu se zásadami řádné správy bez ohledu na jakékoliv jiné okolnosti. To je zvlášť důležité v případě velkých expozic a v případech, které se netýkají pouze správy uvnitř skupiny nebo obvyklých transakcí uvnitř skupiny. Příslušné orgány by měly těmto expozicím uvnitř skupiny věnovat zvláštní pozornost. Takové zásady se však nemusí použít, je-li mateřským podnikem finanční holdingová společnost nebo úvěrová instituce, nebo jsou-li jinými dceřinými podniky buď úvěrové či finanční instituce nebo podniky pomocných služeb, pokud se na všechny tyto podniky vztahuje dohled nad úvěrovou institucí na konsolidovaném základě.
(61)
Vzhledem k tomu, že pravidla týkající se kapitálových požadavků jsou citlivá vůči riziku, je žádoucí průběžně přezkoumávat, zda mají významný dopad na hospodářský cyklus. Komise by s přihlédnutím k příspěvku Evropské centrální banky (dálen jen „ECB“) měla o těchto tématech podávat zprávy Evropskému parlamentu a Radě.
(62)
Kapitálové požadavky na obchodníky s komoditami, včetně těch obchodníků, kteří jsou v současné době vyňati z působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů (12), by měly být přezkoumány.
(63)
Liberalizace trhů s plynem a elektřinou je z hospodářského i politického hlediska důležitým cílem Unie. Kapitálové požadavky a další obezřetnostní pravidla, které mají být použity na podniky působící na těchto trzích, by proto měly být přiměřené a neměly by neoprávněně bránit uskutečnění liberalizace. Tento cíl by měl být zohledněn zejména při provádění přezkumu tohoto nařízení.
(64)
Instituce, které investují do resekuritizací, by měly postupovat s náležitou péčí i ve věci podkladových sekuritizací a nesekuritizovaných expozic, které jsou základem výsledných resekuritizací. Instituce by měly posoudit, zda expozice v rámci programů obchodních cenných papírů zajištěných aktivy (ABCP) představují resekuritizované expozice, včetně expozic v rámci programů s přednostními tranšemi obsahujícími samostatná seskupení celých úvěrů, z nichž žádný nepředstavuje sekuritizovanou či resekuritizovanou expozici, a u nichž ochranu jednotlivých investic před první ztrátou poskytuje subjekt prodávající úvěry. Ve druhém ze zmíněných případů by likviditní příslib příslušného seskupení většinou neměla být považována za resekuritizovanou expozici, neboť tento příslib představuje tranši jediného seskupení aktiv (tj. příslušného seskupení celých úvěrů), jež neobsahuje žádné sekuritizované expozice. Oproti tomu úvěrové posílení v rámci celého programu, které by se vztahovalo pouze na některé ze ztrát přesahující ochranu poskytovanou prodávajícím napříč jednotlivými seskupeními, by většinou představovalo tranšování rizika seskupení skládajícího se z většího počtu aktiv a obsahujícího alespoň jednu sekuritizovanou expozici, a bylo by tudíž resekuritizovanou expozicí. Avšak v případě, že je tento program plně financován pomocí jediného druhu obchodního cenného papíru a pokud úvěrové posílení v rámci celého programu nepředstavuje resekuritizaci nebo pokud je obchodní cenný papír plně podporován sponzorující institucí, v důsledku čehož je investor do obchodního cenného papíru fakticky vystaven riziku selhání sponzora namísto rizika spojeného s podkladovým seskupením či podkladovými aktivy, pak by tento obchodní cenný papír neměl být obecně považován za resekuritizovanou expozici.
(65)
Ustanovení o obezřetném oceňování pro obchodní portfolio by měla platit pro všechny nástroje oceňované reálnou hodnotou v obchodním i investičním portfoliu institucí. Mělo by být vyjasněno, že pokud by uplatnění obezřetného oceňování vedlo k nižší zůstatkové hodnotě, než jaká byla původně evidována v účetnictví, měla by být absolutní hodnota rozdílu odečtena od kapitálu.
(66)
Instituce by měly mít možnost volby, zda u sekuritizovaných pozic, jež podle tohoto nařízení obdrží rizikovou váhu 1 250 %, použijí kapitálový požadavek, nebo je odečtou od položek kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na to, zda jsou tyto pozice součástí obchodního či investičního portfolia.
(67)
Instituce, které jsou původci nebo sponzory, by neměly mít možnost obcházet zákaz skryté podpory využitím svých obchodních portfolií k poskytnutí takové podpory.
(68)
Aniž je dotčeno zpřístupňování údajů výslovně požadované tímto nařízením, cílem požadavků na zpřístupnění by mělo být poskytnout účastníkům trhu přesné a komplexní informace ohledně rizikového profilu jednotlivých institucí. Instituce by proto měly být povinny zpřístupňovat doplňující informace, které nejsou výslovně uvedené v tomto nařízení, pokud je takové zpřístupnění nezbytné k naplnění uvedeného cíle. Příslušné orgány by současně měly věnovat náležitou pozornost případům, u nichž mají podezření, že jsou dotyčné informace určitou institucí považovány za vyhrazené nebo důvěrné proto, aby se zabránilo jejich zpřístupnění.
(69)
Pokud externí úvěrové hodnocení sekuritizované pozice zahrnuje účinek zajištění úvěrového rizika poskytovaného investiční institucí samotnou, neměla by mít daná instituce možnost získat prospěch z nižší rizikové váhy vyplývající z tohoto zajištění rizika. Sekuritizovaná pozice by se neměla odečítat od kapitálu, existují-li jiné způsoby určení rizikové váhy v souladu se skutečným rizikem pozice, které takové zajištění úvěrového rizika neberou v úvahu.
(70)
Vzhledem k nedávným špatným výsledkům by standardy interních modelů pro výpočet kapitálových požadavků souvisejících s tržním rizikem měly být zpřísněny. Zejména je třeba doplnit jejich způsob zachycování rizik, pokud jde o úvěrová rizika v obchodním portfoliu. Kromě toho by kapitálové požadavky měly obsahovat složku odpovídající krizovým podmínkám, která by kapitálové požadavky zpřísnila s ohledem na zhoršující se podmínky na trhu a omezila procyklický potenciál. Instituce by měly také provést reverzní zátěžové testy, aby vyzkoušely, které scénáře by mohly ohrozit životaschopnost instituce, s výjimkou případu, kdy mohou prokázat, že takový test je zbytečný. Vzhledem k nedávným konkrétním obtížím, které vznikly při zacházení se sekuritizovanými pozicemi pomocí přístupů založených na interních modelech, by mělo být uznání možnosti institucí modelovat rizika sekuritizace k výpočtu kapitálových požadavků v obchodním portfoliu omezeno a automaticky by měl být pro sekuritizované pozice v obchodním portfoliu povinný standardizovaný kapitálový požadavek.
(71)
Toto nařízení stanoví omezené výjimky pro některé činnosti obchodování s korelací, podle kterých může instituci její orgán dohledu povolit vypočítat komplexní rizikový kapitálový požadavek za předpokladu, že budou dodrženy přísné požadavky. V takových případech by tyto činnosti instituce měly podléhat kapitálovému požadavku rovnajícímu se buď kapitálovému požadavku vypočtenému v souladu s vnitřním postupem, nebo 8 % kapitálového požadavku ke specifickému riziku vypočtenému v souladu se standardizovanou metodou podle toho, který je vyšší. Tyto expozice by neměly podléhat požadavku k dodatečnému riziku, nýbrž by měly být začleněny do měření hodnoty v riziku a do měření stresové hodnoty v riziku
(72)
S přihlédnutím k povaze a objemu neočekávaných ztrát, které instituce během finanční a hospodářské krize utrpěly, je nezbytné dále zlepšovat kvalitu a harmonizaci kapitálu, který musí mít instituce k dispozici. To by mělo zahrnovat zavedení nové definice základních prvků kapitálu, který je k dispozici pro absorpci neočekávaných ztrát v okamžiku, kdy nastanou, vylepšení definice hybridního kapitálu a jednotné změny obezřetnostního dohledu nad kapitálem. Je rovněž zapotřebí výrazně navýšit úroveň kapitálu, včetně nových kapitálových ukazatelů se zaměřením na základní prvky kapitálu, který je k dispozici pro absorpci neočekávaných ztrát v okamžiku, kdy nastanou. Očekává se, že instituce, jejichž akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, by měly splňovat své kapitálové požadavky v souvislosti se základními prvky kapitálu pouze prostřednictvím těchto akcií, které splňují soubor přísných kritérií pro základní kapitálové nástroje a zveřejněné fondy dané instituce. Aby byla odpovídajícím způsobem zohledněna různorodost právních forem institucí působících v Unii, měl by soubor přísných kritérií pro základní kapitálové nástroje zajistit nejvyšší kvalitu základních kapitálových nástrojů pro instituce, jejichž akcie nejsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu. To by nemělo institucím bránit v tom, aby z akcií s diferencovanými hlasovacími právy a akcií bez hlasovacích práv vyplácely rozdělení výnosů, která jsou násobkem výnosů vyplácených z akcií, jež jsou spojeny s relativně větším rozsahem hlasovacích práv, za předpokladu, že jsou bez ohledu na rozsah hlasovacích práv dodržena přísná kritéria pro nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, včetně kritérií týkajících se flexibility výplat, a že v případě výplaty rozdělení výnosu má být tento výnos vyplacen u všech akcií emitovaných danou institucí.
(73)
Existují různé druhy expozic v oblasti financování obchodu, ale některé prvky mají společné: vyznačují se například nízkou hodnotou, krátkým trváním a identifikovatelným zdrojem splácení. Opírají se o pohyb zboží a služeb, který je základem reálné ekonomiky, a většinou podporují malé společnosti při naplňování jejich běžných potřeb, čímž vytvářejí hospodářský růst a pracovní příležitosti. Přítoky a odtoky jsou obvykle vyrovnány, a riziko likvidity je tak omezeno.
(74)
Je vhodné, aby orgán EBA vedl aktuální seznam všech forem kapitálových nástrojů, které jsou v jednotlivých členských státech považovány za nástroje kmenového kapitálu tier 1. EBA by měl z uvedeného seznamu vyřadit nástroje vydané po vstupu tohoto nařízení v platnost, které nesplňují kritéria stanovená v tomto nařízení, nejedná-li se o nástroje státní podpory, a měl by toto vyřazení veřejně oznámit. Jestliže po oznámení Evropského orgánu pro bankovnictví o vyřazení určitého nástroje ze seznamu je daný nástroj nadále uznáván, měl by EBA v plném rozsahu uplatnit své pravomoci, zejména pravomoci, které mu svěřuje článek 17 nařízení (EU) č. 1093/2010 týkající se porušení práva Unie. Připomíná se, že pro přiměřenou reakci na případy nesprávného či nedostatečného uplatňování práva Unie se uplatňuje třístupňový mechanismus, v němž je jako první krok orgán EBA oprávněn vyšetřovat údajné nesprávné či nedostatečné plnění povinností vyplývajících z práva Unie ze strany vnitrostátních orgánů při provádění dohledu a vydat k tomu doporučení. Za druhé, pokud se příslušný vnitrostátní orgán tímto doporučením neřídí, je Komise zmocněna k vydání formálního stanoviska zohledňujícího doporučení orgánu EBA požadujícího po příslušném orgánu, aby přijal nezbytná opatření pro zajištění souladu s právem Unie. Za třetí ve výjimečných případech, v nichž dojde k trvalé nečinnosti dotčeného příslušného orgánu a situaci nebude možné řešit jiným způsobem, je orgán EBA oprávněn přijímat rozhodnutí určená jednotlivým finančním institucím. Kromě toho se připomíná, že podle článku 258 Smlouvy o fungování EU má-li Komise za to, že členský stát nesplnil povinnost, která pro něj ze Smluv vyplývá, může věc předložit Soudnímu dvoru Evropské unie.
(75)
Toto nařízení by nemělo mít vliv na schopnost příslušných orgánů zachovat procesy předběžného schvalování úvěrů u smluv týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a tier 2. V těchto případech mohou být tyto kapitálové nástroje započteny pouze do vedlejšího kapitálu tier 1 a tier 2 instituce, a to poté, co byly tyto schvalovací procesy úspěšně dokončeny.
(76)
Za účelem posílení tržní disciplíny a finanční stability je nezbytné zavést podrobnější požadavky na zpřístupňování formy a povahy regulativního kapitálu a změny obezřetnostního dohledu učiněné proto, aby se zajistilo, že investoři a vkladatelé jsou dostatečně dobře informováni o solventnosti institucí.
(77)
Dále je nezbytné, aby příslušné orgány měly alespoň v souhrnné podobě informace o úrovni rep, půjček cenných papírů a všech formách zatížení aktiv. Tyto informace by měly být příslušným orgánům poskytnuty prostřednictvím zprávy. Po účely posílení disciplíny na trhu by měly existovat přesnější požadavky na zveřejňování rep a půjček cenných papírů.
(78)
Měla by být zavedena nová definice kapitálových a regulativních kapitálových požadavků způsobem, který zohledňuje skutečnost, že existují rozdílné vnitrostátní výchozí body a okolnosti, přičemž úvodní odchylky nových norem by se měly během přechodného období odstranit. Za účelem zajištění řádné kontinuity úrovně kapitálu budou nástroje vydané v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu a před datem uplatňování tohoto nařízení zachovány během přechodného období. Závislost na státní podpoře by měla být v budoucnu co možná nejvíce snížena. Jestliže se však v některých situacích ukáže státní podpora jako nezbytná, mělo by nařízení stanovit rámec pro řešení těchto situací. Nařízení by mělo zejména stanovit, jakým způsobem by se mělo zacházet s kapitálovými nástroji vydanými v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu. Možnost institucí tohoto zacházení využívat by měla podléhat přísným podmínkám. Umožní-li navíc toto zacházení odchýlit se od nových kritérií pro kvalitu kapitálových nástrojů, měly by být tyto odchylky co nejvíce omezeny. V případě stávajících kapitálových nástrojů vydaných v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu by se mělo zřetelně rozlišovat mezi kapitálovými nástroji, které požadavky tohoto nařízení splňují, a kapitálovými nástroji, které požadavky tohoto nařízení nesplňují. Pro kapitálové nástroje, které požadavky tohoto nařízení nesplňují, by proto mělo toto nařízení stanovit vhodná přechodná ustanovení.
(79)
Směrnice 2006/48/ES vyžadovala, aby úvěrové instituce měly do 31. prosince 2011 k dispozici kapitál, který je vyšší nebo se rovná stanoveným minimálním částkám. Vzhledem k pokračování účinků finanční krize v bankovnictví a k prodloužení přechodných ustanovení týkajících se kapitálu přijatých Basilejským výborem pro bankovní dohled je vhodné na omezenou dobu znovu zavést spodní hranici, dokud nebudou zavedeny dostatečné výše kapitálu v souladu s přechodnými ustanoveními o kapitálu podle tohoto nařízení, která budou postupně zaváděna od data použitelnosti tohoto nařízení až do roku 2019.
(80)
V případě skupin, které zahrnují velké bankovní nebo investiční podniky a pojišťovny, platí zvláštní pravidla stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu (13), která řeší toto „dvojí započtení“ kapitálu. Směrnice 2002/87/ES vychází z mezinárodně dohodnutých zásad řešení rizik napříč odvětvími. Toto nařízení posiluje způsob použití těchto pravidel finančních konglomerátů na skupiny bank a investičních podniků, aby se zajistilo jejich důrazné a jednotné provádění. Veškeré další nezbytné změny bude řešit přezkum směrnice 2002/87/ES, který má být proveden v roce 2015.
(81)
Finanční krize upozornila na to, že instituce výrazně podcenily úroveň úvěrového rizika protistrany související s OTC deriváty. To přimělo skupinu G-20, aby v září roku 2009 vyzvala k tomu, aby byl u více OTC derivátů prováděn clearing prostřednictvím ústřední protistrany. Zároveň požadovali, aby ty OTC deriváty, u kterých nelze provést clearing centrálně, podléhaly vyšším kapitálovým požadavkům, aby se řádně zohlednila vyšší rizika s nimi spojená.
(82)
Na základě výzvy skupiny G-20 změnil Basilejský výbor pro bankovní dohled podstatným způsobem režim úvěrového rizika protistrany v rámci Basileje III. Očekává se, že rámec Basilej III výrazně navýší kapitálové požadavky související s OTC deriváty a financováním cenných papírů prováděným institucemi a vytvoří důležité pobídky pro instituce pro využívání ústřední protistrany. Dále se očekává, že rámec Basilej III poskytne další pobídky pro posílení řízení rizika pro úvěrové expozice protistrany a zreviduje stávající režim pro řešení expozic úvěrového rizika protistrany vůči ústředním protistranám.
(83)
Instituce by měly mít k dispozici dodatečný kapitál v důsledku rizika úvěrových úprav v ocenění plynoucím z OTC derivátů. Instituce by rovněž měly při výpočtu kapitálových požadavků pro expozice úvěrového rizika protistrany, které pramení z OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vůči některým finančním institucím, používat vyšší korelaci hodnot aktiv. Instituce by rovněž měly být povinny výrazně zlepšit měření a řízení úvěrového rizika protistrany prostřednictvím lepšího ošetření rizik pozitivní korelace, protistran využívajících ve velké míře páky a kolaterálu, společně se souvisejícím posílením v oblastech zpětného a zátěžového testování.
(84)
Obchodní expozice vůči ústředním protistranám obvykle využívají mnohostranného vzájemného započtení a mechanismu sdílení ztrát, jež poskytují ústřední protistrany. Díky tomu je s nimi spojeno velmi nízké úvěrové riziko protistrany, a proto by měly podléhat velmi nízkým kapitálovým požadavkům. Tento požadavek by měl být zároveň kladný, aby se zajistilo, že instituce budou sledovat a monitorovat své expozice vůči ústředním protistranám v rámci řádného řízení rizik a uvědomí si, že ani obchodní expozice vůči ústředním protistranám nejsou bez rizika.
(85)
Fond ústřední protistrany pro riziko selhání představuje mechanismus, který umožňuje sdílení (rozložení) ztrát mezi členy clearingového systému této ústřední protistrany. Použije se v případě, že ztráty, které utrpěla ústřední protistrana po selhání člena clearingového systému, jsou větší než marže a příspěvky člena clearingového systému do fondu pro riziko selhání a jakákoli jiná obrana, kterou může ústřední protistrana použít před tím, než využije příspěvků zbývajících členů clearingového systému do fondu pro riziko selhání. V souvislosti s tím je riziko ztráty spojené s expozicí z příspěvků fondu pro riziko selhání vyšší než riziko spojené s obchodními expozicemi. A proto by tento druh expozic měl podléhat vyššímu kapitálovému požadavku.
(86)
„Hypotetický kapitál“ ústřední protistrany by měl představovat veličinu, která je zapotřebí pro stanovení kapitálového požadavku pro expozice člena clearingového systému na základě jeho příspěvků do fondu ústřední protistrany pro riziko selhání. Neměl by být vnímán jinak. Zejména by neměl být vnímán jako výše kapitálu, který je ústřední protistrana povinna mít k dispozici na základě požadavku příslušného orgánu.
(87)
Přezkum ošetření úvěrového rizika protistrany, a zejména zavedení vyšších kapitálových požadavků pro dvoustranné smlouvy o derivátech za účelem zohlednění vyššího rizika, které tyto smlouvy představují pro finanční systém, je nedílnou součástí úsilí Komise zajistit efektivní, bezpečné a zdravé derivátové trhy. Toto nařízení tudíž doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (14).
(88)
Komise by měla provést přezkum příslušných výjimek pro velké expozice do 31. prosince 2015. Do výsledku tohoto přezkumu by členské státy měly i nadále mít zachovánu možnost rozhodnout o vynětí některých velkých expozic z těchto pravidel po dostatečně dlouhé přechodné období. Komise přezkoumá, zda by tyto výjimky měly být i nadále uplatňovány podle uvážení nebo na obecnější úrovni a zda rizika spojená s těmito expozicemi jsou ošetřena jinými účinnými způsoby stanovenými v tomto nařízení; vycházet při tom bude z práce vykonané v kontextu přípravy směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/111/ES ze dne 16. září 2009, kterou se mění směrnice 2006/48/ES, 2006/49/ES a 2007/64/ES, pokud jde o banky přidružené k ústředním institucím, některé položky kapitálu, velkou angažovanost, režimy dohledu a krizové řízení (15) a jednání o ní a zohlední rovněž mezinárodní vývoj a vývoj na úrovni Unie v této problematice.
(89)
S cílem zajistit, aby výjimky pro expozice udělované příslušnými orgány neohrozily soudržnost jednotných pravidel trvale stanovených tímto nařízením, by příslušné orgány měly po uplynutí přechodného období a nebude-li k dispozici výsledek uvedeného přezkumu konzultovat orgán EBA, zda je vhodné i nadále využívat výjimky pro určité expozice.
(90)
Roky, které předcházely finanční krizi, byly charakteristické nadměrným nárůstem expozic institucí ve vztahu k jejich kapitálu (páky). Během finanční krize byly instituce donuceny v důsledku ztrát a nedostatku finančních prostředků v krátké době významným způsobem snížit svoji páku. To zesílilo tlaky na snížení cen aktiv, a tím vznikly institucím další ztráty, což následně vedlo k dalšímu snížení jejich kapitálu. V konečném důsledku tato negativní spirála způsobila snížení dostupnosti úvěrů pro reálnou ekonomiku a hlubší a delší krizi.
(91)
Kapitálové požadavky vycházející z rizik jsou zásadní pro zajištění dostatečného kapitálu pro krytí neočekávaných ztrát. Nicméně krize ukázala, že jen tyto požadavky nestačí, aby zabránily institucím podstupovat nadměrné a neudržitelné pákové riziko.
(92)
V září roku 2009 se vedoucí představitelé skupiny G-20 zavázali k vytvoření mezinárodně dohodnutých pravidel, jež budou odrazovat od využívání nadměrné páky. Za tímto účelem podpořili zavedení pákového poměru jako doplňujícího měřítka do rámce Basilej II.
(93)
V prosinci roku 2010 zveřejnil Basilejský výbor pro bankovní dohled pokyny, kterými se stanoví metodika výpočtu pákového poměru. Tato pravidla stanoví období pozorování, které bude probíhat od 1. ledna 2013 do 1. ledna 2017 a během něhož bude monitorován pákový poměr, jeho složky a chování ve vztahu k požadavku založenému na riziku. Na základě výsledků tohoto období pozorování hodlá Basilejský výbor pro bankovní dohled v první polovině roku 2017 učinit případné konečné úpravy definice a kalibrace pákového poměru, aby z něj mohlo být od 1. ledna 2018 učiněno závazné měřítko na základě náležitého přezkumu a kalibrace. Pokyny Basilejského výboru pro bankovní dohled rovněž stanoví od 1. ledna 2015 zpřístupňování informací o pákovém poměru a jeho složkách.
(94)
Pákový poměr představuje nový nástroj pro regulaci a dohled, který má Unie k dispozici. V souladu s mezinárodními dohodami by měl být nejprve zaveden jako doplňkový prvek, který mohou příslušné orgány dohledu dle vlastního uvážení uplatňovat na jednotlivé instituce. Ohlašovací povinnosti institucí by umožnily řádný přezkum a kalibraci, s cílem učinit z něj od 1. ledna 2018 závazné měřítko.
(95)
Při přezkoumávání dopadu pákového poměru na různé modely podnikání by měla být věnována pozornost zejména modelům podnikání, které jsou považovány za modely s malou mírou rizika, jako jsou hypoteční úvěry a specializované úvěry u regionálních vlád, místních orgánů nebo subjektů veřejného sektoru. Na základě získaných údajů a zjištění z přezkumu v rámci dohledu v průběhu období pozorování by měl orgán EBA ve spolupráci s příslušnými orgány vyvinout klasifikaci modelů podnikání a rizik. Na základě patřičné analýzy a rovněž s ohledem na historické údaje nebo zátěžové scénáře by mělo být vyhodnoceno, jaké jsou vhodné úrovně pákového poměru, které zajišťují odolnost příslušných modelů podnikání, a zda by tyto úrovně měly být stanoveny formou minimálních hodnot nebo formou rozpětí. Po skončení období pozorování a kalibrace příslušných úrovní pákového poměru a na základě uvedeného hodnocení může EBA zveřejnit náležitý statistický přezkum pákového poměru, včetně průměrných hodnot a směrodatných odchylek. Po přijetí požadavků na pákový poměr by orgán EBA měl zveřejnit náležitý statistický přezkum pákového poměru týkajícího se stanovených kategorií institucí, včetně průměrných hodnot a směrodatných odchylek.
(96)
Instituce by měly v rámci interního postupu pro hodnocení kapitálové přiměřenosti monitorovat úroveň a změny pákového poměru i pákové riziko. Tento monitoring by měl být součástí procesu přezkumu v rámci dohledu. Zejména po vstupu požadavků na pákový poměr v platnost by měly příslušné orgány monitorovat vývoj daného modelu podnikání a odpovídajícího rizikového profilu, aby byla zajištěna aktuální a řádná klasifikace institucí.
(97)
Pro řádné zásady odměňování mají zásadní význam vhodné struktury správy a řízení, transparentnost a zpřístupňování informací. Instituce by měly zpřístupňovat podrobné informace o svých zásadách a postupech odměňování a z důvodu důvěrnosti o souhrnných částkách za ty pracovníky, jejichž pracovní činnosti mají podstatný vliv na rizikový profil daných institucí, aby tak pro trh zajistily dostatečnou transparentnost struktur odměňování a souvisejícího rizika. Uvedené informace by měly být k dispozici všem zúčastněným stranám. Těmito konkrétními požadavky by neměly být dotčeny obecnější požadavky na zveřejňování údajů týkající se politik odměňování použitelné horizontálně napříč odvětvími. Členským státům by navíc mělo být umožněno požadovat, aby instituce poskytovaly podrobnější informace o odměňování.
(98)
Uznání ratingové agentury jako externí ratingové agentury by nemělo přispívat k dalšímu uzavírání trhu, kterému již nyní dominují tři hlavní společnosti. EBA by spolu s centrálními bankami Evropského systému centrálních bank (dále jen „ESBC“) měl zajistit, aby bylo za externí ratingovou agenturou uznáno více ratingových agentur, aniž by proces uznávání zjednodušily nebo zmírnily nároky, a tímto způsobem otevřít trh dalším společnostem.
(99)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (16) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (17) by měly být plně použity na zpracování osobních údajů pro účely tohoto nařízení.
(100)
Instituce by měly mít k dispozici diverzifikovanou rezervu likvidních aktiv, která mohou použít pro pokrytí potřeby likvidity v období krátkodobého nedostatku likvidity. Vzhledem k tomu, že předem nelze s jistotu vědět, která konkrétní aktiva v každé z kategorií aktiv by mohly šoky následně postihnout, je vhodné podporovat diverzifikovanou a vysoce kvalitní likviditní rezervu sestávající z různých kategorií aktiv. Koncentrace aktiv a přílišná závislost na tržní likviditě vytváří ve finančním sektoru systémové riziko, jemuž je třeba předejít. Během počátečního období pozorování je proto třeba vzít v úvahu širokou škálu kvalitních aktiv, jež budou použita k vymezení požadavku krytí likvidity. Při vytváření jednotné definice likvidních aktiv by se za aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou považovaly podle očekávání přinejmenším vládní dluhopisy a dále kryté dluhopisy obchodované na transparentních trzích s trvalým obratem. Rovněž by bylo vhodné, aby byla do likviditní rezervy zahrnuta bez omezení aktiva odpovídající čl. 416 odst. 1 písm. a) až c). V případě použití těchto zásob likvidity by měly instituce zavést plán pro obnovení zásob likvidních aktiv a příslušné orgány by měly zajistit přiměřenost tohoto plánu a jeho realizaci.
(101)
Zásoby likvidních aktiv by měly být k dispozici neustále pro pokrytí odtoku likvidity. Úroveň potřeby likvidity v období krátkodobého nedostatku likvidity by měla být stanovena standardizovaným způsobem za účelem zajištění jednotného standardu spolehlivosti a rovných podmínek. Je třeba zajistit, aby toto standardizované stanovení nemělo žádné nezamýšlené důsledky pro finanční trhy, poskytování úvěrů a hospodářský růst, a je rovněž třeba přihlédnout k různým obchodním a investičním modelům a prostředí financování institucí v Unii. Proto by požadavek krytí likvidity měl podléhat období pozorování. Na základě výsledků sledování podpořených zprávami orgánu EBA by Komise měla být svěřena pravomoc přijmout akt v přenesené pravomoci, kterým se pro Unii včas zavede podrobný a harmonizovaný požadavek krytí likvidity. Jakýkoli akt v přenesené pravomoci, jehož cílem je zavedení požadavku krytí likvidity, by měl být v zájmu zajištění harmonizace v oblasti úpravy likvidity na celosvětové úrovni srovnatelný s ukazatelem krytí likvidity stanoveným v konečném mezinárodním rámci pro měření, standardy a sledování rizika likvidity vypracovaném Basilejským výborem pro bankovní dohled a zohledňovat specifické podmínky v Unii a v členských státech.
(102)
Za tím účelem by během období pozorování měl orgán EBA přezkoumat a vyhodnotit mimo jiné vhodnost prahové hodnoty 60 % pro první úroveň likvidních aktiv, limit pro přítoky likvidity ve výši 75 % odtoku a postupné zavádění požadavku krytí likvidity z úrovně 60 % od 1. ledna 2015 s postupným zvyšováním na 100 %. Při posuzování jednotné definice zásoby likvidních aktiv a podávání zpráv v této souvislosti by měl orgán EBA ve svých analýzách zohlednit definici vysoce kvalitních likvidních aktiv vypracovanou Basilejským výborem pro bankovní dohled a zohlednit přitom specifické podmínky v Unii a v členských státech. EBA by měl určovat, ve kterých měnách potřeby likvidních aktiv institucí usazených v Unii překračují dostupnost těchto likvidních aktiv v dané měně, ale současně by měl rovněž jednou ročně posoudit, zda by měly být použity výjimky, včetně těch, které jsou určeny v této směrnici. Vedle toho by měl EBA jednou ročně posoudit, zda by měly být ve vztahu ke kterékoli z těchto výjimek, jakož i k výjimkám určeným v tomto nařízení, připojeny další podmínky jejich využití institucemi usazenými v Unii nebo zda by měly být stávající podmínky podrobeny přezkumu. EBA by měl předložit výsledky svých analýz v rámci výroční zprávy pro Komisi.
(103)
V zájmu zvýšení efektivnosti a snížení administrativní zátěže by měl orgán EBA vytvořit soudržný rámec pro podávání zpráv, jenž bude založen na harmonizovaném souboru standardů pro požadavky na likviditu a jenž bude uplatňován v celé Unii. Za tímto účelem by měl orgán EBA vyvinout jednotné formáty pro podávání zpráv a řešení v oblasti informačních technologií, v nichž budou zohledněna ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU. Do okamžiku, než se začnou požadavky na likviditu uplatňovat v plném rozsahu, by měly instituce pokračovat v podávání zpráv podle vnitrostátních požadavků.
(104)
Orgán EBA by měl ve spolupráci s ESRB vydat pokyny k zásadám pro používání zásoby likvidity v krizové situaci.
(105)
Nelze považovat za samozřejmé, že se institucím dostane od jiných institucí náležejících do stejné skupiny podpory likvidity, pokud se budou nacházet v situaci, kdy by obtížně dostály svým platebním závazkům. Nicméně s výhradou splnění přísných podmínek a jednotlivého souhlasu všech zúčastněných příslušných orgánů by příslušné orgány měly mít možnost upustit od uplatňování požadavku krytí likvidity pro jednotlivé instituce a stanovit pro tyto instituce konsolidovaný požadavek, aby jim tak umožnily řídit likviditu centrálně na úrovni skupiny nebo podskupiny.
(106)
Ve stejném duchu, pokud není udělená žádná výjimka, by toky likvidity mezi dvěma institucemi, které jsou součástí stejné skupiny a podléhají dohledu na konsolidovaném základě, měly, až se stane požadavek krytí likvidity závazným opatřením, obdržet preferenční sazby přítoku a odtoku pouze v takových případech, kdy byly zavedeny všechny nezbytné záruky. Takové zvláštní preferenční zacházení by mělo být úzce vymezeno a podmíněno splněním řady přísných a objektivních podmínek. Ke zvláštnímu postupu pro určitý tok uvnitř skupiny by mělo být přistoupeno po určení konkrétní úrovně přítoků a odtoků mezi institucí a protistranou pomocí metodiky využívající objektivní kritéria a parametry. Na základě výsledků sledování podpořených zprávou orgánu EBA by na Komisi měla být případně přenesena pravomoc, přijímat akty v přenesené pravomoci s cílem stanovit tyto případy zvláštního postupu uvnitř skupiny, metodiku i objektivní kritéria, kterými jsou tyto případy podmíněny, jakož i podmínky společného rozhodování při posuzování těchto kriterií, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity.
(107)
Dluhopisy, které v Irsku emitovala National Asset Management Agency (NAMA), jsou zvláště důležité pro ozdravění irského bankovnictví a jejich emise byla předem odsouhlasena členskými státy a schválena Komisí jako státní podpora ve formě podpůrného opatření zavedeného s cílem odstranit z rozvah některých úvěrových institucí znehodnocená aktiva. Emise těchto dluhopisů, jakožto přechodné opatření podporované Komisí a ECB, je nedílnou součástí restrukturalizace irského bankovního systému. Irská vláda poskytla záruku za tyto dluhopisy, které tak jsou pro měnové orgány způsobilým kolaterálem. Komise by se měla zabývat specifickými mechanismy pro zachování právních účinků u převoditelných aktiv, které emitovaly nebo za které se zaručily subjekty se schválením Unie, pokud jde o státní podporu, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity. V této souvislosti by Komise měla zohlednit skutečnost, že institucím, které požadavky krytí likvidity vypočítávají podle tohoto nařízení, by mělo být do prosince roku 2019 dovoleno zahrnovat prioritní dluhopisy emitované NAMA mezi aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou.
(108)
Podobně dluhopisy, které emitovala španělská Společnost pro správu aktiv, jsou zvláště důležité pro ozdravění španělského bankovnictví a představují přechodné opatření, které podpořila Komise a Evropská centrální banka a které je nedílnou součástí restrukturalizace španělského bankovního systému. Vzhledem k tomu, že emise těchto dluhopisů je stanovena v Memorandu o porozumění o podmíněnosti politik v oblasti finančního sektoru, podepsaném Evropskou komisí a španělskými orgány dne 23. července 2012, a že převod aktiv musí schválit Evropská komise jako opatření státní podpory zavedené s cílem odstranit z rozvah některých úvěrových institucí znehodnocená aktiva, a v míře, v jaké jsou tyto dluhopisy zaručeny španělskou vládou a jsou způsobilým kolaterálem pro měnové orgány. Komise by se měla zabývat specifickými mechanismy pro zachování právních účinků u převoditelných aktiv, které emitovaly nebo za které se zaručily subjekty se schválením Unie, pokud jde o státní podporu, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity. V této souvislosti by Komise měla zohlednit skutečnost, že institucím, které požadavky krytí likvidity vypočítávají podle tohoto nařízení, by mělo být přinejmenším do prosince roku 2023 dovoleno zahrnovat prioritní dluhopisy španělské Společnosti pro správu aktiv mezi aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou.
(109)
Na základě zpráv, které má EBA předložit, a při přípravě návrhu aktu v přenesené pravomoci týkajícího se požadavků na likviditu by Komise měla rovněž zvážit, zda by se tímto způsobem mělo zacházet také s prioritními dluhopisy emitovanými právními subjekty podobnými jako NAMA v Irsku nebo španělská Společnost pro správu aktiv, jež byly vytvořeny za stejným účelem a jsou zvláště důležité pro ozdravění bankovnictví v jakémkoli jiném členském státě, a to v míře, v jaké jsou tyto dluhopisy zaručeny ústřední vládou příslušného členského státu a jsou způsobilým kolaterálem pro měnové orgány.
(110)
Při vypracovávání návrhů regulačních technických norem určujících metody měření dodatečného odtoku by měl orgán EBA zvážit jako jednu z metod tohoto měření standardizovaný přístup zpětného pohledu.
(111)
Do zavedení ukazatele čistého stabilního financování (NSFR) jako závazného minimálního standardu by instituce měly dodržovat obecné povinnosti financování. Obecná povinnost financování by neměla představovat požadavek na určitý poměr. Pokud bude do zavedení NSFR prostřednictvím vnitrostátního ustanovení zaveden ukazatel stabilního financování jako minimální standard,měly by instituce tento minimální standard odpovídajícím způsobem splňovat.
(112)
Kromě krátkodobé potřeby likvidity by si instituce rovněž měly vytvořit struktury financování, které jsou v dlouhodobém horizontu stabilní. V prosinci roku 2010 se Basilejský výbor pro bankovní dohled dohodl na povýšení ukazatele čistého stabilního financování (Net Stable Funding Ratio, NSFR) na minimální standard k 1. lednu 2018, a dále se dohodl na zavedení přísných postupů vykazování za účelem monitorování tohoto ukazatele během přechodného období a bude pokračovat v přezkumu dopadů těchto standardů na finanční trhy, poskytování úvěrů a hospodářský růst, přičemž bude podle potřeby řešit případné nezamýšlené důsledky. Tím Basilejský výbor pro bankovní dohled schválil, že NSFR bude podléhat období pozorování a bude zahrnovat doložku o přezkumu. V tomto kontextu by orgán EBA měl na základě zpráv, které vyžaduje toto nařízení, posoudit způsob navržení požadavku stabilního financování. Na základě tohoto posouzení by Komise měla předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu a případně vhodné návrhy pro zavedení takového požadavku do roku 2018.
(113)
Nedostatky ve správě a řízení společnosti v řadě institucí přispěly k nadměrnému a neopatrnému riskování v bankovním sektoru, které vedlo k selhání jednotlivých institucí a k systémovým problémům.
(114)
Aby bylo možno monitorovat postupy správy a řízení institucí a zlepšit disciplínu na trhu, měly by instituce zveřejňovat systémy správy a řízení společnosti. Jejich vedoucí orgány by měly schvalovat a zveřejňovat prohlášení, které ujistí veřejnost o dostatečnosti a účinnosti těchto systémů.
(115)
S cílem zohlednit různorodost modelů podnikání institucí na vnitřním trhu by určité dlouhodobé strukturální požadavky, jako jsou ukazatel čistého stabilního financování a pákový poměr, měly být pečlivě posouzeny s cílem podpořit škálu řádných bankovních struktur, které slouží a měly by i nadále sloužit hospodářství Unie.
(116)
Pro zajištění trvalého poskytování finančních služeb domácnostem a firmám je struktura stabilního financování nezbytná. Dlouhodobé toky financování ve finančních systémech založených na bankách v mnoha členských státech se mohou obecně vyznačovat odlišnými charakteristikami oproti tokům zavedeným na jiných mezinárodních trzích. Mimoto mohly být v jednotlivých členských státech vytvořeny specifické struktury financování, jejichž cílem je zajistit stabilní financování dlouhodobých investic, včetně decentralizovaných bankovních struktur pro směrování likvidity či specializovaných cenných papírů krytých hypotečními úvěry, s kterými se obchoduje na vysoce likvidních trzích či jsou vítanou investicí pro dlouhodobé investory. Tyto strukturální faktory by měly být pečlivě zváženy. Za tímto účelem je tedy zásadní, aby poté, co budou finalizovány mezinárodní standardy, EBA a Evropská rada pro systémová rizika na základě požadavku na podávání zpráv stanoveného tímto nařízením vyhodnotily, jakým způsobem by měl být požadavek stabilního financování koncipován, přičemž plně zohlední různorodost struktur financování v rámci bankovního trhu v Unii.
(117)
Aby bylo zajištěno postupné sbližování mezi úrovní kapitálu a obezřetnostními úpravami definice kapitálu v Unii a definice kapitálu stanovené v tomto nařízení v průběhu přechodného období, měly by být kapitálové požadavky obsažené v tomto nařízení zaváděny postupně. Je nezbytné zajistit, aby toto postupné zavádění bylo v souladu s posíleními, která v nedávné době uskutečnily členské státy s ohledem na požadované úrovně kapitálu a definici kapitálu, která v členských státech platí. Proto by během přechodného období měly příslušné orgány v rámci definované spodní a horní meze stanovit, jak rychle je třeba zavést požadovanou úroveň kapitálu a obezřetnostní úpravy, které stanoví toto nařízení.
(118)
Aby byl zajištěn plynulý přechod od odlišných obezřetnostních úprav, které v současné době členské státy používají, na soubor obezřetnostních úprav stanovený v tomto nařízení, měly by příslušné orgány mít možnost během přechodného období i nadále v omezené míře požadovat, aby instituce prováděly obezřetnostní úpravy kapitálu, které se od tohoto nařízení liší.
(119)
Aby instituce měly dostatek času na splnění nových požadovaných úrovní a vyhovění definici kapitálu, měly by být některé kapitálové nástroje, které nesplňují definici kapitálu stanovenou v tomto nařízení, postupně v období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2021 odstraňovány. Dále by některé nástroje podporované státem měly po omezené období být uznávány v plném rozsahu jako součást kapitálu. Emisní ážio související s položkami považovanými podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES za kapitál by mělo být dále za určitých podmínek považováno za kmenový kapitál tier 1.
(120)
S cílem zajistit postupný přechod na jednotná pravidla týkající se zpřístupňování informací ze strany institucí v zájmu poskytnutí přesných a komplexních údajů ohledně rizikového profilu jednotlivých institucí účastníkům trhu, měly by být požadavky pro zpřístupňování informací zaváděny postupně.
(121)
S cílem přihlédnout k vývoji na trhu a zkušenostem s uplatňováním tohoto nařízení by Komise měla Evropskému parlamentu a Radě předložit zprávy, spolu s případnými legislativními návrhy, o možných dopadech kapitálových požadavků na hospodářský cyklus, minimálních kapitálových požadavků pro expozice ve formě krytých dluhopisů, velkých expozic, požadavků na likviditu, páku, expozic vůči převedenému úvěrovému riziku, úvěrového rizika protistrany a metody původní expozice, retailových expozic, definice použitelného kapitálu a úrovně uplatňování tohoto nařízení.
(122)
Prvotním smyslem právního rámce pro úvěrové instituce by mělo být zajistit fungování základních služeb pro reálnou ekonomiku a současně omezit riziko morálního hazardu. Jedním z hlavních nástrojů na podporu tohoto cíle by mohlo být strukturální oddělení činnosti retailového a investičního bankovnictví v rámci bankovní skupiny. Žádné ustanovení současného regulačního rámce by proto nemělo bránit tomu, aby byla zavedena opatření, kterými by bylo toto oddělení uskutečněno. Komise by měla provést analýzu otázky strukturálního oddělení v Unii a předložit zprávu Evropskému parlamentu a Radě a připojit k ní v případě potřeby legislativní návrhy.
(123)
Podobně by za účelem ochrany vkladatelů a zachování finanční stability členské státy měly mít rovněž možnost přijímat strukturální opatření, na jejichž základě by úvěrové instituce povolené v daném členském státě musely snížit své expozice vůči různým právním subjektům v závislosti na jejich činnostech a bez ohledu na to, kde jsou tyto činnosti prováděny. Avšak jelikož by tato opatření mohla mít nepříznivý dopad v podobě roztříštěnosti vnitřního trhu, měla by být schválena pouze s výhradou přísných podmínek platných do doby, než vstoupí v platnost právní akt, jenž bude taková opatření výslovně harmonizovat.
(124)
Za účelem upřesnění požadavků stanovených v tomto nařízení by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o technické úpravy tohoto nařízení k vyjasnění definic pro zajištění jednotného uplatňování tohoto nařízení nebo k zohlednění vývoje na finančních trzích; k přizpůsobení terminologie a znění definic terminologii a znění definic použitých v pozdějších relevantních aktech; ke změnám ustanovení tohoto nařízení o kapitálu v důsledku vývoje účetních standardů nebo práva Unie, nebo s ohledem na sbližování postupů v oblasti dohledu; k rozšíření seznamu kategorií expozic pro účely standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích; k provedení úprav určitých hodnot ve vztahu k těmto kategoriím expozic s cílem zohlednit účinky inflace; k úpravě seznamu a klasifikace podrozvahových položek; a k úpravě specifických ustanovení a technických kritérií pro zacházení s úvěrovým rizikem protistrany, pro standardizovaný přístup a přístup IRB, pro snižování úvěrového rizika, pro sekuritizaci, pro operační riziko, tržní riziko, likviditu, páku a pro zpřístupňování informací s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích nebo vývoj účetních standardů nebo práva Unie, nebo s ohledem na sbližování postupů v oblasti dohledu a měření rizik a s ohledem na výsledky přezkumu v různých oblastech souvisejících s oblastí působnosti směrnice 2004/39/ES.
(125)
Na Komisi by dále měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o dočasné snížení úrovně kapitálu nebo rizikových vah vymezených v tomto nařízení s cílem zohlednit zvláštní okolnosti; vyjasnit vynětí některých expozic z působnosti ustanovení o velkých expozicích obsažených v tomto nařízení; upřesnit částky nezbytné pro výpočet kapitálových požadavků pro obchodní portfolio s ohledem na vývoj v hospodářské a měnové oblasti; upravit kategorie investičních podniků, kterým lze povolit určité výjimky z požadovaných úrovní kapitálu s ohledem na vývoj na finančních trzích; vyjasnit požadavek, aby investiční podniky měly k dispozici kapitál odpovídající jedné čtvrtině jejich fixních režijních nákladů za předchozí rok za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto nařízení; stanovit prvky kapitálu, od nichž by se měly odečíst podíly na nástrojích příslušných subjektů držené institucí; zavést dodatečná přechodná ustanovení týkající se ošetření pojistně-matematických zisků a ztrát při měření penzijních závazků z definovaných požitků u institucí. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(126)
V souladu s prohlášením č. 39 k článku 290 Smlouvy o fungování EU, by Komise měla v souladu se zavedenými postupy pokračovat v konzultacích odborníků jmenovaných členskými státy při vypracovávání svých návrhů aktů v přenesené pravomoci v oblasti finančních služeb.
(127)
Technické normy v oblasti finančních služeb by měly zajistit soulad, jednotné podmínky a přiměřenou ochranu vkladatelů, investorů a spotřebitelů v celé Unii. Vzhledem k vysoce odborným znalostem, jimiž EBA disponuje, by bylo účinné a vhodné pověřit tento orgán vypracováním návrhů regulačních a prováděcích technických norem, které nevyžadují politická rozhodnutí, a jejich předložením Komisi. EBA by měl při vypracovávání návrhu technických norem zajistit účinné administrativní postupy a postupy podávání zpráv. Formáty zpráv musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností institucí.
(128)
Komise by měla přijmout návrhy regulačních technických norem vypracované orgánem EBA v oblastech vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí, určitých kapitálových nástrojů, obezřetnostních úprav, odpočtů od kapitálu, dodatečných kapitálových nástrojů, menšinových podílů, pomocných bankovních služeb, řešení úpravy o úvěrové riziko, pravděpodobnosti selhání, ztrátovostí ze selhání, přístupů k rizikovému vážení aktiv, sbližování postupů dohledu, likvidity a přechodných kapitálových ujednání prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci podle článku 290 Smlouvy o fungování EU a v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni.. Komise a EBA by měly zajistit, aby tyto standardy a požadavky mohly všechny dotčené instituce uplatňovat způsobem, který je přiměřený povaze, rozsahu a složitosti těchto institucí a jejich činností.
(129)
Provedení některých aktů v přenesené pravomoci stanovených v tomto nařízení, jako jsou akty v přenesené pravomoci týkající se požadavků krytí likvidity, může mít potenciálně výrazný dopad na dohlížené instituce a na reálnou ekonomiku. Komise by měla zajistit, aby Evropský parlament a Rada byly vždy dobře informovány o důležitém vývoji na mezinárodní úrovni a o aktuálním uvažování v rámci Komise v dostatečném předstihu před zveřejněním aktů v přenesené pravomoci.
(130)
Komise by měla být dále zmocněna k přijímání prováděcích technických norem vypracovaných orgánem EBA, pokud jde o konsolidaci, společná rozhodnutí, podávání zpráv, zpřístupňování informací, expozice zajištěné zástavním právem nebo obdobnou jistotou, posuzování rizik, přístupy k rizikovému vážení aktiv, rizikové váhy a specifikace některých expozic, zacházení s opcemi a opčními listy, pozice v akciových nástrojích a měnové pozice, používání interních modelů, páku a podrozvahové položky, prostřednictvím prováděcích aktů podle článku 291 Smlouvy o fungování EU a v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010 prováděcích technických norem.
(131)
Vzhledem stupni podrobnosti a množství regulačních technických norem, jež mají být přijaty podle tohoto nařízení, je třeba v případech, kdy Komise přijímá regulační technickou normu, která je totožná s návrhem regulační technické normy předloženým orgánem EBA, případně prodloužit o jeden měsíc lhůtu, v níž mohou Evropský parlament nebo Rada vznést vůči některé regulační technické normě námitku,. Cílem Komise by navíc mělo být přijmout regulační technické normy včas, a umožnit tak Evropskému parlamentu a Radě plně využít možnosti kontroly, vzhledem k objemu a složitosti regulačních technických norem a podrobnostem jednacího řádu Evropského parlamentu a Rady, jejich harmonogramu činností a složení.
(132)
V zájmu zajištění vysoké míry transparentnosti by měl orgán EBA zahájit konzultace týkající se návrhů technických norem uvedených v tomto nařízení. EBA a Komise by měly začít co nejdříve s přípravou zpráv o požadavcích na likviditu a páku, jak stanoví toto nařízení.
(133)
V zájmu zajištění jednotných podmínek provádění tohoto nařízení by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (18).
(134)
S odkazem na článek 345 SFEU, který stanoví, že Smlouvy se nijak nedotýkají úpravy vlastnictví uplatňované v členských státech toto nařízení nezvýhodňuje ani nediskriminuje druhy vlastnictví spadající do oblasti působnosti tohoto nařízení.
(135)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 a vydal stanovisko (19).
(136)
Nařízení (EU) č. 648/2012 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
ČÁST PRVNÍ
OBECNÁ USTANOVENÍ
HLAVA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení stanoví jednotná pravidla týkající se obecných obezřetnostních požadavků, které musí instituce podléhající dohledu podle směrnice 2013/36/EU splňovat v souvislosti s tímto:
a)
s kapitálovými požadavky týkajícími se zcela vyčíslitelných, jednotných a standardizovaných prvků úvěrového rizika, tržního rizika, operačního rizika a vypořádacího rizika;
b)
s požadavky na omezení velkých expozic;
c)
s požadavky na likviditu týkajícími se zcela vyčíslitelných, jednotných a standardizovaných prvků rizika likvidity, a to po vstupu aktu v přenesené pravomoci uvedeného v článku 460 v platnost;
d)
s požadavky na podávání zpráv, které se týkají písmen a), b) a c) a páky;
e)
požadavky na zveřejňování informací.
Toto nařízení neupravuje požadavky na zveřejňování uložené příslušným orgánům v oblasti obezřetnostní regulace a dohledu nad institucemi, které jsou stanoveny ve směrnici 2013/36/EU.
Článek 2
Pravomoci dohledu
Pro účely zajišťování souladu s tímto nařízením mají příslušné orgány pravomoci a dodržují postupy stanovené ve směrnici 2013/36/EU.
Článek 3
Uplatnění přísnějších požadavků ze strany institucí
Toto nařízení institucím nebrání v tom, aby držely kapitál a jeho složky v míře přesahující požadavky tohoto nařízení nebo aby uplatňovaly opatření, která jsou přísnější než požadavky tohoto nařízení.
Článek 4
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„úvěrovou institucí“ podnik, jehož činnost spočívá v přijímání vkladů nebo jiných splatných peněžních prostředků od veřejnosti a poskytování úvěrů na vlastní účet;
2)
„investičním podnikem“ osoba ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 směrnice 2004/39/ES, která podléhají požadavkům stanoveným v uvedené směrnici, s výjimkou:
a)
úvěrových institucí,
b)
místních podniků,
c)
podniků, které nemají povolení poskytovat doplňkovou službu uvedenou v bodě 1 oddíle B přílohy I směrnice 2004/39/ES a které poskytují pouze jednu nebo několik investičních služeb a činností uvedených v bodech 1, 2, 4 a 5 oddílu A přílohy I uvedené směrnice, které nesmějí držet peníze nebo cenné papíry patřící jejich klientům, a které z toho důvodu nemohou být nikdy dlužníky svých klientů;
3)
„institucí“ úvěrová instituce nebo investiční podnik;
4)
„místním podnikem“ podnik, který obchoduje na vlastní účet na trzích finančních futures či opcí nebo jiných derivátů a na hotovostních trzích s jediným účelem zajistit pozice na trzích derivátů nebo který obchoduje na účty jiných členů uvedených trhů, za které ručí členové clearingového systému týchž trhů, přičemž odpovědnost za zajištění plnění smluv uzavřených takovýmto podnikem nesou členové clearingového systému týchž trhů;
5)
„pojišťovnou“ pojišťovna ve smyslu čl. 13 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II) (20);
6)
„zajišťovnou“ zajišťovna ve smyslu čl. 13 bodu 4 směrnice 2009/138/ES;
7)
„subjektem kolektivního investování“ subjekt kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP)ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (21), včetně, není-li stanoveno jinak, subjektů ze třetích zemí vykonávajících obdobné činnosti, které podléhají dohledu podle práva Unie nebo právních předpisů třetí země, která uplatňuje požadavky v oblasti dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii; alternativní investiční fond ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (22), nebo mimounijní alternativní investiční fond ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice;
8)
„subjektem veřejného sektoru“: nekomerční správní subjekt, který je odpovědný ústřední vládě, regionální vládě nebo místním orgánům nebo orgánům, které vykonávají stejné funkce jako regionální vláda a místní orgány, nebo nekomerční podnik, který je vlastněn nebo zřízen a financován ústřední vládou, regionální vládou nebo místními orgány, který má výslovné dohody o zárukách, včetně subjektů s vlastní správou, jež se řídí právními předpisy a jsou pod veřejným dohledem;
9)
„vedoucím orgánem“ vedoucí orgán ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 7 směrnice 2013/36/EU;
10)
„vrcholným vedením“ vrcholné vedení ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 9 směrnice 2013/36/EU;
11)
„systémovým rizikem“ systémové riziko ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 10 směrnice 2013/36/EU;
12)
„rizikem modelu“ riziko modelu ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 11 směrnice 2013/36/EU;
13)
původcem“ subjekt, který:
a)
byl ať již samostatně nebo prostřednictvím spřízněných subjektů přímo či nepřímo subjektem smlouvy zakládající závazky nebo potenciální závazky dlužníka či potenciálního dlužníka, čímž došlo k sekuritizaci expozice,
b)
na vlastní účet nakupuje expozice od třetí strany a pak je sekuritizuje;
14)
„sponzorem“ instituce, která není původcem a která vytváří a spravuje program obchodních cenných papírů zajištěných aktivy nebo jiný sekuritizační systém, v jehož rámci nakupuje expozice od třetích stran;
15)
„mateřským podnikem“:
a)
mateřský podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
b)
pro účely hlavy VII oddílu II kapitol 3 a 4 a hlavy VIII směrnice 2013/36/EU a části páté tohoto nařízení mateřský podnik ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, který fakticky uplatňuje dominantní vliv nad jiným podnikem;
16)
„dceřiným podnikem“:
a)
dceřiný podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
b)
dceřiný podnik ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, nad nímž mateřský podnik fakticky uplatňuje dominantní vliv.
Dceřiné podniky dceřiných podniků se rovněž považují za dceřiné podniky podniku, který je jejich původním mateřským podnikem;
17)
„pobočkou“ provozovna bez právní subjektivity, jež tvoří součást instituce a jež přímo provádí všechny nebo některé operace tvořící podstatu činnosti institucí;
18)
„podnikem pomocných služeb“ podnik, jehož hlavní činností je vlastnictví nebo správa nemovitostí, řízení služeb zpracování dat nebo podobné činnosti, kterými napomáhá hlavní činnosti jedné nebo více institucí;
19)
„společností spravující aktiva“ společnost spravující aktiva ve smyslu čl. 2 bodu 5 směrnice 2002/87/ES a správce alternativního investičního fondu ve smyslu směrnice 2011/61/EU včetně, není-li stanoveno jinak, subjektů ze třetích zemí vykonávajících obdobné činnosti, které podléhají právním předpisům třetí země, která uplatňuje požadavky v oblasti dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii;
20)
„finanční holdingovou společností“ finanční instituce, jejíž dceřiné podniky jsou buď výlučně, nebo převážně institucemi nebo finančními institucemi, přičemž alespoň jeden z nich je institucí, a která není smíšenou finanční holdingovou společností;
21)
„smíšenou finanční holdingovou společností smíšená finanční holdingová společnost ve smyslu čl. 2 bodu 15 směrnice 2002/87/ES;
22)
„holdingovou společností se smíšenou činností“ mateřský podnik, který není finanční holdingovou společností ani institucí ani smíšenou finanční holdingovou společností a mezi jehož dceřiné podniky patří alespoň jedna instituce;
23)
„pojišťovnou ze třetí země“ pojišťovna ze třetí země ve smyslu čl. 13 bodu 3 směrnice 2009/138/ES;
24)
„zajišťovnou ze třetí země“ zajišťovna ze třetí země ve smyslu čl. 13 bodu 6 směrnice 2009/138/ES;
25)
„uznaným investičním podnikem z třetí země“ podnik, který splňuje všechny tyto podmínky:
a)
odpovídá definici investičního podniku, kdyby byly usazeny v Unii,
b)
je povolen ve třetí zemi,
c)
podléhá a vyhovuje pravidlům obezřetnosti považovaným příslušnými orgány alespoň za stejně přísné, jako jsou pravidla stanovená tímto nařízením nebo směrnicí 2013/36/EU;
26)
„finanční institucí“ podnik jiný než instituce, jehož hlavní činností je nabývání účastí nebo výkon jedné nebo více činností uvedených v bodech 2 až 12 a v bodě 15 přílohy I směrnice 2013/36/EU, včetně finanční holdingové společnosti, smíšené finanční holdingové společnosti, platební instituce ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu (23) a společnosti spravující aktiva, avšak nezahrnuje pojišťovací holdingové společnosti a pojišťovací holdingové společnosti se smíšenou činností ve smyslu čl. 212 odst. 1 písm. g) směrnice 2009/138/ES;
27)
„subjektem finančního sektoru“:
a)
instituce;
b)
finanční instituce;
c)
podnik pomocných služeb zahrnutý do konsolidované finanční situace dané instituce;
d)
pojišťovna;
e)
pojišťovna ze třetí země;
f)
zajišťovna;
g)
zajišťovna ze třetí země;
h)
pojišťovací holdingová společnost;
i)
holdingová společnost se smíšenou činností
j)
pojišťovací holdingová společnost se smíšenou činností ve smyslu čl. 212 odst. 1 písm. g) směrnice 2009/138/ES;
k)
podnik vyňatý z oblasti působnosti směrnice 2009/138/ES v souladu s článkem 4 uvedené směrnice;
l)
podnik třetí země, jehož hlavní činnost je srovnatelná s činností jednoho ze subjektů uvedených v písmenech a) až k) výše;
28)
„mateřskou institucí v členském státě“ instituce v členském státě, která má dceřiný podnik ve formě instituce nebo finanční instituce nebo drží v takové instituci nebo finanční instituci účast a zároveň sama není dceřiným podnikem jiné instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
29)
„mateřskou institucí v EU“ mateřská instituce v členském státě, která není dceřiným podnikem jiné instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
30)
„mateřskou finanční holdingovou společností v členském státě“ finanční holdingová společnost, která sama není dceřiným podnikem instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
31)
„mateřskou finanční holdingovou společností v EU“ mateřská finanční holdingová společnost v členském státě, která není dceřiným podnikem instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem jiné finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
32)
„mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v členském státě“ smíšená finanční holdingová společnost, která sama není dceřiným podnikem instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
33)
„mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU“ mateřská smíšená finanční holdingová společnost v členském státě, která není dceřiným podnikem instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem jiné finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
34)
„ústřední protistranou“ ústřední protistrana ve smyslu čl. 2 bodu 1 nařízení (EU) č. 648/2012;
35)
„účastí“ účast ve smyslu první věty článku 17 čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností (24) nebo přímé či nepřímé vlastnictví nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu podniku;
36)
„kvalifikovanou účastí“ přímá nebo nepřímá kapitálová investice do podniku, která představuje 10 % či více kapitálu nebo hlasovacích práv nebo která dává možnost podstatně ovlivňovat řízení tohoto podniku;
37)
„kontrolou“ vztah mezi mateřským a dceřiným podnikem ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS, nebo podle příslušných účetních standardů, kterým instituce podléhá podle nařízení (ES) č. 1606/2002, nebo podobný vztah mezi jakoukoli fyzickou nebo právnickou osobou a podnikem;
38)
„úzkým propojením“ stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob spojeny jedním z těchto způsobů:
a)
účastí ve formě vlastnictví, přímého nebo kontrolou, nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu některého podniku,
b)
kontrolou,
c)
trvalou vazbou obou nebo všech osob k jedné a téže třetí osobě vztahem kontroly;
39)
„ekonomicky spjatou skupinou klientů“ jakákoli následující situace:
a)
dvě nebo více fyzických či právnických osob, které, není-li prokázán opak, představují jediné riziko, neboť jedna z nich má přímou či nepřímou kontrolu nad druhou osobou nebo ostatními osobami;
b)
dvě nebo více fyzických či právnických osob, mezi nimiž neexistuje vztah kontroly uvedený v písmenu a), avšak na které je nutno pohlížet jako na osoby představující jediné riziko, neboť jsou vzájemně propojeny tak, že pokud by se jedna z nich dostala do finančních obtíží, zejména obtíží s financováním nebo se splácením, druhá osoba nebo všechny ostatní osoby by se pravděpodobně také ocitly v obtížích s financováním nebo se splácením.
Bez ohledu na písmena a) a b) pokud má ústřední vláda přímou kontrolu nad více než jednou fyzickou nebo právnickou osobou nebo je s nimi přímo propojena, skupina sestávající z ústřední vlády a všech fyzických či právnických osob přímo nebo nepřímo kontrolovaných podle písmene a) nebo propojených podle písmene b) nesmí být považována za ekonomicky spjatou skupinu klientů. Existence ekonomicky spjaté skupiny klientů tvořené ústřední vládou a dalšími fyzickými nebo právnickými osobami může být namísto toho posuzována zvlášť pro každou z osob přímo kontrolovaných podle písmene a) nebo přímo propojených podle písmene b) nebo všech fyzických a právnických osob, které jsou touto osobou podle písmene a) kontrolovány nebo s touto osobou podle písmene b) propojeny, a to včetně ústřední vlády. Totéž platí v případě regionálních vlád nebo místních orgánů, na něž se vztahuje čl. 115 odst. 2;
40)
„příslušnými orgánem“ veřejný orgán nebo subjekt oficiálně uznaný vnitrostátními právními předpisy, který je podle vnitrostátního práva oprávněn vykonávat dohled nad institucemi jako součást systému dohledu fungujícího v daném členském státě;
41)
„orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě“ příslušný orgán odpovědný za výkon dohledu na konsolidovaném základě nad mateřskými institucemi v EU a institucemi kontrolovanými mateřskými finančními holdingovými společnostmi v EU nebo mateřskými smíšenými finančními holdingovými společnostmi v EU;
42)
„povolením“ dokument vystavený orgány v jakékoliv formě, jímž se uděluje právo vykonávat činnost;
43)
„domovským členským státem“ členský stát, v němž byla instituce povolena;
44)
„hostitelským členským státem“ členský stát, v němž má instituce pobočku nebo v němž poskytuje služby;
45)
„centrálními bankami ESCB“ národní centrální banky, které jsou členy Evropského systému centrálních bank (ESCB), a Evropská centrální banka (ECB);
46)
„centrálními bankami“ centrální banky ESCB a centrální banky ve třetích zemích;
47)
„konsolidovanou situací“ situace vyplývající z uplatnění požadavků tohoto nařízení podle části první hlavy II kapitoly 2 na jednu instituci, jako kdyby tato instituce společně s jedním nebo více jinými subjekty tvořila jednu jedinou instituci;
48)
„konsolidovaným základem“ spojení „na základě konsolidované situace“;
49)
„subkonsolidovaným základem“ na základě konsolidované situace mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti po vyloučení určité podskupiny subjektů nebo na základě konsolidované situace mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti, která není poslední mateřskou institucí, finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností;
50)
„finančními nástroji“:
a)
smlouvy, kterými vzniká finanční aktivum jedné smluvní straně a současně finanční závazek nebo nástroj vlastního kapitálu druhé smluvní straně;
b)
nástroje uvedené v části C přílohy I směrnice 2004/39/ES;
c)
derivátové finanční nástroje;
d)
primární finanční nástroje;
e)
hotovostní nástroje.
Nástroje uvedené v písmenech a), b) a c) jsou finančními nástroji, pouze pokud se jejich hodnota odvozuje od ceny podkladového finančního nástroje nebo jiné podkladové položky, sazby nebo indexu;
51)
„počátečním kapitálem“ výše a druhy kapitálu uvedené v článku 12 směrnice 2013/36/EU pro úvěrové instituce a v hlavě IV uvedené směrnice pro investiční podniky;
52)
„operačním rizikem“ riziko ztráty, které vyplývá z nedostatků či selhání vnitřních procesů, osob a systémů nebo z vnějších událostí, a zahrnuje právní riziko;
53)
„rizikem rozmělnění“ riziko, že se výše pohledávky sníží peněžním nebo nepeněžním plněním poskytnutým dlužníkovi;
54)
„pravděpodobností selhání (PD)“ pravděpodobnost selhání protistrany během jednoho roku;
55)
„ztrátovostí ze selhání (LGD)“ poměr mezi ztrátou z expozice z důvodu selhání protistrany a částkou dlužnou v okamžiku selhání;
56)
„konverzním faktorem“ poměr mezi dosud nevyčerpanou částkou příslibu, která by mohla být vyčerpána, a tudíž by byla nesplacena v okamžiku selhání, a dosud nevyčerpanou částkou příslibu, přičemž se rozsah příslibu stanoví podle doporučeného limitu, pokud nedoporučený limit není vyšší;
57)
„snižováním úvěrového rizika“ technika, kterou instituce používá ke snižování úvěrového rizika spojeného s expozicí nebo expozicemi, které si nadále ponechává;
58)
„majetkovým zajištěním úvěrového rizika“ technika snižování úvěrového rizika, při níž snížení úvěrového rizika spojeného s expozicí instituce vyplývá z práva dané instituce v případě selhání protistrany nebo v případě jiné předem určené úvěrové události týkající se protistrany realizovat, obdržet, přivlastnit si nebo zadržet určitá aktiva nebo částky nebo snížit hodnotu expozice na částku nebo ji nahradit částkou, která představuje rozdíl mezi hodnotou této expozice a hodnotou pohledávky za institucí;
59)
„osobním zajištěním úvěrového rizika“ technika snižování úvěrového rizika, při níž snížení úvěrového rizika spojeného s expozicí instituce vyplývá ze závazku třetí strany zaplatit částku v případě selhání dlužníka nebo v případě jiné předem určené úvěrové události;
60)
„hotovostním nástrojem“ vkladní list, dluhopis včetně krytého dluhopisu nebo jakýkoli jiný nepodřízený nástroj, který instituce vydala, za který již obdržela úplnou úhradu a který musí bezpodmínečně proplatit v jeho nominální hodnotě;
61)
„sekuritizací“ transakce nebo systém transakcí, jímž je úvěrové riziko související s jednou expozicí či seskupením expozic rozloženo do jednotlivých tranší, přičemž:
a)
finanční toky v rámci této transakce nebo systému transakcí závisejí na kvalitě expozice či seskupení expozic;
b)
podřízenost tranší určuje rozložení ztrát v průběhu transakce nebo systému transakcí;
62)
„sekuritizovanou pozicí“ expozice v sekuritizaci;
63)
„resekuritizací“ sekuritizace, u níž je riziko spojené s podkladovým seskupením expozic rozděleno do tranší a alespoň jedna z podkladových expozic je sekuritizovanou pozicí;
64)
„resekuritizovanou pozicí“ expozice v resekuritizaci;
65)
„úvěrovým posílením“ smluvní ujednání, na jehož základě dojde ke zvýšení úvěrové kvality pozice v sekuritizaci oproti kvalitě, kterou by pozice měla bez takového posílení, včetně posílení provedeného zařazením tranší, které jsou v sekuritizaci podřízenější, nebo jinými typy zajištění úvěrového rizika;
66)
„sekuritizační jednotkou pro speciální účel“ svěřenecký nebo jiný subjekt, který není institucí a je zřízen za účelem provedení jedné či více sekuritizací, jeho činnost je omezena na úkony, které jsou nezbytné k dosažení uvedeného cíle, jeho struktura je navržena tak, aby zajistila oddělení závazků tohoto subjektu od závazků původce, a držitelé účasti v tomto subjektu ji mohou volně vyměňovat nebo zastavovat;
67)
„tranší“ smluvně vytvořený segment úvěrového rizika souvisejícího s expozicí nebo více expozicemi, přičemž pozice v tomto segmentu představuje větší nebo menší úvěrové riziko než stejně velká pozice v jakémkoli jiném segmentu, aniž by se přihlíželo k zajištění úvěrového rizika, které držitelům pozic v daném segmentu nebo v jiných segmentech přímo poskytly třetí strany;
68)
„tržním oceněním“ ocenění pozic pomocí uzavíracích cen, které jsou snadno k dispozici a které jsou získávány z nezávislých zdrojů, včetně burzovních cen, cen z obrazovek či kotací od několika renomovaných nezávislých brokerů;
69)
„oceněním pomocí modelu“ jakékoli ocenění, které musí být stanoveno prostřednictvím srovnávacího standardu, extrapolováno či jinak vypočteno z jednoho či více tržních vstupů;
70)
„nezávislým ověřováním cen“ postup, jímž se pravidelně ověřuje přesnost a nezávislost tržních cen či vstupů pro oceňování pomocí modelu;
71)
„použitelným kapitálem“ součet:
a)
kapitálu tier 1 uvedeného v článku 25;
b)
kapitálu tier 2 uvedeného v článku 71, který je roven nejvýše jedné třetině kapitálu tier 1;
72)
„uznanou burzou“ burza, která splňuje všechny tyto podmínky:
a)
je regulovaným trhem;
b)
má clearingový mechanismus, v jehož rámci smlouvy uvedené v příloze II podléhají požadavkům na denní aktualizaci marží, které podle názoru příslušných orgánů poskytují vhodnou ochranu;
73)
„zvláštními penzijními výhodami“ vyšší penzijní výhody poskytované institucí podle jejího uvážení pracovníkovi jako součást pohyblivé složky jeho odměny, které nezahrnují kumulované nároky pracovníka získané v souladu s podmínkami zaměstnaneckého penzijního systému dané společnosti;
74)
„zástavní hodnotou nemovitosti“ hodnota nemovitosti stanovená obezřetným posouzením budoucí prodejnosti nemovitosti s ohledem na její trvalé a dlouhodobé vlastnosti, obvyklé a místní podmínky trhu, stávající využití a jiná možná vhodná využití;
75)
„obytnou nemovitostí“ obytný prostor, který obývá vlastník nebo nájemce tohoto obytného prostoru nebo družstevník v bytových družstvech, jako jsou například bytová družstva ve Švédsku;
76)
„tržní hodnotou“ v případě nemovitostí odhadovaná částka, za kterou by měla být nemovitost v den ocenění po řádném uvedení na trh převedena mezi dobrovolným kupujícím a dobrovolným prodávajícím v nezávislém vztahu, přičemž obě strany jednají vědomě, obezřetně a bez donucení;
77)
„použitelným účetním rámcem“ účetní standardy, kterým instituce podléhá podle nařízení (ES) č. 1606/2002 nebo směrnice 86/635/EHS;
78)
„jednoletým poměrem selhání“ poměr mezi počtem selhání, k nimž došlo během období jednoho roku před datem T, a počtem dlužníků zařazených do daného stupně nebo seskupení jeden rok před tímto datem;
79)
„spekulativním financováním nemovitostí“ půjčky poskytnuté pro účely pořízení, technické přípravy nebo výstavby nemovitosti nebo v souvislosti s těmito činnostmi nebo pro účely takové nemovitosti nebo v souvislosti s ní, s cílem dalšího prodeje se ziskem;
80)
„financováním obchodu“ financování včetně záruk spojené s výměnou zboží a služeb prostřednictvím finančních produktů s pevnou krátkodobou splatností obecně kratší než jeden rok bez automatického obnovování;
81)
„státem podporovanými vývozními úvěry“ půjčky či úvěry k financování vývozu zboží a služeb, pro něž státní vývozní úvěrová agentura poskytuje záruky, pojištění nebo přímé financování;
82)
repem“ a „reverzním repem“ jakákoli dohoda, v rámci níž instituce nebo její protistrana převádí cenné papíry nebo komodity nebo zaručené právní nároky k jednomu z následujícího:
a)
k cenným papírům nebo komoditám, pokud uvedenou záruku poskytuje uznaná burza, která je držitelem práv k těmto cenným papírům nebo komoditám, a pokud dohoda instituci nedovoluje určitý cenný papír nebo komoditu převést nebo zastavit najednou více než jedné straně, se současným závazkem zpětného odkupu těchto cenných papírů nebo komodit,
b)
k náhradním cenným papírům či komoditám stejného druhu za stanovenou cenu k datu, které je určeno nebo má být určeno převodcem, přičemž u instituce, jež cenné papíry či komodity prodává, jde o repo, a u instituce, jež cenné papíry či komodity kupuje, jde o reverzní repo;
83)
„repo obchodem“ jakákoli transakce uskutečněná na základě dohody, která odpovídá definici pro repo nebo reverzní repo;
84)
„prostým repem“ transakce zpětného odkupu aktiva v případě jednoho nekomplexního aktiva nebo podobných nekomplexních aktiv, na rozdíl od koše aktiv;
85)
pozicemi drženými se záměrem obchodovat“ tyto pozice:
a)
vlastní pozice a pozice vyplývající z poskytování služeb klientům a z tvorby trhu;
b)
pozice držené pro opětovný prodej v krátkodobém horizontu;
c)
pozice držené se záměrem využít skutečných nebo očekávaných krátkodobých cenových rozdílů mezi kupní a prodejní cenou nebo jiných výkyvů v ceně či úrokové sazbě;
86)
„obchodním portfoliem“ veškeré pozice ve finančních nástrojích a komoditách, jež instituce drží se záměrem obchodovat, nebo s cílem zajistit pozice držené se záměrem obchodovat;
87)
„mnohostranným systémem obchodování“ mnohostranný systém obchodování ve smyslu čl. 4 bodu 15 směrnice 2004/39/ES;
88)
„způsobilou ústřední protistranou“ ústřední protistrana povolená v souladu s článkem 14 nařízení (EU) č. 648/2012 nebo uznaná v souladu s článkem 25 uvedeného nařízení;
89)
„fondem pro riziko selhání“ fond zřízený ústřední protistranou v souladu s článkem 42 nařízení (EU) č. 648/2012 a používaný v souladu s článkem 45 uvedeného nařízení;
90)
„předfinancovaným příspěvkem do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany příspěvek do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany, který je splacen institucí;
91)
„obchodní expozicí“ současná expozice člena clearingového systému variační marži, kterou má obdržet, ale dosud neobdržel, a potenciální budoucí expozice člena clearingového systému nebo klienta ústřední protistrany vyplývající z transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. a) až e), jakož i počáteční marže;
92)
„regulovaným trhem“ regulovaný trh ve smyslu čl. 4 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
93)
„pákou“ relativní objem aktiv instituce, jejích podrozvahových závazků a podmíněných závazků zaplatit, dodat nebo poskytnout kolaterál, včetně závazků plynoucích z přijatých prostředků, učiněných příslibů, derivátů či rep, avšak s výjimkou závazků, které lze vymáhat pouze v případě likvidace instituce, v poměru ke kapitálu instituce;
94)
„rizikem nadměrné páky“ riziko, které vyplývá ze zranitelnosti instituce z důvodu páky nebo podmíněných pák, jež mohou vyžadovat nezamýšlenou korekci jejího obchodního plánu, včetně prodeje aktiv v tísni, který by mohl vést ke ztrátám či k úpravám ocenění jejích zbývajících aktiv;
95)
„úpravou o úvěrové riziko“ objem specifických a obecných rezerv na krytí úvěrových ztrát pro úvěrová rizika, který byl vykázán v účetní závěrce instituce v souladu s použitelným účetním rámcem;
96)
„vnitřním zajištěním“ pozice, která podstatně kompenzuje složky rizika mezi pozicemi nebo skupinami pozic v obchodním a investičním portfoliu;
97)
„referenčním závazkem“ závazek použitý pro účely stanovení vypořádací hodnoty úvěrového derivátu;
98)
„externí ratingovou agenturou“ ratingová agentura, které je registrována nebo certifikována v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (25), nebo centrální banka vydávající ratingy, jež jsou z působnosti nařízení (ES) č. 1060/2009 vyňaty;
99)
„určenou externí ratingovou agenturou“ externí ratingová agentura určená institucí;
100)
„kumulovaný ostatní úplný výsledek hospodaření“ má stejný význam jako v mezinárodním účetním standardu IAS 1 použitelném podle nařízení (ES) č. 1606/2002;
101)
„primárním kapitálem“ primární kapitál ve smyslu článku 88 směrnice 2009/138/ES;
102)
„položkami kapitálu tier 1 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 1 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 1 uvedené směrnice;
103)
„položkami vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, pokud jsou tyto položky zařazeny do kapitálu tier 1 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 1 uvedené směrnice a jejich zahrnutí je omezeno akty v přenesené pravomoci přijatými v souladu s článkem 99 uvedené směrnice;
104)
„položkami kapitálu tier 2 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 2 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 2 uvedené směrnice;
105)
„položkami kapitálu tier 3 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 3 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 3 uvedené směrnice;
106)
„odložené daňové pohledávky“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
107)
„odloženými daňovými pohledávkami závislými na budoucím zisku“ odložené daňové pohledávky, jejichž budoucí hodnotu lze realizovat pouze v případě, že instituce v budoucnu vytvoří zdanitelný zisk;
108)
„odložené daňové závazky“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
109)
„aktivy penzijního fondu definovaných požitků“ se rozumějí aktiva penzijního fondu definovaných požitků, případně plánu, po snížení o částku závazků tohoto fondu nebo plánu;
110)
„rozdělením výnosů“ výplata dividend nebo úroků v jakékoli podobě;
111)
„finanční podnik“ má stejný význam jako v čl. 13 bodu 25 písm. b) a d) směrnice 2009/138/ES;
112)
„rezervní fond na všeobecná bankovní rizika“ má stejný význam jako v článku 38 směrnice 86/635/EHS
113)
„goodwill“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
114)
„nepřímou kapitálovou investicí“ jakákoli expozice vůči zprostředkujícímu subjektu, který má expozici v kapitálových nástrojích vydaných subjektem finančního sektoru, jestliže by se při trvalém odpisu kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru ztráta, která by instituci v důsledku toho vznikla, podstatně nelišila od ztráty, která by instituci vznikla z přímé kapitálové investice do těchto kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru;
115)
„nehmotná aktiva“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci a zahrnují goodwill;
116)
„jinými kapitálovými nástroji“ kapitálové nástroje vydané subjekty finančního sektoru, které nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 ani za položky kapitálu tier 1 pojišťovny, položky vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny, položky kapitálu tier 2 pojišťovny nebo položky kapitálu tier 3 pojišťovny;
117)
„ostatními fondy“ fondy ve smyslu použitelného účetního rámce, které musí být zveřejněny podle tohoto použitelného účetního rámce a nezahrnují částky již zahrnuté do kumulovaného ostatního úplného výsledku hospodaření nebo nerozděleného zisku;
118)
„kapitálem“ součet kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2;
119)
„kapitálovými nástroji“ kapitálové nástroje vydané institucí, které lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2;
120)
„menšinovým podílem“ objem kmenového kapitálu tier 1 dceřiného podniku instituce, jenž lze přiřadit fyzickým nebo právnickým osobám jiným, než jsou ty, které byly zahrnuty do obezřetnostní konsolidace dané instituce;
121)
„zisk“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
122)
„vzájemnou účastí“ situace, kdy instituce drží kapitálové nástroje nebo jiné kapitálové nástroje vydané subjekty finančního sektoru a tyto subjekty současně drží kapitálové nástroje vydané institucí;
123)
„nerozděleným ziskem“ zisky a ztráty z předchozích období po započtení hospodářského výsledku podle použitelného účetního rámce;
124)
„emisní ážio“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
125)
„přechodné rozdíly“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
126)
„syntetickou kapitálovou investicí“ investice instituce do finančního nástroje, jehož hodnota je přímo vázána na hodnotu kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru;
127)
„křížovým záručním systémem“ se rozumí systém, jenž splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce spadají do stejného institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7;
b)
instituce jsou plně konsolidovány v souladu s čl. 1 odst. 1 písm. b), c), d) nebo čl. 1 odst. 2 směrnice 83/349/EHS a podléhají dohledu na konsolidovaném základě ze strany instituce, jež je mateřskou institucí v členském státě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2 tohoto nařízení a na niž se vztahují kapitálové požadavky;
c)
mateřská instituce v členském státě a její dceřiné podniky jsou usazeny v tomtéž členském státě a podléhají povolení a dohledu ze strany téhož příslušného orgánu;
d)
mateřská instituce v členském státě a její dceřiné podniky uzavřely smluvní nebo právními předpisy stanovenou dohodu o závazku, která tyto instituce chrání a která zejména zajišťuje jejich likviditu a platební schopnost, aby se v případě nutnosti zabránilo úpadku;
e)
jsou zavedena opatření, na jejichž základě dojde k okamžitému poskytnutí finančních prostředků formou kapitálu a likvidity, pokud jsou vyžadovány na základě smluvní nebo právními předpisy stanovené dohody o závazku uvedené v písmenu d);
f)
příslušný orgán přiměřenost opatření uvedených v písmenech d) a e) pravidelně sleduje;
g)
minimální výpovědní lhůta pro dobrovolné odstoupení dceřiného podniku od dohody o závazku je 10 let;
h)
příslušný orgán je zmocněn dobrovolné odstoupení dceřiného podniku od dohody o závazku zakázat;
128)
„položkami k rozdělení“ výše zisku na konci posledního účetního období zvýšená o veškerý zisk z předchozích období a fondy určené k tomuto účelu před rozdělením mezi držitele kapitálových nástrojů a snížená o veškeré ztráty z předchozích období, o zisk, který podle právních předpisů nebo pravidel instituce rozdělit nelze, a o platby vložené do nedělitelných fondů v souladu s příslušnými právními předpisy nebo stanovami instituce, přičemž výše těchto ztrát a fondů se určuje na základě individuální, nikoliv konsolidované účetní závěrky instituce.
2. Pro účely tohoto nařízení veškeré odkazy na nemovitosti nebo obytné či obchodní nemovitosti nebo na zástavní právo k těmto nemovitostem zahrnují akcie ve finských společnostech zajišťujících bytovou výstavbu v souladu s finským zákonem o společnostech zajišťujících výstavbu z roku 1991 nebo odpovídajícími pozdějšími předpisy. Členské státy nebo jejich příslušné orgány mohou povolit, aby se s podíly představujícími rovnocennou nepřímou účast na nemovitosti zacházelo jako s přímou účastí na nemovitosti, a to za podmínky, že je tato nepřímá účast konkrétně upravena ve vnitrostátním právu daného členského státu, a je-li poskytnuta jako kolaterál, přináší věřitelům rovnocennou ochranu.
3. Financování obchodu uvedené v odst. 1 bodu 80 je obecně nezávazné a při každé žádosti o čerpání je vyžadována dostatečná podpůrná dokumentace k transakci, což umožňuje v případě jakýchkoli pochybností ohledně bonity nebo podpůrné dokumentace k transakci toto financování odmítnout. Splacení expozic z financování obchodu je obvykle nezávislé na dlužníkovi, finanční prostředky namísto toho pocházejí z peněz obdržených od dovozců nebo plynou z výnosů z prodeje příslušného zboží.
Článek 5
Definice týkající se kapitálových požadavků na krytí úvěrového rizika
Pro účely části třetí hlavy II se rozumí:
1)
„expozicí“ aktivum nebo podrozvahová položka
2)
„ztrátou“ ekonomická ztráta, včetně podstatných účinků diskontu a podstatných přímých i nepřímých nákladů souvisejících se získáváním částek splatných podle nástroje;
3)
„očekávanou ztrátou“ poměr mezi výší očekávané ztráty z expozice při možném selhání protistrany nebo v případě rozmělnění v období jednoho roku a částkou dlužnou v okamžiku selhání;
HLAVA II
ÚROVEŇ UPLATŇOVÁNÍ POŽADAVKŮ
KAPITOLA 1
Uplatňování požadavků na individuálním základě
Článek 6
Obecné zásady
1. Instituce plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části druhé až páté a v části osmé.
2. Od instituce, která je buď dceřiným podnikem v členském státě, v němž je povolena a kde podléhá dohledu, nebo mateřským podnikem, ani instituce, která je zahrnuta do konsolidace podle článku 19, se nevyžaduje, aby na individuálním základě plnila povinnosti stanovené v článcích 89, 90 a 91.
3. Od instituce, která je buď mateřským, nebo dceřiným podnikem, a instituce, která je zahrnuta do konsolidace podle článku 19, se nevyžaduje, aby na individuálním základě plnila povinnosti stanovené v části osmé.
4. Úvěrové instituce a investiční podniky, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddílu A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES, plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části šesté. Do předložení zprávy Komise v souladu s čl. 508 odst. 3 mohou příslušné orgány osvobodit investiční podniky od požadavku plnit povinnosti stanovené v části šesté s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich činnosti.
5. Instituce s výjimkou investičních podniků podle čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1 a institucí, v jejichž případě příslušné orgány uplatnily výjimku stanovenou v čl. 6 odst. 1 nebo čl. 7 odst. 3, plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části sedmé.
Článek 7
Výjimky z uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě
1. Příslušné orgány mohou upustit od uplatňování čl. 6 odst. 1 na kterýkoli dceřiný podnik instituce, pokud dceřiný podnik i instituce podléhají povolení a dohledu dotyčného členského státu a dceřiný podnik je zahrnut do dohledu na konsolidovaném základě nad institucí, která je jeho mateřským podnikem, a pokud jsou splněny všechny následující podmínky, aby bylo zajištěno přiměřené rozdělení kapitálu mezi mateřský podnik a dceřiný podnik:
a)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mateřským podnikem;
b)
mateřský podnik buď splňuje podmínky příslušného orgánu ohledně obezřetného řízení dceřiného podniku a prohlásí se svolením příslušného orgánu, že se zaručuje za závazky přijaté dceřiným podnikem, nebo mají rizika v dceřiném podniku zanedbatelný význam;
c)
postupy hodnocení, měření a kontroly rizika používané v mateřském podniku se vztahují i na dceřiný podnik;
d)
mateřský podnik drží více než 50 % hlasovacích práv plynoucích z podílu na kapitálu dceřiného podniku nebo má právo jmenovat nebo odvolat většinu členů vedoucího orgánu dceřiného podniku.
2. Příslušné orgány mohou využít možnosti stanovené v odstavci 1, je-li mateřský podnik finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností zřízenou v témže členském státě jako instituce, za předpokladu, že podléhá stejnému dohledu, jaký je vykonáván nad institucemi, a zejména standardům stanoveným v čl. 11 odst. 1.
3. Příslušné orgány mohou upustit od uplatňování čl. 6 odst. 1 na mateřskou instituci v členském státě, pokud tato instituce podléhá povolení a dohledu dotyčného členského státu a je zahrnuta do dohledu na konsolidovaném základě a pokud jsou splněny všechny následující podmínky, aby bylo zajištěno přiměřené rozdělení kapitálu mezi mateřský podnik a dceřiné podniky:
a)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mateřské instituci v členském státě;
b)
na mateřskou instituci v členském státě se vztahují postupy hodnocení, měření a kontroly rizika, které odpovídají podmínkám dohledu na konsolidovaném základě.
Příslušný orgán, který využívá tento odstavec, informuje příslušné orgány všech ostatních členských států.
Článek 8
Výjimky z uplatňování požadavků na likviditu na individuálním základě
1. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně upustit od uplatňování části šesté na instituci a všechny nebo některé z jejích dceřiných podniků v Unii a vykonávat nad nimi dohled jako nad jedinou podskupinou pro účely likvidity, pokud splňují všechny tyto podmínky:
a)
mateřská instituce na konsolidovaném základě nebo dceřiná instituce na subkonsolidovaném základě splňuje povinnosti stanovené v části šesté;
b)
mateřská instituce na konsolidovaném základě nebo dceřiná instituce na subkonsolidovaném základě neustále sleduje a dohlíží na likviditu všech institucí uvnitř skupiny nebo podskupiny, na něž se vztahuje výjimka, a zajišťuje dostatečnou úroveň likvidity pro všechny tyto instituce;
c)
instituce uzavřely smlouvy ke spokojenosti příslušných orgánů, které umožňují volný pohyb finančních prostředků mezi nimi, aby mohly plnit své individuální a společné závazky podle splatnosti;
d)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící plnění smluv uvedených v písmenu c).
Do 1. ledna 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o veškerých právních překážkách, které mohou znemožnit uplatňování prvního pododstavce písm. c), a vyzývá se, aby případně potřeby předložila do 31. prosince 2015 legislativní návrh k odstranění těchto překážek.
2. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně upustit od uplatňování části šesté na instituci a na všechny nebo některé její dceřiné podniky, pokud jsou všechny instituce jediné podskupiny pro účely likvidity povoleny ve stejném členském státě a jsou splněny podmínky v odstavci 1.
3. Pokud jsou instituce jediné podskupiny pro účely likvidity povoleny v několika členských státech, použije se odstavec 1 pouze po uplatnění postupu stanoveného v článku 21 a pouze na instituce, jejichž příslušné orgány se dohodnou na následujícím:
a)
hodnocení souladu organizace a ošetření rizika likvidity v rámci jediné podskupiny pro účely likvidity s podmínkami stanovenými v článku 86 směrnice 2013/36/EU;
b)
rozdělení objemů, umístění a vlastnictví požadovaných likvidních aktiv, která mají být v jediné podskupině pro účely likvidity držena;
c)
stanovení minimálních objemů likvidních aktiv, která mají držet instituce, u nichž bude upuštěno od uplatňování části šesté;
d)
potřebě přísnějších parametrů, než jsou parametry uvedené v části šesté;
e)
neomezeném sdílení veškerých informací mezi příslušnými orgány;
f)
plném chápání důsledků této výjimky.
4. Příslušné orgány mohou použít odstavce 1, 2 a 3 rovněž na instituce, které jsou členy téhož institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7 písm. b), za předpokladu, že splňují všechny podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7, a na další instituce, které jsou ve vzájemném vztahu uvedeném v čl. 113 odst. 6, za předpokladu, že splňují všechny podmínky v něm stanovené. Příslušné orgány v takovém případě určí jednu z institucí, na něž se vztahuje výjimka, aby splnila část šestou na základě konsolidované situace všech institucí z jediné podskupiny pro účely likvidity.
5. V případě udělení výjimky podle odstavce 1 nebo odstavce 2 může příslušný orgán rovněž uplatnit článek 86 směrnice 2013/36/EU nebo jeho části na úrovni jediné podskupiny pro účely likvidity a upustit od uplatňování článku 86 směrnice 2013/36/EU nebo jeho části na individuálním základě.
Článek 9
Individuální konsolidace
1. S výhradou odstavců 2 a 3 tohoto článku a čl. 144 odst. 3 směrnice 2013/36/EU mohou příslušné orgány v konkrétních případech povolit, aby mateřské instituce do výpočtu svého požadavku podle čl. 6 odst. 1 zahrnuly dceřiné podniky, které splňují podmínky stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. c) a d) a jejichž podstatné expozice nebo závazky jsou vůči dané mateřské instituci.
2. Postup stanovený v odstavci 1 se povolí pouze tehdy, pokud mateřská instituce příslušným orgánům plně doloží okolnosti a opatření včetně právních, na jejichž základě neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení splatných závazků dceřiným podnikem mateřskému podniku.
3. Využije-li příslušný orgán možnosti stanovené v odstavci 1, pravidelně a nejméně jednou ročně informuje příslušné orgány všech ostatních členských států o použití odstavce 1 a okolnostech a opatřeních ve smyslu odstavce 2. Nachází-li se dceřiný podnik ve třetí zemi, informují příslušné orgány stejným způsobem také příslušné orgány této třetí země.
Článek 10
Výjimky pro úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu
1. Příslušné orgány mohou v souladu s vnitrostátním právem částečně nebo zcela upustit od uplatňování požadavků stanovených v části druhé až osmé na jednu nebo více úvěrových institucí, které se nacházejí v témže členském státě a které jsou trvale přidruženy k ústřednímu subjektu, jenž nad nimi vykonává dohled a je usazen v témže členském státě, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
závazky ústředního subjektu a přidružených institucí jsou společné a nerozdílné nebo za závazky přidružených institucí plně ručí ústřední subjekt;
b)
platební schopnost a likvidita ústředního subjektu a všech přidružených institucí jsou sledovány jako celek na základě konsolidovaných účetních závěrek těchto institucí;
c)
vedoucí orgány ústředního subjektu jsou oprávněny vydávat pokyny vedoucím orgánům přidružených institucí.
Členské státy mohou v souvislosti s uplatňováním výjimky uvedené v prvním pododstavci zachovávat a využívat stávající vnitrostátní právní předpisy, pokud nejsou v rozporu s tímto nařízením a směrnicí 2013/36/EU.
2. Pokud se příslušné orgány ujistily, že podmínky uvedené v odstavci 1 jsou splněny, a pokud jsou závazky ústředního subjektu plně zaručeny přidruženými institucemi, mohou příslušné orgány v jednotlivých případech upustit od uplatňování ustanovení části druhé až osmé na tento ústřední subjekt.
KAPITOLA 2
Obezřetnostní konsolidace
Oddíl 1
Uplatňování požadavků na konsolidovaném základě
Článek 11
Obecná ustanovení
1. Mateřské instituce v členském státě plní povinnosti stanovené v části druhé až čtvrté a části sedmé v rozsahu a způsobem uvedeným v článku 18 na základě své konsolidované situace. Mateřské podniky a jejich dceřiné podniky, na něž se vztahuje toto nařízení, mají zavedenu řádnou organizační strukturu a odpovídající mechanismy vnitřní kontroly, aby zajistily řádné zpracovávání a předávání údajů nezbytných ke konsolidaci. Zejména zajistí, aby dceřiné podniky, na něž se nevztahuje toto nařízení, zavedly opatření, postupy a mechanismy pro zajištění náležité konsolidace.
2. Instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v členském státě plní povinnosti stanovené v části druhé až čtvrté a části sedmé v rozsahu a způsobem uvedeným v článku 18 na základě konsolidované situace dané finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
Pokud mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost v členském státě kontroluje více než jednu instituci, použije se první pododstavec pouze na instituci, na niž se vztahuje dohled na konsolidovaném základě v souladu s článkem 111 směrnice 2013/36/EU.
3. Mateřské instituce v EU a instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU a instituce kontrolované mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU plní povinnosti stanovené v části šesté na základě konsolidované situace dané mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti, pokud skupina sestává z jedné nebo více úvěrových institucí nebo investičních podniků, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddíle A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES. Do předložení zprávy Komise v souladu s čl. 508 odst. 2, a pokud skupina sestává pouze z investičních podniků, mohou příslušné orgány osvobodit investiční podniky od požadavku plnit povinnosti stanovené v části šesté na konsolidovaném základě, s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich činnosti.
4. Pokud se použije článek 10, ústřední subjekt uvedený v daném článku plní požadavky části druhé až osmé na základě konsolidované situace celku tvořeného ústředním subjektem a jeho přidruženými institucemi.
5. Vedle požadavků podle odstavců 1 až 4, a aniž jsou dotčena jiná ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU, mohou příslušné orgány od strukturálně oddělených institucí vyžadovat dodržování povinností stanovených v části druhé až čtvrté a části šesté až osmé tohoto nařízení a v hlavě VII směrnice 2013/36/EU na subkonsolidovaném základě, jestliže k tomu pro účely dohledu existují důvody plynoucí ze zvláštností rizika nebo kapitálové struktury instituce, včetně případů, kdy členské státy ve svém vnitrostátním právu vyžadují strukturální oddělení činností v rámci určité bankovní skupiny.
Uplatněním přístupu uvedeného v prvním pododstavci nesmí být dotčen účinný dohled na konsolidovaném základě a jeho uplatnění rovněž nesmí vést k neúměrným nepříznivým účinkům na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku ani nesmí vytvářet překážku bránící fungování vnitřního trhu.
Článek 12
Finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti s dceřinou úvěrovou institucí a současně s dceřiným investičním podnikem
Pokud má finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost jako dceřiný podnik nejméně jednu úvěrovou instituci a jeden investiční podnik, vztahují se požadavky uplatňované na základě konsolidované situace finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti na úvěrovou instituci.
Článek 13
Uplatňování požadavků na zveřejňování na konsolidovaném základě
1. Mateřské instituce v EU plní povinnosti stanovené v části osmé na základě své konsolidované situace.
Významné dceřiné podniky mateřských institucí v EU a dceřiné podniky, které mají pro svůj místní trh podstatný význam, zveřejňují informace uvedené v článcích 437, 438, 440, 442, 450, 451 a 453 na individuálním nebo subkonsolidovaném základě.
2. Instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU plní povinnosti stanovené v části osmé na základě konsolidované situace dané finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
Významné dceřiné podniky mateřských institucí v EU a dceřiné podniky, které mají pro svůj místní trh podstatný význam, zveřejňují informace uvedené v článcích 437, 438, 440, 442, 450, 451 a 453 na individuálním nebo subkonsolidovaném základě.
3. Odstavce 1 a 2 se zcela nebo částečně nepoužijí na mateřské instituce v EU, instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU, pokud jsou tyto instituce zahrnuty do rovnocenného zveřejňování informací, které na konsolidovaném základě provádí mateřský podnik usazený ve třetí zemi.
4. Pokud se použije článek 10, ústřední subjekt uvedený v daném článku plní požadavky části osmé na základě konsolidované situace ústředního subjektu. Na ústřední subjekt se použije čl. 18 odst. 1 a s přidruženými institucemi se nakládá jako s dceřinými podniky ústředního subjektu.
Článek 14
Uplatňování požadavků části páté na konsolidovaném základě
1. Mateřské a dceřiné podniky, na něž se vztahuje toto nařízení, plní povinnosti stanovené v části páté na konsolidovaném nebo subkonsolidovaném základě, aby zajistily, že jejich opatření, postupy a mechanismy požadované danými ustanoveními jsou konzistentní a integrované a že je možné získat veškeré údaje a informace, které mají význam pro účely dohledu. Zejména zajistí, aby dceřiné podniky, na něž se nevztahuje toto nařízení, zavedly opatření, postupy a mechanismy pro zajištění souladu s uvedenými ustanoveními.
2. Při uplatňování článku 92 na konsolidovaném nebo subkonsolidovaném základě použijí instituce dodatečnou rizikovou váhu podle článku 407, pokud jsou na úrovni subjektu usazeného ve třetí zemi, který je zahrnut do konsolidace v souladu s článkem 18, porušeny požadavky článku 405 nebo 406 a porušení je podstatné ve vztahu k celkovému rizikovému profilu skupiny.
3. Povinnosti vyplývající z části páté týkající se dceřiných podniků, na něž se nevztahuje toto nařízení, se neuplatní, pokud mateřská instituce v EU nebo instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU mohou příslušným orgánům prokázat, že použití části páté je z hlediska zákonů třetí země, kde je dceřiný podnik usazen, protiprávní.
Článek 15
Výjimky z uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě pro skupiny investičních podniků
1. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě může v konkrétních případech upustit od uplatňování části třetí tohoto nařízení a hlavy VII kapitoly 4 směrnice 2013/36/EU na konsolidovaném základě za předpokladu, že platí tyto podmínky:
a)
každý investiční podnik v EU v dané skupině používá alternativní výpočet celkového objemu rizikové expozice uvedený v čl. 95 odst. 2;
b)
všechny investiční podniky v dané skupině spadají do kategorií uvedených v čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1;
c)
každý investiční podnik v EU v dané skupině splňuje na individuálním základě požadavky uložené článkem 95 a současně odečítá z kmenového kapitálu tier 1 veškeré podmíněné závazky ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány;
d)
jakákoli finanční holdingová společnost, která je mateřskou finanční holdingovou společností v členském státě jakéhokoli investičního podniku v dané skupině, drží kapitál alespoň ve výši, která je určena součtem položek uvedených v čl. 26 odst. 1, čl. 51 odst. 1 a čl. 62 odst. 1,: za účelem pokrytí součtu těchto položek:
i)
součtu účetních hodnot veškerých účastí, podřízených pohledávek a nástrojů uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. h) a i), čl. 56 odst. 1 písm. c) a d) a čl. 66 odst. 1 písm. c) a d) v investičních podnicích, finančních institucích, společnostech spravujících aktiva a podnicích pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány; a
ii)
celkové hodnoty veškerých podmíněných závazků ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány;
e)
skupina nezahrnuje úvěrové instituce.
Pokud jsou splněna kritéria prvního pododstavce, musí mít každý investiční podnik v EU zavedeny systémy pro sledování a kontrolu zdrojů kapitálu a financování všech finančních holdingových společností, investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb v rámci skupiny.
2. Příslušné orgány mohou výjimku uplatnit rovněž tehdy, pokud finanční holdingová společnost drží kapitál ve výši, která je nižší než hodnota vypočtená podle odst. 1 písm. d), avšak nikoli nižší než součet kapitálových požadavků uložených na individuálním základě investičním podnikům, finančním institucím, společnostem spravujícím aktiva a podnikům pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány, a celkové hodnoty veškerých podmíněných závazků ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány. Pro účely tohoto odstavce je kapitálový požadavek pro investiční podniky ze třetích zemí, finanční instituce, společnosti spravující aktiva a podniky pomocných služeb pomyslným kapitálovým požadavkem.
Článek 16
Výjimky z uplatňování požadavků na pákový poměr na konsolidovaném základě pro skupiny investičních podniků
Pokud jsou všechny subjekty v rámci skupiny investičních podniků, včetně mateřského podniku, investičními podniky, které jsou vyňaty z uplatňování požadavků stanovených v části sedmé na individuálním základě v souladu s čl. 6 odst. 5, může se mateřský investiční podnik rozhodnout, že neuplatní požadavky stanovené v části sedmé na konsolidovaném základě.
Článek 17
Dohled nad investičními podniky, u nichž bylo upuštěno od uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě
1. Investiční podniky ve skupině, jíž byla udělena výjimka podle článku 15, informují příslušné orgány o rizicích, která by mohla ohrozit jejich finanční situaci, včetně rizik spojených se složením a zdroji kapitálu, vnitřně stanoveného kapitálu a financování.
2. Jestliže příslušné orgány odpovědné za obezřetnostní dohled nad investičním podnikem upustí od povinného dohledu na konsolidovaném základě podle článku 15, přijmou jiná vhodná opatření ke sledování rizik celé skupiny, zejména velkých expozic, a to včetně všech podniků, které se nenacházejí v členském státě.
3. Jestliže příslušné orgány odpovědné za obezřetnostní dohled nad investičním podnikem upustí od uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě podle článku 15, uplatňují se požadavky části osmé na individuálním základě.
Oddíl 2
Metody obezřetnostní konsolidace
Článek 18
Metody obezřetnostní konsolidace
1. Instituce, které jsou povinny plnit požadavky uvedené v oddíle 1 na základě konsolidované situace, provedou plnou konsolidaci všech institucí a finančních institucí, které jsou jejich dceřinými podniky, případně dceřinými podniky téže mateřské finanční holdingové společnosti nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti. Pokud se část šestá použije na základě konsolidované situace instituce, nepoužijí se odstavce 2 až 8 tohoto článku.
2. Příslušné orgány však mohou v konkrétních případech povolit poměrnou konsolidaci podle podílu na kapitálu, který mateřský podnik drží v dceřiném podniku. Poměrná konsolidace může být povolena pouze tehdy, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
ručení mateřského podniku je omezeno do výše podílu na kapitálu, který mateřský podnik v dceřiném podniku drží, s ohledem na ručení ostatních akcionářů nebo společníků;
b)
platební schopnost ostatních akcionářů nebo společníků je uspokojivá;
c)
ručení ostatních akcionářů a společníků je jasně stanoveno právně závazným způsobem.
3. Jsou-li podniky propojeny vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS, určí příslušné orgány způsob provedení konsolidace.
4. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě vyžaduje poměrnou konsolidaci podle podílů na kapitálu držených v institucích a finančních institucích, které jsou řízeny podnikem zahrnutým do konsolidace spolu s jedním nebo více podniky nezahrnutými do konsolidace, je-li ručení těchto podniků omezeno do výše drženého podílu na kapitálu.
5. V případě jiných účastí nebo kapitálových vazeb, než které jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2, určí příslušné orgány, zda a jak má být konsolidace provedena. Zejména mohou povolit nebo požadovat použití ekvivalenční metody. Tato metoda však nevede k zahrnutí daných podniků do dohledu na konsolidovaném základě.
6. Příslušné orgány určí, zda a jak má být konsolidace provedena v následujících případech:
a)
pokud podle názoru příslušných orgánů instituce uplatňuje významný vliv na jednu nebo více institucí nebo finančních institucí, ale nemá v těchto institucích účast ani k nim nemá jiné kapitálové vazby, a
b)
pokud jsou dvě nebo více institucí nebo finančních institucí podřízeny jednomu vedení jinak než na základě smlouvy, zakládací listiny nebo stanov.
Příslušné orgány mohou zejména povolit nebo požadovat použití metody uvedené v článku 12 směrnice 83/349/EHS. Tato metoda však nevede k zahrnutí daných podniků do dohledu na konsolidovaném základě.
7. Evropský orgán pro bankovnictví (EBA) vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se provádí konsolidace v případech uvedených v odstavcích 2 až 6 tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
8. Pokud se vyžaduje dohled na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU, podniky pomocných služeb a společnosti spravující aktiva definované v čl. 2 bodu 5 směrnice 2002/87/ES se v případech stanovených v tomto článku a v souladu s postupy stanovenými v tomto článku zahrnují do konsolidace.
Oddíl 3
Působnost obezřetnostní konsolidace
Článek 19
Subjekty vyňaté z působnosti obezřetnostní konsolidace
1. Instituce, finanční instituce nebo podnik pomocných služeb, které jsou dceřiným podnikem nebo podnikem, v němž je držena účast, nemusí být zahrnuty do konsolidace, pokud je celková hodnota aktiv a podrozvahových položek dotčeného podniku nižší než nižší z těchto dvou částek:
a)
10 milionů EUR;
b)
1 % celkové hodnoty aktiv a podrozvahových položek mateřského podniku nebo podniku, který drží účast.
2. Orgány příslušné k dohledu na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU mohou v konkrétních případech rozhodnout, že instituce, finanční instituce nebo podnik pomocných služeb, které jsou dceřiným podnikem nebo podnikem, v němž je držena účast, nemusí být zahrnuty do konsolidace, a to v následujících případech:
a)
pokud se dotčený podnik nachází ve třetí zemi, kde existují právní překážky pro předávání nezbytných informací;
b)
pokud má dotčený podnik vzhledem k cílům dohledu nad úvěrovými institucemi pouze zanedbatelný význam;
c)
pokud by podle názoru orgánů příslušných k dohledu na konsolidovaném základě byla konsolidace finanční situace dotčeného podniku vzhledem k cílům dohledu nad úvěrovými institucemi nevhodná nebo zavádějící.
3. Pokud však v případech podle odstavce 1 a odst. 2 písm. b) splňuje kritéria stanovená v uvedených ustanoveních více podniků, které jako celek nemají zanedbatelný význam vzhledem k uvedeným cílům, jsou zahrnuty do konsolidace.
Článek 20
Společná rozhodnutí o obezřetnostních požadavcích
1. Příslušné orgány spolupracují a vzájemně projednávají relevantní otázky:
a)
v případě žádostí o svolení podle čl. 143 odst. 1, čl. 151 odst. 4, čl. 151 odst. 9, článku 283, čl. 312 odst. 2 a článku 363 předložených mateřskou institucí v EU a jejími dceřinými podniky nebo společně dceřinými podniky mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU, aby rozhodly, zda požadované svolení udělit, a případně určily podmínky, kterým by toto svolení mělo podléhat;
b)
aby určily, zda jsou splněna kritéria pro zvláštní postup uvnitř skupiny podle čl. 422 odst. 9 a čl. 425 odst. 5 doplněná regulačními technickými normami podle čl. 422 odst. 10 a čl. 425 odst. 6 vypracovanými orgánem EBA.
Žádosti se podávají pouze orgánu vykonávajícímu dohled na konsolidovaném základě.
Žádost uvedená v čl. 312 odst. 2 obsahuje popis metodiky používané k rozdělení kapitálového požadavku k operačnímu riziku mezi jednotlivé subjekty ve skupině. V žádosti je nutno uvést, zda a jakým způsobem budou do systému měření rizika promítnuty účinky diverzifikace.
2. Příslušné orgány učiní vše, co je v jejich silách, aby do šesti měsíců dosáhly společného rozhodnutí:
a)
o žádosti uvedené v odst. 1 písm. a);
b)
o posouzení kritérií a o uplatnění zvláštního postupu podle odst. 1 písm. b).
Toto společné rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a žadateli ho předá příslušný orgán uvedený v odstavci 1.
3. Lhůta uvedená v odstavci 2 počíná běžet:
a)
dnem, kdy orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě obdrží úplnou žádost uvedenou v odst. 1 písm. a). Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě neprodleně předá úplnou žádost ostatním příslušným orgánům;
b)
dnem, kdy příslušné orgány obdrží zprávu vypracovanou orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě, jež obsahuje analýzu vzájemných závazků uvnitř skupiny.
4. Nepřijmou-li příslušné orgány společné rozhodnutí do šesti měsíců, vydá orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě ve věci odst. 1 písm. a) vlastní rozhodnutí. Rozhodnutí orgánu vykonávajícího dohled na konsolidovaném základě nesmí omezit pravomoci příslušných orgánů podle článku 105 směrnice 2013/36/EU.
Rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a bere v úvahu názory a námitky ostatních příslušných orgánů vyjádřené v daném šestiměsíčním období.
Rozhodnutí předává orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě mateřské instituci v EU, mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU a ostatním příslušným orgánům.
Pokud ke konci daného šestiměsíčního období kterýkoli z dotčených příslušných orgánů postoupil věc orgánu EBA v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010, odloží orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě své rozhodnutí ve věci podle odst. 1 písm. a) tohoto článku a vyčká na rozhodnutí, které EBA může ve vztahu k jeho rozhodnutí učinit podle čl. 19 odst. 3 uvedeného nařízení, a poté rozhodne v souladu s rozhodnutím EBA. Šestiměsíční období se považuje za lhůtu pro smírné urovnání sporu ve smyslu uvedeného nařízení. EBA přijme své rozhodnutí do jednoho měsíce. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
5. Nepřijmou-li příslušné orgány do šesti měsíců společné rozhodnutí, vydá příslušný orgán odpovědný za dohled nad dceřiným podnikem na individuálním základě ve věci podle odst. 1 písm. b) vlastní rozhodnutí.
Rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a bere v úvahu názory a námitky ostatních příslušných orgánů vyjádřené v daném šestiměsíčním období.
Rozhodnutí musí být předáno orgánu vykonávajícímu dohled na konsolidovaném základě, který informuje mateřskou instituci v EU, mateřskou finanční holdingovou společnost v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společnost v EU.
Pokud ke konci daného šestiměsíčního období tento orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě postoupil věc orgánu EBA v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010, odloží příslušný orgán odpovědný za dohled nad dceřiným podnikem na individuálním základě své rozhodnutí ve věci podle odst. 1 písm. b) tohoto článku a vyčká na rozhodnutí, které EBA může ve vztahu k jeho rozhodnutí učinit podle čl. 19 odst. 3 uvedeného nařízení, a poté rozhodne v souladu s rozhodnutím EBA. Šestiměsíční období se považuje za lhůtu pro smírné urovnání sporu ve smyslu uvedeného nařízení. EBA přijme své rozhodnutí do jednoho měsíce. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
6. Pokud mateřská instituce v EU a její dceřiné podniky, dceřiné podniky mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo dceřiné podniky mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU používají pokročilý přístup k měření podle čl. 312 odst. 2 nebo přístup IRB podle článku 143 na jednotném základě, povolí příslušné orgány, aby kvalifikační kritéria stanovená v článcích 321 a 322 nebo v části třetí hlavě II kapitole 3 oddílu 6 splnily mateřský podnik a jeho dceřiné podniky společně, způsobem, který je v souladu se strukturou skupiny a jejími systémy, postupy a metodikami řízení rizik.
7. Rozhodnutí uvedená v odstavcích 2, 4 a 5 jsou považována za směrodatná a uplatňována příslušnými orgány v dotčených členských státech.
8. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění postupu společného rozhodování podle odst. 1 písm. a) s ohledem na žádosti o svolení podle čl. 143 odst. 1, čl. 151 odst. 4 a 9, článku 283, čl. 312 odst. 2 a článku 363 s cílem usnadnit přijímání společných rozhodnutí.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 21
Společná rozhodnutí o úrovni uplatňování požadavků na likviditu
1. Na žádost mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU nebo subkonsolidovaného dceřiného podniku mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU učiní orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě a orgány příslušné k dohledu nad dceřinými podniky mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU v členském státě vše, co je v jejich silách, aby přijaly společné rozhodnutí o tom, zda jsou splněny podmínky čl. 8 odst. 1 písm. a) až d), a v němž vymezí jedinou podskupinu pro účely likvidity pro použití článku 8.
Společného rozhodnutí musí být dosaženo do šesti měsíců poté, co orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě předloží zprávu vymezující jedinou podskupinu pro účely likvidity na základě kritérií stanovených v článku 8. Jestliže se orgány během daného šestiměsíčního období neshodnou, obrátí se orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě na žádost kteréhokoli z ostatních dotčených příslušných orgánů na orgán EBA. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě se může na orgán EBA obrátit z vlastního podnětu.
Společným rozhodnutím mohou být rovněž uložena omezení týkající se umístění a vlastnictví likvidních aktiv a stanoveny požadované minimální objemy likvidních aktiv, která mají držet instituce vyňaté z použití části šesté.
Toto společné rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě toto rozhodnutí předá mateřské instituci dotyčné jediné podskupiny pro účely likvidity.
2. Není-li společné rozhodnutí přijato do šesti měsíců, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí.
Kterýkoli příslušný orgán se však může v průběhu daného šestiměsíčního období obrátit na orgán EBA s dotazem, zda jsou splněny podmínky čl. 8 odst. 1 písm. a) až d). EBA může v tomto případě provést nezávazné zprostředkování v souladu s čl. 31 písm. c) nařízení (EU) č. 1093/2010 a všechny zúčastněné příslušné orgány odloží svá rozhodnutí do ukončení nezávazného zprostředkování. Pokud během zprostředkování nedosáhly příslušné orgány do tří měsíců dohody, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí, přičemž vezme v úvahu přiměřenost přínosů a rizik na úrovni členského státu mateřské instituce a přiměřenost přínosů a rizik na úrovni členského státu dceřiného podniku. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
Společné rozhodnutí uvedené v odstavci 1 a rozhodnutí uvedená v druhém pododstavci tohoto odstavce jsou závazná.
3. Kterýkoli příslušný orgán se může také během daného šestiměsíčního období obrátit na orgán EBA v případě nedosažení dohody ohledně podmínek čl. 7 odst. 3 písm. a) až d). EBA může v tomto případě provést nezávazné zprostředkování v souladu s čl. 31 písm. c) nařízení (EU) č. 1093/2010 a všechny zúčastněné příslušné orgány odloží svá rozhodnutí do ukončení nezávazného zprostředkování. Pokud během zprostředkování nedosáhly příslušné orgány do tří měsíců dohody, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí.
Článek 22
Subkonsolidace v případě subjektů ve třetích zemích
Dceřiné instituce uplatňují požadavky stanovené v článcích 89 až 91 a v části třetí a páté na subkonsolidovaném základě, jestliže tyto instituce nebo mateřský podnik v případě, že jím je finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost, mají ve třetí zemi dceřiný podnik ve formě instituce nebo finanční instituce nebo v takové instituci či společnosti drží účast.
Článek 23
Podniky ve třetích zemích
Pro účely výkonu dohledu na konsolidovaném základě v souladu s touto kapitolou se pojmy „investiční podnik“, „úvěrová instituce“, „finanční instituce“ a „instituce“ vztahují rovněž na podniky usazené ve třetích zemích, které by, pokud by byly usazeny v Unii, odpovídaly definicím těchto termínů v článku 4.
Článek 24
Oceňování aktiv a podrozvahových položek
1. Oceňování aktiv a podrozvahových položek se provádí v souladu s použitelným účetním rámcem.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány vyžadovat, aby instituce prováděly oceňování aktiv a podrozvahových položek a určování výše kapitálu v souladu s mezinárodními účetními standardy podle nařízení (ES) č. 1606/2002.
ČÁST DRUHÁ
KAPITÁL
HLAVA I
SLOŽKY KAPITÁLU
KAPITOLA 1
Kapitál tier 1
Článek 25
Kapitál tier 1
Kapitál tier 1 instituce je součtem kmenového kapitálu tier 1 a vedlejšího kapitálu tier 1 instituce.
KAPITOLA 2
Kmenový kapitál tier 1
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1
Článek 26
Položky kmenového kapitálu tier 1
1. Položky kmenového kapitálu tier 1 instituce jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje, jsou-li splněny podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
nerozdělený zisk;
d)
kumulovaný ostatní úplný výsledek hospodaření;
e)
ostatní fondy;
f)
rezervní fond na všeobecná bankovní rizika.
Položky uvedené v písm. c) až f) se považují za kmenový kapitál tier 1 pouze tehdy, může-li je instituce neomezeně a okamžitě použít na pokrytí rizik nebo ztrát ve chvíli, kdy se objeví.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) mohou instituce předtím, než formálně schválí svůj hospodářský výsledek za daný rok, a pouze s předchozím svolením příslušného orgánu zahrnout do kmenového kapitálu tier 1 mezitímní zisk nebo zisk ke konci roku. Příslušný orgán svolení udělí, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
údaje o zisku ověřily osoby nezávislé na instituci, které jsou odpovědné za audit účetnictví této instituce;
b)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že všechny předvídatelné výplaty nebo dividendy byly od výše tohoto zisku odečteny.
Ověření mezitímního zisku instituce nebo zisku ke konci roku musí poskytovat přiměřenou úroveň jistoty, že zisk byly vykázán podle zásad stanovených v použitelném účetním rámci.
3. Příslušné orgány vyhodnotí, zda emise nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 splňují kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29. Pokud jde o emise po 31. prosince 2014 zařadí instituce kapitálové nástroje mezi nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 až poté, co udělí svolení příslušné orgány, jež mohou konzultovat orgán EBA.
V případě kapitálových nástrojů mimo státní podporu, které příslušný orgán schválí jako způsobilé nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, ale u kterých je podle názoru orgánu EBA značně složité určit, zda jsou kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29 splněna, vysvětlí příslušné orgány orgánu EBA důvody svého rozhodnutí.
Na základě informací poskytnutých jednotlivými příslušnými orgány orgán EBA vypracuje, udržuje a zveřejňuje seznam všech forem kapitálových nástrojů v každém členském státě, které jsou považovány za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1. EBA tento seznam poprvé vypracuje a zveřejní 1. února 2015.
Po provedení přezkumu podle článku 80 a v případě, že se objeví významné důkazy o tom, že uvedené nástroje kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29 nesplňují, může orgán EBA rozhodnout tyto kapitálové nástroje vydané po 31. prosince 2014, nejedná-li se o nástroje státní podpory, ze seznamu vyřadit a učinit v tomto smyslu oznámení.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění významu slova „předvídatelný“ při určování, zda byly odečteny všechny předvídatelné výplaty nebo dividendy.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 27
Kapitálové nástroje vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí v kmenovém kapitálu tier 1
1. Položky kmenového kapitálu tier 1 zahrnují jakékoli kapitálové nástroje vydané institucí na základě jejích statutárních ustanovení, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
jedná se o typ instituce definovaný v použitelném vnitrostátním právu a podle názoru příslušných orgánů ji lze pro účely této části nařízení považovat za:
i)
vzájemnou institucí,
ii)
družstvo,
iii)
spořitelnu,
iv)
podobnou instituci,
v)
úvěrovou instituci, která je plně ve vlastnictví jedné z institucí uvedených v bodech i) až iv) a má povolení příslušného orgánu využívat ustanovení tohoto článku, a pokud a dokud daná instituce uvedená v bodech i) až iv) přímo či nepřímo drží 100 % kmenových akcií vydaných touto úvěrovou institucí;
b)
jsou splněny podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29.
Tyto vzájemné instituce, družstva nebo spořitelny uznané jako takové podle použitelného vnitrostátního práva před 31. prosincem 2012 jsou pro účely této časti za takové považovány i nadále, nepřestávají-li splňovat kritéria, na jejichž základě byly uznány.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž mohou příslušné orgány určit, zda typ podniku uznaného podle použitelného vnitrostátního práva lze pro účely této části nařízení považovat za vzájemnou instituci, družstvo, spořitelnu nebo podobnou instituci;
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 28
Nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1
1. Kapitálové nástroje lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány přímo institucí s předchozím souhlasem vlastníků instituce nebo, je-li to povoleno podle použitelného vnitrostátního práva, vedoucího orgánu instituce;
b)
nástroje jsou plně uhrazeny a jejich nákup není přímo ani nepřímo financován institucí;
c)
nástroje splňují všechny tyto podmínky, pokud jde o jejich klasifikaci:
i)
lze je považovat za kapitál ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS;
ii)
jsou klasifikovány jako vlastní kapitál ve smyslu použitelného účetního rámce;
iii)
jsou klasifikovány jako vlastní kapitál pro účely určení platební neschopnosti na základě rozvahy, stanoví-li tak vnitrostátní insolvenční právo;
d)
nástroje jsou jasně a odděleně uvedeny v rozvaze v rámci účetní závěrky instituce;
e)
nástroje nemají stanovenu splatnost (věčné nástroje);
f)
jistinu nástrojů nelze snížit nebo vyplatit, s výjimkou těchto případů:
i)
likvidace instituce;
ii)
diskrečního zpětného odkupu nástrojů nebo jiného způsobu snížení kapitálu na základě vlastního rozhodnutí, pokud instituce obdržela předchozí svolení příslušného orgánu v souladu s článkem 77;
g)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by jistina nástrojů byla nebo mohla být snížena nebo vyplacena jinak než při likvidaci instituce, a instituce něco takového před vydáním ani při vydání nástrojů neuvádí, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27, u nichž je podle použitelného vnitrostátního práva zakázáno, aby instituce odmítla jejich splacení;
h)
nástroje splňují tyto podmínky, pokud jde o rozdělení výnosů:
i)
neexistuje přednostní zacházení při rozdělování výnosů, pokud jde o pořadí výplat rozdělených výnosů, a to i ve vztahu k jiným nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, a podmínky, kterými se nástroje řídí, nestanoví přednostní práva na výplatu rozdělených výnosů;
ii)
rozdělení výnosů držitelům nástrojů může být provedeno pouze z položek k rozdělení;
iii)
podmínky, kterými se nástroje řídí, nezahrnují strop nebo jiné omezení maximální výše rozdělených výnosů, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27;
iv)
výše rozdělených výnosů se neurčuje na základě částky, za kterou byly nástroje při emisi zakoupeny, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27;
v)
podmínky, kterými se nástroje řídí, neukládají instituci povinnost rozdělit výnosy držitelům nástrojů a instituce není žádnou takovouto povinností ani jinak vázána;
vi)
neprovedení rozdělení výnosů nepředstavuje nesplnění závazků ze strany instituce;
vii)
zrušením rozdělení výnosů nevznikají instituci žádná omezení;
i)
v porovnání se všemi kapitálovými nástroji vydanými institucí absorbují tyto nástroje první a proporcionálně největší podíl vzniklých ztrát a každý nástroj absorbuje ztráty stejnou měrou jako všechny ostatní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
j)
v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce se nástroje řadí za všechny ostatní pohledávky;
k)
nástroje opravňují své vlastníky k podílu na zbylých aktivech instituce, který je v případě její likvidace a po zaplacení všech přednostních pohledávek úměrný hodnotě vydaných nástrojů a není pevně stanoven ani nepodléhá stropu, s výjimkou kapitálových nástrojů uvedených v článku 27;
l)
nástroje nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevtahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností a jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
m)
nástroje nejsou předmětem žádných ujednání, ať smluvních či jiných, která v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce zvyšují pořadí uspokojení pohledávek z nich plynoucích.
Podmínka stanovená v prvním pododstavci písm. j) se považuje za splněnou bez ohledu na to, zda jsou dané nástroje zahrnuty podle čl. 484 odst. 3 do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, jsou-li na stejné úrovni.
2. Podmínky stanovené v odst. 1 písm. i) se považují za splněné bez ohledu na trvalé snížení účetní hodnoty jistiny nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
Podmínka stanovená v odst. 1 písm. f) se považuje za splněnou bez ohledu na snížení jistiny kapitálového nástroje v rámci řízení k řešení problémů nebo v důsledku snížení účetní hodnoty kapitálových nástrojů vyžadovaného orgánem pro řešení problémů příslušným pro danou instituci.
Podmínka stanovená v odst. 1 písm. g) se považuje za splněnou bez ohledu na ustanovení, jimiž se kapitálový nástroj řídí a jež výslovně či implicitně uvádějí, že by jistina nástroje byla nebo mohla být snížena v rámci řízení k řešení problémů nebo v důsledku snížení účetní hodnoty kapitálových nástrojů vyžadovaného orgánem pro řešení problémů příslušným pro danou instituci.
3. Podmínka stanovená v odst. 1 písm. h) bodě iii) se považuje za splněnou bez ohledu na to, že je nástroj spojen s výplatou dividendového násobku, jestliže tento dividendový násobek nevede k rozdělení výnosů, které má nepřiměřený negativní vliv na kapitál.
4. Pro účely odst. 1 písm. h) bodu i odráží diferencované rozdělení výnosů pouze diferencovaná hlasovací práva. V této souvislosti se vyšší rozdělení výnosů vztahuje pouze na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, s nimiž je spojeno méně hlasovacích práv nebo žádná hlasovací práva.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
použitelné formy a povaha nepřímého financování kapitálových nástrojů;
b)
zda a kdy by několikanásobné rozdělení výnosů mohlo mít nepřiměřený negativní vliv na kapitál;
c)
co se rozumí přednostním rozdělováním výnosů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 29
Kapitálové nástroje vydané vzájemnými institucemi, družstvy, spořitelnami a podobnými institucemi
1. Kapitálové nástroje vydané vzájemnými institucemi, družstvy, spořitelnami a podobnými institucemi lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 28 spolu se změnami vyplývajícími z použití tohoto článku.
2. Pokud jde o splacení kapitálových nástrojů, musí být splněny tyto podmínky:
a)
s výjimkou případů, kdy to zakazuje použitelné vnitrostátní právo, musí mít instituce možnost odmítnout splacení nástrojů;
b)
pokud použitelné vnitrostátní právo zakazuje odmítnutí splacení nástrojů, dávají ustanovení, kterými se nástroje řídí, instituci možnost toto splacení omezit;
c)
odmítnutí splacení nástrojů, nebo případně jeho omezení, nesmí představovat neplnění závazků ze strany instituce.
3. Kapitálové nástroje mohou zahrnovat strop nebo omezení maximální výše rozdělených výnosů, pouze pokud je tento strop nebo omezení stanoveno použitelným vnitrostátním právem nebo stanovami instituce.
4. Pokud kapitálové nástroje dávají vlastníkovi právo na podíl na fondech instituce v případě platební neschopnosti nebo likvidace, který je omezen do výše nominální hodnoty nástrojů, vztahuje se toto omezení ve stejné míře na držitele všech ostatních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných danou institucí.
Podmínkou stanovenou v prvním pododstavci není dotčena možnost vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí uznat v rámci kmenového kapitálu tier 1 nástroje, které svému držiteli nepřiznávají hlasovací práva a které splňují obě následující podmínky:
a)
nárok držitelů těchto nástrojů, které nezakládají hlasovací práva, v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce úměrně odpovídá podílu těchto nástrojů bez hlasovacího práva na nástrojích zahrnovaných do celkového kmenového kapitálu tier 1;
b)
tyto nástroje se jinak považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
5. Pokud kapitálové nástroje dávají vlastníkovi právo na podíl na aktivech instituce v případě platební neschopnosti nebo likvidace, který je pevně stanoven nebo omezen stropem, vztahuje se toto omezení ve stejné míře na všechny držitele všech nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných danou institucí.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění povahy nezbytných omezení splacení nástrojů, pokud použitelné vnitrostátní právo instituci zakazuje splacení kapitálových nástrojů odmítnout.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 30
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do kmenového kapitálu tier 1 přestanou být podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v 29 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1;
b)
emisní ážio související s tímto nástrojem přestane být okamžitě považováno za položku kmenového kapitálu tier 1.
Článek 31
Kapitálové nástroje upsané veřejnými orgány v mimořádných situacích
1. V naléhavých situacích mohou příslušné orgány institucím povolit, aby do kmenového kapitálu tier 1 zahrnuly kapitálové nástroje, které splňují alespoň podmínky stanovené v čl. 28 odst. 1 písm. b) až e), jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
kapitálové nástroje byly vydány po 1. ledna 2014;
b)
Komise tyto kapitálové nástroje považuje za státní podporu;
c)
kapitálové nástroje jsou vydány v rámci rekapitalizačních opatření podle pravidel státní podpory platných v daném okamžiku;
d)
kapitálové nástroje jsou v plném rozsahu upsány a drženy státem nebo příslušným veřejným orgánem či státem vlastněným subjektem;
e)
kapitálové nástroje jsou schopny absorbovat ztráty;
f)
s výjimkou kapitálových nástrojů uvedených v článku 27 opravňují v případě likvidace tyto kapitálové nástroje své vlastníky požadovat podíl na zbylých aktivech instituce po zaplacení všech přednostních pohledávek;
g)
existují vhodné mechanismy pro ukončení účasti státu nebo v příslušných případech příslušného veřejného orgánu či státem vlastněného subjektu;
h)
příslušný orgán předem udělil svolení a své rozhodnutí společně s odůvodněním zveřejnil.
2. Na základě odůvodněné žádosti dotyčného příslušného orgánu a ve spolupráci s tímto orgánem považuje orgán EBA pro účely tohoto nařízení kapitálové nástroje uvedené v odstavci 1 za rovnocenné nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1.
Oddíl 2
Obezřetnostní filtry
Článek 32
Sekuritizovaná aktiva
1. Instituce vyloučí ze všech složek kapitálu zvýšení vlastního kapitálu podle použitelného účetního rámce, které vyplývá ze sekuritizace aktiv, včetně těchto případů:
a)
zvýšení souvisejícího s budoucím maržovým příjmem, který pro instituci znamená zisk z prodeje;
b)
čistého zisku plynoucího z kapitalizace budoucího příjmu ze sekuritizovaných aktiv, která zajišťují úvěrové posílení pozic v sekuritizaci, je-li instituce původcem sekuritizace.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění pojmu „zisk z prodeje“ uvedeného v odst. 1 písm. a).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 33
Zajištění peněžních toků a změny hodnoty vlastních závazků
1. Instituce nezahrnou do složek kapitálu tyto položky:
a)
oceňovací rozdíly ze změn reálné hodnoty spojené se zisky nebo ztrátami ze zajištění peněžních toků z finančních nástrojů, které nejsou oceněny reálnou hodnotou, včetně plánovaných peněžních toků;
b)
zisky nebo ztráty ze závazků instituce oceněných reálnou hodnotou, které vyplývají ze změn vlastního úvěrového hodnocení instituce;
c)
v reálné hodnotě vyjádřené veškeré zisky a ztráty, které vyplývají z vlastního úvěrového rizika instituce v souvislosti s derivátovými závazky.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) nesmějí instituce zisky nebo ztráty v reálné hodnotě, které vyplývají z jejich vlastního úvěrového rizika, kompenzovat zisky nebo ztrátami v reálné hodnotě, které vyplývají z úvěrového rizika jejich protistran.
3. Aniž je dotčen odst. 1 písm. b), instituce může do kapitálu zahrnout výši zisku nebo ztráty ze svých závazků, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
závazky mají formu dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
b)
změny v hodnotě aktiv a závazků instituce jsou důsledkem stejných změn ve vlastním úvěrovém hodnocení instituce;
c)
existuje úzká spojitost mezi hodnotou dluhopisů uvedených v písmeni a) a hodnotou aktiv instituce;
d)
hypoteční úvěry je možné umořit tím, že dluhopisy, jimiž jsou tyto hypoteční úvěry financovány, jsou odkoupeny za tržní nebo nominální hodnotu.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění úzké spojitosti mezi hodnotou dluhopisů a hodnotou aktiv, jak je uvedena v odst. 3 písm. c).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. září 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 34
Dodatečné úpravy ocenění
1. Instituce při výpočtu výše svého kapitálu uplatní požadavky článku 105 na veškerá svá aktiva oceněná reálnou hodnotou a odečtou z kmenového kapitálu tier 1 částku ve výši nezbytných dodatečných úprav ocenění.
Článek 35
Nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou
Kromě položek uvedených v článku 33 neprovádějí instituce takové úpravy, kterými by ze svého kapitálu vyloučily nerealizované zisky nebo ztráty z aktiv nebo závazků oceněných reálnou hodnotou.
Oddíl 3
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1, výjimky a alternativní postupy
Pododdíl 1
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
Článek 36
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Instituce od položek kmenového kapitálu tier 1 odečtou toto:
a)
ztráty běžného účetního roku;
b)
nehmotná aktiva;
c)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku;
d)
instituce počítající objemy rizikově vážených expozic pomocí přístupu IRB odečtou záporné hodnoty vyplývající z výpočtu výše očekávaných ztrát podle článků 158 a 159;
e)
aktiva penzijního fondu definovaných požitků v rozvaze instituce.
f)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, které je instituce povinna odkoupit na základě skutečného nebo podmíněného závazku plynoucího z existující smlouvy;
g)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, pokud tyto subjekty mají s institucí vztah vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
h)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici;
i)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce má významnou investici;
j)
hodnotu položek, jež mají být odečteny od položek vedlejšího kapitálu tier 1 podle článku 56, která přesahuje vedlejší kapitál tier 1 instituce;
k)
objem expozice u následujících položek, kterým se má přiřadit riziková váha 1 250 %, pokud instituce odečítá tento objem expozice z objemu položek kmenového kapitálu tier 1 jako alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 %:
i)
u kvalifikovaných účastí mimo finanční sektor;
ii)
u sekuritizovaných pozic v souladu s čl. 243 odst. 1 písm. b), čl. 244 odst. 1 písm. b) a článkem 258;
iii)
u volných dodávek v souladu s čl. 379 odst. 3;
iv)
u pozic v koši, pro které instituce nemůže určit rizikovou váhu v rámci přístupu IRB v souladu s čl. 153 odst. 8;
v)
u akciových expozic v rámci přístupu založeného na interních modelech v souladu s čl. 155 odst. 4;
l)
daňové platby týkající se položek kmenového kapitálu tier 1 předvídatelné v době výpočtu, s výjimkou případu, kdy instituce vhodně upraví hodnotu položek kmenového kapitálu tier 1, pokud tyto daňové platby snižují částku, do jejíž výše lze dané položky použít ke krytí rizik nebo ztrát.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění toho, jak mají být uplatňovány odpočty podle odst. 1 písm. a), c), e), f), h), i) a l) tohoto článku a související odpočty uvedené v čl. 56 písm. a), c), d) a f) a v čl. 66 písm. a), c) a d).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění druhů kapitálových nástrojů finančních institucí a, za konzultace Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) (EIOPA) zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (26) orgánu EIOPA, pojišťoven a zajišťoven ze třetích zemí a podniků vyňatých z působnosti směrnice 2009/138/ES v souladu s článkem 4 uvedené směrnice, které se odečítají od těchto složek kapitálu:
a)
od položek kmenového kapitálu tier 1;
b)
od položek vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
od položek kapitálu tier 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 37
Odpočty nehmotných aktiv
Instituce určí objem nehmotných aktiv, která mají být odečtena, podle těchto ustanovení:
a)
částka, která má být odečtena, se sníží o související odložené daňové závazky, které by zanikly, kdyby došlo ke snížení hodnoty nehmotných aktiv nebo jejich odúčtování podle použitelného účetního rámce;
b)
částka, která má být odečtena, zahrnuje goodwill zahrnutý v ocenění významných investic instituce.
Článek 38
Odpočty odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku
1. Instituce určí výši odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku, které mají být odečteny, podle tohoto článku.
2. S výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3, se výše odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku vypočítává, aniž by byla snížena o související odložené daňové závazky instituce.
3. Výše odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku může být snížena o související odložené daňové závazky instituce, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
daný subjekt má podle použitelného vnitrostátního práva ze zákona právo započítat tyto splatné daňové pohledávky vůči splatným daňovým závazkům;
b)
odložené daňové pohledávky a odložené daňové závazky se vztahují k daním, které jsou vybírány stejným daňovým orgánem a od stejného subjektu podléhajícího dani.
4. Související odložené daňové závazky instituce použité pro účely odstavce 3 nesmějí zahrnovat odložené daňové závazky, o které je snížena hodnota nehmotných aktiv nebo aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jež má být odečtena.
5. Výše souvisejících odložených daňových závazků uvedená v odstavci 4 se rozdělí mezi:
a)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů, které nejsou odečteny podle čl. 48 odst. 1;
b)
všechny ostatní odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku.
Instituce rozdělí související odložené daňové závazky podle poměrných částí, jaké představují odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku uvedené v písmenech a) a b).
Článek 39
Přeplatky daně, zpětně použité daňové ztráty a odložené daňové pohledávky nezávislé na budoucím zisku
1. Následující položky se neodečítají od kapitálu a uplatňuje se na ně riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo případně kapitolou 3:
a)
přeplatky daně instituce v běžném roce;
b)
daňové ztráty instituce v běžném roce použité zpětně na předchozí roky, z nichž vyplývá pohledávka za ústřední vládou, regionální vládou nebo místním daňovým orgánem.
2. Odložené daňové pohledávky nezávislé na budoucím zisku jsou omezeny na odložené daňové pohledávky vyplývající z přechodných rozdílů, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
v případě, že instituce při formálním schvalování své roční účetní závěrky vykáže ztrátu, nebo v případě likvidace či platební neschopnosti instituce jsou automaticky a povinně neprodleně nahrazeny slevou na dani;
b)
instituce může podle použitelného vnitrostátního daňového práva kompenzovat slevu na dani podle písmene a) jakýmkoli daňovým závazkem instituce nebo jakéhokoli jiného podniku, který je podle tohoto práva pro daňové účely zahrnut do téže konsolidace jako daná instituce, či jakéhokoli jiného podniku, který podléhá dohledu na konsolidovaném základě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2;
c)
pokud hodnota slev na dani podle písmene b) převyšuje daňové závazky podle uvedeného písmene, je tento případný rozdíl neprodleně nahrazen přímou pohledávkou za ústřední vládou členského státu, v němž má instituce sídlo.
Jsou-li splněny podmínky stanovené v písmenech a), b) a c), uplatní instituce na odložené daňové pohledávky rizikovou váhu ve výši 100 %.
Článek 40
Odpočty záporných hodnot vyplývajících z výpočtu výše očekávaných ztrát
Částka, která má být odečtena v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. d), se nesnižuje o nárůst odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku nebo o jiné dodatečné daňové účinky, které by mohly vzniknout, pokud by se rezervy měly zvýšit na úroveň očekávaných ztrát podle hlavy I kapitoly 3 oddílu 3.
Článek 41
Odpočty aktiv penzijního fondu definovaných požitků
1. Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. e) se výše aktiv penzijního fondu definovaných požitků, která má být odečtena, sníží o tyto částky:
a)
výši všech souvisejících odložených daňových závazků, které by mohly zaniknout, kdyby došlo ke snížení hodnoty aktiv nebo jejich odúčtování podle použitelného účetního rámce;
b)
výši aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jež instituce může bez omezení používat, pokud obdržela předchozí svolení příslušného orgánu. Aktivům použitým ke snížení částky, která má být odečtena, se přidělí riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2, případně 3.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění kritérií, podle nichž příslušný orgán povoluje institucím snížit výši aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jak je uvedeno v odst. 1 písm. b).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 42
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1
Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. f) počítají instituce kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1 zahrnutým do těchto indexů;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě drženy v investičním portfoliu.
Článek 43
Významné investice v subjektech finančního sektoru
Pro účely odpočtu se investice instituce v subjektu finančního sektoru považuje za významnou, pokud je splněna některá z těchto podmínek:
a)
instituce vlastní více než 10 % nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných daným subjektem;
b)
instituce má s daným subjektem úzké propojení a vlastní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 vydané daným subjektem;
c)
instituce vlastní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 vydané daným subjektem a tento subjekt není zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, avšak je zahrnut do téže účetní konsolidace jako instituce pro účely účetního výkaznictví podle použitelného účetního rámce.
Článek 44
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. g), h) a i) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 a jiných kapitálových nástrojů subjektů finančního sektoru se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se položky kapitálu tier 1 pojišťovny považují za kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1.
Článek 45
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. h) a i) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok;
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 46
Odpočty nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 v případě, že instituce nemá v subjektu finančního sektoru významnou investici
1. Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. h) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, převyšují 10 % hodnoty souhrnné výše kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení na položky kmenového kapitálu tier 1:
i)
článků 32 až 35;
ii)
odpočtů uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou částky, která má být odečtena za odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do kapitálových nástrojů těchto subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, je rozdělena mezi všechny držené nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1. Instituce určí podíl kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, který má být odečten podle odstavce 1, vynásobením hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částí stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
poměrná část souhrnné hodnoty přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, kterou představuje každý nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1, do něhož bylo investováno.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 36 odst. 1 písm. h), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i) až iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Článek 47
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 v případě, že instituce má v subjektu finančního sektoru významnou investici
Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. i) se z příslušné částky, která má být odečtena z kmenového kapitálu tier 1, vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů a částka se určí v souladu s články 44 a 45 a pododdílem 2.
Pododdíl 2
Výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1 a alternativní postupy k těmto odpočtům
Článek 48
Prahové hodnoty pro výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Při odpočtech požadovaných podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i) instituce nemají povinnost odečítat objemy položek uvedených níže v písmenech a) a b) tohoto odstavce, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než prahová hodnota uvedená v odstavci 2:
a)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
v případech, kdy má instituce významnou investici v subjektu finančního sektoru, přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 těchto subjektů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
2. Pro účely odstavce 1 musí být prahová hodnota rovna částce uvedené v písmeni a) tohoto odstavce vynásobené procentní hodnotou uvedenou v písmeni b) tohoto odstavce:
a)
zbývající objem položek kmenového kapitálu tier 1 poté, co jsou v plném rozsahu uplatněny úpravy a odpočty podle článků 32 až 36, a aniž by se uplatnily prahové hodnoty pro výjimky podle tohoto článku;
b)
17,65 %.
3. Pro účely odstavce 1 instituce určí část odložených daňových pohledávek v celkovém objemu položek kmenového kapitálu tier 1, které nemusí být odečteny, vydělením hodnoty stanovené v písm. a) tohoto odstavce hodnotou stanovenou v písm. b) tohoto odstavce:
a)
hodnota odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce;
b)
součet těchto hodnot:
i)
hodnota uvedená v písm. a);
ii)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do kapitálových nástrojů subjektů finančního sektoru, v nichž instituce má významnou investici, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce.
Poměrná část významných investic do celkového objemu položek, které nemusí být odečteny, se rovná jedné minus poměrná část uvedená v prvním pododstavci.
4. Objemy položek, které nejsou odečteny podle odstavce 1, podléhají rizikové váze 250 %.
Článek 49
Požadavek na odpočet, pokud se uplatňuje konsolidace, doplňkový dozor nebo institucionální systémy ochrany
1. Pro účely výpočtu individuálního, subkonsolidovaného a konsolidovaného kapitálu, kdy příslušné orgány vyžadují nebo povolují, aby instituce použily metody 1, 2 nebo 3 uvedené v příloze I směrnice 2002/87/ES, mohou příslušné orgány institucím povolit, aby neodečítaly investice do kapitálových nástrojů subjektu finančního sektoru, v němž mateřská instituce, mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost nebo instituce má významnou investici, a to za předpokladu, že jsou splněny podmínky uvedené v písm. a) až e) tohoto odstavce:
a)
subjekt finančního sektoru je pojišťovnou, zajišťovnou nebo pojišťovací holdingovou společností;
b)
tato pojišťovna, zajišťovna nebo pojišťovací holdingová společnost je zahrnuta ve stejném doplňkovém dozoru podle směrnice 2002/87/ES jako mateřská instituce, mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost nebo instituce, která dané kapitálové nástroje drží;
c)
instituce obdržela předchozí svolení příslušných orgánů;
d)
před udělením svolení podle písmene c) a soustavně se příslušné orgány přesvědčují, že integrované řízení, řízení rizik a systém interní kontroly subjektů, které by byly zahrnuty do konsolidace podle metody 1, 2 nebo 3, jsou adekvátní;
e)
kapitálové investice v daném subjektu patří jednomu z těchto subjektů:
i)
mateřské úvěrové instituci;
ii)
mateřské finanční holdingové společnosti;
iii)
mateřské smíšené finanční holdingové společnosti;
iv)
instituci;
v)
dceřinému podniku jednoho ze subjektů uvedených v bodech i) až iv), který je zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
Zvolená metoda je uplatňována dlouhodobě a konzistentně.
2. Pro účely výpočtu individuálního a subkonsolidovaného kapitálu neodečítají instituce podléhající dohledu na konsolidovaném základě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2 kapitálové investice do kapitálových nástrojů vydaných subjekty finančního sektoru zahrnutými do dohledu na konsolidovaném základě, pokud příslušné orgány nerozhodly, že tyto odpočty musí být vyžadovány pro konkrétní účely, zejména pro účely strukturálního oddělení bankovních činností a plánování procesů k řešení úpadku.
Uplatnění přístupu uvedeného v prvním pododstavci nesmí mít neúměrné nepříznivé účinky na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v celé Unii tím, že by vytvářel nebo představoval překážku fungování vnitřního trhu nebo že by vytvářel překážky bránící jeho fungování.
3. Příslušné orgány mohou pro účely výpočtu kapitálu na individuálním či subkonsolidovaném základě institucím povolit, aby neodečítaly kapitálové investice do kapitálových nástrojů v těchto případech:
a)
má-li instituce kapitálovou investici v jiné instituci a jsou-li splněny podmínky uvedené v bodech i) až v);
i)
instituce spadají do stejného institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7;
ii)
příslušné orgány udělily svolení uvedené v čl. 113 odst. 7;
iii)
podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7 jsou splněny;
iv)
institucionální systém ochrany sestavuje konsolidovanou rozvahu podle čl. 113 odst. 7 písm. e), nebo není-li stanovena povinnost sestavovat konsolidovanou účetní závěrku, rozšířený souhrnný výpočet, o němž se příslušné orgány přesvědčí, že je rovnocenný ustanovením směrnice 86/635/EHS, jež zahrnuje některé úpravy ustanovení směrnice 83/349/EHS nebo nařízení (ES) č. 1606/2002, jimiž se řídí konsolidované účetní závěrky skupin úvěrových institucí. Rovnocennost uvedeného rozšířeného souhrnného výpočtu potvrdí externí auditor, a zejména to, že při výpočtu nedochází ani k vícenásobnému použití prvků způsobilých pro výpočet kapitálu, ani k žádné nevhodné tvorbě kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany. Konsolidovaná rozvaha nebo rozšířený souhrnný výpočet se oznamují příslušným orgánům přinejmenším tak často, jak je stanoveno v článku 99;
v)
instituce zahrnuté do institucionálního systému ochrany společně splňují na konsolidovaném nebo rozšířeném souhrnném základě požadavky stanovené v článku 92 a podávají zprávy o dodržování těchto požadavků v souladu s článkem 99. V rámci institucionálního systému ochrany se nevyžaduje odpočet podílu ve vlastnictví členů, kteří jsou družstvy, nebo právních subjektů, jestliže nejsou členy tohoto systému, a to za podmínky, že nedochází ani k vícenásobnému použití prvků použitelných pro výpočet kapitálu, ani k žádné nevhodné tvorbě kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany a držitelem menšinového podílu, je-li institucí;
b)
pokud má regionální úvěrová instituce účast ve své ústřední nebo jiné regionální úvěrové instituci a jsou splněny podmínky stanovené v písm. a) bodech i) až v).
4. Účasti, u nichž se v souladu s odstavci 1, 2 nebo 3 neprovádí odpočet, se považují za expozice a jsou rizikově váženy v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3.
5. Pokud instituce uplatňuje metodu 1 nebo 2 uvedenou v příloze I směrnice 2002/87/ES, zveřejní doplňkový kapitálový požadavek a ukazatel kapitálové přiměřenosti finančního konglomerátu vypočtené v souladu s článkem 6 a přílohou I uvedené směrnice.
6. EBA, EIOPA a Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro cenné papíry a trhy) (dále jen „ESMA“ nebo „orgán ESMA“) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (27) ESMA vypracují prostřednictvím smíšeného výboru pro účely tohoto článku návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek použití metod výpočtu uvedených v příloze I části II směrnice 2002/87/ES pro účely alternativních postupů k odpočtům uvedených v odstavci 1 tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
Oddíl 4
Kmenový kapitál tier 1
Článek 50
Kmenový kapitál tier 1
Kmenový kapitál tier 1 instituce se skládá z položek kmenového kapitálu tier 1 po provedení úprav vyžadovaných články 32 až 35, odpočtů podle článku 36 a uplatnění výjimek a alternativních postupů stanovených v článcích 48, 49 a 79.
KAPITOLA 3
Vedlejší kapitál tier 1
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 51
Položky vedlejšího kapitálu tier 1
Položky vedlejšího kapitálu tier 1 jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje za předpokladu splnění podmínek stanovených v čl. 52 odst. 1;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a).
Nástroje zahrnuté do písmene a) nejsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
Článek 52
Nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1
1. Kapitálové nástroje lze považovat za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány a plně uhrazeny;
b)
nástroje nezakoupil žádný z těchto subjektů:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
podnik, v němž má instituce účast ve formě přímého vlastnictví nebo kontroly nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu daného podniku;
c)
nákup nástrojů není přímo ani nepřímo financován institucí;
d)
v případě platební neschopnosti instituce se nástroje řadí za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2;
e)
nástroje nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevztahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností a jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
f)
nástroje nejsou předmětem žádných ujednání, ať smluvních či jiných, která v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce zvyšují pořadí uspokojení pohledávek z nich plynoucích;
g)
nástroje nemají stanovenu splatnost (věčné nástroje) a ustanovení, jimiž se řídí, neobsahují žádnou pobídku k tomu, aby je instituce splatila;
h)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, obsahují jednu nebo více kupních opcí, může být tato opce uplatněna dle vlastního uvážení emitenta;
i)
nástroje mohou být vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 77, a nejdříve po uplynutí pěti let ode dne jejich vydání, s výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v čl. 78 odst. 4;
j)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by nástroje byly nebo mohly být institucí vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny, a instituce něco takového ani jinak neuvádí, a to s výjimkou těchto případů;
i)
po likvidaci instituce;
ii)
diskrečního zpětného odkupu nástrojů nebo jiného způsobu snížení kapitálu na základě vlastního rozhodnutí, pokud instituce obdržela předchozí svolení příslušného orgánu v souladu s článkem 7;
k)
instituce výslovně ani implicitně neuvádí, že by příslušný orgán souhlasil s žádostí o vypovězení, splacení nebo zpětný odkup nástrojů;
l)
rozdělení výnosů z nástrojů splňuje tyto podmínky:
i)
je vypláceno z položek k rozdělení;
ii)
výše rozdělených výnosů z nástrojů se nebude měnit na základě úvěrového hodnocení instituce nebo jejího mateřského podniku;
iii)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, dávají instituci možnost dle vlastního uvážení kdykoli na neomezenou dobu a na nekumulativním základě zrušit rozdělení výnosů z nástrojů, přičemž instituce může zrušené platby bez omezení použít k úhradě svých závazků podle jejich splatnosti;
iv)
zrušení rozdělení výnosů nepředstavuje nesplnění závazků ze strany instituce;
v)
zrušením rozdělení výnosů nevznikají instituci žádná omezení;
m)
nástroje nejsou jedním z důvodů vedoucích ke zjištění, že závazky instituce převyšují její aktiva, pokud takové zjištění představuje test platební neschopnosti podle použitelného vnitrostátního práva;
n)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby v případě rozhodné události byla trvale nebo dočasně účetně snížena hodnota jistiny nástrojů nebo aby byly nástroje převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
o)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, neobsahují žádné prvky, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce;
p)
pokud nástroje nevydává přímo instituce, jsou splněny obě tyto podmínky:
i)
nástroje jsou vydány prostřednictvím subjektu zahrnutého do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
ii)
výnosy jsou okamžitě, bez omezení a v podobě, která splňuje podmínky stanovené v tomto odstavci, k dispozici instituci.
Podmínka stanovená v prvním pododstavci písm. d) se považuje za splněnou bez ohledu na to, zda jsou dané nástroje zahrnuty podle čl. 484 odst. 3 do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, jsou-li na stejné úrovni.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění všech těchto otázek:
a)
forma a povaha možných pobídek ke splacení nástrojů;
b)
povaha jakéhokoli účetního zvýšení hodnoty jistiny nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 po dočasném účetním snížení hodnoty jeho jistiny;
c)
postupy a načasování, pokud jde o následující:
i)
určení, že došlo k rozhodné události;
ii)
účetní zvýšení hodnoty jistiny nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 po dočasném účetním snížení hodnoty jeho jistiny;
d)
vlastnosti nástrojů, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce;
e)
použití jednotek pro speciální účel k nepřímé emisi kapitálových nástrojů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 53
Omezení týkající se zrušení rozdělení výnosů z nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a prvky, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce
Pro účely čl. 52 odst. 1 písm. l) bodu v) a písmena o) nesmí ustanovení, jimiž se řídí nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, obsahovat především následující:
a)
požadavek rozdělení výnosů z nástrojů v případě, že se provádí rozdělení výnosů z nástroje vydaného institucí, který je ve stejném nebo podřízenějším pořadí než nástroj zahrnovaný do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně nástroje zahrnovaného do kmenového kapitálu tier 1;
b)
požadavek zrušení výplaty rozdělení výnosů z nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 v případě, že se neprovádí rozdělení výnosů z daných nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
povinnost nahradit výplatu úroků nebo dividend platbou v jakékoli jiné formě. Instituci není taková povinnost uložena jinak.
Článek 54
Snížení hodnoty nebo konverze nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
1. Pro účely čl. 52 odst. 1 písm. n) se na nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 vztahují tato ustanovení:
a)
rozhodná událost nastává tehdy, když se poměr kmenového kapitálu tier 1 instituce uvedený v čl. 92 odst. 1 písm. a) sníží pod jednu z těchto hodnot:
i)
5,125 %;
ii)
hodnotu vyšší než 5,125 %, kterou určí instituce a která je upřesněna v ustanoveních, jimiž se nástroj řídí;
b)
instituce mohou v ustanoveních, jimiž se nástroj řídí, vymezit jednu nebo více rozhodných událostí navíc k události vymezené v písmeni a);
c)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby nástroje byly v případě rozhodné události převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, musí současně stanovit jedno z následujícího:
i)
převodní poměr a maximální povolenou částku převodu;
ii)
rozsah, v němž budou nástroje převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
d)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby v případě rozhodné události byla snížena hodnota jistiny těchto nástrojů, jsou současně sníženy všechny tyto položky:
i)
pohledávka držitele nástroje v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce;
ii)
částka, která má být vyplacena v případě vypovězení nebo splacení nástroje;
iii)
rozdělení výnosů z nástroje.
2. Účetním snížením hodnoty nebo konverzí nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 podle použitelného účetního rámce se vytvoří položky, které jsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1.
3. Hodnota nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uznaných jako položky vedlejšího kapitálu tier 1 je omezena na minimální hodnotu položek kmenového kapitálu tier 1, které by byly vytvořeny, pokud by účetní hodnota jistiny nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 byla plně snížena nebo by tyto nástroje byly převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
4. Úhrnná hodnota nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, kterou je zapotřebí v případě rozhodné události účetně snížit nebo převést, nesmí být nižší než nižší z následujících hodnot:
a)
hodnota potřebná k plnému obnovení poměru kmenového kapitálu tier 1 instituce na hodnotu 5,125 %;
b)
plná hodnota jistiny nástroje.
5. Nastane-li rozhodná událost, musí instituce:
a)
neprodleně informovat příslušné orgány;
b)
informovat držitele nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
v souladu s požadavky tohoto článku účetně snížit hodnotu jistiny nástrojů, nebo tyto nástroje neprodleně, nejpozději však do jednoho měsíce, převést na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
6. Instituce vydávající nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, jež jsou v případě rozhodné události převáděny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, zajistí, aby neustále měla dostatek schváleného základního kapitálu, jenž umožní v případě rozhodné události převést veškeré tyto nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 na akcie. Ke dni vydání těchto konvertibilních nástrojů vedlejšího kapitálu tier 1 musí být získána všechna nezbytná povolení. Instituce si neustále ponechává předem získané povolení nezbytné k tomu, aby mohla vydat nástroje kmenového kapitálu tier 1, na něž jsou v případě rozhodné události tyto nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 převedeny.
7. Instituce vydávající nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, jež jsou v případě rozhodné události převáděny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, zajistí, aby této konverzi nebránily žádné procesní překážky stanovené v zakládacích dokumentech či stanovách nebo ve smluvních ujednáních.
Článek 55
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 přestanou být podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do vedlejšího kapitálu tier 1;
b)
podíl emisního ážia souvisejícího s tímto nástrojem přestane být okamžitě považován za položku vedlejšího kapitálu tier 1.
Oddíl 2
Odpočty od položek vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 56
Odpočty od položek kapitálu tier 1
Instituce od položek vedlejšího kapitálu tier 1 odečítají tyto položky:
a)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajících smluvních závazků;
b)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, s nimiž je instituce ve vztahu vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
c)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, určenou v souladu s článkem 60;
d)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž má instituce významnou investici, s vyloučením pozic z upisování držených pět nebo méně pracovních dnů;
e)
hodnotu položek, které mají být odečteny od položek kapitálu tier 2 podle článku 66, která převyšuje kapitál tier 2 instituce;
f)
daňové platby týkající se položek vedlejšího kapitálu tier 1 předvídatelné v době výpočtu, s výjimkou případu, kdy instituce vhodně upraví hodnotu položek vedlejšího kapitálu tier 1, pokud tyto daňové platby snižují částku, do jejíž výše lze dané položky použít ke krytí rizik nebo ztrát.
Článek 57
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
Pro účely čl. 56 písm. a) vypočítají instituce kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice jsou drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé nebo syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1 zahrnutým do těchto indexů;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu.
Článek 58
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 56 písm. b), c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se položky vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny považují za kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1.
Článek 59
Odpočty kapitálových investic nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 56 písm. c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 60
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 v případě, že instituce nemá v subjektu finančního sektoru významnou investici
1. Pro účely čl. 56 písm. c) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru převyšují 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou všech přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 uvedených subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, je rozdělena mezi všechny držené nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena od každého nástroje vedlejší kapitálu tier 1, se vypočte vynásobením hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částí stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celkový objem nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 56 písm. c), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i), ii) a iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Oddíl 3
Vedlejší kapitál tier 1
Článek 61
Vedlejší kapitál tier 1
Vedlejší kapitál tier 1 instituce se skládá z položek vedlejšího kapitálu tier 1 po odpočtu položek uvedených v článku 56 a uplatnění článku 79.
KAPITOLA 4
Kapitál tier 2
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do kapitálu tier 2
Článek 62
Položky kapitálu tier 2
Položky kapitálu tier 2 jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje a podřízené půjčky za předpokladu splnění podmínek stanovených v článku 63;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
u institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, obecné úpravy o úvěrové riziko bez zohlednění daňových účinků do výše 1,25 % objemu rizikově vážených expozic vypočítaného podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
d)
u institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, kladné částky bez zohlednění daňových účinků vypočtené podle článků 158 a 159 do výše 0,6 % objemu rizikově vážených expozic vypočítaného podle části třetí hlavy II kapitoly 3.
Položky zahrnuté do písmene a) nejsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1 ani vedlejšího kapitálu tier 1.
Článek 63
Nástroje zahrnované do kapitálu tier 2
Kapitálové nástroje a podřízené půjčky lze považovat za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány nebo podřízené půjčky získány a plně uhrazeny;
b)
nástroje nezakoupil nebo podřízené půjčky neposkytl žádný z těchto subjektů:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
podnik, v němž má instituce účast ve formě přímého vlastnictví nebo kontroly nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu daného podniku;
c)
nákup nástrojů nebo poskytnutí podřízených půjček nejsou přímo ani nepřímo financovány institucí;
d)
nárok na částku jistiny nástrojů podle ustanovení, kterými se nástroje řídí, nebo nárok na částku jistiny podřízených půjček podle ustanovení, jimiž se podřízené půjčky řídí, je zcela podřízen pohledávkám všech nepodřízených věřitelů;
e)
nástroje nebo podřízené půjčky nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevztahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
f)
nástroje nebo podřízené půjčky nejsou předmětem žádných ujednání, která by jinak zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek z těchto nástrojů nebo podřízených půjček;
g)
nástroje nebo podřízené půjčky mají dobu splatnosti nejméně pěti let;
h)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, neobsahují žádnou pobídku pro instituci, aby umořila nebo splatila jejich jistinu přede dnem splatnosti;
i)
pokud nástroje nebo podřízené půjčky zahrnují jednu nebo více kupních opcí nebo možnost/opci předčasného splacení, mohou být opce uplatněny dle vlastního uvážení emitenta nebo případně dlužníka;
j)
nástroje nebo podřízené půjčky mohou být vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny či předčasně splaceny, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 77, a nejdříve po uplynutí pěti let ode dne jejich vydání nebo získání, s výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v čl. 78 odst. 4;
k)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by nástroje nebo podřízené půjčky byly nebo mohly být vypovězeny, umořeny, zpětně odkoupeny nebo předčasně splaceny jindy než při platební neschopnosti nebo likvidaci instituce a instituce něco takového ani jinak neuvádí;
l)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, nedávají držiteli či věřiteli právo na urychlení plánované budoucí výplaty úroků nebo jistiny jindy než při platební neschopnosti nebo likvidaci instituce;
m)
výše vyplácených úroků nebo případně dividend z nástrojů nebo podřízených půjček se nebude měnit na základě úvěrového hodnocení instituce nebo jejího mateřského podniku;
n)
pokud nástroje nevydává přímo instituce nebo pokud podřízené půjčky nezískává přímo instituce, musí být splněny obě tyto podmínky:
i)
nástroje jsou vydány nebo podřízené půjčky získány prostřednictvím subjektu zahrnutého do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
ii)
výnosy jsou okamžitě, bez omezení a v podobě, která splňuje podmínky stanovené v tomto odstavci, k dispozici instituci.
Článek 64
Umořování nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2
Nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 lze v posledních pěti letech do splatnosti považovat za položky kapitálu tier 2 v míře, která se určí vynásobením výsledku výpočtu uvedeného v písmenu a) hodnotou uvedenou v písmenu b):
a)
nominální hodnota nástrojů nebo podřízených půjček k prvnímu dni závěrečného pětiletého období jejich smluvní splatnosti vydělená počtem kalendářních dnů v daném období;
b)
počet zbývajících kalendářních dní smluvní splatnosti nástrojů nebo podřízených půjček.
Článek 65
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do kapitálu tier 2 přestanou být podmínky stanovené v článku 63 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do kapitálu tier 2;
b)
podíl emisního ážia souvisejícího s tímto nástrojem přestane být okamžitě považován za položku kapitálu tier 2.
Oddíl 2
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Článek 66
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Od položek kapitálu tier 2 se odečítá následující:
a)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajících smluvních závazků;
b)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, s nimiž je instituce ve vztahu vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
c)
použitelnou hodnotu přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, přičemž tato hodnota se určí v souladu s článkem 70;
d)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž má instituce významnou investici, s vyloučením pozic z upisování držených pět nebo méně pracovních dnů.
Článek 67
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2
Pro účely čl. 66 písm. a) počítají instituce kapitálové investice na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice jsou drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kapitálu tier 2 zahrnutým do těchto indexů,;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kapitálu tier 2 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kapitálu tier 2 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu.
Článek 68
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 66 písm. b), c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se s položkami kapitálu tier 2 pojišťovny a položkami kapitálu tier 3 pojišťovny zachází jako s kapitálovými investicemi do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2.
Článek 69
Odpočty kapitálových investic nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 66 písm. c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 70
Odpočty nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 v případě, že instituce nemá v příslušném subjektu významnou investici
1. Pro účely čl. 66 písm. c) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru převyšují 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou částky, která má být odečtena za odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou všech přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 těchto subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, se rozdělí mezi všechny držené nástroje zahrnované do kapitálu tier 2. Instituce určí podíl kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, který se odečte po vynásobení hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částkou stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
celková hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celkový objem nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 66 odst. 1 písm. c), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i) až iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Oddíl 3
Kapitál tier 2
Článek 71
Kapitál tier 2
Kapitál tier 2 instituce se skládá z položek kapitálu tier 2 po odpočtech uvedených v článku 66 a uplatnění článku 79.
KAPITOLA 5
Kapitál
Článek 72
Kapitál
Kapitál instituce je součtem jejího kapitálu tier 1 a tier 2.
KAPITOLA 6
Obecné požadavky
Článek 73
Rozdělení výnosů z kapitálových nástrojů
1. Kapitálové nástroje, u nichž může instituce podle svého uvážení rozhodnout o vyplacení rozdělených výnosů jinou formou než formou hotovosti či kapitálového nástroje, nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, pokud instituce neobdržela předchozí svolení příslušných orgánů.
2. Příslušné orgány udělí svolení podle odstavce 1, pouze pokud jsou podle jejich názoru splněny všechny tyto podmínky:
a)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by neměly nepříznivý vliv na schopnost instituce zrušit výplaty spojené s daným nástrojem;
b)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by neměly nepříznivý vliv na schopnost nástroje absorbovat ztráty;
c)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by žádným jiným způsobem nesnižovaly kvalitu kapitálového nástroje.
3. Kapitálové nástroje, u nichž právo rozhodnout nebo požadovat, aby rozdělené výnosy z nástroje byly vyplaceny jinou formou než formou hotovosti či kapitálového nástroje, náleží jiné právnické osobě než instituci, která tyto kapitálové nástroje vydává, nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
4. Instituce mohou využít široký tržní index jako jeden ze základů pro stanovení výše rozdělených výnosů z nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2.
5. Je-li instituce v rámci uvedeného indexu širšího trhu jedním z referenčních subjektů, odstavec 4 se nepoužije, pokud nejsou splněny obě tyto podmínky:
a)
instituce se domnívá, že neexistuje významná míra korelace mezi pohyby v rámci uvedeného indexu širšího trhu a úvěrovým hodnocením instituce, její mateřské instituce, mateřské finanční holdingové společnosti, mateřské smíšené finanční holdingové společnosti nebo mateřské holdingové společnosti se smíšenou činností;
b)
příslušný orgán nedospěl k odlišnému zjištění, než jaké je uvedeno v písmenu a).
6. Instituce podávají zprávy o širokých tržních indexech, o něž se jejich kapitálové nástroje opírají, a zveřejňují je.
7. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se pro účely odstavce 4 indexy považují za široké tržní indexy.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 74
Kapitálové investice do kapitálových nástrojů emitovaných regulovanými subjekty finančního sektoru, které nesplňují podmínky pro regulativní kapitál
Instituce nesmí od žádné složky kapitálu odečíst přímé, nepřímé či syntetické kapitálové investice do kapitálových nástrojů emitovaných regulovanými subjekty finančního sektoru, které nesplňují podmínky pro regulativní kapitál daného subjektu. Instituce na tyto investice uplatní rizikovou váhu v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2, případně 3.
Článek 75
Požadavky týkající se odpočtu a splatnosti v případě krátkých pozic
Požadavky týkající se splatnosti se v případě krátkých pozic podle čl. 45 písm. a), čl. 59 písm. a) a čl. 69 písm. a) považují ve vztahu k drženým pozicím za splněné, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce má smluvně dané právo zajišťovanou dlouhou pozici k určitému budoucímu datu prodat protistraně, která poskytuje zajištění;
b)
protistrana, která instituci poskytuje zajištění, má smluvní povinnost dlouhou pozici podle písmene a) od dané instituce k uvedenému určitému budoucímu datu odkoupit.
Článek 76
Investice do kapitálových nástrojů zahrnutých do indexů
1. Pro účely čl. 42 písm. a), čl. 45 písm. a), čl. 57 písm. a), čl. 59 písm. a), čl. 67 písm. a) a čl. 69 písm. a) může instituce snížit hodnotu dlouhé pozice v kapitálovém nástroji o tu část indexu, která je tvořena stejnou podkladovou expozicí, která je zajišťována, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
buď jsou zajišťovaná dlouhá pozice i krátká pozice v indexu použitá k zajištění této dlouhé pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
pozice uvedené v písmenu a) jsou v rozvaze instituce oceněny reálnou hodnotou;
c)
krátkou pozici uvedenou v písmenu a) lze v rámci postupů vnitřní kontroly uplatňovaných institucí považovat za účinné zajištění;
d)
příslušné orgány alespoň jednou ročně posuzují přiměřenost kontrolních postupů podle písmene c) a přesvědčí se, že tyto postupy jsou i nadále přiměřené.
2. S předchozím svolením příslušného orgánu může instituce místo výpočtu své expozice vůči položkám uvedeným v písmenu a) nebo b) jako alternativní postup použít konzervativní odhad své podkladové expozice vůči těmto kapitálovým nástrojům zahrnutým do indexů:
a)
nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 zahrnutým do indexů;
b)
nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru zahrnutým do indexů.
3. Příslušné orgány udělí svolení uvedené v odstavci 2 pouze tehdy, jestliže instituce k jejich spokojenosti prokázala, že by pro ni sledování podkladové expozice vůči položkám uvedeným v odst. 2 písm. a) či podle okolností v písm. b) nebo v obou bylo provozně nepřiměřeně náročné.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění:
a)
toho, kdy je provádění odhadů použitých jako alternativa k výpočtu podkladové expozice podle odstavce 2 dostatečně konzervativní;
b)
významu spojení „provozně nepřiměřeně náročné“ pro účely odstavce 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 77
Podmínky pro snížení kapitálu
Instituce musí požádat o předchozí svolení příslušného orgánu k provedení jednoho nebo obou těchto kroků:
a)
k snížení, splacení nebo zpětnému odkoupení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 a vydaných institucí způsobem, který je povolen podle použitelného vnitrostátního práva;
b)
k případnému vypovězení, umoření, splacení nebo zpětnému odkoupení nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo do kapitálu tier 2 před datem jejich smluvní splatnosti.
Článek 78
Svolení příslušných orgánů ke snížení kapitálu
1. Příslušný orgán udělí instituci svolení ke snížení, zpětnému odkupu, vypovězení nebo splacení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, pokud je splněna kterákoli z těchto podmínek:
a)
nejpozději současně s postupem podle článku 77 instituce nahradí nástroje uvedené v článku 77 kapitálovými nástroji stejné nebo vyšší kvality za podmínek, které jsou udržitelné z hlediska jejích ekonomických možností;
b)
instituce ke spokojenosti příslušného orgánu prokázala, že její kapitál by v důsledku tohoto postupu překročil požadavky stanovené v čl. 92 odst. 1 tohoto nařízení a požadavek kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU v míře, kterou příslušný orgán může na základě čl. 104 odst. 3 směrnice 2013/36/EU považovat za nezbytnou.
2. Při posuzování udržitelnosti náhradních nástrojů z hlediska ekonomických možností instituce prováděného podle odst. 1 písm. a) příslušné orgány zváží, nakolik by tyto náhradní kapitálové nástroje byly pro instituci nákladnější než nástroje, které by jimi byly nahrazeny.
3. Pokud instituce postupuje podle čl. 77 písm. a) a použitelné vnitrostátní právo zakazuje odmítnout splacení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 uvedených v článku 27, může příslušný orgán upustit od podmínek stanovených v odstavci 1 tohoto článku za předpokladu, že vyžaduje, aby instituce přiměřeně omezila splacení těchto nástrojů.
4. Příslušné orgány mohou institucím povolit, aby nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 splatily před uplynutím pěti let ode dne vydání, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 1 a v písmenu a) nebo b) tohoto odstavce:
a)
dochází ke změně regulační klasifikace těchto nástrojů, která by pravděpodobně vedla k tomu, že by tyto nástroje byly vyloučeny z kapitálu nebo reklasifikovány jako kvalitativně nižší forma kapitálu, a jsou splněny obě tyto podmínky:
i)
příslušný orgán považuje tuto změnu za dostatečně jistou;
ii)
instituce příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že regulační reklasifikace těchto nástrojů nebyla v době jejich vydání reálně předvídatelná;
b)
dochází ke změně použitelného daňového režimu pro tyto nástroje, u níž instituce příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že je podstatná a nebyla v době jejich vydání reálně předvídatelná.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
význam spojení „udržitelné z hlediska ekonomických možností instituce“;
b)
přiměřenost omezení splacení uvedeného v odstavci 3;
c)
postup, jakým instituce žádají o svolení příslušného orgánu s provedením kroků uvedených v článku 77, požadavky na údaje v žádostech, jakož i postup, který se použije při odkupu podílů vydaných členům družstev, a lhůty pro vyřízení žádostí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 79
Dočasná výjimka z odpočtů od kapitálu
1. Pokud instituce drží v subjektu finančního sektoru kapitálové nástroje nebo případně poskytla podřízené půjčky, které se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, přičemž je drží dočasně a jejich účelem je podle názoru příslušných orgánů finanční pomoc určená k reorganizaci a záchraně daného subjektu, může příslušný orgán dočasně upustit od uplatňování ustanovení o odpočtech, která by se jinak na tyto nástroje vztahovala.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění pojmu dočasnosti pro účely odstavce 1 a podmínek, podle nichž může příslušný orgán usoudit, že účelem uvedených dočasných kapitálových investic je finanční pomoc určená k reorganizaci a záchraně příslušného subjektu.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 80
Průběžný přezkum kvality kapitálu
1. EBA sleduje kvalitu kapitálových nástrojů vydávaných institucemi po celé Unii a neprodleně informuje Komisi, pokud se objeví významné důkazy, že uvedené nástroje nesplňují kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29.
Aby mohl orgán EBA sledovat kvalitu kapitálových nástrojů vydávaných institucemi po celé Unii, příslušné orgány na jeho žádost neprodleně postoupí veškeré informace o nově emitovaných kapitálových nástrojích, jež považuje za relevantní.
2. Oznámení zahrnuje:
a)
podrobné vysvětlení povahy a rozsahu zjištěného nedostatku;
b)
odborné poradenství týkající se kroků Komise, které EBA považuje za nezbytné.
c)
významné změny metodiky EBA pro zátěžové testování platební schopnosti institucí.
3. EBA poskytne Komisi odborné poradenství k významným změnám definice kapitálu, které považuje za nutné v důsledku některé z následujících příčin:
a)
relevantních změn standardů nebo zvyklostí na trhu;
b)
změn příslušných právních předpisů nebo účetních standardů;
c)
významných změn metodiky EBA pro zátěžové testování platební schopnosti institucí.
4. Do 1. ledna 2014 poskytne EBA Komisi odborné poradenství týkající se dalšího možného zacházení s nerealizovanými zisky při oceňování reálnou hodnotou kromě jejich zahrnutí do kmenového kapitálu tier 1 bez úprav. Doporučení EBA zohlední relevantní vývoj mezinárodních účetních standardů a mezinárodních dohod o obezřetnostních standardech pro banky.
HLAVA II
MENŠINOVÉ PODÍLY A NÁSTROJE ZAHRNOVANÉ DO VEDLEJŠÍHO KAPITÁLU TIER 1 A KAPITÁLU TIER 2 VYDANÉ DCEŘINÝMI PODNIKY
Článek 81
Menšinové podíly, které splňují podmínky pro zařazení do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1
1. Menšinové podíly zahrnují součet nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, emisního ážia souvisejícího s těmito nástroji, nerozděleného zisku, a ostatních fondů dceřiného podniku, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
dceřiný podnik je jedním z těchto subjektů:
i)
institucí;
ii)
podnikem, který na základě použitelného vnitrostátního práva podléhá požadavkům tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
b)
dceřiný podnik je v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
c)
tyto nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 uvedené v návětí tohoto odstavce vlastní jiné osoby než podniky zahrnuté do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
2. Menšinové podíly, které jsou přímo či nepřímo prostřednictvím jednotky pro speciální účel nebo jinak financovány mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky, nelze považovat za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1.
Článek 82
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 1 a tier 2 a kvalifikovaný kapitál
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 1 a tier 2 a kvalifikovaný kapitál zahrnuje menšinový podíl, nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 včetně souvisejícího nerozděleného zisku a emisního ážia dceřiného podniku, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
dceřiný podnik je jedním z těchto subjektů:
i)
institucí;
ii)
podnikem, který na základě použitelného vnitrostátního práva podléhá požadavkům tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
b)
dceřiný podnik je v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
c)
tyto nástroje vlastní jiné osoby než podniky zahrnuté do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
Článek 83
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1 a kapitál tier 2 vydané jednotkou pro speciální účel
1. Nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 vydané jednotkou pro speciální účel a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 nebo případně kvalifikovaného kapitálu, pouze pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
jednotka pro speciální účel, jež tyto nástroje vydala, je v plném rozsahu zahrnuta do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
b)
nástroje a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1;
c)
nástroje a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného kapitálu tier 2, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 63;
d)
jediným aktivem jednotky pro speciální účel je její investice do kapitálu mateřského podniku nebo jeho dceřiného podniku, který je plně zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, jejíž forma splňuje příslušné podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1, případně v článku 63.
Pokud příslušný orgán považuje aktiva jednotky pro speciální účel jiná než její investice do kapitálu mateřského podniku nebo jeho dceřiného podniku, jež jsou zahrnuty do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2 za zanedbatelný a pro takovou jednotku nevýznamný, může příslušný orgán upustit od podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. d).
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění typů aktiv, která souvisejí s provozem jednotky pro speciální účel, a pojmů „zanedbatelný“ a „nevýznamný“ uvedených v odst. 1 druhém pododstavci.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 84
Menšinové podíly zahrnuté do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1
1. Instituce určí hodnotu menšinových podílů dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, tak, že z menšinových podílů daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kmenový kapitál tier 1 dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kmenového kapitálu tier 1 daného dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. a), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kmenový kapitál tier 1;
ii)
výše konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, která se vztahuje k danému dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. a), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kmenový kapitál tier 1;
b)
menšinové podíly dceřiného podniku vyjádřené jako procentní podíl všech nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto podniku včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, menšinový podíl daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1.
3. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, menšinový podíl v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažuje za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění výpočtu na subkonsolidovaném základě požadovaného podle odstavce 2 tohoto článku a článků 85 a 87.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. Příslušné orgány mohou udělit výjimku z uplatňování tohoto článku mateřské finanční holdingové společnosti, která splňuje všechny tyto podmínky:
a)
její hlavní činností je nabývání účastí;
b)
podléhá obezřetnostnímu dohledu na konsolidovaném základě;
c)
konsoliduje dceřinou instituci, v níž má pouze menšinovou účast prostřednictvím kontroly ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS;
d)
více než 90 % konsolidovaného požadovaného kmenového kapitálu tier 1 pochází od dceřiné instituce uvedené v písmeni c) při výpočtu na subkonsolidovaném základě.
Pokud se po dni 31. prosince 2014 mateřská finanční holdingová společnost, která splňuje podmínky stanovené v prvním pododstavci, stane mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností, příslušné orgány mohou této mateřské smíšené finanční holdingové společnosti udělit výjimku podle prvního pododstavce, splňuje-li podmínky tohoto pododstavce.
6. Jestliže úvěrové instituce trvale přidružené v síti k ústřednímu subjektu a instituce uvnitř institucionálního systému ochrany, na nějž se vztahují podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7, uzavřely dohody o křížových zárukách, podle nichž neexistují ani se nepředpokládají závažné věcné nebo právní překážky bránící převodu části kapitálu, jež převyšuje regulatorní požadavky, od protistrany dané úvěrové instituci, jsou tyto instituce osvobozeny od ustanovení tohoto článku týkajících se odpočtů a mohou v plném rozsahu uznat jakýkoli menšinový podíl vznikající uvnitř křížového záručního systému.
Článek 85
Kvalifikované nástroje zahrnované do kapitálu tier 1 zahrnuté do konsolidovaného kapitálu tier 1
1. Instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu, tak, že z kapitálu daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kapitál tier 1 dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. b), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kapitál tier 1;
ii)
výše konsolidovaného kapitálu tier 1, která se vztahuje k dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. b), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kapitál tier 1;
b)
kvalifikovaný kapitál tier 1 dceřiného podniku vyjádřený jako procentní podíl všech nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 1 tohoto podniku včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, kvalifikovaný kapitál tier 1 daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kapitálu tier 1.
3. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, nástroje zahrnované do kapitálu tier 1 v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažují za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
Článek 86
Kvalifikovaný kapitál tier 1 zahrnutý do konsolidovaného vedlejšího kapitálu tier 1
Aniž je dotčen čl. 84 odst. 5 a 6, instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného vedlejšího kapitálu tier 1, tak, že z kvalifikovaného kapitálu tier 1 daného podniku zahrnutého do konsolidovaného kapitálu tier 1 odečtou menšinové podíly tohoto podniku, které jsou zahrnuty do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1.
Článek 87
Kvalifikovaný kapitál zahrnutý do konsolidovaného kapitálu
1. Instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu, tak, že z kvalifikovaného kapitálu daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kapitál dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kapitálu dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 82 odst. 1 písm. c), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích;
ii)
výše kapitálu, která se vztahuje k tomuto dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. c), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních dohledových požadavků na kapitál ve třetích zemích;
b)
kvalifikovaný kapitál dceřiného podniku vyjádřený jako procentní podíl všech kapitálových nástrojů tohoto podniku, které jsou zahrnuty do položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2, včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, kvalifikovaný kapitál daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kapitálu.
2a. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, kapitálové nástroje v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažují za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
Článek 88
Kvalifikované kapitálové nástroje zahrnuté do konsolidovaného kapitálu tier 2
Aniž je dotčen čl. 84 odst. 5 a 6, instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu tier 2, tak, že z kvalifikovaného kapitálu daného podniku zahrnutého do konsolidovaného kapitálu odečtou kvalifikovaný kapitál tier 1 tohoto podniku, který je zahrnut do konsolidovaného kapitálu tier 1.
HLAVA III
KVALIFIKOVANÉ ÚČASTI MIMO FINANČNÍ SEKTOR
Článek 89
Rizikové vážení a zákaz kvalifikovaných účastí mimo finanční sektor
1. Kvalifikovaná účast, jejíž výše přesahuje 15 % použitelného kapitálu instituce, se řídí ustanoveními odstavce 3, pokud se jedná o účast v podniku, který není jedním z následujících subjektů:
a)
subjektem finančního sektoru;
b)
podnikem, který není subjektem finančního sektoru a provozuje činnosti, které příslušný orgán považuje za kteroukoli z těchto aktivit:
i)
přímé rozšíření bankovnictví
ii)
pomocné služby pro bankovnictví,
iii)
leasing, faktoring, správu podílových fondů, řízení služeb zpracování údajů nebo jiné podobné činnosti.
2. Pokud celková výše kvalifikovaných účastí instituce v jiných podnicích, než jsou podniky uvedené v odst. 1 písm. a) a b), přesahuje 60 % jejího použitelného kapitálu, řídí se ustanoveními odstavce 3.
3. Na kvalifikované účasti institucí uvedené v odstavcích 1 a 2 uplatňují příslušné orgány požadavky stanovené v písmenu a) nebo b):
a)
pro účely výpočtu kapitálového požadavku v souladu s částí třetí použijí instituce rizikovou váhu 1 250 % na vyšší z těchto hodnot:
i)
výši kvalifikovaných účastí podle odstavce 1 přesahující 15 % použitelného kapitálu;
ii)
celkovou výši kvalifikovaných účastí podle odstavce 2 přesahující 60 % použitelného kapitálu instituce;
b)
příslušné orgány zakážou institucím držet kvalifikované účasti uvedené v odstavcích 1 a 2, jejichž výše přesahuje procentní podíly použitelného kapitálu stanovené v uvedených odstavcích.
Příslušné orgány zveřejní, zda uplatnily požadavky stanovené v písmeni a) nebo b).
4. Pro účely odst. 1 písm. b) vydá EBA pokyny pro upřesnění těchto skutečností:
a)
činností, které jsou přímým rozšířením bankovnictví;
b)
pomocných služeb pro bankovnictví;
c)
podobných činností.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 90
Alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 %
Jako alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 % na částky přesahující limity uvedené v čl. 89 odst. 1 a 2 může instituce tyto částky odečíst od položek kmenového kapitálu tier 1 v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k).
Článek 91
Výjimky
1. Podíly v podnicích, které nejsou uvedeny v čl. 89 odst. 1 písm. a) a b), se nezahrnují do výpočtu limitních procentních podílů použitelného kapitálu stanovených v uvedeném článku, je-li splněna některá z následujících podmínek:
a)
tyto podíly jsou drženy dočasně během finanční pomoc, jak je uvedeno v článku 79;
b)
tyto držené podíly jsou pozicí z upisování drženou pět nebo méně pracovních dnů;
c)
tyto podíly jsou drženy vlastním jménem instituce a na účet jiných osob.
2. Podíly, které nemají povahu dlouhodobých finančních aktiv uvedených v čl. 35 odst. 2 směrnice 86/635/EHS, se do výpočtu podle článku 89 nezahrnují.
ČÁST TŘETÍ
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY
HLAVA I
OBECNÉ POŽADAVKY, OCEŇOVÁNÍ A PODÁVÁNÍ ZPRÁV
KAPITOLA 1
Požadovaná úroveň kapitálu
Oddíl 1
Požadavky na kapitál pro instituce
Článek 92
Požadavky na kapitál
1. S výhradou článků 93 a 94 musí instituce neustále splňovat tyto požadavky na kapitál:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 ve výši 4,5 %;
b)
kapitálový poměr tier 1 ve výši 6 %;
c)
celkový kapitálový poměr ve výši 8 %.
2. Instituce vypočítají kapitálové poměry takto:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 je kmenový kapitál tier 1 instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice;
b)
kapitálový poměr tier 1 je kapitál tier 1 instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice;
c)
celkový kapitálový poměr je kapitál instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice.
3. Celkový objem rizikové expozice se vypočítá jako součet hodnot v písmenech a) až f) tohoto odstavce po zohlednění ustanovení uvedených v odstavci 4:
a)
objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění vypočítané v souladu s hlavou II a článkem 379 pro všechny obchodní činnosti instituce s výjimkou objemů rizikově vážených expozic z transakcí zahrnutých do obchodního portfolia instituce;
b)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s touto částí hlavou IV, případně částí čtvrtou, pro transakce zahrnuté do obchodního portfolia instituce:
i)
k pozičnímu riziku;
ii)
pro velké expozice přesahující limity stanovené v článcích 395 až 401, pokud je instituci povoleno tyto limity překročit;
c)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s touto částí hlavou IV, případně hlavou V, s výjimkou článku 379:
i)
k měnovému riziku;
ii)
k vypořádacímu riziku;
iii)
ke komoditnímu riziku;
d)
požadavky na kapitál vypočítané v souladu s hlavou VI k riziku úvěrových úprav v ocenění nástrojů OTC derivátů jiných, než jsou úvěrové deriváty uznané ke snížení objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko;
e)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s hlavou III k operačnímu riziku;
f)
objemy rizikově vážených expozic určené v souladu s hlavou II pro riziko protistrany vyplývající z transakcí zahrnutých do obchodního portfolia instituce pro následující typy transakcí a dohod:
i)
kontrakty uvedené v příloze II a úvěrové deriváty;
ii)
repo obchody, půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit založené na cenných papírech nebo komoditách;
iii)
maržové obchody založené na cenných papírech nebo komoditách;
iv)
transakce s delší dobou vypořádání.
4. Při výpočtu celkového objemu expozice podle odstavce 3 platí tato ustanovení:
a)
požadavky na kapitál uvedené v písmenech c), d) a e) daného odstavce zahrnují požadavky vyplývající ze všech obchodních činností instituce;
b)
instituce vynásobí požadavky na kapitál stanovené v písmenech b) až e) uvedeného odstavce číslem 12,5.
Článek 93
Požadavek na počáteční kapitál u již fungujících subjektů
1. Kapitál instituce nesmí poklesnout pod výši počátečního kapitálu požadovanou při vydání povolení.
2. Úvěrové instituce, které již existovaly k 1. lednu 1993 a výše jejich kapitálu nedosahuje požadované výše počátečního kapitálu, mohou pokračovat v provozování činnosti. Výše kapitálu těchto institucí nesmí poklesnout pod nejvyšší úroveň dosaženou po 22. prosinci 1989.
3. Povolené investiční podniky a podniky podle článku 6 směrnice 2006/49/ES, které existovaly již před 31. prosincem 1995 a výše jejich kapitálu nedosahuje požadované výše počátečního kapitálu, mohou pokračovat ve své činnosti. Kapitál takových investičních podniků nebo podniků nesmí klesnout pod nejvyšší vztažnou hodnotu vypočtenou po dni oznámení uvedeném ve směrnici Rady 93/6/EHS ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (28). Tato vztažná hodnota je průměrná denní výše kapitálu vypočtená za dobu šesti měsíců předcházejících datu výpočtu. Vypočítává se každých šest měsíců pro příslušné předchozí období.
4. Pokud nad institucí spadající do kategorie uvedené v odstavci 2 nebo 3 převezme kontrolu jiná fyzická nebo právnická osoba než ta, která měla nad institucí kontrolu dříve, musí výše kapitálu této instituce dosáhnout požadované výše počátečního kapitálu.
5. Při fúzi dvou nebo více institucí spadajících do kategorie uvedené v odstavci 2 nebo 3 nesmí výše kapitálu instituce vzniklé touto fúzí klesnout pod souhrn kapitálu fúzujících institucí v okamžiku fúze, pokud nebylo dosaženo požadované výše počátečního kapitálu.
6. Pokud příslušné orgány usoudí, že k zajištění solventnosti instituce je nezbytné, aby byl požadavek stanovený v odstavci 1 splněn, ustanovení odstavců 2 až 5 se nepoužijí.
Článek 94
Výjimka pro malá obchodní portfolia
1. Instituce může pro transakce zahrnuté do obchodního portfolia nahradit kapitálový požadavek uvedený v čl. 92 odst. 3 písm. b) kapitálovým požadavkem vypočteným v souladu s písmenem a) uvedeného odstavce, pokud objem jejích rozvahových a podrozvahových položek zahrnutých do obchodního portfolia splňuje obě tyto podmínky:
a)
činí obvykle méně než 5 % celkových aktiv a 15 milionů EUR;
b)
nikdy nepřesahuje 6 % celkových aktiv a 20 milionů EUR.
2. Při výpočtu objemu rozvahových a podrozvahových položek musí instituce dodržovat tyto zásady:
a)
dluhové nástroje jsou oceněny v tržních cenách nebo v nominální hodnotě, akcie v jejich tržních cenách a deriváty podle nominální nebo tržní hodnoty podkladových nástrojů;
b)
absolutní hodnota dlouhé pozice se sčítá s absolutní hodnotou krátké pozice.
3. Pokud instituce nesplní podmínku uvedenou v odst. 1 písm. b), neprodleně uvědomí příslušný orgán. Pokud příslušný orgán v návaznosti na vlastní posouzení zjistí a uvědomí instituci, že požadavek stanovený v odst. 1 písm. a) není splněn, přestane instituce odstavec 1 používat od příštího data pro vykazování.
Oddíl 2
Kapitálové požadavky pro investiční podniky s omezeným povolením k poskytování investičních služeb
Článek 95
Kapitálové požadavky pro investiční podniky s omezeným povolením k poskytování investičních služeb
1. Investiční podniky, které nejsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddíle A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES, postupují při výpočtu celkového objemu rizikové expozice pro účely čl. 92 odst. 3 podle odstavce 2.
2. Investiční podniky uvedené v odstavci 1 tohoto článku a podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené oddíle A bodech 2 a 4 přílohy I směrnice 2004/39/ES, vypočítají celkový objem rizikové expozice jako vyšší z následujících hodnot:
a)
součet položek uvedených v čl. 92 odst. 3 písm. a) až d) a f) po použití čl. 92 odst. 4;
b)
hodnota určená v článku 97 vynásobená číslem 12,5.
Podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené oddíle A bodech 2 a 4 přílohy I směrnice 2004/39/ES, musí splňovat požadavky čl. 92 odst. 1 a 2 vycházející z celkového objemu rizikové expozice uvedeného v prvním pododstavci.
Příslušné orgány mohou stanovit kapitálové požadavky pro podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené na seznamu v oddíle A bodech 2 a 4 v přílohy I směrnice 2004/39/ES, jako kapitálové požadavky, které by pro tyto podniky byly závazné podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnicím 2006/49/ES a 2006/48/ES, platných k 31. prosinci 2013.
3. Na investiční podniky uvedené v odstavci 1 se vztahují všechna ostatní ustanovení týkající se operačního rizika stanovená v hlavě VII kapitole 3 oddílu II pododdílu 1 směrnice 2013/36/EU.
Článek 96
Kapitálové požadavky pro investiční podniky, které drží počáteční kapitál podle čl. 28 odst. 2 směrnice 2013/36/EU
1. Následující kategorie investičních podniků, které drží počáteční kapitál podle čl. 28 odst. 2 směrnice 2013/36/EU, postupují při výpočtu celkového objemu rizikové expozice pro účely čl. 92 odst. 3 podle odstavce 2 tohoto článku:
a)
investiční podniky, které obchodují na vlastní účet výhradně za účelem splnění nebo provedení pokynu klienta nebo za účelem získání přístupu ke clearingovému a vypořádacímu systému nebo uznané burze, jestliže jednají v postavení zprostředkovatele nebo provádějí pokyn klienta;
b)
investiční podniky, které splňují všechny tyto podmínky:
i)
nedrží peníze nebo cenné papíry klienta;
ii)
obchodují pouze na vlastní účet;
iii)
nemají žádné vnější klienty;
iv)
provedení a vypořádání se u jejich transakcí uskutečňuje na odpovědnost clearingové instituce a jsou uvedenou clearingovou institucí zaručeny.
2. Investiční podniky uvedené v odstavci 1 vypočítají celkový objem rizikové expozice jako součet následujících hodnot:
a)
čl. 92 odst. 3 písm. a) až d) a f) po použití čl. 92 odst. 4;
b)
hodnoty určené v článku 97 vynásobené číslem 12,5.
3. Na investiční podniky uvedené v odstavci 1 se vztahují všechna ostatní ustanovení týkající se operačního rizika stanovená v hlavě VII kapitole 3 oddílu II pododdílu 1 směrnice 2013/36/EU.
Článek 97
Kapitálový požadavek založený na fixních režijních nákladech
1. V souladu s články 95 a 96 drží investiční podnik a podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené na seznamu v oddíle A bodech 2 a 4 v přílohy I směrnice 2004/39/ES, použitelný kapitál ve výši alespoň jedné čtvrtiny svých fixních režijních nákladů za předchozí rok.
2. Pokud oproti předchozímu roku dojde ke změně činnosti investičního podniku, kterou příslušný orgán považuje za podstatnou, může příslušný orgán požadavek stanovený v odstavci 1 upravit.
3. Investiční podnik, který dosud neprovozuje činnost po dobu jednoho roku, musí počínaje dnem zahájení činnosti držet použitelný kapitál ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů odhadovaných v jeho podnikatelském plánu, s výjimkou případů, kdy příslušný orgán vyžaduje úpravu podnikatelského plánu.
4. EBA za konzultace s orgánem ESMA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
výpočet požadavku na držení použitelného kapitálu ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů za předchozí rok;
b)
podmínky, podle nichž příslušný orgán upravuje požadavek na držení použitelného kapitálu ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů za předchozí rok;
c)
výpočet odhadovaných fixních režijních nákladů v případě investičního podniku, který dosud neprovozuje činnost po dobu jednoho roku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 98
Kapitálový požadavek pro investiční podniky na konsolidovaném základě
1. V případě investičních podniků uvedených v čl. 95 odst. 1, jež jsou ve skupině, která nezahrnuje úvěrové instituce, uplatní mateřský investiční podnik v členském státě článek 92 na konsolidovaném základě takto:
a)
pomocí výpočtu celkového objemu rizikové expozice stanoveného v čl. 95 odst. 2;
b)
vypočtením kapitálu na základě konsolidované situace mateřského investičního podniku nebo případně finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
2. V případě investičních podniků uvedených v čl. 96 odst. 1, jež jsou ve skupině, která nezahrnuje úvěrové instituce, uplatní mateřský investiční podnik v členském státě a investiční podnik kontrolovaný finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností článek 92 na konsolidovaném základě takto:
a)
pomocí výpočtu celkového objemu rizikové expozice stanoveného v čl. 96 odst. 2;
b)
vypočtením kapitálu na základě konsolidované situace mateřského investičního podniku nebo případně kapitálu finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti a v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2.
KAPITOLA 2
Požadavky na výpočty a podávání zpráv
Článek 99
Podávání zpráv o požadavcích na kapitál a finančních informací
1. O povinnostech podle článku 92 vypracovávají instituce nejméně jednou za 6 měsíců zprávy určené příslušným orgánům.
2. Finanční informace podávají rovněž instituce, na něž se vztahuje článek 4 nařízení (ES) č. 1606/2002, a ty úvěrové instituce, které nejsou uvedeny v článku 4 uvedeného nařízení a které připravují své konsolidované účetní závěrky v souladu s mezinárodními účetními standardy přijatými postupem stanoveným v čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení.
3. Od úvěrových institucí, které používají mezinárodní účetní standardy na základě nařízení (ES) č. 1606/2002 k podávání zpráv o kapitálu na konsolidovaném základě podle čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení, mohou příslušné orgány požadovat, aby rovněž podávaly finanční informace podle odstavce 2 tohoto článku.
4. Finanční informace uvedené v odstavci 2 a v odst. 3 prvním pododstavci se podávají v rozsahu nezbytném pro získání komplexního pohledu na rizikový profil činností instituce a přehledu o systémových rizicích představovaných institucemi pro finanční sektor nebo reálnou ekonomiku podle nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění jednotných formátů, četnosti, lhůt pro podávání zpráv, definic, jakož i informačních technologií, které mají být v Unii k podávání zpráv uvedených v odstavcích 1 až 4 používány.
Požadavky na podávání zpráv musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností institucí.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
6. Má-li příslušný orgán za to, že finanční informace požadované podle odstavce 2 jsou nezbytné k získání komplexního pohledu na rizikový profil činností a přehledu o systémových rizicích, jež pro finanční sektor nebo reálnou ekonomiku představují instituce jiné než uvedené v odstavcích 2 a 3, které podléhají účetnímu rámci podle směrnice 86/635/EHS, konzultují příslušné orgány orgán EBA ohledně rozšíření požadavků na podávání finančních informacích na konsolidovaném základě i na tyto instituce, pokud již tyto zprávy na konsolidovaném základě nepodávají.
EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění formátů, jež mají používat instituce, na které mohou příslušné orgány rozšířit požadavky na podávání zpráv podle prvního pododstavce.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené ve druhém pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Má-li příslušný orgán za to, že pro účely stanovené v odstavci 1 jsou nezbytné informace, které nejsou zařazeny do prováděcích technických norem uvedených v odstavce 5, uvědomí orgán EBA a ESRB o dalších informacích, jejichž zařazení do prováděcích technických norem uvedených v odstavci 5 považuje za nezbytné.
Článek 100
Doplňující požadavky na podávání zpráv
Instituce příslušným orgánům podávají zprávy alespoň v souhrnné podobě o úrovni rep, půjček cenných papírů a všech formách zatížení aktiv.
EBA tyto informace zahrne do prováděcích technických norem uvedených v čl. 99 odst. 5 týkajících se podávání zpráv.
Článek 101
Zvláštní oznamovací povinnosti
1. Instituce každých šest měsíců oznamují příslušným orgánům za každý stát, vůči jehož trhu s nemovitostmi mají expozici, tyto údaje:
a)
ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, do výše zastavené částky a 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, podle toho, která z těchto částek je nižší, není-li v souladu s čl. 124 odst. 2 rozhodnuto jinak;
b)
celkové ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, do výše hodnoty té části expozice, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obytnými nemovitostmi;
c)
hodnotu expozice u všech nesplacených expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, omezenou na tu část, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obytnými nemovitostmi;
d)
ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, do výše zastavené částky a 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti, a to podle toho, která z těchto částek je nižší, není-li v souladu s čl. 124 odst. 2 rozhodnuto jinak;
e)
celkové ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, do výše hodnoty té části expozice, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obchodními nemovitostmi;
f)
hodnotu expozice u všech nesplacených expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, omezenou na tu část, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obchodními nemovitostmi.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 se oznamují příslušnému orgánu domovského členského státu příslušné instituce. Pokud má instituce pobočku v jiném členském státě, oznamují se údaje týkající se této pobočky rovněž příslušným orgánům hostitelského členského státu. Údaje se oznamují samostatně za každý jednotlivý trh s nemovitostmi v rámci Unie vůči nimž má příslušná instituce expozici.
3. Příslušné orgány každoročně zveřejní údaje uvedené v odst. 1 písm. a) až f) na agregovaném základě spolu s historickými údaji, jsou-li k dispozici. Příslušný orgán poskytne jinému příslušnému orgánu v členském státě nebo orgánu EBA na jejich žádost podrobnější informace o situaci na trzích s obytnými nebo obchodními nemovitostmi v daném členském státě.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotných formátů, definic, četnosti a lhůt pro oznamování a informačních technologií položek uvedených v odstavci 1;
b)
jednotných formátů, definic, četnosti a lhůt pro oznamování a informačních technologií pro souhrnné údaje uvedené v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 3
Obchodní portfolio
Článek 102
Požadavky na obchodní portfolio
1. Pozice v obchodním portfoliu musí být prosty omezení, pokud jde o jejich obchodovatelnost, nebo je musí být možno zajistit.
2. Záměr obchodovat je třeba prokázat pomocí strategií, zásad a postupů vytvořených institucí pro řízení pozice nebo portfolia v souladu s článkem 103.
3. Instituce vytvoří a udržují systémy a kontrolní mechanismy pro řízení svého obchodního portfolia v souladu s články 104 a 105.
4. Instituce mohou do výpočtu kapitálových požadavků k pozičnímu riziku zahrnovat interní zajištění za předpokladu, že je drženo se záměrem obchodovat a že jsou splněny požadavky článků 103 až 106.
Článek 103
Řízení obchodního portfolia
Při řízení svých pozic či skupin pozic v obchodním portfoliu musí instituce splňovat všechny tyto požadavky:
a)
instituce musí mít zavedenu jednoznačně zdokumentovanou strategii obchodování pro pozice, nástroje nebo portfolia, která je schválená vrcholným vedením a zahrnuje očekávané období držení;
b)
instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro aktivní řízení pozic, které jsou otevírány obchodním útvarem. Tyto zásady a postupy zahrnují:
i)
vymezení pozic, které může obchodní útvar otevírat;
ii)
stanovení limitů na pozice a sledování jejich přiměřenosti;
iii)
obchodníci jsou oprávněni otevírat a řídit pozici v rámci schválených limitů a v souladu se schválenou strategií;
iv)
pozice jsou hlášeny vrcholnému vedení jako nedílná součást procesu řízení rizik instituce;
v)
pozice jsou aktivně sledovány s ohledem na zdroje informací o trhu a je hodnocena prodejnost či realizovatelnost zajištění pozice či rizik jejích složek, včetně hodnocení, kvality a dostupnosti tržních vstupů pro proces oceňování, úrovně obratu a objemu pozic obchodovaných na trhu;
vi)
aktivní postupy a kontroly pro boj proti podvodům;
c)
instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro sledování pozic vzhledem k její strategii obchodování, včetně sledování obratu a pozic, u nichž byla překročena původně zamýšlená doba držení.
Článek 104
Zařazení do obchodního portfolia
1. Instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro určování toho, které pozice se zařazují do obchodního portfolia pro účely výpočtu kapitálových požadavků v souladu s požadavky stanovenými v článku 102 a definicí obchodního portfolia podle čl. 4 odst. 1 bodu 86, přičemž zohlední své schopnosti a praxi v řízení rizik. Instituce v plném rozsahu dokumentuje dodržování těchto zásad a postupů a podrobuje je pravidelnému vnitřnímu auditu.
2. Instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro celkové řízení obchodního portfolia. Tyto zásady a postupy vymezují alespoň:
a)
činnosti, které instituce považuje za obchodování a za součást obchodního portfolia pro účely kapitálových požadavků;
b)
rozsah, v jakém lze pozici denně přeceňovat tržní hodnotou podle situace na aktivním a likvidním oboustranném trhu;
c)
u pozic oceňovaných pomocí modelu rozsah, v jakém instituce může:
i)
určit všechna podstatná rizika spojená s pozicí;
ii)
zajistit se proti všem podstatným rizikům spojeným s pozicí pomocí nástrojů, pro které existuje aktivní a likvidní oboustranný trh;
iii)
spolehlivě odhadnout klíčové předpoklady a parametry použité v modelu;
d)
rozsah, v jakém instituce může a je povinna generovat ocenění pozic, které lze systematicky externě validovat;
e)
rozsah, v jakém by právní omezení nebo jiné provozní požadavky ovlivnily schopnost instituce uzavřít nebo zajistit pozici v krátkém období;
f)
rozsah, v jakém instituce může a je povinna aktivně řídit rizika spojená s pozicemi v rámci obchodních operací;
g)
rozsah, v jakém instituce může převádět riziko nebo pozice mezi investičním a obchodním portfoliem, a kritéria pro tyto převody.
Článek 105
Požadavky obezřetného oceňování
1. Veškeré pozice v obchodním portfoliu se řídí zásadami obezřetného oceňování uvedenými v tomto článku. Instituce musí zejména zajistit, aby obezřetné oceňování pozic v obchodním portfoliu bylo prováděno s odpovídajícím stupněm jistoty s ohledem na dynamickou povahu pozic v obchodním portfoliu, požadavky obezřetnosti a přiměřenosti a způsob fungování a účel kapitálových požadavků týkajících se pozic v obchodním portfoliu.
2. Instituce vytvoří a udržují dostatečné systémy a kontrolní mechanismy k poskytování obezřetných a spolehlivých odhadů ocenění. Systémy a kontrolní mechanismy obsahují alespoň tyto prvky:
a)
zdokumentované zásady a postupy pro proces oceňování, včetně jednoznačně vymezených odpovědností za jednotlivé oblasti související s oceňováním, včetně zdrojů informací o trhu a přezkoumávání jejich vhodnosti, pokynů pro používání nezjistitelných vstupů odrážejících předpoklady instituce ohledně prvků, které by účastníci trhu použili při oceňování pozice, četnosti nezávislého oceňování, načasování uzavíracích cen, postupů pro úpravy ocenění a postupů pro měsíční a ad hoc ověřování;
b)
jasné vymezení podřízenosti útvaru odpovědného za oceňování, který je nezávislý na útvaru sjednávání obchodů (front office).
Útvar odpovědný za oceňování je v konečném důsledku podřízen vedoucímu orgánu.
3. Instituce přeceňují pozice v obchodním portfoliu alespoň jednou denně.
4. Instituce provádějí tržní přecenění pozic, kdykoli je to možné a rovněž při uplatnění kapitálových požadavků na obchodní portfolio.
5. Při tržním ocenění instituce používá obezřetnější z cen poptávky a nabídky, ledaže je schopna uzavírat za cenu střed. Jestliže instituce využívají této odchylky, informují jednou za šest měsíců své příslušné orgány o dotyčných pozicích a doloží, že jsou schopny uzavírat za cenu střed.
6. Kde tržní ocenění není možné, používají instituce konzervativní ocenění pozic a portfolií pomocí modelu, a to rovněž při výpočtu kapitálových požadavků pro pozice v obchodním portfoliu.
7. Při ocenění pomocí modelu dodržují instituce tyto požadavky:
a)
vrcholnému vedení musí být známo, které prvky obchodního portfolia nebo jiné pozice oceňované reálnou hodnotou jsou oceňovány pomocí modelu, i jak podstatná je z toho plynoucí nejistota při vykazování výkonnosti obchodní činnosti a souvisejících rizik;
b)
instituce získávají tržní vstupy do modelu pokud možno v souladu s tržními cenami a pravidelně posuzují vhodnost těchto vstupů pro ocenění příslušné pozice, jakož i parametry modelu;
c)
instituce používají metodiky oceňování, které jsou na trhu akceptovanou praxí pro konkrétní finanční nástroje nebo komodity, jsou-li takové metodiky k dispozici;
d)
pokud se jedná o model vyvinutý institucí, musí být založen na adekvátních předpokladech, které byly posouzeny a kriticky přezkoumány náležitě kvalifikovanými stranami nezávislými na procesu vývoje modelu;
e)
instituce mají zavedeny formální postupy pro kontrolu změn a udržují záložní kopii modelu, která je pravidelně používána ke kontrole ocenění;
f)
útvaru řízení rizik musí být známy slabé stránky používaných modelů a musí znát způsob, jak je nejvhodněji zohlednit ve výstupech z oceňování; a
g)
modely používané institucí se pravidelně přezkoumávají za účelem stanovení míry přesnosti jejich výsledků, což zahrnuje posouzení trvalé adekvátnosti předpokladů, analýzu zisků a ztrát ve vztahu k rizikovým faktorům a porovnání skutečných uzavíracích hodnot s výstupy modelu.
Pro účely písmene d) musí být model vyvinut nebo schválen nezávisle na obchodním útvaru a nezávisle testován, včetně validace matematické stránky, předpokladů a softwarového provedení.
8. Kromě každodenního tržního ocenění nebo ocenění pomocí modelu provádějí instituce nezávislé ověřování cen. Ověřování tržních cen a vstupů modelu provádí osoba nebo útvar nezávislé na osobách nebo útvarech, které využívají obchodní portfolio, nejméně jedenkrát za měsíc nebo v závislosti na povaze trhu nebo obchodní činnosti častěji. Pokud nejsou k dispozici nezávislé zdroje ocenění nebo jsou subjektivní, je vhodné uplatnit obezřetnostní opatření, například úpravy ocenění.
9. Instituce vytvoří a udržují postupy pro rozhodování o úpravách ocenění.
10. Instituce pro účely úprav ocenění zohledňuje: nepodchycená úvěrová rozpětí, náklady na uzavření pozice, operační rizika, nejistotu tržních cen, předčasné ukončení, investiční náklady a náklady na financování, budoucí administrativní náklady, a pokud je to relevantní, rizika modelů.
11. Instituce vytvoří a udržují postupy pro výpočet úpravy aktuálního ocenění méně likvidních pozic, které mohou vznikat zejména vlivem událostí na trhu nebo situací souvisejících s institucí, například koncentrované pozice nebo pozice, u nichž byla překročena původně zamýšlená doba držení. Instituce v případě potřeby provede tyto úpravy navíc vedle změny hodnoty pozice vyžadované pro účely finančního výkaznictví a v úpravách zohlední nelikvidnost pozice. V rámci těchto postupů instituce při rozhodování, zda je pro méně likvidní pozice úprava ocenění nezbytná, zváží několik faktorů. Mezi tyto faktory patří:
a)
čas potřebný k zajištění pozice či rizik v rámci pozice;
b)
volatilita a průměrné rozpětí nákup/prodej;
c)
dostupnost tržních kotací (počet a identita tvůrců trhu) a volatilita a průměrný objem transakcí, včetně objemů transakcí během období krizových podmínek na trhu;
d)
tržní koncentrace;
e)
stárnutí pozic;
f)
míra, v jaké ocenění vychází z oceňování pomocí modelu;
g)
dopad jiných rizik modelů.
12. Při použití ocenění třetí stranou nebo ocenění pomocí modelu musí instituce zvážit, zda použijí úpravu ocenění. Kromě toho instituce zvažují potřebu úprav pro méně likvidní pozice a průběžně přezkoumávají jejich trvající adekvátnost. Instituce rovněž explicitně posoudí potřebu provedení úprav ocenění vzhledem k nejistotě vstupních parametrů používaných v rámci modelů.
13. Pokud jde o složité produkty, včetně sekuritizovaných expozic a úvěrových derivátů n-tého selhání, instituce explicitně posoudí, zda je nutné provést úpravy ocenění, které by odrážely rizika modelů spojená s použitím potenciálně nesprávné metodiky oceňování a rizika modelů spojená s použitím nezjistitelných (a potenciálně nesprávných) kalibračních parametrů v oceňovacím modelu.
14. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se pro účely odstavce 1 tohoto článku uplatňují požadavky uvedené v článku 105.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 106
Vnitřní zajištění
1. Vnitřní zajištění musí zejména splňovat tyto požadavky:
a)
jeho účelem není vyhnout se kapitálovým požadavkům nebo je snížit;
b)
je řádně zdokumentováno a podléhá zvláštním vnitřním postupům schvalování a auditu;
c)
je uskutečňováno za tržních podmínek;
d)
tržní riziko, které je vyvoláno vnitřním zajištěním, je dynamicky řízeno v obchodním portfoliu v rámci přípustných limitů;
e)
je pečlivě sledováno.
Sledování je zajištěno náležitými postupy.
2. Požadavky odstavce 1 se uplatňují, aniž jsou dotčeny požadavky vztahující se na zajištěnou pozici v investičním portfoliu.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2, jestliže instituce zajišťuje expozici úvěrovému riziku nebo riziku protistrany v investičním portfoliu v rámci vnitřního zajištění pomocí úvěrového derivátu zařazeného do jejího obchodního portfolia, nepovažuje se tato expozice pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic za zajištěnou, pokud instituce nekoupí od způsobilé třetí strany poskytující zajištění odpovídající úvěrový derivát splňující požadavky na osobní zajištění úvěrového rizika v investičním portfoliu. Aniž je dotčen čl. 299 odst. 2 písm. h), pokud je toto zajištění třetí stranou zakoupeno a uznáno jako zajištění expozice v investičním portfoliu pro účely výpočtu kapitálových požadavků, nezahrnují se pro účely výpočtu kapitálových požadavků vnitřní ani vnější zajištění úvěrovým derivátem do obchodního portfolia.
HLAVA II
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K ÚVĚROVÉMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecné zásady
Článek 107
Přístupy k úvěrovému riziku
1. Pro výpočet objemů svých rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) použijí instituce buď standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2, nebo, je-li to povoleno příslušnými orgány v souladu s článkem 143, přístup IRB uvedený v kapitole 3.
2. V případě obchodních expozic vůči ústřední protistraně a v případě příspěvků do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany použijí instituce pro výpočet objemů svých rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) postup stanovený v kapitole 6 oddíle 9. V případě všech ostatních druhů expozic vůči ústřední protistraně zachází instituce s těmito expozicemi takto:
a)
v případě všech ostatních druhů expozic vůči způsobilé ústřední protistraně jako s expozicemi vůči institucím;
b)
v případě všech ostatních druhů expozic vůči nezpůsobilé ústřední protistraně jako s expozicemi vůči podnikům.
3. Pro účely tohoto nařízení zacházejí instituce s expozicemi vůči investičním podnikům ze třetích zemí, s expozicemi vůči úvěrovým institucím ze třetích zemí a s expozicemi vůči clearingovým střediskům a burzám ze třetích zemí jako s expozicemi vůči institucím pouze v případě, že třetí země uplatňuje na uvedený subjekt požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii.
4. Pro účely odstavce 3 může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále zacházet s expozicemi vůči subjektům uvedeným v odstavci 3 jako s expozicemi vůči institucím, pokud dotčené příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro takové zacházení před 1. lednem 2014.
Článek 108
Použití techniky snižování úvěrového rizika v rámci standardizovaného přístupu a přístupu IRB
1. Pro expozici, na niž instituce použije standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2, nebo přístup IRB uvedený v kapitole 3, avšak bez použití svých vlastních odhadů ztrátovosti ze selhání (LGD) a konverzních faktorů v souladu s článkem 151, může instituce při výpočtu objemů rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) nebo případně výše očekávaných ztrát pro účely výpočtu stanoveného v čl. 36 odst. 1 písm. d) a čl. 62 písm. c) uplatnit techniku snižování úvěrového rizika v souladu s kapitolou 4.
2. Pro expozici, na niž instituce použije přístup IRB s použitím svých vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů podle článku 151, může instituce uplatnit techniku snižování úvěrového rizika v souladu s kapitolou 3.
Článek 109
Zacházení se sekuritizovanými expozicemi v rámci standardizovaného přístupu a přístupu IRB
1. Pokud instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro kategorii expozic, do níž by sekuritizované expozice byly zařazeny podle článku 112, používá standardizovaný přístup podle kapitoly 2, potom objem rizikově vážené expozice pro sekuritizovanou pozici vypočítá podle článků 245, 246 a 251 až 258. Instituce používající standardizovaný přístup mohou tam, kde to bylo povoleno podle čl. 259 odst. 3, uplatnit také metodu interního hodnocení.
2. Pokud instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro kategorii expozic, do níž by sekuritizovaná expozice byla zařazena podle článku 147, používá přístup IRB podle kapitoly 3, potom objem rizikově vážené expozice vypočítá podle článků 245, 246 a 259 až 266.
Kromě metody interního hodnocení, pokud se přístup IRB používá pouze pro část sekuritizovaných expozic, které jsou podkladem pro sekuritizaci, instituce uplatní přístup podle převažujícího podílu sekuritizovaných expozic, jež jsou podkladem pro tuto sekuritizaci.
Článek 110
Postup úpravy o úvěrové riziko
1. Instituce, které používají standardizovaný přístup, postupují při obecných úpravách o úvěrové riziko v souladu s čl. 62 písm. c).
2. Instituce, které používají přístup IRB, postupují při obecných úpravách o úvěrové riziko v souladu s článkem 159, čl. 62 písm. d) a čl. 36 odst. 1 písm. d).
Pro účely tohoto článku a kapitol 2 a 3 nezahrnují obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko rezervy na všeobecná bankovní rizika.
3. Instituce používající přístup IRB, které uplatňují standardizovaný přístup na část svých expozic na konsolidovaném nebo individuálním základě v souladu s článkem 148 a 150, určí část obecné úpravy o úvěrové riziko, která bude přidělena v rámci postupu obecné úpravy o úvěrové riziko podle standardizovaného přístupu a v rámci postupu obecné úpravy o úvěrové riziko podle IRB, takto:
a)
pokud instituce zahrnutá do konsolidace používá výhradně přístup IRB, obecné úpravy o úvěrové riziko této instituce jsou vázány na postup uvedený v odstavci 2, je-li to možné;
b)
pokud instituce zahrnutá do konsolidace používá výhradně standardizovaný přístup, obecná úprava o úvěrové riziko této instituce je vázána na postup uvedený v odstavci 1, je-li to možné;
c)
zbývající úprava o úvěrové riziko se přiřadí poměrně podle podílu objemů rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a podle přístupu IRB.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění výpočtu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko podle použitelného účetního rámce pro:
a)
hodnotu expozice podle standardizovaného přístupu podle článku 111;
b)
hodnotu expozice podle přístupu IRB podle článků 166 až 168;
c)
zacházení s výší očekávaných ztrát podle článku 159;
d)
hodnotu expozice pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro sekuritizovanou pozici podle článku 246 a 266;
e)
určení selhání podle článku 178.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 2
Standardizovaný přístup
Oddíl 1
Obecné zásady
Článek 111
Hodnota expozice
1. Hodnotou expozice položky aktiv se rozumí její účetní hodnota po specifických úpravách o úvěrové riziko, dodatečných úpravách ocenění v souladu s články 34 a 110 a dalším snížení kapitálu souvisejícím s danou položkou aktiv. Hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I je tato procentuální část její nominální hodnoty po odečtení specifických úprav o úvěrové riziko:
a)
100 % u položek s vysokým rizikem;
b)
50 % u položek se středním rizikem;
c)
20 % u položek se středně nízkým rizikem a
d)
0 % u položek s nízkým rizikem.
Podrozvahové položky podle druhé věty prvního pododstavce se přiřadí ke kategoriím rizika, jak je uvedeno v příloze I.
Pokud instituce používá komplexní metodu finančního kolaterálu podle článku 223, hodnota expozice cenných papírů nebo komodit prodaných, složených nebo zapůjčených v rámci repo obchodů nebo na základě půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit a maržových obchodů se zvýší o koeficient volatility příslušný pro takové cenné papíry nebo komodity, jak je stanoveno v článcích 223 až 225.
2. Hodnota expozice derivátového nástroje uvedeného v příloze II se určí podle kapitoly 6 se zohledněním dopadů smluv o novaci a ostatních dohod o započtení, které se berou v úvahu pro účely těchto metod v souladu s kapitolou 6. Hodnota expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů se může určit buď v souladu s kapitolou 6, nebo kapitolou 4.
3. Pokud se k expozici vztahuje majetkové zajištění úvěrového rizika, může být hodnota expozice této položky pozměněna v souladu s kapitolou 4.
Článek 112
Kategorie expozic
Každá expozice se zařadí do jedné z těchto kategorií expozic:
a)
expozice vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám;
b)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům;
c)
expozice vůči subjektům veřejného sektoru;
d)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám;
e)
expozice vůči mezinárodním organizacím;
f)
expozice vůči institucím;
g)
expozice vůči podnikům;
h)
retailové expozice;
i)
expozice zajištěné nemovitostmi;
j)
expozice v selhání;
k)
expozice spojené s obzvláště vysokým rizikem;
l)
expozice v krytých dluhopisech;
m)
položky představující sekuritizované pozice;
n)
expozice vůči institucím a podnikům s krátkodobým úvěrovým hodnocením;
o)
expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování;
p)
akciové expozice;
q)
ostatní položky.
Článek 113
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
1. Pro výpočet objemů rizikově vážených expozic se na všechny expozice, pokud nejsou odečteny z kapitálu, použijí rizikové váhy v souladu s ustanoveními oddílu 2. Použití rizikových vah vychází z kategorie expozice, do níž je expozice zařazena, a v míře, která je stanovena v oddíle 2, z její úvěrové kvality. Úvěrovou kvalitu lze vymezit odkazem na úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami nebo úvěrová hodnocení vypracovaná exportními úvěrovými agenturami podle oddílu 3.
2. Pro účely použití rizikové váhy podle odstavce 1 se hodnota expozice vynásobí rizikovou vahou specifikovanou nebo stanovenou podle oddílu 2.
3. Pokud se k expozici vztahuje zajištění úvěrového rizika, může být riziková váha použitelná na tuto položku pozměněna podle kapitoly 4.
4. Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice se vypočítají podle kapitoly 5.
5. Expozicím, pro něž není výpočet v oddíle 2 uveden, se přidělí riziková váha 100 %.
6. S výjimkou expozic, které vedou ke vzniku položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, se může instituce s předchozím souhlasem příslušných orgánů rozhodnout, že nebude uplatňovat požadavky odstavce 1 tohoto článku na své expozice vůči protistraně, která je jejím mateřským podnikem, jejím dceřiným podnikem, dceřiným podnikem jejího mateřského podniku nebo podnikem ve vzájemném vztahu podle čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS. Příslušné orgány jsou oprávněny udělit souhlas, pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
protistranou je instituce, finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost, finanční instituce, společnost spravující aktiva nebo podnik pomocných služeb, na něž se vztahují odpovídající obezřetnostní požadavky;
b)
protistrana je zahrnuta do stejné konsolidace jako instituce v plném rozsahu;
c)
protistrana podléhá stejnému hodnocení rizik, měření rizik a stejným kontrolním postupům jako instituce;
d)
protistrana je usazena ve stejném členském státě jako instituce;
e)
v současné době neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků protistrany instituci.
Pokud je instituci v souladu s tímto odstavcem povoleno nepoužít požadavky odstavce 1, může přidělit rizikovou váhu 0 %.
7. S výjimkou expozic, které vedou ke vzniku položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2, mohou instituce s předchozím svolením příslušných orgánů nepoužít požadavky odstavce 1 tohoto článku na expozice vůči protistranám, se kterými instituce uzavřela institucionální systém ochrany, jenž je smluvní nebo právními předpisy stanovenou dohodou o závazku, která instituce chrání, a zejména zajišťuje jejich likviditu a platební schopnost k odvrácení úpadku, je-li to nezbytné. Příslušné orgány jsou oprávněny udělit svolení, pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
jsou splněny požadavky stanovené v odst. 6 písm. a), d) a e);
b)
dohody zajišťují, že institucionální systém ochrany je schopen poskytnout nutnou podporu v rámci svého závazku z finančních prostředků, které má okamžitě k dispozici;
c)
institucionální systém ochrany má k dispozici vhodné a jednotně stanovené systémy sledování a klasifikace rizik, které poskytují dokonalý přehled o rizicích jednotlivých členů a o institucionálním systému ochrany jako celku, včetně odpovídajících možností, jak je ovlivnit; tyto systémy vhodně sledují expozice, u nichž došlo k selhání, v souladu s čl. 178 odst. 1;
d)
institucionální systém ochrany provádí svůj vlastní přezkum rizik a oznamuje jeho výsledky jednotlivým členům;
e)
za institucionální systém ochrany se každoročně sestavuje a zveřejňuje konsolidovaná zpráva obsahující rozvahu, výsledovku, situační zprávu a hodnocení rizik za institucionální systém ochrany jako celek nebo zpráva obsahující souhrnnou rozvahu, souhrnnou výsledovku, situační zprávu a hodnocení rizik za institucionální systém ochrany jako celek;
f)
účastníci institucionálního systému ochrany jsou povinni oznámit nejméně 24 měsíců předem, pokud si přejí z něj vystoupit;
g)
je nutno vyloučit vícenásobné použití prvků způsobilých pro výpočet kapitálu (dále jen „vícenásobné použití“) a jakoukoli nevhodnou tvorbu kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany;
h)
institucionální systém ochrany je založen na široké účasti úvěrových institucí, které mají převážně homogenní obchodní profil;
i)
přiměřenost systémů uvedených v písmenech c) a d) je schválena a v pravidelných odstupech sledována příslušnými pověřenými orgány.
Pokud se instituce v souladu s tímto odstavcem rozhodne nepoužít požadavky odstavce 1, může přidělit rizikovou váhu 0 %.
Oddíl 2
Rizikové váhy
Článek 114
Expozice vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám
1. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám se přiděluje riziková váha 100 %, pokud se na ně nevztahují postupy uvedené v odstavcích 2 až 7.
2. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 1, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Expozicím vůči ECB se přidělí riziková váha 0 %.
4. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám členských států, pokud jsou denominovány a financovány v národní měně dané ústřední vlády a centrální banky, se přidělí riziková váha 0 %.
5. Do 31. prosince 2017 se expozicím vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám členských států, které jsou denominovány a financovány v národní měně kteréhokoli členského státu, přidělí riziková váha, která by se uplatnila v případě, že by tyto expozice byly denominovány a financovány v jejich národní měně.
6. Pro expozice uvedené v odstavci 5 platí, že:
a)
v roce 2018 činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 20 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2;
b)
v roce 2019 činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 50 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2;
c)
v roce 2020 a v následujících letech činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 100 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2.
7. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, přidělí expozicím vůči vlastní ústřední vládě a centrální bance, jež jsou denominovány a financovány v národní měně, rizikovou váhu nižší, než jak je uvedeno v odstavcích 1 a 2, mohou instituce odpovídajícím expozicím přidělit rizikovou váhu stejným způsobem.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat na expozice vůči ústřední vládě nebo centrální bance třetí země postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
Článek 115
Expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům
1. Expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům se přidělí stejná riziková váha jako expozicím vůči institucím, pokud nejsou posuzovány jako expozice vůči ústředním vládám podle odstavce 2 nebo 4 nebo jim nebyla přidělena riziková váha podle odstavce 5. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2 a čl. 120 odst. 2 se nepoužije preferenční zacházení.
2. S expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům se zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci regionální vlády nebo místní orgány spadají, pokud neexistuje rozdíl v riziku mezi těmito expozicemi vzhledem ke specifickým možnostem získávání příjmů na straně regionálních vlád nebo místních orgánů a vzhledem k existenci zvláštního institucionálního uspořádání, které snižuje jejich riziko selhání.
EBA povede veřejně přístupnou databázi všech těchto regionálních vlád a místních orgánů v Unii, s nimiž příslušné orgány zacházejí jako s expozicemi vůči jejich ústředním vládám.
3. S expozicemi vůči církvím nebo náboženským společnostem zřízeným jako právnické osoby podle veřejného práva, pokud vybírají příspěvky v souladu s právními předpisy, které je k tomu opravňují, se zachází stejně jako s expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům. V tomto případě se odstavec 2 nepoužije a pro účely čl. 150 odst. 1 písm. a) se nevylučuje svolení používat standardizovaný přístup.
4. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, zacházejí s expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům jako s expozicemi vůči své ústřední vládě a neexistuje rozdíl v riziku mezi těmito expozicemi vzhledem ke specifickým možnostem získávání příjmů na straně regionálních vlád nebo místních orgánů a vzhledem k existenci zvláštního institucionálního uspořádání, které snižuje jejich riziko selhání, mohou instituce expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům přidělit rizikovou váhu stejným způsobem.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
5. Expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, které nejsou uvedeny v odstavcích 2 až 4 a jsou denominovány a financovány v národní měně dané regionální vlády nebo místního orgánu, se přidělí riziková váha 20 %.
Článek 116
Expozice vůči subjektům veřejného sektoru
1. Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle stupně úvěrové kvality, který je přiřazen expozicím vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci subjekty veřejného sektoru spadají, v souladu s touto tabulkou č. 2:
Tabulka č. 2
Stupeň úvěrové kvality, který je přiřazen ústřední vládě
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru, které spadají do pravomocí zemí, jejichž ústřední vláda nemá rating, se přidělí riziková váha 100 %.
2. S expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se zachází podle článku 120. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2 a čl. 120 odst. 2 se nepoužije preferenční zacházení.
3. Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru s původní splatností tři měsíce nebo kratší se přidělí riziková váha 20 %.
4. Ve výjimečných případech lze expozice vůči subjektům veřejného sektoru posuzovat jako expozice vůči ústřední vládě, regionální vládě nebo místnímu orgánu, do jejichž pravomoci spadají, pokud podle příslušných orgánů této jurisdikce neexistuje mezi takovými expozicemi rozdíl v riziku z důvodu existence vhodné záruky ústřední vlády, regionální vlády nebo místního orgánu.
5. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, zacházejí s expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru podle odstavce 1 nebo 2, mohou instituce expozicím vůči takovým subjektům veřejného sektoru přidělit rizikovou váhu stejným způsobem. Instituce v opačném případě použijí rizikovou váhu 100 %.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
Článek 117
Expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám
1. S expozicemi vůči mezinárodním rozvojovým bankám, které nejsou uvedeny v odstavci 2, se zachází stejným způsobem jako s expozicemi vůči institucím. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2, čl. 120 odst. 2 a čl. 121 odst. 3 se nepoužije preferenční zacházení.
Korporace pro meziamerické investice (Inter-American Investment Corporation), Černomořská banka pro obchod a rozvoj (Black Sea Trade and Development Bank), Středoamerická banka pro ekonomickou integraci (Central American Bank for Economic Integration) a Latinskoamerická rozvojová banka (CAF-Development Bank of Latin America) se považují za mezinárodní rozvojové banky.
2. Expozicím vůči těmto mezinárodním rozvojovým bankám se přiděluje riziková váha 0 %:
a)
Mezinárodní banka pro obnovu a rozvoj (International Bank for Reconstruction and Development);
b)
Mezinárodní finanční korporace (International Finance Corporation);
c)
Meziamerická rozvojová banka (Inter-American Development Bank);
d)
Asijská rozvojová banka (Asian Development Bank);
e)
Africká rozvojová banka (African Development Bank);
f)
Rozvojová banka Rady Evropy (Council of Europe Development Bank);
g)
Severská investiční banka (Nordic Investment Bank);
h)
Karibská rozvojová banka (Caribbean Development Bank);
i)
Evropská banka pro obnovu a rozvoj (European Bank for Reconstruction and Development);
j)
Evropská investiční banka (European Investment Bank);
k)
Evropský investiční fond (European Investment Fund);
l)
Multilaterální agentura pro investiční záruky (Multilateral Investment Guarantee Agency);
m)
Mezinárodní finanční nástroj na imunizaci (International Finance Facility for Immunisation);
n)
Islámská rozvojová banka (Islamic Development Bank).
3. Nesplacené části upsaného kapitálu Evropského investičního fondu se přidělí riziková váha 20 %.
Článek 118
Expozice vůči mezinárodním organizacím
Expozicím vůči těmto mezinárodním organizacím se přidělí riziková váha 0 %:
a)
Unie;
b)
Mezinárodní měnový fond;
c)
Banka pro mezinárodní platby;
d)
Evropský nástroj finanční stability;
e)
Evropský mechanismus stability;
f)
mezinárodní finanční instituce založená dvěma nebo více členskými státy, jejímž úkolem je získávat finanční prostředky a poskytovat finanční pomoc ve prospěch svých členů, kteří zažívají vážné problémy s financováním nebo jsou jimi ohroženi.
Článek 119
Expozice vůči institucím
1. Expozicím vůči institucím, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha v souladu s článkem 120. Expozicím vůči institucím, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha v souladu s článkem 121.
2. Expozicím vůči institucím, které mají zbytkovou splatnost tři měsíce nebo kratší a jsou denominovány a financovány v národní měně dlužníka, se přidělí riziková váha o jednu kategorii horší, než je preferenční riziková váha uvedená v čl. 114 odst. 4 až 7, jež se přiděluje expozicím vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci daná instituce patří.
3. Žádné expozici se zbytkovou splatností tři měsíce nebo kratší denominované a financované v národní měně dlužníka nelze přidělit rizikovou váhu nižší než 20 %.
4. Expozici vůči instituci ve formě minimálních rezerv vyžadovaných ECB nebo centrální bankou členského státu, které má mít instituce v držení, může být přidělena riziková váha jako expozicím vůči centrální bance daného členského státu, pokud:
a)
jsou rezervy udržovány v souladu s nařízením Evropské centrální banky (ES) č. 1745/2003 ze dne 12. září 2003 o uplatňování minimálních rezerv (29) nebo v souladu s vnitrostátními požadavky, které jsou uvedenému nařízení ve všech podstatných aspektech rovnocenné;
b)
v případě úpadku nebo platební neschopnosti instituce, u které jsou rezervy udržovány, jsou tyto rezervy včas v plném rozsahu vráceny instituci a nepoužijí se ke krytí jiných závazků dané instituce.
5. S expozicemi vůči finančním institucím, které jsou povoleny příslušnými orgány, podléhají jejich dohledu a řídí se obezřetnostními požadavky, které jsou co do důslednosti srovnatelné s požadavky uplatňovanými vůči institucím, se zachází jako s expozicemi vůči institucím.
Článek 120
Expozice vůči institucím s úvěrovým hodnocením
1. Expozicím vůči institucím se zbytkovou splatností delší než tři měsíce, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 3, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 3
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Expozicím vůči institucím se zbytkovou splatností maximálně tři měsíce, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 4, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 4
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Interakce mezi zacházením s krátkodobým úvěrovým hodnocením podle článku 131 a všeobecným preferenčním zacházením pro krátkodobé expozice uvedeným v odstavci 2 jsou tyto:
a)
pokud není krátkodobé úvěrové hodnocení expozice k dispozici, na všechny expozice vůči institucím se zbytkovou splatností maximálně tři měsíce se použije všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice uvedené v odstavci 2;
b)
pokud je krátkodobé úvěrové hodnocení k dispozici a v souladu s ním by se měla použít příznivější nebo stejná riziková váha jako v případě všeobecného preferenčního zacházení pro krátkodobé expozice uvedeného v odstavci 2, pak se toto krátkodobé úvěrové hodnocení použije pouze pro tuto konkrétní expozici. V případě ostatních krátkodobých expozic se použije všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice popsané v odstavci 2;
c)
pokud je krátkodobé úvěrové hodnocení k dispozici a v souladu s ním by se měla použít méně příznivá riziková váha než v případě všeobecného preferenčního zacházení pro krátkodobé expozice uvedeného v odstavci 2, potom se všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice nepoužije a všem krátkodobým pohledávkám bez úvěrového hodnocení se přidělí stejná riziková váha, jako je riziková váha použitá v případě tohoto specifického krátkodobého úvěrového hodnocení.
Článek 121
Expozice vůči institucím bez úvěrového hodnocení
1. Expozicím vůči institucím, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle stupně úvěrové kvality, který je přiřazen expozicím vůči ústřední vládě státu, ve kterém má instituce sídlo, v souladu s tabulkou č. 5.
Tabulka č. 5
Stupeň úvěrové kvality, který je přiřazen ústřední vládě
1
2
3
4
5
6
Riziková váha expozice
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení, které mají sídlo v zemích, jejichž ústřední vláda nemá úvěrové hodnocení, se přidělí riziková váha 100 %.
3. Expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení s původní efektivní splatností 3 měsíce nebo kratší se přidělí riziková váha 20 %.
4. Bez ohledu na odstavce 2 a 3 se expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení v oblasti financování obchodu, na něž odkazuje čl. 162 odst. 3 druhý pododstavec písm. b), přiděluje riziková váha 50 %, a pokud je zbytková splatnost těchto expozic vůči institucím bez úvěrového hodnocení v oblasti financování obchodu tři měsíce nebo méně, přiděluje se jim riziková váha 20 %.
Článek 122
Expozice vůči podnikům
1. Expozicím, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 6, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 6
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Expozicím, pro které není takové úvěrové hodnocení k dispozici, se přidělí riziková váha 100 % nebo riziková váha expozic vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci daný podnik patří, podle toho, která z nich je vyšší.
Článek 123
Retailové expozice
Expozicím, které splňují tato kritéria, se přidělí riziková váha 75 %:
a)
jedná se o expozici vůči fyzické osobě nebo osobám nebo vůči malému či střednímu podniku;
b)
expozice je jednou z velkého počtu expozic s takovými podobnými vlastnostmi, že se podstatně sníží rizika spojená s takovým půjčováním;
c)
celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina klientů dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice v selhání, ale s výjimkou expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi, které byly zařazeny do kategorie expozic stanovené v čl. 112 písm. i), nepřekročí, podle informací, které má instituce k dispozici, 1 milion EUR. Instituce podnikne patřičné kroky k získání takových informací.
Cenné papíry nejsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic.
Expozice, které nesplňují kritéria uvedená v písmenech a) až c) prvního pododstavce nejsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic.
Do kategorie retailových expozic lze zařadit současnou hodnotu retailové minimální platby pronájmu.
Článek 124
Expozice zajištěné nemovitostmi
1. Pokud nejsou splněny podmínky podle článků 125 a 126, expozici nebo jakékoli její části plně zajištěné nemovitostmi se přidělí riziková váha 100 %, s výjimkou jakékoli části expozice, která je zařazena do jiné kategorie expozic. Části expozice převyšující hodnotu zástavního práva nemovitosti se přidělí riziková váha použitelná pro nezajištěné expozice zapojené protistrany.
Část expozice, která je považována za plně zajištěnou nemovitostmi, nesmí být vyšší než zastavená výše tržní hodnoty nebo v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonných nebo regulačních ustanoveních, zástavní hodnota daných nemovitostí.
2. Na základě údajů shromážděných podle článku 101 a všech ostatních relevantních ukazatelů příslušné orgány pravidelně a nejméně jednou ročně posuzují, zda riziková váha 35 % pro expozice zajištěné obytnými nemovitostmi uvedená v článku 125 a riziková váha 50 % pro expozice zajištěné obchodními nemovitostmi uvedená v článku 126 v případě nemovitostí, které se nacházejí se na jejich území, jsou odpovídajícím způsobem založeny na:
a)
realizovaných ztrátách z expozic zajištěných nemovitostmi;
b)
budoucím vývoji trhů s nemovitostmi.
Příslušné orgány mohou stanovit vyšší rizikovou váhu nebo přísnější kritéria než ta, která jsou stanovena v čl. 125 odst. 2 a v čl. 126 odst. 2, případně mohou vzít v úvahu finanční stabilitu.
V případě expozic zajištěných obytnými nemovitostmi stanoví příslušný orgán rizikovou váhu v procentním rozpětí od 35 % do 150 %.
V případě expozic zajištěných obchodními nemovitostmi stanoví příslušný orgán rizikovou váhu v procentním rozpětí od 50 % do 150 %.
V rámci těchto rozpětí se vyšší riziková váha stanoví na základě realizovaných ztrát a s přihlédnutím k budoucímu vývoji trhů a k finanční stabilitě. Pokud se na základě posouzení prokáže, že rizikové váhy stanovené v čl. 125 odst. 2 a čl. 126 odst. 2 neodrážejí skutečná rizika spojená s jedním nebo více segmenty nemovitostí tvořícími součást těchto expozic plně zajištěných obytnými nemovitostmi nebo obchodními nemovitostmi, které se nacházejí na jedné nebo více částech jejich území, příslušné orgány stanoví pro tyto segmenty nemovitostí tvořící součást expozic vyšší rizikovou váhu odpovídající skutečným rizikům.
Příslušné orgány konzultují orgán EBA ohledně úprav uplatňovaných rizikových vah a kritérií, které se vypočítají v souladu s kritérii stanovenými v tomto odstavci, jež jsou upřesněna v regulačních technických normách uvedených v odstavci 4 tohoto článku. EBA zveřejní rizikové váhy a kritéria, které příslušné orgány stanovily pro expozice uvedené v článcích 125, 126 a 199.
3. Jestliže příslušné orgány stanoví vyšší rizikovou váhu nebo přísnější kritéria, instituce mají před uplatněním této nové rizikové váhy k dispozici šestiměsíční přechodné období.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění:
a)
přísných kritérií pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti podle odstavce 1;
b)
podmínek uvedených v odstavci 2, které musí vzít příslušné orgány v úvahu při stanovování vyšších rizikových vah, zejména pokud jde o pojem „finanční stabilita“.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. Instituce jednoho členského státu použijí rizikové váhy a kritéria, které byly určeny příslušnými orgány jiného členského státu, na expozice zajištěné obchodními a obytnými nemovitostmi, které se nacházejí v daném jiném členském státě.
Článek 125
Expozice plně a zcela zajištěné obytnými nemovitostmi
1. Pokud příslušné orgány nerozhodnou v souladu s čl. 124 odst. 2 jinak, zachází se s expozicemi plně a zcela zajištěnými obytnými nemovitostmi takto:
a)
expozicím nebo jakýmkoli jejím částem plně a zcela zajištěným obytnými nemovitostmi, které obývá nebo bude obývat nebo pronajímá nebo bude pronajímat majitel nebo uživatel v případě soukromých investičních společností, se přidělí riziková váha 35 %;
b)
expozicím vůči nájemci v rámci pronájmu obytných nemovitostí, kdy je instituce pronajímatel a nájemce má předkupní právo, se přidělí riziková váha 35 % za předpokladu, že expozice instituce je plně a zcela zajištěna jejím vlastnictvím nemovitosti.
2. Instituce považuje expozici nebo jakoukoli její část pro účely odstavce 1 za plně a zcela zajištěnou pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota nemovitostí nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z daných nemovitostí či projektu, ale na schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení nástroje nezávisí významně na jakémkoliv peněžním toku vytvořeném danými nemovitostmi, které slouží jako kolaterál. Pokud jde o jiné zdroje, instituce musí v rámci své úvěrové politiky určit maximální poměry úvěru k příjmu a při poskytnutí úvěru získat vhodné důkazy o příslušných příjmech;
c)
jsou splněny požadavky stanovené v článku 208 a pravidla oceňování stanovená v čl. 229 odst. 1;
d)
není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, části úvěru, kterým je přidělena riziková váha 35 %, nepřesahují 80 % tržní hodnoty daných nemovitostí, nebo 80 % zástavní hodnoty daných nemovitostí v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonných nebo regulačních ustanoveních, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak.
3. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) v případě expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obytnými nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi až do výše 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi v daném roce.
4. Pokud je některý z limitů uvedených v odstavci 3 v daném roce překročen, nelze již odstavec 3 použít; až do doby, kdy budou splněny podmínky odstavce 3 v následujícím roce, se použije podmínka uvedená v odst. 2 písm. b).
Článek 126
Expozice plně a zcela zajištěné obchodními nemovitostmi
1. Pokud příslušné orgány nerozhodnou v souladu s čl. 124 odst. 2 jinak, zachází se s expozicemi plně a zcela zajištěnými obchodními nemovitostmi takto:
a)
expozicím nebo jakýmkoli jejím částem plně a zcela zajištěným kancelářemi nebo jinými obchodními prostory může být přidělena riziková váha 50 %;
b)
expozicím souvisejícím s pronájmy kanceláří nebo jiných obchodních prostor, kde je instituce pronajímatelem a nájemce má předkupní právo, může být přidělena riziková váha 50 % za předpokladu, že expozice instituce je plně a zcela zajištěna jejím vlastnictvím nemovitosti.
2. Instituce považuje expozici nebo jakoukoli její část pro účely odstavce 1 za plně a zcela zajištěnou pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota nemovitostí nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z daných nemovitostí či projektu, ale na schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení nástroje nezávisí významně na jakémkoliv peněžním toku vytvořeném danými nemovitostmi, které slouží jako kolaterál.
c)
jsou splněny požadavky stanovené v článku 208 a pravidla oceňování stanovená v čl. 229 odst. 1;
d)
riziková váha ve výši 50 %, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, se přidělí té části úvěru, která nepřesahuje 50 % tržní hodnoty nemovitostí nebo 60 % zástavní hodnoty daných nemovitostí, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonném nebo regulačním ustanovení.
3. Instituce se mohou odchýlit od písmene b) v odstavci 2 v případě expozic plně a zcela zajištěných obchodními nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obchodními nemovitostmi, který nevykazuje ztráty vyšší než tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi až do výše 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi.
4. Pokud je některý z limitů uvedených v odstavci 3 v daném roce překročen, nelze již odstavec 3 použít; až do doby, kdy budou splněny podmínky odstavce 3 v následujícím roce, se použije podmínka uvedená v odst. 2 písm. b).
Článek 127
Expozice v selhání
1. Nezajištěné části jakékoli položky, u níž je dlužník v selhání podle článku 178, nebo - v případě retailových expozic - nezajištěné části jakéhokoli úvěrového příslibu, u něhož došlo k selhání podle článku 178, se přidělí riziková váha ve výši:
a)
150 %, pokud jsou specifické úpravy o úvěrové riziko nižší než 20 % nezajištěné části hodnoty expozice bez těchto úprav;
b)
100 %, pokud specifické úpravy o úvěrové riziko nejsou nižší než 20 % nezajištěné části hodnoty expozice bez těchto úprav.
2. Pro účely definování zajištěné části expozice po splatnosti se způsobilým kolaterálem a zárukami rozumí kolaterál a záruky způsobilé pro účely snižování úvěrového rizika podle kapitoly 4.
3. U expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi v souladu s článkem 125 se přidělí riziková váha 100 % hodnotě expozice zbývající po specifické úpravě o úvěrové riziko, pokud došlo k selhání podle článku 178.
4. U expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi v souladu s článkem 126 se přidělí riziková váha 100 % hodnotě expozice zbývající po specifické úpravě o úvěrové riziko, pokud došlo k selhání podle článku 178.
Článek 128
Položky spojené s obzvlášť vysokým rizikem
1. V příslušných případech instituce přidělí rizikovou váhu 150 % expozicím, včetně expozic ve formě akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování, které jsou spojeny s obzvláště vysokým rizikem.
2. Expozice s obzvláště vysokým rizikem zahrnují tyto expozice:
a)
investice do rizikového kapitálu společností;
b)
investice do alternativních investičních fondů ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU, kromě případů, kdy mandát fondu neumožňuje využít páky, která by převyšovala páku požadovanou v čl. 51 odst. 3 směrnice 2009/65/ES;
c)
investice do soukromého kapitálu;
d)
spekulativní financování nemovitostí.
3. Při posuzování, zda expozice jiná než expozice uvedené v odstavci 2 je spojena s obzvláště vysokým rizikem, vezme instituce v úvahu tyto charakteristiky rizika:
a)
existuje vysoké riziko ztráty v důsledku selhání dlužníka;
b)
není možné řádně posoudit, zda expozice spadá pod písmeno a).
EBA vydá pokyny, které upřesní, jaké druhy expozic jsou spojeny s obzvláště vysokým rizikem a za jakých okolností.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 129
Expozice v krytých dluhopisech
1. Aby byly způsobilé pro preferenční zacházení uvedené v odstavcích 4 a 5, splňují kryté dluhopisy uvedené v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES požadavky stanovené v odstavci 7 a jsou zajištěné některými z těchto způsobilých aktiv:
a)
expozicemi vůči ústředním vládám, centrálním bankám ESCB, subjektům veřejného sektoru, regionálním vládám nebo místním orgánům v Unii nebo jimi zaručenými;
b)
expozicemi vůči ústředním vládám třetích zemí, centrálním bankám třetích zemí, multilaterálním rozvojovým bankám, mezinárodním organizacím, které splňují stupeň úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, nebo jimi zaručenými a expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru třetích zemí, regionálním vládám nebo místním orgánům třetích zemí nebo jimi zaručenými expozicemi, jimž je přidělena stejná riziková váha jako expozicím vůči institucím nebo ústředním vládám a centrálním bankám v souladu s čl. 115 odst. 1 nebo 2, čl. 116 odst. 1, 2 nebo 4 a které patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a expozicemi ve smyslu tohoto odstavce, které splňují minimálně stupeň úvěrové kvality 2, jak je stanoveno v této kapitole, za předpokladu, že nepřesahují 20 % nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitujících institucí;
c)
expozicemi vůči institucím, které patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole. Celková expozice tohoto druhu nepřesahuje 15 % nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitující instituce. Expozice vůči institucím v Unii, u nichž splatnost nepřesahuje 100 dní, se nezahrnují do požadavku stupně 1, ale tyto instituce musí splňovat minimálně podmínky stupně úvěrové kvality 2, jak je stanoveno v této kapitole;
d)
úvěry zajištěnými:
i)
obytnými nemovitostmi až do výše jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou spojenými s předchozími zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo do výše 80 % hodnoty zastavených nemovitostí, podle toho, která z částek je nižší; nebo
ii)
úvěry zajištěnými podíly s přednostním vypořádáním emitovanými francouzskými Fonds Communs de Titrisation nebo rovnocennými sekuritizačními společnostmi řídícími se právními předpisy členského státu, které sekuritizují expozice zajištěné obytnými nemovitostmi. V případě, že jsou tyto podíly s přednostním vypořádáním používány jako kolaterál, zvláštní veřejný dohled na ochranu držitelů dluhopisů v souladu s čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES zajistí, že aktiva zajišťující tyto dluhopisy jsou tvořena kdykoli během jejich začlenění do krycího portfolia nejméně z 90 % zástavním právem na obchodní nemovitosti nebo obdobnou jistotou spojenými s jakýmkoli předchozím zástavním právem nebo obdobnou jistotou do výše nejnižší z těchto částek - částky dlužné na základě uvedených podílů, jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo 80 % hodnoty zastavených nemovitostí, - že uvedené podíly patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a že tyto podíly nepřesahují 10 % nominální hodnoty nesplacené emise.
e)
úvěry na obytné nemovitosti plně zajištěnými způsobilým poskytovatelem zajištění uvedeným v článku 201, který je klasifikován ve stupni úvěrové kvality 2 nebo výše, jak je uvedeno v této kapitole, jestliže podíl každého z těchto úvěrů, který je použit ke splnění požadavku na úroveň zajištění krytých dluhopisů podle tohoto odstavce, nepředstavuje více než 80 % hodnoty příslušné obytné nemovitosti nacházející se ve Francii a jestliže poměr úvěru k příjmu je v době poskytnutí úvěru nanejvýš 33 %. Obytná nemovitost nesmí být v době poskytnutí úvěru zatížena zástavními právy a u úvěrů poskytnutých od 1. ledna 2014 se dlužník musí smluvně zavázat, že bez souhlasu úvěrové instituce, která poskytla daný úvěr, žádné takové právo nezřídí. Poměr úvěru k příjmu představuje část hrubého příjmu dlužníka, která kryje splácení úvěru včetně úroků. Poskytovatelem zajištění je finanční instituce, jež byla povolena příslušnými orgány a jež podléhá jejich dohledu a na kterou se vztahují obezřetnostní požadavky srovnatelné z hlediska robustnosti s požadavky uplatňovanými na instituce, nebo instituce nebo pojišťovna. Poskytovatel zajištění zřídí vzájemný záruční fond nebo odpovídající ochranu, aby mohly pojišťovny vstřebat ztráty z úvěrového rizika, jejichž nastavení příslušné orgány pravidelně přezkoumávají. Úvěrová instituce i poskytovatel zajištění provedou posouzení úvěruschopnosti dlužníka;
f)
půjčkami zajištěnými:
i)
obytnými nemovitostmi až do výše jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou spojenými s předchozími zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo do výše 60 % hodnoty zastavených nemovitostí, podle toho, která z částek je nižší; nebo
ii)
úvěry zajištěnými podíly s přednostním vypořádáním emitovanými francouzskými Fonds Communs de Titrisation nebo rovnocennými sekuritizačními společnostmi řídícími se právními předpisy členského státu, které sekuritizují expozice zajištěné obchodními nemovitostmi. V případě, že jsou tyto podíly s přednostním vypořádáním používány jako kolaterál, zvláštní veřejný dohled na ochranu držitelů dluhopisů v souladu s čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES zajistí, že aktiva zajišťující tyto dluhopisy jsou tvořena kdykoli během jejich začlenění do krycího portfolia nejméně z 90 % zástavním právem na obchodní nemovitosti nebo obdobnou jistotou spojenými s jakýmkoli předchozím zástavním právem nebo obdobnou jistotou do výše nejnižší z těchto částek - částky dlužné na základě uvedených podílů, jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo 60 % hodnoty zastavených nemovitostí, - že uvedené podíly patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a že tyto podíly nepřesahují 10 % nominální hodnoty nesplacené emise.
Úvěry zajištěné obchodními nemovitostmi jsou způsobilé, pokud je poměr úvěru k hodnotě nemovitostí, stanovený na 60 %, překročen maximálně do výše 70 %, přesahuje-li hodnota celkových aktiv, která jsou zastavena jako kolaterál pro kryté dluhopisy, nesplacenou nominální hodnotu krytého dluhopisu o nejméně 10 % a pohledávka držitele dluhopisu splňuje požadavky právní jistoty stanovené v kapitole 4. Pohledávka držitele dluhopisu má přednost před všemi ostatními pohledávkami týkajícími se daného kolaterálu;
g)
úvěry zajištěnými námořním zástavním právem na lodě do výše rozdílu mezi 60 % hodnoty zastavené lodě a hodnotou jakéhokoli předchozího námořního zástavního práva.
Pro účely prvního pododstavce písm. c), písm. d) bodu ii) a písm. f) bodu ii) se expozice vyplývající z převodu a správy plateb dlužníků majících úvěry zajištěné nemovitostmi držitelů krytých dluhopisů nebo expozice vyplývající z jejich likvidace do limitů stanovených v uvedených písmenech nezapočítávají.
Příslušné orgány mohou po konzultaci s orgánem EBA částečně upustit od uplatňování prvního pododstavce písm. c) a povolit stupeň úvěrové kvality 2 až do výše 10 % celkové expozice nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitující instituce, za předpokladu, že významné potenciální problémy koncentrace mohou být v dotčených členských státech zdokumentovány v důsledku uplatnění požadavku stupně úvěrové kvality 1 uvedeného v uvedeném písmenu.
2. Situace uvedené v odst. 1 písm. a) až f) zahrnují rovněž kolaterál, který je právními předpisy určen výhradně na ochranu držitelů dluhopisů před ztrátami.
3. V případě krytých dluhopisů zajištěných nemovitostmi musí instituce splnit požadavky stanovené v článku 208 a pravidla ocenění stanovená v čl. 229 odst. 1.
4. Krytým dluhopisům, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 6a, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 6a
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Krytým dluhopisům, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha na základě rizikové váhy přidělené přednostním nezajištěným expozicím vůči instituci, která je vydává. Pro rizikové váhy se použijí tyto vztahy:
a)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 20 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 10 %;
b)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 50 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 20 %;
c)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 100 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 50 %;
d)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 150 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 100 %.
6. Kryté dluhopisy vydané před 31. prosincem 2007 nepodléhají požadavkům odstavců 1 a 3. Jsou způsobilé pro preferenční zacházení podle odstavců 4 a 5 až do doby své splatnosti.
7. Expozice ve formě krytých dluhopisů jsou způsobilé pro preferenční zacházení, pokud instituce investující do krytých dluhopisů může příslušných orgánům doložit, že:
a)
dostává informace o portfoliu týkající se alespoň:
i)
hodnoty krycího portfolia a nesplacených krytých dluhopisů,
ii)
zeměpisného rozdělení a druhu krytých aktiv, velikostí úvěrů, úrokové sazby a měnových rizik,
iii)
struktura splatnosti krytých aktiv a dluhopisů, a
iv)
procentní podíl úvěrů, které jsou více než 90 dní po splatnosti;
b)
emitent zpřístupňuje instituci informace uvedené v písmeni a) alespoň jednou za půl roku.
Článek 130
Položky představující sekuritizované pozice
Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované pozice se určí v souladu s ustanoveními kapitoly 5.
Článek 131
Expozice vůči institucím a podnikům s krátkodobým úvěrovým hodnocením
Expozicím vůči institucím a expozicím vůči podnikům, pro které je k dispozici krátkodobé úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 7, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 7
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Článek 132
Expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování
1. Expozicím ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování se přidělí riziková váha 100 %, pokud instituce nepoužije metodu posuzování úvěrového rizika podle odstavce 2 nebo přístup uvedený v odstavci 4 nebo průměrnou rizikovou váhu podle odstavce 5, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
2. Expozicím ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 8, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 8
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Instituce mohou rizikovou váhu pro subjekt kolektivního investování stanovit podle odstavců 4 a 5, pokud jsou splněna tato kritéria způsobilosti:
a)
subjekt kolektivního investování je řízen společností, která podléhá dohledu v členském státě, nebo, v případě subjektu kolektivního investování ze třetí země, pokud jsou splněny tyto podmínky:
i)
subjekt kolektivního investování je řízen společností, která podléhá dohledu považovanému za rovnocenný dohledu podle práva Unie;
ii)
je dostatečně zajištěna spolupráce mezi příslušnými orgány;
b)
prospekt subjektu kolektivního investování nebo jiný rovnocenný dokument zahrnuje:
i)
kategorie aktiv, do kterých smí subjekt kolektivního investování investovat;
ii)
pokud pro jeho investice platí určité limity, pak tyto relativní limity a metodiky jejich výpočtu;
c)
subjekt kolektivního investování podává alespoň jednou ročně zprávu o své obchodní činnosti, aby mohly být posouzeny jeho aktiva a pasiva, hospodářský výsledek a činnost za dané období.
Pro účely písmene a) může Komise přijmout formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat u expozic ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování ze třetích zemí postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily danou třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
4. Pokud je instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může na základě těchto podkladových expozic vypočítat průměrnou rizikovou váhu pro své expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování v souladu s metodami stanovenými v této kapitole. Pokud je podkladová expozice subjektu kolektivního investování expozicí ve formě akcií v jiném subjektu kolektivního investování, který splňuje kritéria odstavce 3, může instituce přihlédnout k podkladovým expozicím tohoto jiného subjektu kolektivního investování.
5. Pokud není instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může průměrnou rizikovou váhu svých expozic ve formě podílových jednotek nebo akcií v daném subjektu kolektivního investování vypočítat v souladu s metodami stanovenými v této kapitole, za předpokladu, že daný subjekt kolektivního investování nejprve investuje v maximálním objemu, který má povolen podle svého oprávnění, do kategorií expozic, na které se vztahují nejvyšší kapitálové požadavky, a poté dále investuje v sestupném pořadí, dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice.
Instituce mohou při výpočtu a vykazování rizikové váhy v souladu s metodami stanovenými v odstavcích 4 a 5 pro daný subjekt kolektivního investování spoléhat na tyto třetí strany:
a)
depozitář nebo finanční instituce ve funkci depozitáře subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry u tohoto depozitáře nebo finanční instituce;
b)
v případě subjektů kolektivního investování, na které se nevztahuje písmeno a), společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu uvedeného v prvním pododstavci potvrdí externí auditor.
Článek 133
Akciové expozice
1. Tyto expozice se považují za akciové expozice:
a)
expozice, které nemají povahu dluhu a které vyjadřují podřízený podíl na zbývajících aktivech nebo na příjmech emitenta;
b)
dluhové expozice a jiné cenné papíry, podíly společníků, deriváty nebo jiné nástroje, jejichž ekonomická podstata je podobná jako u expozic uvedených v písmenu a).
2. Akciovým expozicím se přidělí riziková váha 100 %, pokud se nevyžaduje, aby byly odečteny v souladu s druhou částí, v souladu s čl. 48 odst. 4 se jim přidělí riziková váha 250 %, v souladu s čl. 89 odst. 3 se jim přidělí riziková váha 1 250 % nebo se s nimi zachází jako s vysoce rizikovými položkami v souladu s článkem 128.
3. Investice do nástrojů vlastního nebo regulatorního kapitálu emitovaných institucemi se klasifikují jako akciové pohledávky, pokud nejsou odečteny z kapitálu, nebo se jim přidělí riziková váha 250 % podle čl. 48 odst. 4 nebo se s nimi zachází jako s vysoce rizikovými položkami v souladu s článkem 128.
Článek 134
Ostatní položky
1. Hmotným aktivům ve smyslu čl. 4 bodu 10 směrnice 86/635/EHS se přidělí riziková váha 100 %.
2. Nákladům a příjmům příštích období v souladu se směrnicí 86/635/EHS, u nichž nedokáže instituce určit protistranu, se přidělí riziková váha 100 %.
3. Hotovostním položkám v procesu inkasa se přidělí riziková váha 20 %. Pokladní hotovosti a obdobným hotovostním položkám se přidělí riziková váha 0 %.
4. Zlatým rezervám drženým ve vlastních trezorech nebo ve společné správě do výše, do jaké jsou kryty závazky ve zlatě, se přidělí riziková váha 0 %.
5. Dohodám o prodeji a zpětném odkupu aktiv (repo) a přímým forwardům na koupi se přidělí riziková váha náležející daným aktivům, a nikoliv riziková váha protistran těchto operací.
6. V případě, že instituce poskytne koši expozic zajištění úvěrového rizika za podmínky, že n-té selhání u expozic povede k použití zajištění a ukončení smlouvy, a jestliže je pro tento produkt k dispozici úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, přidělí se rizikové váhy předepsané v kapitole 5. Pokud produkt nebyl ohodnocen externí ratingovou agenturou, rizikové váhy expozic v daném koši se sečtou, s výjimkou expozic n-1, do maximální výše 1 250 % a vynásobí se nominální hodnotou zajištění poskytnutého úvěrovým derivátem, čímž se získá hodnota rizikově váženého aktiva. Expozice n-1, které mají být z agregace vyloučeny, jsou ty, jejichž objem rizikově vážené expozice je nižší než objem rizikově vážené expozice kterékoli z expozic zahrnutých do agregace.
7. Hodnota expozice u pronájmů odpovídá diskontovaným minimálním platbám pronájmu. Minimální platby pronájmu jsou platby v době pronájmu, k nimž nájemce je nebo může být zavázán, a každé výhodné předkupní právo, které se velmi pravděpodobně realizuje. Po jiné smluvní straně, než je nájemce, lze vyžadovat platbu v souvislosti se zbytkovou hodnotou pronajaté nemovitosti a tato platební povinnost splňuje soubor podmínek stanovených v článku 201 týkajících se způsobilosti poskytovatelů zajištění a požadavky na uznání jiných typů záruk uvedené v článcích 213 až 215, takže lze tuto platební povinnost považovat za osobní zajištění úvěrového rizika podle kapitoly 4. Tyto expozice se zařadí do příslušné kategorie expozic v souladu s článkem 112. Je-li expozice zbytkovou hodnotou pronajatých aktiv, objemy rizikově vážených expozic se vypočítají takto: 1/t * 100 % * zbytková hodnota, kde t je větší z následujících dvou hodnot: 1 nebo nejbližší počet celých zbývajících let pronájmu.
Oddíl 3
Uznávání a přiřazování hodnocení úvěrového rizika
Poddíl 1
Uznávání externích ratingových agentur
Článek 135
Využití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami
1. Externí úvěrové hodnocení lze použít pro určení rizikové váhy expozice podle této kapitoly pouze tehdy, pokud bylo vydáno externí ratingovou agenturou nebo bylo schváleno externí ratingovou agenturou v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009.
2. EBA na svých internetových stránkách zveřejní seznam externích ratingových agentur v souladu s čl. 2 odst. 4 a čl. 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009.
Pododdíl 2
Přiřazování úvěrových hodnocení poskytnutých externími ratingovými agenturami
Článek 136
Přiřazování úvěrových hodnocení poskytnutých externími ratingovými agenturami
1. EBA, EIOPA a ESMA prostřednictvím společného výboru vypracují návrhy prováděcích technických norem, kterými pro všechny externí ratingové agentury upřesní, jaké stupně úvěrové kvality stanovené v oddílu 2 odpovídají příslušným úvěrovým hodnocením externí ratingové agentury („přiřazování“). Toto určení musí být objektivní a konzistentní.
EBA, EIOPA a ESMA tyto návrhy prováděcích technických norem předloží Komisi do 1. července 2014 a v případě potřeby předloží revidované návrhy prováděcích technických norem.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
2. Při určení přiřazování úvěrových hodnocení splní EBA, EIOPA a ESMA tyto požadavky:
a)
aby bylo možné rozlišovat mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými úvěrovými hodnoceními, musí vzít EBA, EIOPA a ESMA v úvahu kvantitativní faktory, jako například dlouhodobý poměr selhání spojený se všemi položkami, jimž bylo přiděleno stejné úvěrové hodnocení. V případě ratingových agentur, které vznikly teprve nedávno nebo dosud neshromáždily dlouhodobé záznamy o selhání, musí EBA, EIOPA a ESMA takovou agenturu požádat, aby jim sdělila, jaký je podle ní dlouhodobý poměr selhání spojený se všemi položkami, jimž bylo přiděleno stejné úvěrové hodnocení;
b)
aby bylo možné rozlišovat mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými úvěrovými hodnoceními, musí vzít EBA, EIOPA a ESMA v úvahu kvalitativní faktory, jako například skupinu emitentů, které daná externí ratingová agentura hodnotí, rozsah úvěrových hodnocení, jež externí ratingová agentura přiděluje, význam jednotlivých úvěrových hodnocení a jak daná agentura definuje pojem „selhání“;
c)
EBA, EIOPA a ESMA porovnají poměry selhání v případě každého úvěrového hodnocení určité externí ratingové agentury a srovnají je s referenční hodnotou vytvořenou na základě poměrů selhání zjištěných ostatními ratingovými agenturami u skupiny emitentů, kteří představují stejné úvěrové riziko;
d)
tam, kde jsou poměry selhání v případě úvěrového hodnocení určité externí ratingové agentury systematicky podstatně vyšší než referenční hodnota, přidělí EBA, EIOPA a ESMA úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury vyšší stupeň úvěrové kvality na stupnici úvěrového hodnocení externí ratingové agentury;
e)
pokud EBA, EIOPA a ESMA zvýšily související rizikovou váhu pro konkrétní úvěrové hodnocení určité externí ratingové agentury a poměry selhání v případě úvěrových hodnocení určité ratingové agentury již nejsou systematicky podstatně vyšší než referenční hodnota, může EBA, EIOPA a ESMA obnovit původní stupeň úvěrové kvality na stupnici úvěrového hodnocení pro úvěrové hodnocení externí ratingové agentury.
3. EBA, EIOPA a ESMA vypracují návrh prováděcích technických norem pro upřesnění kvantitativních faktorů uvedených v odst. 2 písm. a), kvalitativních faktorů uvedených v odst. 2 písm. b) a referenční hodnoty uvedené v odst. 2 písm. c).
EBA, EIOPA a ESMA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
Pododdíl 3
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných exportními úvěrovými agenturami
Článek 137
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných exportními úvěrovými agenturami
1. Pro účely článku 114 mohou instituce využívat úvěrová hodnocení vypracovaná exportní úvěrovou agenturou, kterou instituce určila, pokud je splněna jedna z těchto podmínek:
a)
jde o vyhodnocení rizika, na kterém se shodly exportní úvěrové agentury účastnící se „Ujednání o pravidlech pro státem podporované vývozní úvěry“ v rámci OECD;
b)
exportní úvěrová agentura zveřejňuje svá úvěrová hodnocení a dodržuje dohodnutou metodiku OECD a úvěrové hodnocení je vázáno na jednu z osmi minimálních exportních pojišťovacích prémií (MEPP), které stanoví dohodnutá metodika OECD. Instituce může zrušit své určení exportní úvěrové agentury. Toto zrušení určení musí instituce doložit, pokud existují konkrétní náznaky, že záměrem pro uvedené zrušení je snížení požadavků na kapitálovou přiměřenost.
2. Expozicím, pro něž je pro účely vážení rizika uznáno úvěrové hodnocení vypracované exportní úvěrovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 9.
Tabulka č. 9
MEPP
0
1
2
3
4
5
6
7
Riziková váha
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Oddíl 4
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami pro stanovení rizikových vah
Článek 138
Obecné požadavky
Instituce si může určit jednu nebo několik externích ratingových agentur, které bude využívat pro určení rizikových vah pro svá aktiva a podrozvahové položky. Instituce může zrušit své určení externí ratingové agentury. Toto zrušení určení musí instituce doložit, pokud existují konkrétní náznaky, že záměrem pro uvedené zrušení je snížení požadavků na kapitálovou přiměřenost. Úvěrová hodnocení se nepoužívají selektivně. Instituce využívají vyžádaná úvěrová hodnocení. Mohou však využít i nevyžádaná úvěrová hodnocení v případě, že EBA potvrdil, že kvalita nevyžádaných úvěrových hodnocení externí ratingové agentury se neliší od vyžádaných úvěrových hodnocení této externí ratingové agentury. EBA odmítne udělit nebo zruší toto potvrzení zejména, pokud daná externí ratingová agentura využila nevyžádaná úvěrová hodnocení k vyvinutí tlaku na hodnocený subjekt k tomu, aby si objednal úvěrové hodnocení nebo jiné služby. Při využívání úvěrových hodnocení splňuje instituce tyto požadavky:
a)
instituce, která se rozhodne použít pro některou kategorii položek úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, použije tato úvěrová hodnocení soustavně pro všechny expozice patřící do dané kategorie;
b)
instituce, která se rozhodne používat úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, je používá průběžně a soustavně po celou dobu;
c)
instituce používá pouze ta úvěrová hodnocení externích ratingových agentur, které berou v úvahu všechny dlužné částky, tj. jistinu i úroky;
d)
pokud je pro hodnocenou položku k dispozici pouze jedno úvěrové hodnocení od určené externí ratingové agentury, použije se pro určení rizikové váhy dané položky toto úvěrové hodnocení;
e)
pokud jsou k dispozici dvě úvěrová hodnocení od určených externích ratingových agentur a každé z nich odpovídá v případě hodnocené položky jiné rizikové váze, přidělí se vyšší riziková váha;
f)
pokud jsou pro hodnocenou položku k dispozici více než dvě úvěrová hodnocení od určených externích ratingových agentur, vychází se ze dvou úvěrových hodnocení s nejnižšími rizikovými váhami. Pokud se tyto dvě nejnižší rizikové váhy liší, přidělí se vyšší z nich. Pokud jsou tyto dvě nejnižší rizikové váhy stejné, přidělí se tato riziková váha.
Článek 139
Úvěrové hodnocení emitenta a emise
1. Pokud je k dispozici úvěrové hodnocení konkrétního emisního programu nebo facility, k nimž položka představující expozici patří, použije se toto úvěrové hodnocení ke stanovení rizikové váhy pro tuto položku.
2. Pokud neexistuje přímo použitelné úvěrové hodnocení pro určitou položku, ale existuje úvěrové hodnocení konkrétního emisního programu nebo facility, k nimž položka představující expozici nepatří, nebo obecné úvěrové hodnocení emitenta, potom se toto úvěrové hodnocení použije v jednom z těchto případů:
a)
v případě, že znamená vyšší rizikovou váhu, než by tomu bylo jinak, a daná expozice je ve všech ohledech rovnocenná nebo podřízená zvláštnímu emisnímu programu nebo facilitě nebo přednostním nezajištěným expozicím daného emitenta;
b)
v případě, že znamená nižší rizikovou váhu a daná expozice je ve všech ohledech rovnocenná nebo nadřazená zvláštnímu emisnímu programu nebo facilitě nebo přednostním nezajištěným expozicím tohoto emitenta.
Ve všech ostatních případech se s expozicí zachází jako s expozicí bez ratingu.
3. Odstavce 1 a 2 nevylučují použití článku 129.
4. Úvěrová hodnocení emitentů v rámci skupiny společností nelze použít jako úvěrové hodnocení jiného emitenta v rámci stejné skupiny společností.
Článek 140
Dlouhodobá a krátkodobá úvěrová hodnocení
1. Krátkodobá úvěrová hodnocení lze použít pouze pro krátkodobá aktiva a podrozvahové položky představující expozice vůči institucím a podnikům.
2. Jakékoli krátkodobé úvěrové hodnocení se použije pouze na položku, k níž se toto krátkodobé úvěrové hodnocení vztahuje, a nepoužije se k určování rizikových vah pro žádnou jinou položku, s výjimkou těchto případů:
a)
pokud se krátkodobé facilitě s ratingem přidělí riziková váha 150 %, pak se všem nezajištěným expozicím bez ratingu vůči danému dlužníkovi, ať už krátkodobým nebo dlouhodobým, přidělí rovněž riziková váha 150 %;
b)
pokud se krátkodobé facilitě s ratingem přidělí riziková váha 50 %, pak se žádné krátkodobé expozici bez ratingu nepřidělí riziková váha nižší než 100 %.
Článek 141
Položky v národní a zahraniční měně
Úvěrové hodnocení, které se týká položky v národní měně dlužníka, nelze použít ke stanovení rizikové váhy jiné expozice vůči stejnému dlužníkovi v zahraniční měně.
Pokud expozice vznikne prostřednictvím účasti instituce na úvěru od mezinárodní rozvojové banky, jejíž statut preferovaného věřitele je na trhu uznávaný, úvěrové hodnocení položky dlužníka v národní měně lze použít pro účely vážení rizika.
KAPITOLA 3
Přístup založený na interním ratingu (IRB)
Oddíl 1
Svolení příslušných orgánů k použití přístupu IRB
Článek 142
Definice
1. Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„ratingovým systémem“ veškeré metody, postupy, kontroly, sběr údajů a informační systémy, které podporují hodnocení úvěrového rizika, zařazování expozic do ratingových stupňů nebo seskupení a kvantifikaci odhadů ohledně selhání a ztráty, které byly vypracovány u konkrétních druhů expozic;
2)
„druhem expozic“ skupina homogenně řízených expozic, které jsou tvořeny určitým typem transakcí a které mohou být omezeny na jediný subjekt nebo jedinou podskupinu subjektů v rámci skupiny za předpokladu, že stejný druh expozic je v jiných subjektech skupiny řízen odlišně;
3)
„obchodní jednotkou“ jakékoli oddělené organizační nebo právní subjekty, linie podnikání a zeměpisné oblasti;
4)
„velkým subjektem finančního sektoru“ jakýkoli subjekt finančního sektoru jiný než subjekty uvedené v čl. 4 odst. 1 bodu 27 písm. j), který splňuje tyto podmínky:
a)
jeho celková aktiva vypočítaná na individuálním nebo konsolidovaném základě jsou vyšší než nebo rovna 70 miliardám EUR, pokud se ke stanovení výše aktiv použije nejnovější auditovaná účetní závěrka nebo konsolidovaná účetní závěrka; a
b)
subjekt samotný nebo alespoň jeden z jeho dceřiných podniků podléhá obezřetnostní regulaci v Unii nebo právním předpisům třetí země, která uplatňuje požadavky na dohled a regulaci, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům na dohled a regulaci uplatňovanými v Unii;
5)
„neregulovaným finančním subjektem“ jakýkoli jiný subjekt, který není regulovaným subjektem finančního sektoru, ale vykonává jako svou hlavní podnikatelskou činnost jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU nebo uvedených v příloze I směrnice 2004/39/ES;
6)
„stupněm dlužníka“ kategorie rizika na ratingové stupnici dlužníků v rámci ratingového systému, do níž jsou dlužníci zařazováni na základě konkrétních a zřejmých ratingových kritérií, z nichž se odvozují odhady pravděpodobnosti selhání (PD);
7)
„stupněm transakce“ kategorie rizika na ratingové stupnici transakcí v rámci ratingového systému, do níž jsou expozice zařazovány na základě konkrétních a zřejmých ratingových kritérií, z nichž se odvozují vlastní odhady LGD;
8)
„obsluhovatelem“ subjekt, který každodenně spravuje seskupení pohledávek nabytých za úplatu nebo podkladových úvěrových expozic.
2. Pro účely odst. 1 bodu 4 písm. b) tohoto článku může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro tento postup před 1. lednem 2014.
Článek 143
Svolení používat přístup IRB
1. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v této kapitole, svolí příslušný orgán, aby instituce vypočítaly objemy svých rizikově vážených expozic s použitím přístupu IRB.
2. Předchozí svolení používat přístup IRB včetně vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů se požaduje pro každou kategorii expozic a pro každý ratingový systém a všechny přístupy k akciovým expozicím založené na interních modelech a pro každý přístup použitý k odhadování LGD a konverzních faktorů.
3. Instituce musí získat předchozí svolení příslušných orgánů v těchto případech:
a)
podstatné změny rozsahu použití ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, ke kterým instituce obdržela svolení k použití;
b)
podstatné změny ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, ke kterým instituce obdržela svolení k použití.
Rozsah použití ratingového systému zahrnuje všechny expozice příslušného druhu, pro které byl ratingový systém vypracován.
4. Instituce uvědomí příslušné orgány o všech změnách ratingových systémů a přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek pro posouzení podstatnosti použití stávajícího ratingového systému pro jiné dodatečné expozice, na něž se daný ratingový systém dosud nevztahuje, a změn ratingových systémů nebo přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech v rámci přístupu IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 144
Posouzení žádosti používat přístup IRB provedené příslušnými orgány
1. Příslušný orgán udělí instituci svolení podle článku 143 k použití přístupu IRB, včetně použití vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, pouze tehdy, pokud se příslušný orgán přesvědčí, že požadavky uvedené v této kapitole jsou splněny, zejména požadavky stanovené v oddíle 6, a že systémy, které instituce zavedla pro řízení a rating expozic úvěrového rizika, jsou spolehlivé a jsou uplatňovány jednotně, a zejména že instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že jsou splněny tyto standardy:
a)
ratingové systémy instituce poskytují smysluplné hodnocení charakteristik dlužníka a transakce, smysluplné rozlišení rizika a přesné a konzistentní kvantitativní odhady rizika;
b)
interní ratingy a odhady ztráty a selhání použité při výpočtu kapitálových požadavků a přidružené systémy a postupy hrají zásadní úlohu při řízení rizik a v rozhodovacím procesu a při schvalování úvěru, při rozložení vnitřně stanoveného kapitálu a ve správě a řízení instituce;
c)
instituce má útvar řízení úvěrového rizika a který je odpovědný za její ratingové systémy, přičemž je přiměřeně nezávislý a nepodléhá nepatřičným vlivům;
d)
instituce shromažďuje a ukládá všechny relevantní údaje, aby účinně podpořila svůj postup měření a řízení úvěrového rizika;
e)
instituce uchovává doklady o svých ratingových systémech a o důvodech, které ji vedly k výběru dané podoby systému, a provádí ověřování svých ratingových systémů;
f)
instituce ověřila všechny ratingové systémy a všechny přístupy k akciovým expozicím založené na interních modelech v přiměřeném časovém období, které předcházelo svolení používat daný ratingový systém nebo přístup k akciovým expozicím založený na interních modelech, posoudila během tohoto období, zda tento ratingový systém nebo přístup k akciovým expozicím založený na interních modelech odpovídá rozsahu použití ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, a učinila nezbytné změny těchto ratingových systémů nebo přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech, jež vyplynuly z jejího posouzení;
g)
instituce vypočítala kapitálové požadavky vyplývající z jejích odhadů rizikových parametrů podle přístupu IRB a je schopna předkládat zprávy, jak vyžaduje článek 99.
h)
instituce zařadila a nadále zařazuje každou expozici, která spadá do rozsahu použití ratingového systému, do ratingového stupně nebo seskupení v rámci tohoto ratingového systému; instituce zařadila a nadále zařazuje každou expozici, která spadá do rozsahu použití přístupu k akciovým expozicím, do tohoto přístupu založeného na interních modelech.
Požadavky na použití přístupu IRB, včetně vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, se rovněž uplatní, pokud instituce zavedla ratingový systém nebo model použitý v rámci ratingového systému, který zakoupila od třetí strany.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění metodiky posuzování, podle které příslušné orgány posuzují, zda instituce dodržuje požadavky na použití přístupu IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 145
Předchozí zkušenosti s použitím přístupu IRB
1. Instituce, která žádá o použití přístupu IRB, používá pro dotčené kategorie expozic, na něž se vztahuje přístup IRB, ratingové systémy, které jsou obecně v souladu s požadavky pro účely měření a řízení interního rizika stanovenými v oddíle 6 po dobu nejméně tří let před tím, než bude způsobilá používat přístup IRB.
2. Instituce, která žádá o použití vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že odhaduje a využívá vlastní odhady LGD a konverzních faktorů způsobem, který je obecně v souladu s požadavky na použití vlastních odhadů těchto parametrů stanovenými v oddíle 6 po dobu nejméně tří let tím, než bude způsobilá používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů.
3. Pokud instituce rozšiřuje použití přístupu IRB poté, co již získala počáteční svolení, zkušenosti instituce postačují, aby vyhověly požadavkům uvedeným v odstavcích 1 a 2, které se vztahují na dodatečné expozice. Pokud se použití ratingových systémů rozšiřuje na expozice, které se výrazně liší od rozsahu stávajícího pokrytí a to tak, že stávající zkušenosti nelze vzhledem k dodatečným expozicím reálně považovat za dostatečné ke splnění požadavků těchto ustanovení, potom se požadavky odstavců 1 a 2 použijí na dodatečné expozice samostatně.
Článek 146
Opatření, která mají být přijata v případě nesplnění požadavků této kapitoly
Pokud instituce přestane plnit požadavky stanovené v této kapitole, vyrozumí příslušný orgán a učiní jeden z těchto kroků:
a)
příslušnému orgánu předloží uspokojivý plán včasného návratu k plnění těchto požadavků a tento plán uskuteční ve lhůtě dohodnuté s příslušným orgánem;
b)
příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že dopad neplnění je nepodstatný.
Článek 147
Metodika zařazování expozic do kategorií expozic
1. Metodika, kterou instituce používá pro zařazování expozic do různých kategorií, je vhodná a používá se soustavně.
2. Každá expozice se zařadí do jedné z těchto kategorií expozic:
a)
expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám;
b)
expozice vůči institucím;
c)
expozice vůči podnikům;
d)
retailové expozice;
e)
akciové expozice;
f)
položky představující sekuritizované pozice;
g)
jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku.
3. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. a):
a)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru, s nimiž se podle článků 115 a 116 zachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
b)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám uvedeným v čl. 117 odst. 2;
c)
expozice vůči mezinárodním organizacím, kterým se v souladu s článkem 118 přiřazuje riziková váha 0 %.
4. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. b):
a)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům, s nimiž se podle čl. 115 odst. 2 a 4 nezachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
b)
expozice vůči subjektům veřejného sektoru, s nimiž se podle čl. 116 odst. 4 nezachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
c)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám, kterým není podle článku 117 přidělena riziková váha 0 %; a
d)
expozice vůči finančním institucím, s nimiž se podle čl. 119 odst. 5 zachází jako s expozicemi vůči institucím.
5. Expozice jsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic uvedené v odst. 2 písm. d), jestliže splňují tato kritéria:
a)
jedná se o jeden z těchto případů:
i)
expozice vůči jedné či více fyzickým osobám;
ii)
expozice vůči malému nebo střednímu podniku, pokud v tomto případě celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina klientů dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice po splatnosti, ale s výjimkou expozic zajištěných obytnými nemovitostmi, nepřevýší, podle vědomí instituce, která musí učinit přiměřené kroky s cílem potvrdit situaci, částku 1 milion EUR,
b)
instituce s nimi při řízení svého úvěrového rizika zachází v průběhu času konzistentně a podobným způsobem;
c)
nejsou řízeny individuálně do té míry jako expozice v kategorii expozic vůči podnikům;
d)
každá představuje jednu z velkého počtu podobně řízených expozic.
Kromě expozic uvedených v prvním pododstavci se do kategorie retailových expozic zahrne současná hodnota retailových minimálních splátek pronájmu.
6. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. e):
a)
expozice, které nemají povahu dluhu a které vyjadřují podřízený podíl na zbývajících aktivech nebo na příjmech emitenta;
b)
dluhové expozice a jiné cenné papíry, podíly společníků, deriváty nebo jiné nástroje, jejichž ekonomická podstata je podobná jako u expozic uvedených v písmenu a).
7. Jakýkoli úvěrový závazek, který není zařazen do kategorií expozic uvedených v odst. 2 písm. a), b), d), e) a f), se zařadí do kategorie expozic vůči podnikům uvedené v písmenu c) daného odstavce.
8. V rámci kategorie expozic vůči podnikům uvedené v odst. 2 písm. c) instituce odděleně rozlišují jako specializované úvěrové expozice takové expozice, které mají tyto vlastnosti:
a)
jedná se o expozici vůči subjektu, který byl speciálně vytvořen za účelem financování nebo řízení hmotných aktiv nebo se jedná o z hospodářského hlediska srovnatelnou expozici;
b)
smluvní ujednání poskytují věřiteli značný stupeň kontroly nad aktivy a příjmy, která tato aktiva vytvářejí;
c)
primárním zdrojem splácení závazku je příjem vytvářený aktivy, která jsou financována, nikoliv nezávislá schopnost samostatného podnikání.
9. Zbytková hodnota pronajatých nemovitostí se zařadí do kategorie expozic uvedené v odst. 2 písm. g), kromě části zbytkové hodnoty, která je již zahrnuta v expozici z pronájmu uvedené v čl. 166 odst. 4.
10. Expozice vyplývající z poskytnutí zajištění na základě úvěrového derivátu n-tého selhání v koši se zařadí do téže kategorie podle odstavce 2, do které by byly zařazeny expozice obsažené v koši; pokud by jednotlivé expozice obsažené v koši byly zařazeny do různých kategorií expozic, zařadí se daná expozice do kategorie expozic vůči podnikům stanovené v odst. 2 písm. c).
Článek 148
Podmínky zavádění přístupu IRB v různých kategoriích expozic a obchodních jednotkách
1. Instituce a jakýkoli mateřský podnik a jeho dceřiné podniky zavedou přístup IRB pro všechny expozice, pokud neobdržely svolení příslušných orgánů trvale používat standardizovaný přístup v souladu s článkem 150.
S předchozím svolením příslušných orgánů může zavádění probíhat postupně napříč různými kategoriemi expozic uvedenými v článku 147 uvnitř téže obchodní jednotky, napříč různými obchodními jednotkami uvnitř stejné skupiny nebo pro využití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů pro výpočet rizikových vah expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám.
V případě kategorie retailových expozic uvedené v čl. 147 odst. 5 může zavádění probíhat postupně napříč kategoriemi expozic, jimž odpovídají různé korelace podle článku 154.
2. Příslušné orgány stanoví lhůtu, během níž se po institucích a jakémkoli mateřském podniku a jeho dceřiných podnicích vyžaduje, aby zavedly přístup IRB pro všechny expozice. Stanovenou lhůtu musí příslušné orgány považovat za odpovídající vzhledem k povaze a rozsahu aktivit institucí nebo jakéhokoli mateřského podniku a jeho dceřiných podniků a počtu a povaze ratingových systémů, které mají být zavedeny.
3. Instituce zavedou přístup IRB v souladu s podmínkami stanovenými příslušnými orgány. Příslušný orgán navrhne uvedené podmínky tak, aby zajistily, že se flexibilita uvedená v odstavci 1 nepoužívá selektivně za účelem snížení kapitálových požadavků u těch kategorií expozic nebo obchodních jednotek, které teprve mají být zahrnuty do přístupu IRB nebo do použití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů.
4. Institucím, které začnou používat přístup IRB až po 1. lednu 2013 nebo od nich příslušné orgány do tohoto data vyžadovaly, aby k výpočtu svých kapitálových požadavků byly schopny používat standardizovaný přístup, zůstává během lhůty pro zavedení možnost vypočítat kapitálové požadavky pro všechny své expozice podle standardizovaného přístupu, dokud jim příslušné orgány neoznámí, že jsou přesvědčeny, že zavedení přístupu IRB bude dokončeno s přiměřenou jistotou.
5. Instituce, která má povoleno používat přístup IRB pro jakoukoli kategorii expozic, používá přístup IRB pro kategorii akciových expozic stanovenou v čl. 147 odst. 2 písm. e), s výjimkou případů, kdy má instituce povoleno používat standardizovaný přístup podle článku 150 pro akciové expozice a pro kategorii expozic ostatních aktiv nemajících povahu úvěrového závazku stanovenou v čl. 147 odst. 2 písm. g).
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány stanoví odpovídající povahu a časový harmonogram postupného zavádění přístupu IRB na kategorie expozic uvedené v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 149
Podmínky opětovného použití méně propracovaných přístupů
1. Instituce, která používá přístup IRB pro konkrétní kategorii expozic nebo druh expozic, nepřestane tento přístup používat a nezačne místo něho pro výpočet objemů rizikově vážených expozic používat standardizovaný přístup, pokud nejsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že použití standardizovaného přístupu se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce, ale že je nezbytné na základě povahy a složitosti jejích celkových expozic tohoto druhu a nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
2. Instituce, které získaly svolení podle čl. 151 odst. 9 používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, opětovně nepoužijí hodnoty LGD a konverzních faktorů uvedené v čl. 151 odst. 8, pokud nejsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že použití hodnot LGD a konverzních faktorů uvedených v čl. 151 odst. 8 pro určitou kategorii expozic nebo druh expozic se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce, ale že je nezbytné na základě povahy a složitosti jejích celkových expozic tohoto druhu a nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
3. Na použití odstavců 1 a 2 se vztahují podmínky pro zavedení přístupu IRB stanovené příslušnými orgány v souladu s článkem 148 a svolení pro trvalé částečné použití podle článku 150.
Článek 150
Podmínky pro trvalé částečné použití
1. S předchozím svolením příslušných orgánů mohou instituce, které mají povoleno používat přístup IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát pro jednu nebo více kategorií expozic, použít standardizovaný přístup pro tyto expozice:
a)
kategorii expozic uvedenou v čl. 147 odst. 2 písm. a), kde je počet podstatných protistran omezen a pro instituci by uplatnění ratingového systému na tyto protistrany bylo nepřiměřeně zatěžující;
b)
kategorii expozic uvedenou v čl. 147 odst. 2 písm. b), kde je počet podstatných protistran omezen a pro instituci by uplatnění ratingového systému na tyto protistrany bylo nepřiměřeně zatěžující;
c)
expozice v nevýznamných obchodních jednotkách a kategorie expozic nebo druhy expozic, které jsou nepodstatné z hlediska velikosti a předpokládaného rizikového profilu;
d)
expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám členských států a vůči jejich regionálním vládám a místním orgánům a správním orgánům a subjektům veřejného sektoru za předpokladu, že:
i)
neexistuje rozdíl v riziku expozic vůči této ústřední vládě a centrální bance a ostatních obdobných expozic v důsledku zvláštních veřejnoprávních ustanovení a
ii)
expozicím vůči ústřední vládě a centrální bance je podle čl. 114 odst. 2, 4 nebo 5 přidělena riziková váha 0 %;
e)
expozice instituce vůči protistraně, která je jejím mateřským podnikem, jejím dceřiným podnikem nebo dceřiným podnikem jejího mateřského podniku, za předpokladu, že tato protistrana je institucí nebo finanční holdingovou společností, smíšenou finanční holdingovou společností, finanční institucí, společností spravující aktiva nebo podnikem pomocných služeb, na něž se vztahují odpovídající obezřetnostní požadavky, nebo podnikem propojeným vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
f)
expozice mezi institucemi, které splňují požadavky uvedené v čl. 113 odst. 7;
g)
akciové expozice vůči subjektům, jejichž úvěrovým závazkům je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2, včetně těch subjektů veřejného sektoru, u kterých může být použita riziková váha 0 %;
h)
akciové expozice nabyté v rámci legislativních programů na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které poskytují instituci významné dotace na tuto investici a zahrnují určitou formu státního dohledu a omezení kapitálových investic, přičemž tyto expozice mohou být v souhrnu vyloučeny z přístupu IRB pouze do výše 10 % kapitálu;
i)
expozice vymezené v čl. 119 odst. 4, které splňují podmínky tam uvedené;
j)
státní a státem zajištěné záruky uvedené v čl. 215 odst. 2.
Příslušné orgány povolí použití standardizovaného přístupu pro akciové expozice uvedené v prvním pododstavci písm. g) a h), u nichž toto zacházení již bylo povoleno v ostatních členských státech. EBA na svých internetových stránkách zveřejňuje a pravidelně aktualizuje seznam expozic stanovených v uvedených ustanoveních, pro které se má použít standardizovaný přístup.
2. Pro účely odstavce 1 se kategorie akciových expozic instituce považuje za podstatnou, pokud jejich souhrnná hodnota snížená o akciové expozice nabyté v rámci legislativních programů, jak je uvedeno v odst. 1 písm. g), převýší v průměru za předchozí rok 10 % kapitálu instituce. Je-li počet těchto akciových expozic nižší než 10 jednotlivých účastí, činí tento limit 5 % kapitálu instituce.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení podmínek uplatňování odst. 1 písm. a), b) a c).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. EBA vydá pokyny k uplatňování odst. 1 písm. d) v roce 2018, v nichž doporučí limity procentního podílu celkové rozvahy nebo rizikově vážených aktiv, pro jejichž výpočet má být použit standardizovaný přístup.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Oddíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
Poddíl 1
Zacházení podle kategorie expozice
Článek 151
Zacházení podle kategorie expozice
1. Objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko u expozic, které náleží do jedné z kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až e) a g) se, pokud nejsou odečteny z kapitálu, vypočítají v souladu s pododdílem 2 s výjimkou případů, kdy se tyto expozice odečtou z kmenového kapitálu tier 1, položek vedlejšího kapitálu tier 1 nebo položek kapitálu tier 2.
2. Objemy rizikově vážených expozic u pohledávek nabytých za úplatu se pro na riziko rozmělnění vypočítají podle článku 157. Pokud má instituce vůči prodejci pohledávek nabytých za úplatu právo plného postihu za riziko selhání nebo za riziko rozmělnění, ustanovení tohoto článku, článku 152 a čl. 158 odst. 1 až 4 se ve vztahu k pohledávkám nabytým za úplatu nepoužijí a s expozicí se zachází jako se zajištěnou expozicí.
3. Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění se zakládá na relevantních parametrech, které se vztahují k dané expozici. Tyto parametry zahrnují PD, LGD, splatnost (dále jen „M“) a hodnotu expozice. PD a LGD mohou být zohledněny odděleně nebo společně v souladu s oddílem 4.
4. Instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko u všech expozic, které náleží do kategorie akciových expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. e) v souladu s článkem 155. Instituce mohou využít přístupy podle čl. 155 odst. 3 a 4, pokud obdržely předchozí svolení příslušných orgánů. Příslušné orgány instituci povolí používat přístup založený na interních modelech podle čl. 155 odst. 4 za předpokladu, že instituce splňuje požadavky stanovené v oddílu 6 pododdílu 4.
5. Objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko pro specializované úvěrové expozice se vypočítají v souladu s čl. 153 odst. 5.
6. Pro expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až d), stanoví instituce své vlastní odhady PD v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
7. Pro expozice, které náleží do kategorie expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. d), stanoví instituce své vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
8. Pro expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až c), použije instituce hodnoty LGD stanovené v čl. 161 odst. 1 a hodnoty konverzních faktorů stanovené v čl. 166 odst. 8 písm. a) až d), pokud nebylo u těchto kategorií expozic povoleno používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s odstavcem 9.
9. Pro všechny expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až c), příslušný orgán institucím povolí, aby používaly vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
10. Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice a pro expozice, které náleží do kategorie expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. f), se vypočítají v souladu s kapitolou 5.
Článek 152
Zacházení s expozicemi ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování
1. Pokud expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování splňují kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 a instituci jsou známy všechny nebo části podkladových expozic subjektu kolektivního investování, přihlédne instituce k těmto podkladovým expozicím při výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v souladu s metodami stanovenými v této kapitole.
Pokud je podkladová expozice subjektu kolektivního investování sama o sobě jinou expozicí ve formě podílových jednotek nebo akcií v jiném subjektu kolektivního investování, první instituce rovněž přihlédne k podkladovým expozicím tohoto jiného subjektu kolektivního investování.
2. Pokud instituce nesplňuje podmínky pro použití metod stanovených v této kapitole na všechny podkladové expozice subjektu kolektivního investování nebo jejich části, vypočítají se objemy rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle těchto přístupů:
a)
pro expozice, které jsou zařazeny do kategorie akciových expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. e), použijí instituce metodu zjednodušené rizikové váhy stanovenou v čl. 155 odst. 2;
b)
pro všechny ostatní podkladové expozice uvedené v odstavci 1 použijí instituce standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2 a splní toto:
i)
pro expozice, na které se použije specifická riziková váha pro expozice bez ratingu nebo stupeň úvěrové kvality vedoucí k nejvyšší rizikové váze pro danou kategorii expozice, se riziková váha násobí koeficientem 2, avšak nesmí být vyšší než 1 250 %,
ii)
u všech ostatních expozic se riziková váha násobí koeficientem 1,1 a musí činit alespoň 5 %.
Pokud není instituce pro účely písmene a) schopna rozlišit mezi akciovými expozicemi neobchodovanými a obchodovanými na regulovaných trzích a ostatními akciovými expozicemi, zachází s těmito expozicemi jako s ostatními akciovými expozicemi. Pokud tyto expozice společně s přímými expozicemi instituce v této kategorii expozic nejsou podstatné ve smyslu čl. 150 odst. 2, lze použít čl. 150 odst. 1 se svolením příslušných orgánů.
3. Pokud expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektu kolektivního investování nesplňují kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 nebo instituci nejsou známy všechny podkladové expozice subjektu kolektivního investování nebo jeho podkladové expozice, které jsou samy o sobě expozicemi ve formě podílových jednotek nebo akcií v jiném subjektu kolektivního investování, přihlédne instituce k těmto podkladovým expozicím a vypočítá objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát v souladu s metodou zjednodušené rizikové váhy uvedenou v čl. 155 odst. 2.
Pokud není instituce schopna rozlišit mezi akciovými expozicemi neobchodovanými a obchodovanými na regulovaných trzích a ostatními akciovými expozicemi, zachází s těmito expozicemi jako s ostatními akciovými expozicemi. Ty expozice, které nejsou akciovými expozicemi, zařadí do kategorie ostatních akciových expozic.
4. Jako alternativu k metodě popsané v odstavci 3 si instituce při výpočtu a vykazování průměrného objemu rizikově vážených expozic na základě podkladových expozic subjektu kolektivního investování v souladu s přístupy uvedenými v odst. 2 písm. a) a b) mohou provést výpočet samy nebo se spolehnout na níže uvedené třetí strany:
a)
depozitáře nebo finanční instituci subjektu kolektivního investování ve funkci depozitáře za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře nebo finanční instituce;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování na společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány mohou institucím povolit, aby použily standardizovaný přístup uvedený v čl. 150 odst. 1, jak je stanoveno v odst. 2 písm. b) tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Pododdíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko
Článek 153
Objemy rizikově vážených expozic pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám
1. S výhradou použití zvláštního zacházení stanoveného v odstavcích 2, 3 a 4 se objemy rizikově vážených expozic pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vypočítají podle těchto vzorců:
kde riziková váha RW je definována takto:
i)
jestliže PD = 0, RW je 0;
ii)
jestliže PD = 1, tj. pro expozice, u nichž došlo k selhání:
-
pokud instituce používají hodnoty LGD stanovené v čl. 161 odst. 1, RW je 0,
-
pokud instituce používají vlastní odhady LGD, RW je; ;
kde nejlepší odhad očekávané ztráty (dále jen „ELBE“) je nejlepším odhadem očekávané ztrátovosti pro expozici, u níž došlo k selhání, ve smyslu čl. 181 odst. 1 písm. h);
iii)
jestliže 0 PD 1
kde:
N(x)
=
kumulativní distribuční funkce normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. pravděpodobnost, že náhodná veličina se střední hodnotou 0 a rozptylem 1 nabývá hodnoty menší nebo rovné x),
G (Z)
=
inverzní funkce k distribuční funkci normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. hodnota x je taková, že N(x) = (z),
R
=
koeficient korelace, který je definován jako
b
=
faktor splatnosti, který je definován jako.
.
2. Pro všechny expozice vůči velkým subjektům finančního sektoru se koeficient korelace podle odst. 1 bodu iii) násobí hodnotou 1,25. Pro všechny expozice vůči neregulovaným finančním subjektům se koeficienty korelace stanovené v odst. 1 bodě iii) a případně v odst. 4 násobí hodnotou 1,25.
3. Objem rizikově vážené expozice pro každou expozici, která splňuje požadavky stanovené v článcích 202 a 217, může být upraven podle následujícího vzorce:
kde:
PDpp
=
PD poskytovatele zajištění.
RW se vypočítá podle příslušného vzorce rizikové váhy uvedeného v bodě 1 pro expozici, PD dlužníka a LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění. Faktor splatnosti b se vypočítá pomocí nižší z těchto hodnot: PD poskytovatele zajištění a PD dlužníka.
4. V případě expozic vůči společnostem, kdy celkový roční obrat konsolidované skupiny, k níž daný podnik patří, činí méně než 50 milionů EUR, mohou instituce pro výpočet rizikových vah expozic vůči podnikům použít následující vzorec korelace podle odst. 1 bodu iii). V tomto vzorci S vyjadřuje celkový roční obrat v milionech EUR, přičemž 5 milionů EUR ≤ S ≤ 50 milionů EUR. V případě vykázaného obratu nižšího než 5 milionů EUR se postupuje tak, jako kdyby obrat dosahoval 5 milionů EUR. V případě pohledávek nabytých za úplatu odpovídá celkový roční obrat váženému průměru jednotlivých expozic daného seskupení.
Pokud celkový roční obrat není smysluplným ukazatelem velikosti daného podniku a výstižnějším ukazatelem jsou celková aktiva, nahradí instituce celkový roční obrat bilanční sumou konsolidované skupiny.
5. V případě specializovaných úvěrových expozic, pro které instituce není schopna odhadnout PD nebo odhady PD instituce nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6, přidělí instituce těmto expozicím rizikové váhy podle tabulky č. 1 takto:
Tabulka č. 1
Zbývající doba splatnosti
Kategorie 1
Kategorie 2
Kategorie 3
Kategorie 4
Kategorie 5
Méně než 2,5 roku
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
2,5 roku a více
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
Při přidělování rizikových vah specializovaným úvěrovým expozicím musí instituce vzít v úvahu tyto faktory: finanční sílu, politické a právní prostředí, charakteristiku transakce nebo aktiva, postavení sponzora a developera, včetně všech příjmů vyplývajících z partnerství veřejného a soukromého sektoru, bezpečnostní opatření.
6. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky dodržují instituce požadavky stanovené v článku 184. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky, které navíc splňují i podmínky stanovené v čl. 154 odst. 5, pokud by pro instituci bylo zbytečně náročné použít pravidla pro výpočet rizika platná pro expozice vůči podnikům stanovená v oddíle 6, lze použít pravidla pro výpočet rizika platná pro retailové expozice stanovená v oddíle 6.
7. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky lze s diskonty s budoucí úhradou, kolaterálem nebo částečnými zárukami, které poskytují ochranu před první ztrátou pro ztráty ze selhání, ztráty z rozmělnění nebo v obou těchto případech, zacházet jako s pozicemi první ztráty v rámci přístupu IRB pro sekuritizaci.
8. V případě, že instituce poskytne koši expozic zajištění úvěrového rizika za podmínky, že n-té selhání u expozic povede k použití zajištění a ukončení smlouvy, a jestliže je pro tento produkt k dispozici externí úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, přidělí se rizikové váhy předepsané v kapitole 5. Pokud produkt nebyl ohodnocen externí ratingovou agenturou, rizikové váhy expozic v daném koši se sečtou, s výjimkou expozic n-1, přičemž součet výše očekávané ztráty vynásobené hodnotou 12,5 a objemu rizikově vážené expozice nesmí přesáhnout nominální hodnotu zajištění poskytnutého úvěrovým derivátem vynásobenou hodnotou 12,5. Expozice n-1, které mají být ze součtu vyloučeny, jsou ty, jejichž objem rizikově vážené expozice je nižší než objem rizikově vážené expozice kterékoli z expozic zahrnutých do agregace. Na pozice v koši se použije riziková váha 1 250 %, pro které instituce nemůže určit rizikovou váhu v rámci přístupu IRB.
9. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění způsobu, jakým instituce zohlední faktory uvedené v odst. 5 druhém pododstavci při přidělování rizikových vah specializovaným úvěrovým expozicím.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 154
Objemy rizikově vážených expozic pro retailové expozice
1. Objemy rizikově vážených expozic pro retailové expozice se vypočítají podle těchto vzorců:
kde riziková váha RW je definována takto:
i)
jestliže PD = 1, tj. pro expozice, u nichž došlo k selhání, RW je;
;
kde ELBE je co nejlepší odhad očekávané ztrátovosti pro expozici, u níž došlo k selhání podle čl. 181 odst. 1 písm. h);
ii)
jestliže 0 PD 1, tj. pro každou jinou možnou hodnotu pro PD, než je uvedena v bodě i)
kde:
N(x)
=
kumulativní distribuční funkce normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. pravděpodobnost, že náhodná veličina se střední hodnotou 0 a rozptylem 1 nabývá hodnoty menší nebo rovné x),
G(Z)
=
inverzní funkce k distribuční funkci normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. hodnota x je taková, že N(x) = (z),
R
=
koeficient korelace, který je definován jako
2. Objem rizikově vážené expozice pro každou expozici vůči malému a střednímu podniku uvedenou v čl. 147 odst. 5, která splňuje požadavky stanovené v článcích 202 a 217, lze vypočítat podle čl. 153 odst. 3.
3. V případě retailových expozic zajištěných nemovitostmi se číselný údaj, který vyplynul ze vzorce korelace v odstavci 1, nahradí koeficientem korelace R s hodnotou 0,15.
4. V případě kvalifikovaných revolvingových retailových expozic podle písmen a) až e) se číselný údaj ze vzorce korelace v odstavci 1 nahradí koeficientem korelace R s hodnotou 0,04.
Za kvalifikované revolvingové retailové expozice se považují expozice, které splňují tyto podmínky:
a)
jedná se o expozice vůči fyzickým osobám;
b)
jedná se o nezajištěné revolvingové expozice, které, pokud nejsou čerpány okamžitě a bezpodmínečně, může instituce zrušit. V tomto smyslu jsou revolvingové expozice definovány jako expozice, u nichž mohou zůstatky na účtech klientů kolísat na základě jejich rozhodnutí půjčit si nebo splatit dluh, a to až do určitého limitu stanoveného institucí. Nevyčerpané přísliby lze považovat za bezpodmínečně zrušitelné, pokud podmínky, které se k nim vztahují, instituci umožňují, aby je zrušila v rozsahu povoleném právními předpisy na ochranu spotřebitele a souvisejícími právními předpisy;
c)
maximální expozice vůči jedné fyzické osobě v dílčím portfoliu činí 100 000 EUR nebo méně;
d)
použití hodnoty korelace podle tohoto odstavce je omezeno na portfolia, která vykazují relativně nízkou volatilitu ztrátovosti ve srovnání s průměrnou ztrátovostí, zejména v nižších pásmech PD;
e)
zacházení jako s kvalifikovanou revolvingovou retailovou expozicí je v souladu s charakteristikami podkladového rizika dílčího portfolia.
U zajištěných úvěrových příslibů spojených s účtem, na který se převádí plat, se odchylně od písmene b) nepoužije podmínka, aby byl úvěr nezajištěný. V takovém případě se při odhadu LGD nepřihlíží k výnosům z tohoto kolaterálu.
Příslušné orgány posuzují relativní volatilitu ztrátovosti dílčích portfolií kvalifikovaných revolvingových retailových expozic i souhrnného portfolia kvalifikovaných revolvingových retailových expozic a informace o typických charakteristikách této ztrátovosti poskytují členským státům.
5. Aby pohledávky nabyté za úplatu byly způsobilé pro stejné zacházení jako retailové expozice, musí splnit požadavky stanovené v článku 184 a tyto podmínky:
a)
instituce pohledávky nakoupila od třetí strany, s níž není nijak spojená, a její expozice vůči dlužníkovi dané pohledávky nezahrnuje žádné expozice, jejichž přímým či nepřímým původcem je sama instituce;
b)
pohledávky nabyté za úplatu vznikly na základě nezávislého vztahu mezi prodejcem a dlužníkem; jako takové nejsou přípustné vzájemné pohledávky a závazky podniků, které mezi sebou prodávají a nakupují;
c)
nakupující instituce má nárok na veškeré výnosy z pohledávek nabytých za úplatu nebo na poměrný úrok z výnosů; a
d)
portfolio pohledávek nabytých za úplatu je dostatečně diverzifikované.
6. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky lze s diskonty s budoucí úhradou, kolaterálem nebo částečnými zárukami, které poskytují ochranu před první ztrátou pro ztráty ze selhání, ztráty z rozmělnění nebo v obou těchto případech, zacházet jako s pozicemi první ztráty v rámci přístupu IRB pro sekuritizaci.
7. V případě hybridních seskupení retailových pohledávek nabytých za úplatu, kdy nakupující instituce nedokáží oddělit expozice zajištěné nemovitostmi a kvalifikované revolvingové retailové expozice od ostatních retailových expozic, se použije funkce rizikové váhy, která dává pro tyto expozice nejvyšší kapitálový požadavek.
Článek 155
Objemy rizikově vážených expozic pro akciové expozice
1. Instituce určí objemy svých rizikově vážených expozic pro akciové expozice, kromě těch, které byly odečteny v souladu s částí druhou nebo jimž byla přiřazena riziková váha 250 % podle článku 48, v souladu s přístupy stanovenými v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku. Instituce může použít různé přístupy k různým akciovým portfoliím, pokud sama používá různé přístupy pro účely interního řízení rizik. Pokud instituce používá různé přístupy, výběr metody PD/LGD nebo přístupu založeného na interních modelech musí být konzistentní, a to dlouhodobě a včetně přístupu použitého pro interní řízení rizik příslušné akciové expozice, a nesmí vycházet ze snahy o regulatorní arbitráž.
Instituce mohou zacházet s akciovými expozicemi vůči podnikům pomocných služeb stejně jako s jinými aktivy, která nemají povahu úvěrového závazku.
2. V souladu s metodou zjednodušené rizikové váhy se objem rizikově vážených expozic vypočítá podle těchto vzorců:
kde:
Riziková váha (RW)= 190 % v případě akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích.
Riziková váha (RW)= 290 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze.
Riziková váha (RW)= 370 % v případě veškerých ostatních akciových expozic.
Je povoleno, aby krátké hotovostní pozice a derivátové nástroje držené v investičním portfoliu kompenzovaly dlouhé pozice ve stejných nástrojích za předpokladu, že tyto nástroje byly výslovně určeny k zajištění konkrétních akciových expozic a toto zajištění budou poskytovat ještě nejméně rok. S ostatními krátkými pozicemi se zachází jako s dlouhými pozicemi, přičemž absolutní hodnotě každé pozice se přidělí příslušná riziková váha. V případě nesouladu splatností se použije stejná metoda jako u expozic vůči podnikům stanovená v čl. 162 odst. 5.
Instituce mohou uznat osobní zajištění úvěrového rizika v případě akciové expozice v souladu s metodami stanovenými v kapitole 4.
3. V rámci metody PD/LGD se objemy rizikově vážených expozic vypočítají podle vzorců v čl. 153 odst. 1. Pokud nemají instituce dostatek informací, aby mohly použít definici selhání stanovenou v článku 178, rizikové váhy se upraví o faktor navýšení 1,5.
Na úrovni jednotlivých expozic nesmí součet výše očekávaných ztrát vynásobené 12,5 a objemu rizikově vážené expozice přesáhnout hodnotu expozice vynásobenou 12,5.
Instituce mohou uznat osobní zajištění úvěrového rizika v případě akciové expozice v souladu s metodami stanovenými v kapitole 4. Pro expozici vůči poskytovateli zajištění přitom platí LGD ve výši 90 %. Pro akciové expozice neobchodované na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích lze použít LGD ve výši 65 %. Pro tyto účely je splatnost M pět let.
4. Podle přístupu založeného na interních modelech je objemem rizikově vážených expozic potenciální ztráta z akciových expozic instituce odvozená za použití interních modelů hodnoty v riziku s tím, že je použit jednostranný interval spolehlivosti s hladinou spolehlivosti 99 % pro rozdíl mezi čtvrtletními výnosy a odpovídající bezrizikovou úrokovou mírou, přičemž výpočet je prováděn za delší období a percentil je vynásoben hodnotou 12,5. Objemy rizikově vážených expozic na úrovni akciového portfolia nesmí být menší než součet těchto celkových částek:
a)
objemů rizikově vážených expozic, které jsou požadovány v rámci metody PD/LGD; a
b)
odpovídající výše očekávaných ztrát vynásobené hodnotou 12,5.
Hodnoty uvedené v písm. a) a b) se vypočítají na základě hodnot PD stanovených v čl. 165 odst. 1 a odpovídajících hodnot LGD stanovených v čl. 165 odst. 2.
Instituce mohou v případě akciové pozice uznat osobní zajištění úvěrového rizika.
Článek 156
Objemy rizikově vážených expozic pro jiná aktiva, která nemají povahu úvěrového závazku
Objemy rizikově vážených expozic pro jiná aktiva, která nemají povahu úvěrového závazku, se vypočítají podle tohoto vzorce:,
,
s výjimkou:
a)
pokladní hotovosti a obdobných hotovostních položek, jakož i zlatých rezerv držených ve vlastním trezoru nebo ve společné správě do výše, do jaké jsou kryty závazky ve zlatě, jimž se přidělí riziková váha 0 %;
b)
případů, kdy expozicí je zbytková hodnota pronajatých aktiv - v tomto případě by měla být vypočítána takto:
kde t je počet celých zbývajících let pronájmu, nejméně však 1.
Pododdíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu
Článek 157
Objemy rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu
1. Instituce vypočítají objemy rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu za podniky a retailových pohledávek podle vzorce stanoveného v čl. 153 odst. 1.
2. Instituce určuje vstupní parametry PD a LGD v souladu s oddílem 4.
3. Instituce stanovuje hodnotu expozice v souladu s oddílem 5.
4. Pro účely tohoto článku činí hodnota M 1 rok.
5. Příslušné orgány osvobodí instituci od výpočtu a uznávání objemů rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u druhu expozic vyplývajících z pohledávek nabytých za úplatu za podniky nebo z retailových pohledávek, pokud instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že riziko rozmělnění je v případě tohoto druhu expozic pro danou instituci nepodstatné.
Oddíl 3
Výše očekávaých ztrát
Článek 158
Zacházení podle druhu expozice
1. Výpočet výše očekávaných ztrát se zakládá na týchž vstupních údajích PD, LGD a hodnotě expozice pro každou expozici, jako jsou ty, které se používají pro výpočet objemů rizikově vážených expozic v souladu s článkem 151.
2. Výše očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice se vypočítá podle kapitoly 5.
3. Výše očekávaných ztrát pro expozice, které náleží do kategorie expozic „jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku“ uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. g), je nulová.
4. Výše očekávaných ztrát pro expozice ve formě akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování uvedené v článku 152 se vypočítají v souladu s metodami stanovenými v tomto článku.
5. Očekávaná ztráta (EL) a výše očekávaných ztrát pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a pro retailové expozice se vypočítá podle následujících vzorců:
Výše očekávaných ztrát
=
EL znásobená hodnotou expozice.
U expozic, u nichž došlo k selhání, (PD = 100 %) a pro které instituce používají vlastní odhady LGD, se EL rovná ELBE, tj. co nejlepšímu vlastnímu odhadu očekávané ztráty u expozice v selhání podle čl. 181 odst. 1 písm. h).
V případě expozic, pro něž platí zacházení uvedené v čl. 153 odst. 3, se EL rovná 0 %.
6. Hodnoty EL pro specializované úvěrové expozice, u nichž instituce používají metody pro přidělování rizikových vah stanovené v čl. 153 odst. 5, se přidělí podle tabulky č. 2.
Tabulka č. 2
Zbývající doba splatnosti
Kategorie 1
Kategorie 2
Kategorie 3
Kategorie 4
Kategorie 5
Méně než 2,5 roku
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
2,5 roku a více
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle zjednodušené metody rizikové váhy, se vypočítá podle tohoto vzorce:
Hodnoty EL jsou tyto:
Očekávaná ztráta (EL)= 0,8 % v případě akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích
Očekávaná ztráta (EL)= 0,8 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze.
Očekávaná ztráta (EL)= 2,4 % v případě všech ostatních akciových expozic.
8. Očekávaná ztráta a výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle metody PD/LGD, se vypočítá podle tohoto vzorce:
9. Výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle metody interního modelu, je nula.
10. Výše očekávaných ztrát pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu se vypočítá podle tohoto vzorce:
Článek 159
Zacházení s výší očekávané ztráty
Instituce odečítá výši očekávaných ztrát vypočítanou v souladu s čl. 158 odst. 5, 6 a 10 od obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko, dodatečných úprav ocenění v souladu s články 34 a 110 a dalších snížení kapitálu vztahujících se k těmto expozicím. S diskonty rozvahových expozic nabytých v selhání podle čl. 166 odst. 1 se zachází stejně jako se specifickými úpravami o úvěrové riziko. Specifické úpravy o úvěrové riziko pro expozice v selhání se nepoužijí na pokrytí výše očekávaných ztrát u jiných expozic. Do tohoto výpočtu se nezahrnuje výše očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice a obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko související s těmito expozicemi.
Oddíl 4
PD, LGD a splatnost
Pododdíl 1
Expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám
Článek 160
Pravděpodobnost selhání (PD)
1. PD expozice vůči podniku nebo instituci činí alespoň 0,03 %.
2. V případě pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu, u nichž instituce není schopna PD odhadnout nebo odhady PD instituce nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6, se PD pro tyto expozice určí pomocí těchto metod:
a)
pro přednostní pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu odpovídá PD vlastnímu odhadu EL vydělenému hodnotou LGD pro tyto pohledávky;
b)
pro podřízené pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu odpovídá PD vlastnímu odhadu EL;
c)
instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a která je schopna své odhady EL u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může používat odhad PD vyplývající z tohoto rozkladu.
3. PD dlužníků v selhání je 100 %.
4. Instituce mohou v hodnotě PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními kapitoly 4. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
podnik má úvěrové hodnocení vypracované některou externí ratingovou agenturou, které podle vymezení EBA odpovídá stupni úvěrové kvality 3 nebo vyššímu podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2;
b)
v případě institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, podnik nemá úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a podle interního ratingu je jeho PD stejná jako u úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami, kterým podle vymezení EBA odpovídá stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2.
5. Instituce, které používají vlastní odhady LGD, mohou zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD za podmínek čl. 161 odst. 3.
6. Pro účely rizika rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu se PD rovná vlastnímu odhadu EL pro riziko rozmělnění. Instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a je schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může používat odhad PD vyplývající z tohoto rozkladu. Instituce mohou v hodnotě PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními kapitoly 4. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 4.
7. Odchylně od čl. 201 odst. 1 písm. g) jsou podniky, které splňují podmínky stanovené v odstavci 4, způsobilé.
Instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu podle článku 143 používat vlastní odhady LGD pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu, může zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD za podmínek čl. 161 odst. 3.
Článek 161
Ztrátovost ze selhání (LGD)
1. Instituce použijí tyto hodnoty LGD:
a)
pro přednostní expozice bez způsobilého kolaterálu: 45 %;
b)
pro podřízené expozice bez způsobilého kolaterálu: 75 %;
c)
instituce mohou v hodnotě LGD zohlednit majetkové a osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s kapitolou 4;
d)
krytým dluhopisům způsobilým pro postup stanovený v čl. 129 odst. 4 nebo 5 lze přidělit hodnotu LGD ve výši 11,25 %;
e)
pro přednostní pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, pokud instituce není schopna odhadnout hodnoty PD nebo vlastní odhady PD nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6: 45 %;
f)
pro podřízené pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, pokud instituce není schopna odhadnout hodnoty PD nebo vlastní odhady PD nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6: 100 %;
g)
pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu: 75 %.
2. Pro účely rizika rozmělnění a rizika selhání, pokud instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a je schopna své odhady EL u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu používat odhad LGD.
3. Pokud instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám v souladu s článkem 143, může zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD nebo LGD za předpokladu, že jsou splněny požadavky stanovené v oddíle 6 a ve svolení příslušných orgánů. Instituce nesmí zaručeným expozicím přidělit upravené hodnoty PD nebo LGD tak, že by upravená riziková váha byla nižší než riziková váha srovnatelné přímé expozice vůči danému ručiteli.
4. Pro účely podniků uvedených v čl. 153 odst. 3 je LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění buď LGD související s nezajištěnou transakcí vůči ručiteli, nebo s nezajištěnou transakcí dlužníka podle toho, zda z dostupné dokumentace a ze struktury záruky vyplývá, že navrácená částka by závisela na finanční situaci ručitele či dlužníka, pokud se ručitel i dlužník dopustí během zajištěné transakce platebního selhání.
Článek 162
Splatnost
1. Instituce, které neobdržely svolení používat vlastní LGD a vlastní konverzní faktory pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám, přidělí expozicím vzniklým v důsledku repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit splatnost (M) 0,5 roku a veškerým ostatním expozicím splatnost (M) 2,5 roku.
Obdobně v rámci svolení uvedeného v článku 143 rozhodnou příslušné orgány o tom, zda instituce použije splatnost (M) pro každou expozici, jak je stanoveno v odstavci 2.
2. Instituce, které obdržely svolení příslušného orgánu používat vlastní LGD a vlastní konverzní faktory pro expozice vůči podnikům, institucím nebo ústředním vládám a centrálním bankám podle článku 143, vypočítají M pro každou z těchto expozic v souladu s písmeny a) až e) tohoto odstavce a s výhradou odstavců 3 až 5 tohoto článku. M není delší než pět let kromě případů uvedených v čl. 384 odst. 1, kde M vymezená podle tohoto článku se použije:
a)
pro nástroje, které podléhají plánu peněžních toků, se M vypočítá podle tohoto vzorce:
kde CFt označuje peněžní toky v čase t (jistina, úroky a poplatky) smluvně dohodnuté s dlužníkem;
b)
pro deriváty, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti expozice, přičemž nesmí být kratší než 1 rok, a pro vážení splatnosti se použije pomyslná hodnota každé expozice;
c)
pro expozice vzniklé v důsledku derivátových nástrojů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem uvedených v příloze II a maržových obchodů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti těchto transakcí, přičemž nesmí být kratší než 10 dní;
d)
v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti transakcí, přičemž M nesmí být kratší než 5 dnů. Pro vážení splatnosti se použije pomyslná hodnota každé transakce;
e)
v případě institucí, které obdržely svolení příslušného orgánu podle článku 143 používat vlastní odhady PD pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, odpovídá M pro vyčerpané částky váženému průměru splatnosti těchto pohledávek, přičemž nesmí být kratší než 90 dnů. Stejná hodnota M se použije i pro nevyčerpanou část poskytnutého příslibu odkoupit pohledávky za předpokladu, že tento příslib obsahuje účinné omezovací doložky, doložky o předčasném umoření nebo jiné prvky, které nabývající instituci chrání před výrazným zhoršením kvality budoucích pohledávek, které musí v průběhu platnosti příslibu nakoupit. Pokud takové účinné ochranné prvky neexistují, vypočítá se M pro nevyčerpané částky jako součet nejzazšího data splatnosti možné pohledávky v rámci kupní smlouvy a zbytkové splatnosti příslibu, přičemž nesmí být kratší než 90 dnů;
f)
v případě jiných nástrojů než uvedených v tomto odstavci nebo pokud instituce není schopna vypočítat M v souladu s pokyny v písmenu a), odpovídá M maximální zbytkové době (v letech), která je dlužníkovi povolena pro splnění jeho smluvních závazků, přičemž nesmí být kratší než 1 rok;
g)
v případě institucí, které používají k výpočtu hodnot expozic metodu interního modelu uvedenou v kapitole 6 oddíle 6, se M vypočítá pro expozice, na něž instituce tuto metodu uplatňují a u nichž je splatnost smlouvy s nejzazším datem zahrnuté do skupiny transakcí se započtením delší než rok, podle tohoto vzorce:
kde:
=
formální proměnná, jejíž hodnota v budoucím období tk se rovná 0, je-li tk 1 rok, a 1, jestliže tk ≤ 1;
=
očekávaná expozice v budoucím období tk;
=
efektivní očekávaná expozice v budoucím období tk;
=
bezrizikový diskontní faktor pro budoucí časové období tk;
;
h)
instituce, která k výpočtu jednostranné úvěrové úpravy v ocenění používá interní model, může se svolením příslušných orgánů používat efektivní duraci úvěru odhadnutou na základě interního modelu stejně jako v případě M.
S výhradou odstavce 2 platí pro skupiny transakcí se započtením, u nichž je původní splatnost všech smluv kratší než rok, vzorec uvedený v písmenu a);
i)
v případě institucí, které používají k výpočtu hodnot expozic metodu interního modelu uvedenou v kapitole 6 oddíle 6 a mají svolení použít interní model pro specifické riziko spojené s obchodovanými dluhovými pozicemi v souladu s částí třetí hlavou IV kapitolou 5, odpovídá M ve vzorci stanoveném v čl. 153 odst. 1 hodnotě 1 za předpokladu, že instituce je schopna příslušným orgánům prokázat, že její interní model pro specifické riziko spojené s obchodovanými dluhovými pozicemi použitý v článku 383 obsahuje dopady migrace mezi ratingy;
j)
pro účely čl. 153 odst. 3 odpovídá M efektivní splatnosti úvěrového zajištění, ale činí minimálně jeden rok.
3. Pokud je dle dokumentace nutné každodenní dozajištění a přecenění a v dokumentaci jsou ustanovení, která umožňují rychlé zpeněžení nebo započtení kolaterálu v případě selhání nebo neprovedená dozajištění, nesmí být M kratší než jeden den v případě:
a)
derivátových nástrojů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem, které jsou uvedeny v příloze II;
b)
maržových obchodů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem;
c)
repo obchodů a transakcí půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit.
Kromě toho pro kvalifikované krátkodobé expozice, které nejsou součástí probíhajícího financování dlužníka ze strany instituce, činí M nejméně jeden den. Kvalifikované krátkodobé expozice zahrnují:
a)
expozice vůči institucím vyplývající z vypořádání měnových závazků;
b)
samolikvidující se krátkodobé transakce financování obchodu spojené s výměnou zboží nebo služeb se zbytkovou splatností do jednoho roku, jak je uvedeno v čl. 4 odst. 1 bodě 80;
c)
expozice vyplývající z vypořádání nákupu a prodeje cenných papírů během obvyklé dodací lhůty nebo dvou obchodních dnů;
d)
expozice vyplývající z hotovostních vypořádání převodem a z vypořádání elektronických platebních transakcí a předplacených nákladů, včetně přečerpání vyplývajících z neúspěšných transakcí, které nepřekračují nízký, pevně dohodnutý počet obchodních dnů.
4. V případě expozic vůči podnikům v rámci Unie s konsolidovaným obratem a bilanční sumou nižší než 500 milionů EUR se může instituce rozhodnout soustavně stanovovat M tak, jak je uvedeno v odstavci 1, namísto použití odstavce 2. V případě podniků, které především vlastní a pronajímají nespekulativní obytné nemovitosti, mohou instituce místo limitu pro bilanční sumu ve výši 500 milionů EUR použít limit 1 000 milionů EUR.
5. V případě nesouladu splatností se postupuje tak, jak je uvedeno v kapitole 4.
Pododdíl 2
Retailové expozice
Článek 163
Pravděpodobnost selhání (PD)
1. PD expozice činí alespoň 0,03 %.
2. PD dlužníků nebo, v případě použití metody založené na závazcích dlužníků, PD expozic v selhání je 100 %.
3. Pro účely rizika rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu se PD rovná odhadu EL pro riziko rozmělnění. Pokud je instituce schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušné orgány považují za spolehlivý, lze použít odhad PD.
4. S výhradou čl. 164 odst. 2 lze úpravou hodnot PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 160 odst. 4.
Článek 164
Ztrátovost ze selhání (LGD)
1. Instituce stanovují vlastní odhady LGD s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v oddíle 6 a svolení příslušných orgánů vydanému podle článku 143. Pro účely rizika rozmělnění se u pohledávek nabytých za úplatu použije hodnota LGD ve výši 75 %. Pokud je instituce schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu spolehlivě rozkládat na hodnoty PD a LGD, může instituce použít vlastní odhad LGD.
2. Osobní zajištění úvěrového rizika lze uznat za způsobilé úpravou odhadů hodnot PD nebo LGD s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v čl. 183 odst. 1, 2 a 3 a svolení příslušných orgánů, a to pro jednotlivou expozici nebo seskupení expozic. Instituce nesmí zaručeným expozicím přidělit upravené hodnoty PD nebo LGD tak, že by upravená riziková váha byla nižší než riziková váha srovnatelné přímé expozice vůči danému ručiteli.
3. Pro účely čl. 154 odst. 2 je LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění podle čl. 153 odst. 3 buď LGD související s nezajištěnou transakcí vůči ručiteli, nebo s nezajištěnou transakcí dlužníka podle toho, zda z dostupné dokumentace a ze struktury záruky vyplývá, že navrácená částka by závisela na finanční situaci ručitele, případně dlužníka, pokud se ručitel či dlužník dopustí během zajištěné transakce platebního selhání.
4. Průměrná vážená hodnota LGD, kde vahou jsou expozice, nesmí být pro žádnou retailovou expozici, která je zajištěna obytnými nemovitostmi a na kterou se nevztahují záruky ústředních vlád, nižší než 10 %.
Průměrná vážená hodnota LGD, kde vahou jsou expozice, nesmí být pro žádnou retailovou expozici, která je zajištěna obytnými nemovitostmi a na kterou se nevztahují záruky ústředních vlád, nižší než 15 %.
5. Na základě údajů shromážděných podle článku 101 a s přihlédnutím k budoucímu vývoji trhu s nemovitostmi a veškerým dalším relevantním ukazatelům příslušné orgány pravidelně, alespoň jednou ročně, posuzují, zda jsou minimální hodnoty LGD uvedené v odstavci 4 tohoto článku vhodné pro expozice zajištěné obytnými nebo obchodními nemovitostmi nacházejícími se na jejich území. Příslušné orgány mohou vzít případně v úvahu finanční stabilitu a pro expozice zajištěné nemovitostmi na jejich území stanovit vyšší minimální hodnoty expozicí vážené průměrné hodnoty LGD.
Příslušné orgány oznámí EBA jakékoli změny minimálních hodnot LGD, které učiní v souladu s prvním pododstavcem a EBA tyto hodnoty LGD zveřejní.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, které příslušné orgány vezmou v úvahu pro určování vyšších minimálních hodnot LGD.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31.prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Instituce jednoho členského státu použijí vyšší minimální hodnoty LGD, které byly určeny příslušnými orgány jiného členského státu, na expozice zajištěné nemovitostmi, které se nacházejí v daném jiném členském státě.
Pododdíl 3
Akciové expozice, na které se vztahuje metoda PD/LGD
Článek 165
Akciové expozice, na které se vztahuje metoda PD/LGD
1. Hodnoty PD se určí pomocí metod používaných pro expozice vůči podnikům.
Použijí se tyto minimální hodnoty PD:
a)
0,09 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze, pokud je tato investice součástí dlouhodobého vztahu se zákazníkem;
b)
0,09 % v případě akciových expozic neobchodovaných na burze, u nichž je návratnost investice založena na pravidelně se opakujících hotovostních tocích, které nejsou odvozeny z kapitálových výnosů;
c)
0,40 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze, včetně ostatních krátkých pozic uvedených v čl. 155 odst. 2;
d)
1,25 % v případě všech ostatních akciových expozic, včetně ostatních krátkých pozic uvedených v čl. 155 odst. 2.
2. Akciovým expozicím neobchodovaným na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích lze přidělit LGD ve výši 65 %. Všem ostatním takovým expozicím se přidělí LGD ve výši 90 %.
3. Všem expozicím se přidělí M v délce pěti let.
Oddíl 5
Hodnota expozice
Článek 166
Expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a retailové expozice
1. Pokud není uvedeno jinak, hodnotou expozice u rozvahových expozic je účetní hodnota měřená bez ohledu na veškeré provedené úpravy o úvěrové riziko.
Toto pravidlo platí i v případě aktiv nakoupených za cenu, která se liší od dlužné částky.
V případě nakoupených aktiv je rozdíl mezi dlužnou částkou a účetní hodnotou po uplatnění specifické úpravy o úvěrové riziko, která byla institucí zaznamenána v rozvaze při nákupu aktiva, označen jako diskont, pokud je dlužná částka vyšší, nebo jako prémie, pokud je dlužná částka nižší.
2. Pokud instituce používají v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit rámcové dohody o započtení, vypočítá se hodnota expozice podle kapitoly 4 nebo 6.
3. Pro výpočet hodnoty expozice pro rozvahové započtení úvěrů a vkladů použijí instituce metody stanovené v kapitole 4.
4. Hodnota expozice u pronájmů odpovídá diskontovaným minimálním platbám pronájmu. Minimální platby pronájmu zahrnují platby v době pronájmu, k nimž je nebo může být nájemce zavázán, a jakékoli výhodné předkupní právo (tj. právo, které se velmi pravděpodobně realizuje). Pokud lze vyžadovat platbu v souvislosti se zbytkovou hodnotou pronajaté nemovitosti po jiné smluvní straně, než je nájemce, a platební povinnost splňuje řadu podmínek stanovených v článku 201 týkajících se způsobilosti poskytovatelů zajištění a požadavků na uznání jiných typů záruk uvedených v článku 213, platební povinnost může být zohledněna jako osobní zajištění úvěrového rizika podle kapitoly 4.
5. U veškerých kontraktů uvedených v příloze II se hodnota expozice určí metodami stanovenými v kapitole 6 a nezohlední se žádné provedené úpravy o úvěrové riziko.
6. Hodnota expozice pro výpočet objemů rizikově vážených expozic u pohledávek nabytých za úplatu odpovídá hodnotě určené podle odstavce 1 minus kapitálové požadavky k riziku rozmělnění před snižováním úvěrového rizika.
7. Pokud expozici tvoří cenné papíry nebo komodity prodané, složené či zapůjčené v rámci repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit, transakce s delší dobou vypořádání a maržového obchodu, odpovídá hodnota expozice hodnotě daných cenných papírů nebo komodit určené podle článku 24. Pokud se použije komplexní metoda finančního kolaterálu uvedená v článku 223, navýší se hodnota expozice vynásobením koeficientem volatility příslušným pro takové cenné papíry nebo komodity, jak je stanoveno v daném článku. Hodnota expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů se může určit buď podle kapitoly 6, nebo čl. 220 odst. 2.
8. Hodnota expozice u následujících položek se vypočítá tak, že se přislíbená, ale nevyčerpaná částka vynásobí konverzním faktorem. Instituce použijí tyto konverzní faktory v souladu s čl. 151 odst. 8 na expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám:
a)
na úvěrové linky, které může instituce kdykoli a bez předchozího oznámení bezpodmínečně zrušit, nebo které umožňují automatické zrušení v důsledku zhoršení úvěruschopnosti dlužníka, se použije konverzní faktor 0 %. Aby mohly instituce uplatnit konverzní faktor 0 %, musí aktivně sledovat finanční situaci dlužníka a jejich systémy interní kontroly jim musí umožnit okamžitě zjistit zhoršení úvěruschopnosti dlužníka. Nevyčerpané úvěrové linky lze považovat za bezpodmínečně zrušitelné, pokud podmínky, které se k nim vztahují, umožňují instituci zrušit je v plném rozsahu, jak to povolují právní předpisy na ochranu spotřebitele a související právní předpisy;
b)
na krátkodobé akreditivy vzniklé v důsledku pohybu zboží se použije konverzní faktor 20 % jak u emitující instituce, tak u potvrzující instituce;
c)
na nevyčerpané přísliby nákupu revolvingových pohledávek nabývaných za úplatu, jež mohou být bezpodmínečně zrušeny nebo které umožňují kdykoli a bez předchozího oznámení automatické zrušení ze strany instituce, se použije konverzní faktor 0 %. Aby mohly instituce uplatnit konverzní faktor 0 %, musí aktivně sledovat finanční situaci dlužníka a jejich systémy interní kontroly jim musí umožnit okamžitě zjistit zhoršení úvěrové kvality dlužníka;
d)
na ostatní úvěrové linky, přísliby nakoupit dluhové cenné papíry (NIF) a přísliby revolvingových úvěrů (RUF) se použije konverzní faktor 75 %;
e)
instituce, které splňují požadavky pro používání vlastních odhadů konverzních faktorů uvedené v oddíle 6, mohou používat vlastní odhady konverzních faktorů pro různé typy produktů, jak je stanoveno v písmenech a) až d), se svolením příslušných orgánů.
9. Pokud se některý příslib vztahuje k prodloužení jiného příslibu, použije se nižší ze dvou konverzních faktorů spojených s jednotlivými přísliby.
10. V případě jiných podrozvahových položek, než které jsou uvedeny v odstavcích 1 až 8, se hodnota expozice vypočítá jako tato procentuální část její hodnoty:
a)
100 % u položek s vysokým rizikem;
b)
50 % u položek se středním rizikem;
c)
20 % u položek se středně nízkým rizikem a
d)
0 % u položek s nízkým rizikem.
Pro účely tohoto odstavce se podrozvahové položky zařazují do kategorií rizika podle přílohy I.
Článek 167
Akciové expozice
1. Hodnota expozice u akciových expozic odpovídá účetní hodnotě poté, co byla uplatněna specifická úprava o úvěrové riziko.
2. Hodnotou expozice podrozvahových akciových expozic je jejich nominální hodnota poté, co byly od nominální hodnoty odečteny specifické úpravy o úvěrové riziko pro tuto expozici.
Článek 168
Jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku
Hodnota expozic u jiných aktiv nemajících povahu úvěrového závazku odpovídá účetní hodnotě poté, co byla uplatněna specifická úprava o úvěrové riziko.
Oddíl 6
Požadavky týkající se přístupu IRB
Pododdíl 1
Ratingové systémy
Článek 169
Obecné zásady
1. Používá-li instituce několik ratingových systémů, rozhodnutí o volbě ratingového systému pro daného dlužníka či transakci musí být doloženo a použito způsobem, který přiměřeně odráží úroveň rizika.
2. Kritéria a postupy pro volbu ratingového systému se pravidelně vyhodnocují, přičemž se posuzuje, zda zůstávají vhodné pro aktuální portfolio a vnější podmínky.
3. Pokud instituce používá přímé odhady rizikových parametrů u jednotlivých dlužníků nebo expozic, lze na ně pohlížet jako na odhady přiřazené stupňům na spojité ratingové stupnici.
Článek 170
Struktura ratingových systémů
1. Struktura ratingových systémů pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám splňuje tyto požadavky:
a)
ratingový systém zohledňuje rizikové charakteristiky dlužníka a transakce;
b)
ratingový systém má ratingovou stupnici dlužníků, která odráží výlučně kvantifikaci rizika selhání dlužníků. Ratingová stupnice dlužníků musí mít minimálně 7 stupňů pro dlužníky, kteří nejsou v selhání, a jeden pro dlužníky, kteří jsou v selhání;
c)
instituce dokladuje vztah mezi stupni dlužníků jak ve smyslu úrovně rizika selhání, které jednotlivé stupně předpokládají, tak kritérií užívaných k rozlišení jednotlivých úrovní tohoto rizika;
d)
instituce s portfolii soustředěnými do určitého tržního segmentu a v určitém rozpětí rizika selhání musí mít v tomto rozpětí dostatek stupňů dlužníka, aby se zamezilo nadměrné koncentraci dlužníků v jednom stupni. Výrazné koncentrace v rámci jednoho stupně musí být podpořeny přesvědčivými empirickými důkazy, že stupeň dlužníka pokrývá přiměřeně úzké pásmo PD a riziko selhání představované všemi dlužníky v daném stupni spadá do tohoto pásma;
e)
aby příslušný orgán povolil používat vlastní odhady LGD pro výpočet kapitálového požadavku, musí ratingový systém obsahovat jasně odlišenou ratingovou stupnici transakcí, která odráží výlučně charakteristiky transakcí související s LGD. Vymezení jednotlivých stupňů transakce zahrnuje jak popis zařazování expozic do stupňů, tak kritérií používaných k rozlišení úrovně rizika mezi jednotlivými stupni;
f)
významné koncentrace v rámci jednoho stupně transakce musí být podpořeny přesvědčivými empirickými důkazy, že stupeň transakce pokrývá přiměřeně úzké pásmo LGD a riziko představované všemi expozicemi v daném stupni spadá do tohoto pásma.
2. Instituce používající k určení rizikových vah pro specializované úvěrové expozice metody stanovené v čl. 153 odst. 5 jsou osvobozeny od požadavku mít ratingovou stupnici dlužníků, která odráží výlučně kvantifikaci rizika selhání dlužníků u těchto expozic. Tyto instituce musí mít pro výše zmíněné expozice alespoň 4 stupně pro dlužníky, kteří nejsou v selhání, a alespoň jeden pro dlužníky, kteří jsou v selhání.
3. Struktura ratingových systémů pro retailové expozice splňuje tyto požadavky:
a)
ratingové systémy odráží riziko dlužníka i riziko transakce a zachycují všechny odpovídající charakteristiky dlužníka a transakce;
b)
úroveň diferenciace rizik zajišťuje, že počet expozic v daném stupni nebo seskupení je dostatečný, aby umožnil věrohodnou kvantifikaci a validaci charakteristik ztráty na úrovni stupně nebo seskupení. Rozdělení expozic a dlužníků napříč stupni nebo seskupeními zamezuje nadměrným koncentracím;
c)
proces zařazování expozic do stupňů nebo seskupení zajišťuje věrohodnou diferenciaci rizika, sdružení dostatečně homogenních expozic a umožňuje přesný a soustavný odhad charakteristik ztráty v rámci stupně či seskupení. U pohledávek nabytých za úplatu odráží seskupení postupy upisování prodávajícího a různorodost jeho klientů.
4. Při zařazování expozic do stupňů nebo seskupení vezmou instituce v úvahu tyto rizikové faktory:
a)
rizikové charakteristiky dlužníka;
b)
rizikové charakteristiky transakce, včetně typu produktu či kolaterálu, případně obojího. Instituce explicitně řeší případy, kdy je pro několik expozic použit stejný kolaterál;
c)
nesplácení, kromě případů, kdy instituce svému příslušnému orgánu uspokojivě prokáže, že nesplácení není podstatným faktorem ovlivňujícím riziko expozice.
Článek 171
Zařazení do jednotlivých stupňů nebo seskupení
1. Pro zařazování expozic do stupňů a seskupení v rámci ratingového systému musí mít instituce specifické definice, postupy a kritéria, které splňují tyto požadavky:
a)
definice a kritéria pro stupně a seskupení jsou dostatečně podrobné, aby umožnily osobám odpovědným za přiřazování ratingu soustavně zařazovat dlužníky či transakce představující obdobné riziko do stejného ratingového stupně nebo seskupení. Tato soustavnost se musí týkat všech linií podnikání a všech útvarů a zeměpisných oblastí;
b)
podklady týkající se ratingového postupu umožňují třetím stranám pochopit způsob zařazování expozic do stupňů a seskupení, reprodukovat proces zařazování do stupňů či seskupení a hodnotit patřičnost zařazení do stupně či seskupení;
c)
kritéria jsou také v souladu s interními zásadami úvěrování dané instituce a s jejími postupy při nakládání s problémovými dlužníky a transakcemi.
2. Instituce zohledňuje při zařazování dlužníků a transakcí do ratingových stupňů nebo seskupení veškeré relevantní informace. Tyto informace musí být aktuální a musí instituci umožnit předpovídat budoucí vývoj expozice. Čím méně informací instituce má, tím je proces zařazování dlužníků a transakcí do stupňů nebo seskupení konzervativnější. Používá-li instituce externí rating jako primární faktor určující přiřazení interního ratingu, ujistí se, že bere v úvahu i ostatní relevantní informace.
Článek 172
Zařazování expozic
1. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, se zařazování expozic provádí v souladu s těmito kritérii:
a)
v rámci procesu schvalování úvěrů je každý dlužník zařazen do stupně dlužníka;
b)
u expozic, pro něž instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143, se v rámci procesu schvalování úvěrů každá expozice rovněž zařadí do stupně transakce;
c)
instituce, které používají metody stanovené v čl. 153 odst. 5 pro přiřazování rizikových vah pro specializované úvěrové expozice, zařadí jednotlivé expozice do stupňů v souladu s čl. 170 odst. 2;
d)
každý samostatný právní subjekt, vůči němuž má instituce expozici, musí být hodnocen samostatně. Instituce mají patřičné postupy pro nakládání s jednotlivými dlužícími klienty a skupinami spjatých klientů;
e)
různé expozice vůči stejnému dlužníkovi se zařadí do stejného stupně dlužníka bez ohledu na jakékoli rozdíly v povaze jednotlivých transakcí. Avšak pokud je povoleno zařazovat jednotlivé expozice vůči témuž dlužníkovi do různých ratingových stupňů, použije se toto:
i)
riziko země v závislosti na tom, zda jsou expozice denominovány v národní nebo zahraniční měně;
ii)
stupeň dlužníka lze upravit vzhledem k zárukám přidruženým k expozici;
iii)
právní předpisy o ochraně spotřebitele, zachování bankovního tajemství nebo jiné právní předpisy zakazují poskytovat údaje o klientovi.
2. U retailových expozic musí být v rámci procesu schvalování úvěrů každá expozice zařazena do stupně nebo seskupení.
3. Pro účely zařazování do stupňů a seskupení instituce zaznamenávají, v jakých situacích může osobní posouzení převážit nad vstupními parametry nebo výsledky procesu zařazování a kteří pracovníci jsou odpovědni za schvalování takovýchto odchýlení. Instituce zaznamenává tato odchýlení a odpovědné pracovníky. Instituce analyzují vývoj expozic, u nichž při zařazování do stupňů došlo k odchýlení. Tato analýza obsahuje posouzení vývoje expozic, u kterých byl rating pozměněn určitou osobou a uvádí všechny odpovědné pracovníky.
Článek 173
Spolehlivost procesu zařazování
1. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, splňuje proces zařazování tyto požadavky spolehlivosti:
a)
zařazení do ratingových stupňů a jeho pravidelný přezkum provádí nebo schvaluje nezávislá strana, která nemá přímý prospěch z rozhodování o poskytování úvěrů;
b)
instituce provádí přezkum zařazení do ratingových stupňů minimálně jednou ročně a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné. Vysoce rizikoví dlužníci a problémové expozice jsou podrobováni častějšímu přezkumu. Pokud instituce získají podstatné informace o dlužníkovi či expozici, provedou nové zařazení;
c)
instituce mají účinný postup získávání a aktualizace příslušných informací o charakteristikách dlužníka, které ovlivňují PD, a o charakteristikách transakce, které ovlivňují LGD a konverzní faktory.
2. U retailových expozic provádí instituce alespoň jednou ročně přezkum zařazení dlužníka a transakce a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné, nebo provádí přezkum charakteristik ztráty a stavu nesplácení každého identifikovaného rizikového seskupení. Instituce provádí rovněž alespoň jednou ročně na reprezentativním vzorku přezkum stavu jednotlivých expozic v rámci každého seskupení, aby se ujistila, že expozice jsou i nadále zařazovány do správného seskupení, a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro metodiky příslušných orgánů používaných k posouzení spolehlivosti procesu zařazování a pravidelného a nezávislého hodnocení rizik.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 174
Použití modelů
Pokud instituce používá k zařazování expozic do stupňů či seskupení dlužníků nebo transakcí statistické modely a jiné technické metody, musí být splněny tyto požadavky:
a)
model má dobrou schopnost předpovědi a v důsledku jeho použití nejsou zkresleny kapitálové požadavky. Vstupní veličiny tvoří adekvátní a účinný základ pro výsledné předpovědi. Model nesmí vykazovat podstatná zkreslení;
b)
instituce má k dispozici postup prověřování údajů vstupujících do daného modelu, který zahrnuje posouzení přesnosti, úplnosti a vhodnosti údajů;
c)
údaje použité pro vytvoření daného modelu jsou reprezentativní pro soubor aktuálních dlužníků či expozic instituce;
d)
instituce má pravidelný cyklus validace modelu, který se skládá ze sledování výkonu a stability modelu, přezkumu specifikace modelu a testování výstupů modelu proti skutečnosti;
e)
instituce doplňuje statistický model osobním posouzením a dohledem, aby bylo možno přezkoumávat zařazení do ratingových stupňů provedená na základě modelu a zajistit správné užívání modelů. Proces přezkoumávání se zaměřuje na nalezení a omezení chyb spojených se slabinami modelu. Osobní posouzení bere v úvahu všechny relevantní informace, které model nezohledňuje. Instituce zaznamenává, jakým způsobem je osobní posouzení kombinováno s výsledky modelu.
Článek 175
Záznamy týkající se ratingových systémů
1. Instituce zaznamenává koncepci a provozní detaily svých ratingových systémů. Tyto podklady poskytují důkazy o dodržování požadavků uvedených v tomto oddíle a zahrnují oblast diferenciace portfolií, ratingová kritéria, povinnosti osob hodnotících dlužníky a expozice, četnost přezkumů zařazování a dohled nad ratingovým procesem ze strany vedení.
2. Instituce zaznamenává důvody výběru svých ratingových kritérií a analýzu podporující tento výběr. Instituce zaznamenává veškeré významné změny ve svém ratingovém procesu a tyto podklady umožňují zjistit změny, které byly v ratingovém procesu provedeny po posledním přezkumu ze strany příslušných orgánů. Organizace přiřazování ratingu, včetně procesu přiřazení ratingu a struktury interní kontroly, musí být rovněž zaznamenány.
3. Instituce zaznamenává specifické definice selhání a ztráty, které interně používá, a zajistí jejich soulad s definicemi uvedenými v tomto nařízení.
4. Pokud instituce v ratingovém procesu využívá statistické modely, zaznamená jejich metodiky. Tyto materiály:
a)
poskytují podrobný popis teorie, předpokladů a matematického a empirického základu pro přiřazování odhadů ke stupňům, jednotlivým dlužníkům, expozicím nebo seskupením a také zdroj(e) údajů užívaných k odhadování modelu;
b)
zakládají přesný statistický postup pro validaci modelu, včetně testování výkonnosti modelu na vzorku údajů z jiného časového období a na jiném vzorku údajů, než je vzorek použitý ke specifikaci modelu;
c)
poukazují na všechny okolnosti, za kterých model nefunguje účinně.
5. Instituce uspokojivě prokáže příslušnému orgánu, že požadavky tohoto článku jsou splněny, pokud získala ratingový systém nebo model používaný v rámci ratingového systému od třetí strany a daný prodejce odmítá nebo omezuje přístup instituce k informacím týkajícím se metodiky ratingového systému nebo modelu nebo podkladových údajů použitých k vývoji této metodiky nebo modelu na základě skutečnosti, že k takovým informacím má vlastnická práva.
Článek 176
Správa údajů
1. Instituce shromažďuje a ukládá údaje týkající se jejích interních ratingů v souladu s požadavky uvedenými v části osmé.
2. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, instituce shromažďují a ukládají toto:
a)
úplnou historii všech ratingů přidělených dlužníkům a uznaným ručitelům;
b)
data, kdy byly ratingy přiděleny;
c)
základní údaje a metodiku použitou k odvození ratingu;
d)
údaje o osobě odpovědné za přidělení ratingu;
e)
identitu dlužníků a expozic, u nichž došlo k selhání;
f)
datum a okolnosti těchto selhání;
g)
údaje týkající se PD a skutečných poměrů selhání spojených s ratingovými stupni a migrací mezi ratingy.
3. Instituce, které nepoužívají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, shromažďují a ukládají údaje o srovnání skutečných hodnot LGD s hodnotami uvedenými v čl. 161 odst. 1 a skutečných konverzních faktorů s hodnotami uvedenými v čl. 166 odst. 8.
4. Instituce, které používají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, shromažďují a ukládají:
a)
úplnou historii všech údajů týkajících se ratingů transakcí a odhadů LGD a konverzních faktorů spojených s jednotlivými ratingovými stupnicemi;
b)
data, kdy byly přiděleny ratingy a provedeny odhady;
c)
základní údaje a metodiku použitou k odvození ratingů transakcí a odhadů LGD a konverzních faktorů;
d)
údaje o osobě, která přiřadila transakci rating, a osobě, která provedla odhady LGD a konverzních faktorů;
e)
odhadnuté a skutečné hodnoty LGD a konverzních faktorů spojených s jednotlivými expozicemi, u nichž došlo k selhání;
f)
hodnoty LGD u dané expozice před a po vyhodnocení vlivu záruky či úvěrového derivátu v případě institucí, u nichž se v hodnotě LGD projevují účinky snižování úvěrového rizika prostřednictvím záruk nebo úvěrových derivátů;
g)
údaje týkající se složek ztráty pro každou expozici, u níž došlo k selhání.
5. U retailových expozic instituce shromažďují a ukládají:
a)
údaje použité při procesu zařazování expozic do stupňů či seskupení;
b)
odhady PD, LGD a konverzních faktorů spojených se stupni nebo seskupeními expozic;
c)
identitu dlužníků a expozic, u nichž došlo k selhání;
d)
v případě expozic, u nichž došlo k selhání, stupně nebo seskupení, do nichž byla daná expozice zařazena v roce předcházejícím selhání, a skutečné hodnoty LGD a konverzního faktoru;
e)
údaje o ztrátovosti v případě kvalifikovaných revolvingových retailových expozic.
Článek 177
Zátěžové testy používané při hodnocení kapitálové přiměřenosti
1. Instituce má zavedeny spolehlivé postupy zátěžového testování, které používá při hodnocení své kapitálové přiměřenosti. Zátěžové testování zahrnuje vymezení možných událostí nebo budoucích změn ekonomických podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit úvěrové expozice dané instituce, a dále posouzení schopnosti dané instituce těmto změnám čelit.
2. Instituce pravidelně provádí zátěžové testování úvěrového rizika, aby mohla vyhodnotit vliv určitých specifických podmínek na celkové kapitálové požadavky k úvěrovému riziku. Test si vybere instituce, avšak podléhá přezkumu v rámci dohledu. Používaný test má být vypovídající a zohledňovat dopady vážných, ale možných scénářů pro případ recese. Instituce v rámci zátěžového testování hodnotí rovněž migraci mezi ratingy. Portfolia podrobená zátěžovému testování zahrnují převážnou většinu celkových expozic instituce.
3. Instituce, které používají postup stanovený v čl. 153 odst. 3, vezmou v úvahu - jako součást svého zátěžového testování - dopad případného zhoršení úvěrové kvality poskytovatelů zajištění, zejména v případě, kdy poskytovatelé zajištění nesplní kritéria způsobilosti.
Pododdíl 2
Kvantifikace rizika
Článek 178
Selhání dlužníka
1. Má se za to, že u konkrétního dlužníka došlo k selhání, pokud nastane jedna nebo obě tyto situace:
a)
instituce má za to, že dlužník pravděpodobně v plném rozsahu nesplatí své úvěrové závazky vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků, aniž by instituce přistoupila ke krokům, jako je realizace zajištění;
b)
některý podstatný úvěrový závazek dlužníka vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků je více než 90 dní po splatnosti. Příslušné orgány mohou nahradit lhůtu 90 dní lhůtou 180 dnů u expozic zajištěných obytnými nebo obchodními nemovitostmi malých nebo středních podniků v kategorii retailových expozic, i u expozic vůči subjektům veřejného sektoru. Lhůta 180 dní se pro účely článku 127 nepoužije.
V případě retailových expozic mohou instituce uplatnit definici selhání stanovenou v prvním pododstavci písm. a) a b) spíše na úrovni jednotlivých úvěrových příslibů než v souvislosti s celkovými závazky dlužníka.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) platí toto:
a)
při přečerpání se dny po splatnosti začínají počítat od okamžiku, kdy dlužník překročí doporučený limit, je mu doporučen limit nižší než aktuální čerpání nebo čerpal úvěr neoprávněně a jedná se o podstatnou částku;
b)
pro účely písmene a) doporučený limit zahrnuje jakýkoli úvěrový limit stanovený institucí, o kterém instituce dlužníka informovala;
c)
dny po splatnosti pro úvěrové karty se začínají počítat dnem splatnosti minimální splátky;
d)
podstatnost úvěrového závazku po splatnosti se posuzuje podle limitu stanoveného příslušnými orgány. Tento limit odráží úroveň rizika, kterou příslušný orgán považuje za přiměřenou;
e)
instituce zaznamenala zásady, pokud jde o počítání dnů po splatnosti, zejména pokud jde o opětovné porovnání data uskutečnění transakcí a data jejich splatnosti a udělení prodloužení, změn nebo odkladů, obnovení a započtení stávajících účtů. Tyto zásady se uplatňují soustavně a jsou v souladu s interním řízením rizika a rozhodovacími procesy instituce.
3. Pro účely odst. 1 písm. a) situace, které naznačují pravděpodobnost nesplácení, zahrnují tyto případy:
a)
instituce přestane úvěrový závazek úročit;
b)
instituce uznává specifickou úpravu úvěru, která vyplývá z významného zhoršení úvěrové kvality zaznamenaného až po převzetí expozice institucí;
c)
instituce prodává úvěrový závazek s podstatnou ekonomickou ztrátou spojenou s úvěrem;
d)
instituce souhlasí s nucenou restrukturalizací úvěrového závazku, která pravděpodobně povede ke snížení finančního závazku způsobenému podstatným prominutím nebo odkladem splátek jistiny, úroků nebo (případně) poplatků. V případě akciových expozic hodnocených metodou PD/LGD to zahrnuje nucenou restrukturalizaci samotných těchto akcií;
e)
instituce podala návrh na vyhlášení úpadku dlužníka nebo podobný požadavek týkající se úvěrového závazku dlužníka vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků;
f)
dlužník požádal o vyhlášení úpadku nebo bylo vydáno rozhodnutí o jeho úpadku nebo podobné ochraně, aby se tím vyhnul splacení úvěrového závazku vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků, anebo ho odložil.
4. Instituce používající externí údaje, které nejsou v souladu s definicí selhání uvedenou v odstavci 1, učiní příslušné úpravy, aby bylo dosaženo obecné shody s danou definicí selhání.
5. Má-li instituce za to, že na expozici, u které dříve došlo k selhání, již nepůsobí okolnosti vedoucí k selhání, může stanovit rating dlužníka nebo transakce způsobem, který by uplatňovala u expozice, která není ve stavu selhání. Pokud je následně třeba uplatnit definici selhání, má se za to, že došlo k dalšímu selhání.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušný orgán stanovuje limit uvedený v odst. 2 písm. d).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. EBA vydává pokyny o použití tohoto článku. Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 179
Obecné požadavky týkající se odhadu
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními instituce uplatňují tyto požadavky:
a)
vlastní odhady rizikových parametrů PD, LGD, konverzních faktorů a EL provedené institucí zahrnují veškeré relevantní údaje, informace a metody. Odhady se odvozují s využitím zkušeností z minulosti a empirických důkazů, nikoliv pouze na základě osobního posouzení. Odhady jsou realistické a věrohodné a vycházejí z faktorů, které podstatně ovlivňují příslušné rizikové parametry. Čím méně má instituce k dispozici údajů, tím konzervativnější je její odhad;
b)
instituce je schopna provádět rozklad realizované ztráty na četnost selhání, LGD a konverzní faktor, nebo používá-li odhady EL, na faktory, jež považuje za určující pro vývoj příslušných rizikových parametrů. Odhady instituce vycházejí z dlouhodobých zkušeností;
c)
zohlední se veškeré změny v úvěrovacích postupech nebo v postupu vymáhání pohledávek za sledovaná období uvedená v čl. 180 odst. 1 písm. h) a odst. 2 písm. e), čl. 181 odst. 1 písm. j) a odst. 2 a čl. 182 odst. 2 a 3. Odhady instituce odrážejí vliv technického pokroku, nových údajů a dalších informací, jakmile jsou k dispozici. Instituce revidují své odhady, kdykoli se objeví nové informace, vždy však alespoň jednou ročně;
d)
soubor expozic, z něhož pochází údaje používané k odhadům, úvěrové standardy používané v době vzniku údajů a další odpovídající charakteristiky jsou srovnatelné s charakteristikami expozic a standardy instituce. Ekonomické nebo tržní podmínky, jež slouží jako podklad pro údaje, jsou relevantní vzhledem k aktuálním a předvídatelným podmínkám. Počet expozic ve vzorku a časové období používané ke kvantifikaci jsou dostatečné na to, aby se mohla instituce spolehnout, že její odhady jsou přesné a spolehlivé;
e)
u pohledávek nabytých za úplatu odhady odrážejí veškeré relevantní informace, které jsou nabývající instituci k dispozici ohledně kvality podkladových pohledávek, včetně údajů o obdobných seskupeních poskytnutých prodávajícím, nabývající institucí nebo externími zdroji. Nabývající instituce vyhodnocuje veškeré údaje, ze kterých vychází a které poskytl prodávající;
f)
instituce je ve svých odhadech ohledně očekávaného rozpětí chyb přiměřeně konzervativní. Pokud jsou metody a údaje považovány za méně uspokojivé a očekávané rozpětí chyb je větší, potom je i odhad konzervativnější.
Pokud instituce používají rozdílné odhady pro výpočet rizikových vah a pro interní účely, zaznamenají tuto skutečnost a odůvodní ji. Pokud instituce mohou prokázat svým příslušným orgánům, že údaje získané před 1. lednem 2007 byly upraveny odpovídajícím způsobem tak, aby bylo dosaženo obecné shody s definicemi selhání podle článku 178 nebo ztráty, mohou příslušné orgány institucím povolit určitou flexibilitu při uplatňování požadovaných standardů ohledně údajů.
2. Pokud instituce používá údaje, které jsou sdíleny mezi institucemi, musí splňovat tyto požadavky:
a)
ratingové systémy a kritéria ostatních institucí v daném seskupení jsou podobná jejím vlastním;
b)
seskupení reprezentuje portfolio, pro něž jsou sdílené údaje použity;
c)
sdílené údaje používá instituce pro své odhadování soustavně;
d)
instituce je i nadále odpovědná za spolehlivost svých ratingových systémů;
e)
instituce dostatečně rozumí svým ratingovým systémům, včetně toho, že je schopna efektivně sledovat a kontrolovat ratingový proces.
Článek 180
Specifické požadavky týkající se odhadu PD
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se odhadu PD pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a pro akciové expozice v případech, kdy instituce používá metodu PD/LGD uvedenou v čl. 155 odst. 3:
a)
instituce odhadují hodnoty PD pro stupně dlužníků z dlouhodobých průměrů jednoletých poměrů selhání. Odhady PD pro dlužníky, kteří jsou vysoce zadluženi, nebo pro dlužníky, jejichž aktiva jsou tvořena převážně obchodními aktivy, odrážejí výkonnost podkladových aktiv na základě časových období krizové volatilility;
b)
u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu mohou instituce odhadnout EL pro stupně dlužníků z dlouhodobých průměrů skutečných jednoletých poměrů selhání;
c)
pokud instituce odvozuje dlouhodobé průměrné odhady PD a LGD pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu z odhadu EL a příslušného odhadu PD nebo LGD, pak postup odhadu celkové ztráty splňuje obecné standardy pro odhad PD a LGD stanovené v této části a výsledek musí být v souladu s konceptem LGD uvedeným v čl. 181 odst. 1 písm. a);
d)
instituce používají metody odhadu PD pouze společně s podpůrnou analýzou. Instituce si je vědoma významu osobního posouzení při kombinování výsledků různých metod a při úpravách v důsledku omezenosti daných metod a informací;
e)
používá-li instituce k odhadování PD vlastní historické údaje o selháních, potom tyto odhady odrážejí standardy pro upisování a veškeré rozdíly mezi ratingovým systémem, který tyto údaje poskytl, a aktuálně používaným ratingovým systémem. Pokud byly standardy pro upisování či ratingové systémy změněny, instituce je ve svém odhadování PD konzervativnější;
f)
pokud instituce spojuje své interní ratingové stupně se stupnicí užívanou externí ratingovou agenturou či podobnými organizacemi, nebo je k takové stupnici přiřazuje, a poté přiděluje poměr selhání zaznamenaný u ratingových stupňů externí organizace svým vlastním stupňům, musí být toto přiřazování založeno na porovnání interních ratingových kritérií a kritérií používaných danou externí organizací a na porovnání interních a externích ratingů jakýchkoli společných dlužníků. Přitom se instituce vyvaruje zkreslení či rozporů v metodě přiřazování nebo v podkladových údajích. Kritéria externí organizace, z nichž vycházejí údaje používané ke kvantifikaci, se zaměřují pouze na riziko selhání a neodrážejí charakteristiky transakcí. Analýzy provedené institucí obsahují srovnání používaných definic selhání s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v článku 178. Instituce zásady přiřazování zaznamená;
g)
používá-li instituce statistické modely pro prognózu selhání, smí odhadovat hodnoty PD jako prostý průměr odhadů pravděpodobnosti selhání u jednotlivých dlužníků v daném ratingovém stupni. Používá-li instituce modely pravděpodobnosti selhání pro tento účel, splňuje standardy uvedené v článku 174;
h)
bez ohledu na to, zda instituce pro účely odhadování PD používá externí, interní nebo sdílené zdroje údajů nebo jejich kombinaci, je délka příslušné historické časové řady alespoň pro jeden z těchto zdrojů minimálně pět let. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období. Toto písmeno se vztahuje rovněž na metodu PD/LGD u akcií. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které neobdržely svolení příslušného orgánu podle článku 143 k použití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů, použít při uplatňování přístupu IRB odpovídající údaje za období dvou let. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
2. V případě retailových expozic se použijí tyto požadavky:
a)
instituce odhadují hodnoty PD pro stupně nebo seskupení dlužníků z dlouhodobých průměrů jednoletých poměrů selhání;
b)
odhady PD mohou být rovněž odvozeny z odhadu celkové ztráty a z příslušných odhadů LGD;
c)
převažujícím zdrojem informací instituce pro odhadování charakteristik ztráty jsou interní údaje pro zařazování expozic do stupňů nebo seskupení. Instituce mohou pro kvantifikaci použít externí údaje (včetně sdílených údajů) nebo statistické modely, za předpokladu, že existují obě tyto silné vazby:
i)
mezi procesem zařazování expozic do stupňů nebo seskupení v instituci a procesem, který používá daný externí zdroj údajů; a
ii)
mezi interním rizikovým profilem instituce a složením externích údajů;
d)
pokud instituce odvozuje dlouhodobé průměrné odhady PD a LGD pro retailové expozice z odhadu celkové ztráty a příslušného odhadu PD nebo LGD, pak postup odhadu celkové ztráty splňuje obecné standardy pro odhad PD a LGD stanovené v této části a výsledek je v souladu s konceptem LGD uvedeným v čl. 181 odst. 1 písm. a);
e)
bez ohledu na to, zda instituce pro účely odhadování charakteristik ztráty používá externí, interní nebo sdílené zdroje údajů nebo jejich kombinaci, délka podkladové historické časové řady činí minimálně pět let alespoň pro jeden z těchto zdrojů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období. Instituce nemusí přikládat historickým údajům stejný význam, pokud novější údaje předpovídají ztrátovost lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za dvouleté období. Období, které je zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let;
f)
instituce rozpoznávají a analyzují očekávané změny rizikových parametrů v průběhu trvání úvěrových expozic (sezónní vlivy).
V případě retailových pohledávek nabytých za úplatu mohou instituce používat externí i interní referenční údaje. Instituce pro porovnání použijí veškeré relevantní zdroje údajů.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky, podle nichž mohou příslušné orgány udělit svolení uvedená v odst. 1 písm. h) a odst. 2 písm. e);
b)
metodiky, podle nichž příslušné orgány posoudí metodiku instituce používanou k odhadům PD podle článku 143.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 181
Specifické požadavky týkající se vlastních odhadů LGD
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se vlastních odhadů LGD:
a)
instituce odhadují LGD pro stupně nebo seskupení transakcí na základě průměru skutečných hodnot LGD v jednotlivých stupních nebo seskupeních transakcí za použití všech selhání zjištěných ze zdrojů údajů (průměr vážený počty selhání);
b)
instituce použijí odhady LGD pro případ hospodářského poklesu, jsou-li konzervativnější než dlouhodobá průměrná úroveň. Pokud se očekává, že výstupem ratingového systému budou dlouhodobě konstantní skutečné hodnoty LGD pro jednotlivé stupně nebo seskupení, provedou instituce úpravy svých odhadů rizikových parametrů pro jednotlivé stupně nebo seskupení, aby omezily dopad hospodářského poklesu na kapitál;
c)
instituce zohlední stupeň jakékoli závislosti mezi rizikem dlužníka a rizikem kolaterálu nebo poskytovatele kolaterálu. K případům, u kterých je zjevný vysoký stupeň závislosti, se přistupuje konzervativně;
d)
při svém posuzování LGD přistupuje instituce k nesouladu měn mezi podkladovým závazkem a kolaterálem konzervativně;
e)
pokud odhady LGD zohledňují existenci kolaterálu, nejsou tyto odhady založeny výlučně na odhadované tržní hodnotě kolaterálu. Odhady LGD zohledňují dopad potenciální neschopnosti institucí získat okamžitou kontrolu nad svým kolaterálem a realizovat jej;
f)
pokud odhady LGD berou v úvahu existenci kolaterálu, stanoví instituce interní požadavky na řízení kolaterálu, právní jistotu a řízení rizika, které se obecně shodují s těmi, které jsou uvedeny v kapitole 4 oddílu 3;
g)
pokud instituce zohledňuje kolaterál při určování hodnoty expozice pro účely úvěrového rizika protistrany podle kapitoly 6 oddílu 5 nebo 6, žádnou částku, u níž očekává, že bude z kolaterálu získána, nezohlední při odhadech LGD;
h)
ve specifickém případě expozic, u nichž již došlo k selhání, použije instituce součet svého nejlepšího odhadu očekávané ztráty pro každou expozici vzhledem k daným ekonomickým podmínkám a stavu expozice a svého odhadu zvýšení ztrátovosti způsobeného možnými dalšími neočekávanými ztrátami v průběhu vymáhání dlužných částek, tj. v období mezi datem selhání a konečnou likvidací expozice;
i)
nesplacené zpožděné poplatky, které se promítly do výkazu zisků a ztrát instituce, se ve stejném rozsahu zahrnou do expozice a výše ztráty dané instituce;
j)
pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vycházejí odhady LGD z údajů za minimálně pětileté období, přičemž po zavedení se období každoročně prodluží o jeden další rok, dokud není dosaženo období minimálně sedmi let v případě alespoň jednoho ze zdrojů údajů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období.
2. V případě retailových expozic mohou instituce učinit následující:
a)
odvodit odhady LGD ze skutečné ztráty a z příslušných odhadů PD;
b)
zohlednit budoucí čerpání buď ve svých odhadech konverzních faktorů, nebo ve svých odhadech LGD;
c)
u retailových pohledávek nabytých za úplatu používat pro odhady LGD externí i interní referenční údaje.
U retailových expozic vycházejí odhady LGD z údajů za období minimálně pěti let. Instituce nemusí přikládat historickým údajům stejný význam, pokud novější údaje předpovídají ztrátovost lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za dvouleté období. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
povaha, závažnost a trvání hospodářského poklesu uvedeného v odstavci 1;
b)
podmínky, za nichž příslušný orgán může povolit a instituce podle odstavce 3 používat příslušné údaje za dvouleté období v případě, že uplatňuje přístup IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 182
Specifické požadavky týkající se vlastních odhadů konverzních faktorů
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se vlastních odhadů konverzních faktorů:
a)
instituce odhadují konverzní faktory pro jednotlivé stupně nebo seskupení transakcí na základě průměru skutečných konverzních faktorů v jednotlivých stupních nebo seskupeních transakcí za použití průměru váženého počty selhání podle všech selhání zjištěných ze zdrojů údajů;
b)
instituce použijí odhady konverzních faktorů pro případ hospodářského poklesu, jsou-li konzervativnější než dlouhodobá průměrná úroveň. Pokud se očekává, že výstupem ratingového systému budou dlouhodobě konstantní skutečné konverzní faktory pro jednotlivé ratingové stupně nebo seskupení, provedou instituce úpravy svých odhadů rizikových parametrů pro jednotlivé stupně nebo seskupení, aby omezily dopad hospodářského poklesu na kapitál;
c)
odhady konverzních faktorů provedené institucemi odrážejí možnost dodatečných čerpání dlužníkem až do okamžiku, kdy dojde k selhání, a také po tomto okamžiku. Pokud lze reálně předpokládat silnou pozitivní korelaci mezi četností selhání a rozpětím konverzního faktoru, odhad konverzního faktoru musí být konzervativnější;
d)
při odhadování konverzních faktorů instituce zohlední vlastní specifické zásady a strategie používané v souvislosti se sledováním účtů a zpracováváním plateb. Instituce vezmou také v úvahu svou schopnost a ochotu zabránit dalšímu čerpání prostředků v situaci krátce před selháním, jako je porušení smluvních podmínek nebo jiné technicky podmíněné případy selhání;
e)
instituce mají odpovídající systémy a postupy pro sledování objemů transakcí, aktuálních dlužných částek v porovnání s přislíbenými nástroji a změnami dlužné částky u jednotlivých dlužníků a stupňů. Instituce je schopna každodenně sledovat aktuální stav zůstatků;
f)
pokud instituce používají rozdílné odhady konverzních faktorů pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a pro interní účely, zaznamenají tuto skutečnost a odůvodní ji.
2. Pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vycházejí odhady konverzních faktorů z údajů za minimálně pětileté období, přičemž po zavedení se období každoročně prodlouží o jeden další rok, dokud není dosaženo období minimálně sedmi let v případě alespoň jednoho ze zdrojů údajů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období.
3. Pro retailové expozice mohou instituce zohlednit budoucí čerpání buď ve svých odhadech konverzních faktorů, nebo ve svých odhadech LGD.
Odhady konverzních faktorů pro retailové expozice vycházejí z údajů za minimálně pětileté období. Odchylně od odst. 1 písm. a) nemusí instituce přikládat historickým údajům stejný význam, pokud lze pomocí novějších údajů čerpání předpovědět lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za období dvou let. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
povaha, závažnost a trvání hospodářského poklesu uvedeného v odstavci 1;
b)
podmínky, za nichž příslušný orgán může povolit a instituce použít odpovídající údaje za období dvou let v době, kdy instituce poprvé uplatní přístup IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 183
Požadavky týkající se hodnocení vlivu záruk a úvěrových derivátů na expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám, u nichž se používají vlastní odhady LGD, a pro retailové expozice
1. V souvislosti se způsobilými ručiteli a zárukami se použijí tyto požadavky:
a)
instituce mají jasně stanovená kritéria pro typy ručitelů, které uznávají pro výpočet objemů rizikově vážených expozic;
b)
pro uznané ručitele se použijí stejná pravidla jako pro dlužníky, jak je uvedeno v článcích 171, 172 a 173;
c)
záruka je zaznamenaná písemně, není vypověditelná ze strany ručitele, je platná, dokud není závazek plně splacen (v závislosti na výši a době platnosti záruky) a je na ručiteli právně vymahatelná v jurisdikci, kde ručitel disponuje aktivy, jež by mohla být z rozhodnutí soudu zadržena a realizována. Podmíněné záruky, podle jejichž podmínek nemusí být ručitel povinen dostát svým závazkům, mohou být uznány s výhradou svolení příslušných orgánů. Kritéria přiřazování ke stupňům odpovídajícím způsobem zohlední jakékoli možné omezení vlivu snižování rizika.
2. Instituce má jasně stanovená kritéria pro úpravy stupňů, seskupení nebo odhadů LGD a v případě retailových expozic a způsobilých pohledávek nabytých za úplatu také pro proces zařazování expozic do stupňů nebo seskupení, aby byl zohledněn vliv záruk na výpočet objemů rizikově vážených expozic. Tato kritéria jsou v souladu s požadavky stanovenými v článcích 171, 172 a 173.
Daná kritéria jsou realistická a věrohodná. Berou v úvahu schopnost a ochotu ručitele dostát svým závazkům, pravděpodobné načasování plateb od ručitele, míru korelace mezi schopností ručitele dostát svým závazkům a schopností dlužníka splácet a rozsah, v němž přetrvává zbytkové riziko dlužníka.
3. Požadavky týkající se záruk uvedené v tomto článku se použijí rovněž na úvěrové deriváty s jedním dlužníkem. V případě nesouladu mezi podkladovým závazkem a referenčním závazkem úvěrového derivátu nebo závazkem používaným pro určení, zda nastala úvěrová událost, se použijí požadavky stanovené v čl. 216 odst. 2. V případě retailových expozic a způsobilých pohledávek nabytých za úplatu se tento odstavec použije pro proces zařazování expozic do stupňů či seskupení.
Kritéria zohledňují strukturu vyplácení úvěrového derivátu a konzervativně hodnotí vliv, který má tato struktura na úroveň a časový rozvrh splátek. Instituce zohlední rozsah, v němž přetrvávají další formy zbytkového rizika.
4. Požadavky stanovené v odstavcích 1 až 3 se nepoužijí pro záruky poskytnuté institucemi, ústředními vládami a centrálními bankami a podniky, které splňují požadavky stanovené v čl. 201 odst. 1 písm. g), pokud instituce obdržela svolení používat standardizovaný přístup pro expozice vůči těmto subjektům podle článků 148 a 150. V tomto případě se použijí požadavky kapitoly 4.
5. V případě retailových záruk se požadavky stanovené v odstavcích 1, 2 a 3 rovněž použijí na zařazování expozic do stupňů nebo seskupení a při odhadování PD.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem k upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány mohou povolit, aby byly uznány podmíněné záruky.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 184
Požadavky týkající se pohledávek nabytých za úplatu
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními u pohledávek nabytých za úplatu instituce zajistí splnění podmínek stanovených v odstavcích 2 až 6.
2. Struktura transakce zajišťuje, že instituce má za všech předvídatelných okolností skutečné právo vlastnit a kontrolovat veškeré peněžní plnění z těchto pohledávek. Pokud dlužník provádí přímé platby vůči prodávajícímu nebo obsluhovateli, instituce pravidelně prověřuje, že platby jsou vypořádávány úplně a v rámci smluvně dohodnutých podmínek. Instituce má postupy zajišťující, že vlastnické právo k pohledávkám a peněžní plnění jsou chráněny před vyhlášením úpadku nebo právním napadením, které by mohlo podstatně zpozdit schopnost věřitele zpeněžit nebo postoupit pohledávky, případně udržet si kontrolu nad peněžním plněním.
3. Instituce sleduje kvalitu pohledávek nabytých za úplatu i finanční situaci prodávajícího a obsluhovatele. Přitom platí, že:
a)
instituce vyhodnocuje korelaci mezi kvalitou pohledávek nabytých za úplatu a finanční situací prodejce i obsluhovatele a má interní zásady a postupy, které zajistí odpovídající ochranu před všemi nepředvídatelnými událostmi a zahrnují přidělení interního ratingu každému prodávajícímu a obsluhovateli;
b)
instituce má jasné a účinné zásady a postupy pro určení způsobilosti prodávajícího a obsluhovatele. Instituce nebo její zmocněnec provádí pravidelné přezkumy prodávajících a obsluhovatelů s cílem prověřit přesnost zpráv vydávaných prodávajícím nebo obsluhovatelem, odhalit podvody nebo provozní slabiny a prověřit kvalitu úvěrových zásad prodávajícího a inkasních zásad a postupů obsluhovatele. Výsledky těchto přezkumů se zaznamenají;
c)
instituce vyhodnocuje charakteristiky seskupení pohledávek nabytých za úplatu, včetně přečerpání záloh; historii nedoplatků, ohrožených pohledávek a opravných položek na ohrožené pohledávky prodejce; podmínky plateb a potenciální protiúčty;
d)
instituce má účinné zásady a postupy pro souhrnné sledování koncentrací jednoho dlužníka v rámci jednoho seskupení pohledávek nabytých za úplatu i mezi jednotlivými seskupeními pohledávek nabytých za úplatu;
e)
instituce si zajistí ze strany obsluhovatele přísun včasných a dostatečně podrobných zpráv o stárnutí a rozmělnění pohledávek, aby mohla zajistit splnění svých kritérií způsobilosti a procesů postoupení pohledávek nabytých za úplatu a účinně sledovat a potvrdit podmínky prodeje a rozmělnění pro prodávajícího.
4. Instituce má systémy a postupy pro včasné odhalení zhoršování finanční situace prodávajícího a kvality pohledávek nabytých za úplatu a pro aktivní vypořádání se s nově vznikajícími problémy. Instituce má zejména jasné a účinné zásady, postupy a informační systémy ke sledování porušování smluvních podmínek a jasné a účinné zásady a postupy pro podniknutí právních kroků a zacházení s problémovými pohledávkami nabytými za úplatu.
5. Instituce má jasné a účinné zásady a postupy týkající se kontroly pohledávek nabytých za úplatu, úvěrů a plateb v hotovosti. Písemné interní zásady upřesní zejména všechny podstatné prvky programu nabývání pohledávek za úplatu, včetně výše záloh, způsobilého kolaterálu, nezbytných záznamů, omezení koncentrací a způsobu zacházení s peněžním plněním. Tyto prvky odpovídajícím způsobem zohledňují veškeré relevantní a podstatné faktory, včetně finanční situace prodávajícího a obsluhovatele, koncentrace rizika a trendů v kvalitě pohledávek nabytých za úplatu a v portfoliu klientů daného prodejce, přičemž interní systémy zajišťují, že finanční prostředky jsou poskytovány pouze proti přesně stanovenému doprovodnému kolaterálu a záznamům.
6. Instituce má účinný interní proces hodnocení toho, jak jsou dodržovány všechny interní strategie a postupy. Tento proces zahrnuje pravidelné kontroly všech kritických fází programu nabývání pohledávek za úplatu, ověření oddělení funkcí hodnocení prodávajícího a obsluhovatele a hodnocení dlužníka a hodnocení prodávajícího a obsluhovatele a auditu prodávajícího a obsluhovatele, jakož i hodnocení činnosti provozních útvarů se zvláštním důrazem na kvalifikaci, zkušenosti a počet pracovníků a hodnocení podpůrných automatických systémů.
Pododdíl 3
Validace vlastních odhadů
Článek 185
Validace vlastních odhadů
Instituce validují své vlastní odhady v souladu s těmito požadavky:
a)
instituce mají spolehlivé systémy sloužící k vyhodnocení přesnosti a konzistentnosti ratingových systémů, procesů a odhadů všech relevantních rizikových parametrů. Interní proces validace instituci umožňuje, aby posuzovala fungování systémů interního ratingu a odhadování rizika soustavně a účelně;
b)
instituce pravidelně porovnávají skutečné poměry selhání s odhadovanými hodnotami PD pro každý stupeň, a jsou-li skutečné poměry selhání mimo očekávané rozmezí pro daný stupeň, analyzují konkrétní důvody této odchylky. Instituce, které používají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, provádějí také analogickou analýzu těchto odhadů. Tato srovnání vycházejí z historických údajů, které se vztahují k co nejdelšímu časovému úseku. Instituce zaznamenávají metody a údaje použité pro tato srovnání. Analýza a záznamy se aktualizují minimálně jednou ročně;
c)
instituce používají rovněž další kvantitativní nástroje validace a srovnání s relevantními externími zdroji údajů. Analýza vychází z údajů vhodných pro dané portfolio, pravidelně aktualizovaných a pokrývajících odpovídající období sledování. Interní posouzení výkonnosti ratingových systémů vychází z co nejdelšího časového úseku;
d)
metody a údaje používané pro kvantitativní validaci se používají soustavně. Změny v údajích (týkající se jak zdrojů údajů, tak období) a metodách odhadování a validace se zaznamenávají;
e)
instituce mají řádné interní standardy pro případy, kdy odchylky skutečných hodnot PD, LGD, konverzních faktorů a celkové ztráty (při použití EL) od očekávaných hodnot jsou natolik výrazné, že zpochybňují platnost odhadů. Tyto standardy berou v úvahu hospodářské cykly a podobnou systematickou proměnlivost v historii selhání. Jsou-li skutečné hodnoty stále vyšší než očekávané hodnoty, instituce upraví odhady směrem nahoru, aby odrážely historii selhání a ztráty.
Pododdíl 4
Požadavky na akciové expozice v rámci metody interních modelů
Článek 186
Kapitálové požadavky a kvantifikace rizika
Pro účely výpočtu kapitálových požadavků instituce splňují tyto standardy:
a)
odhad potenciální ztráty je dostatečně odolný vůči nepříznivým pohybům trhu souvisejícím s dlouhodobým rizikovým profilem specifických podílů držených institucí. Údaje, jež zachycují rozdělení výnosů, pokrývají nejdelší časový úsek, pro nějž jsou údaje k dispozici a věrohodně zobrazují rizikový profil specifických akciových expozic instituce. Používané údaje jsou dostačující na to, aby poskytovaly konzervativní, statisticky spolehlivé a stabilní odhady ztráty, které nejsou založeny pouze na subjektivní úvaze nebo osobním rozhodnutí. Předpoklad šoku dává konzervativní odhad potenciální ztráty pro příslušný dlouhodobý tržní nebo hospodářský cyklus. Instituce spojí empirickou analýzu dostupných údajů s úpravami, které vycházejí z celé řady faktorů, aby tak získala přiměřeně realistické a konzervativní výstupy modelu. Při vytváření modelů hodnot v riziku (VaR) pro odhad potenciálních čtvrtletních ztrát mohou instituce použít čtvrtletní údaje nebo převést údaje z kratšího období na čtvrtletní ekvivalent za použití analyticky vhodné metody podpořené empirickými důkazy a pomocí myšlenkového postupu a analýzy, které jsou dobře rozvinuty a zaznamenány. Tento přístup se používá konzervativně a soustavně. Je-li k dispozici jen omezený objem relevantních údajů, počíná si instituce přiměřeně konzervativně;
b)
používané modely jsou schopny odpovídajícím způsobem zachytit všechna podstatná rizika spojená s výnosy akcií, včetně obecného tržního rizika a specifického rizika akciového portfolia instituce. Interní modely adekvátně objasňují cenové změny v průběhu času, zachycují rozsah a změny ve složení potenciálních koncentrací a jsou odolné vůči nepříznivému tržnímu prostředí. Soubor rizikových expozic, z něhož pochází vzorek údajů použitý k vypracování odhadů, vystihuje soubory akciových expozic instituce nebo je s nimi alespoň srovnatelný;
c)
interní model odpovídá rizikovému profilu a složitosti akciového portfolia instituce. Vlastní-li instituce podstatné podíly, jejichž hodnoty jsou ze své podstaty vysoce nelineární, interní modely jsou navrženy tak, aby přiměřeně zachycovaly rizika spojená s takovými nástroji;
d)
přiřazování jednotlivých pozic k odhadům, tržním indexům a rizikovým faktorům je realistické, věrohodné a koncepčně správné;
e)
instituce pomocí empirických analýz prokáží vhodnost rizikových faktorů, včetně jejich schopnosti odrážet obecné i specifické riziko;
f)
odhady volatility výnosu akciových expozic zahrnují relevantní a dostupné údaje, informace a metody. Použijí se jak interní údaje podrobené nezávislému přezkumu, tak údaje z externích zdrojů, včetně sdílených údajů;
g)
instituce má k dispozici propracovaný a komplexní program zátěžového testování.
Článek 187
Proces řízení rizika a kontrolní mechanismy
Vzhledem k vývoji a použití interních modelů pro účely kapitálových požadavků zavádějí instituce zásady, postupy a kontrolní mechanismy, aby zajistily integritu modelu a procesu modelování. Tyto zásady, postupy a kontrolní mechanismy zahrnují:
a)
plnou integraci interního modelu do celkového řídicího informačního systému instituce a do řízení investičního akciového portfolia. Interní modely musí být plně integrovány do infrastruktury řízení rizik instituce, zejména jsou-li používány pro měření a hodnocení výkonnosti akciového portfolia, včetně rizikově upravené výkonnosti, alokaci ekonomického kapitálu do akciových expozic a hodnocení celkové kapitálové přiměřenosti a procesu řízení investic;
b)
zavedené systémy řízení, postupy a kontrolní funkce pro zajištění pravidelného a nezávislého přezkumu všech prvků interního procesu modelování, včetně schvalování revizí modelu, prověřování vstupů modelu a přezkumu výstupů modelu, jako například přímého ověření výpočtů rizika. Tyto přezkumy hodnotí přesnost, úplnost a vhodnost vstupů a výsledků modelu a zaměřují se na nalezení a omezení potenciálních chyb spojených se známými slabinami modelu a na odhalení jeho neznámých slabých stránek. Tyto přezkumy může provádět nezávislý interní útvar nebo nezávislá externí třetí strana;
c)
odpovídající systémy a postupy sledování investičních limitů a rizika u akciových expozic;
d)
útvary odpovědné za tvorbu a použití modelu jsou funkčně nezávislé na útvarech odpovědných za řízení jednotlivých investic;
e)
osoby odpovědné za některou součást procesu modelování mají odpovídající kvalifikaci. Vedení přidělí útvaru odpovědnému za modelování dostatečně schopné a kvalifikované pracovníky.
Článek 188
Validace a záznamy
Instituce mají spolehlivé systémy pro validaci přesnosti a konzistentnosti svých interních modelů a procesů modelování. Veškeré podstatné prvky interních modelů, procesů modelování a validace se zaznamenávají.
Validace a záznamy institucí týkající se interních modelů a procesů modelování splňují tyto požadavky:
a)
k posouzení výkonnosti svých interních modelů a procesů používá instituce interní proces validace soustavně a věrohodným způsobem;
b)
metody a údaje používané pro kvantitativní validaci se používají soustavně. Změny týkající se metod odhadování a validace a změny týkající se údajů (jak jejich zdrojů, tak období) se zaznamenávají;
c)
instituce pravidelně porovnávají skutečné výnosy akcií, které se vypočítají pomocí realizovaných a nerealizovaných zisků a ztrát, s modelovými odhady. Tato srovnání vycházejí z historických údajů, které se vztahují k co nejdelšímu časovému úseku. Instituce zaznamenávají metody a údaje použité pro tato srovnání. Analýza a záznamy se aktualizují minimálně jednou ročně;
d)
instituce využívají ostatní kvantitativní nástroje validace a srovnání s externími zdroji údajů. Analýza vychází z údajů vhodných pro dané portfolio, pravidelně aktualizovaných a pokrývajících odpovídající období sledování. Interní posouzení výkonnosti modelů prováděné institucemi je založeno na co nejdelším časovém úseku;
e)
instituce mají řádné interní standardy pro řešení situací, kdy srovnání skutečných výnosů akcií s odhady modelů zpochybňuje platnost odhadů nebo modelů. Tyto standardy berou v úvahu hospodářské cykly a podobnou systematickou proměnlivost ve výnosech akcií. Veškeré úpravy interních modelů provedené na základě revizí modelů se zaznamenají a musí být konzistentní se standardy pro revizi modelů dané instituce;
f)
interní model a proces modelování se zaznamená, a to včetně povinností osob účastnících se modelování a procesů schvalování a revize modelů.
Pododdíl 5
Interní správa a řízení a dohled
Článek 189
Správa a řízení společnosti
1. Všechny podstatné aspekty ratingových procesů a procesů odhadu schvaluje vedoucí orgán instituce nebo jím jmenovaný výbor a vrcholné vedení. Tyto osoby mají obecné vědomosti o ratingových systémech instituce a plně chápou informace obsažené ve zprávách pro vedení, které se systémy zabývají.
2. Vrcholné vedení plní tyto požadavky:
a)
upozorňuje vedoucí orgán nebo jím jmenovaný výbor na podstatné změny nebo výjimky v zavedených zásadách, které podstatným způsobem ovlivní fungování ratingových systémů instituce;
b)
dobře rozumí koncepci a fungování ratingových systémů;
c)
trvale zajišťuje řádné fungování ratingových systémů.
Útvary řízení úvěrového rizika pravidelně informují vrcholné vedení o fungování ratingového procesu, oblastech vyžadujících zlepšení a krocích směřujících k nápravě dříve zjištěných nedostatků.
3. Analýza profilu úvěrového rizika dané instituce, která vychází z interních ratingů, je důležitou součástí zpráv pro vedení. Zprávy obsahují alespoň rizikové profily jednotlivých stupňů, přechody mezi stupni, odhad příslušných parametrů pro jednotlivé stupně a srovnání očekávaných a skutečných poměrů selhání a případně, používají-li se vlastní odhady, očekávaných a skutečných LGD a očekávaných a skutečných konverzních faktorů, a výsledky zátěžových testů. Četnost zpráv závisí na významu a typu informací a na postavení příjemce.
Článek 190
Řízení úvěrového rizika
1. Útvar řízení úvěrového rizika je nezávislý na pracovnících a členech vedení odpovědných za vznik a obnovu expozic a podléhá přímo vrcholnému vedení. Útvar je odpovědný za koncepci nebo výběr, realizaci, dohled a fungování ratingových systémů. Pravidelně vydává a analyzuje zprávy o výstupech ratingových systémů.
2. Útvar řízení úvěrového rizika je odpovědný za:
a)
testování a sledování stupňů a seskupení;
b)
zpracování a analýzu souhrnných zpráv o ratingových systémech instituce;
c)
prováděcí postupy sloužící k ověření, zda definice stupňů a seskupení jsou soustavně používány všemi útvary a pro všechny zeměpisné oblasti;
d)
přezkum a záznamy všech změn týkajících se ratingového procesu, včetně důvodů, které k těmto změnám vedly;
e)
přezkum ratingových kritérií s cílem zjistit, zda zůstávají vhodná pro předpověď rizika. Změny v ratingovém procesu, kritériích nebo jednotlivých ratingových parametrech se zaznamenávají a uchovávají;
f)
aktivní účast na tvorbě či výběru, realizaci a validaci modelů používaných v ratingovém procesu;
g)
dohled nad modely používanými v ratingovém procesu;
h)
průběžnou kontrolu a úpravy modelů používaných v ratingovém procesu.
3. Instituce, které používají sdílené údaje podle čl. 179 odst. 2, mohou zadat externím subjektům tyto úkoly:
a)
zpracování informací týkajících se testování a sledování stupňů a seskupení;
b)
zpracování souhrnných zpráv o ratingových systémech instituce;
c)
zpracování informací týkajících se přezkumu ratingových kritérií za účelem zjištění, zda zůstávají vhodná pro předpověď rizika;
d)
záznamy změn ratingového procesu, kritérií či jednotlivých ratingových parametrů;
e)
zpracování informací týkajících se průběžné kontroly a úpravy modelů používaných v ratingovém procesu.
4. Instituce, které využijí odstavce 3, zajistí, aby příslušné orgány měly přístup ke všem relevantním informacím třetí strany, které jsou nezbytné ke kontrole splnění požadavků, a aby příslušné orgány mohly provádět kontroly na místě ve stejném rozsahu jako v instituci.
Článek 191
Interní audit
Interní audit nebo jiná srovnatelná nezávislá auditorská jednotka prověří alespoň jednou ročně ratingové systémy instituce a jejich fungování, včetně provádění úvěrových obchodů a odhadů PD, LGD, EL a konverzních faktorů. Oblasti prověřování zahrnují i dodržování všech příslušných požadavků.
KAPITOLA 4
Snižování úvěrového rizika
Oddíl 1
Definice a všeobecné požadavky
Článek 192
Definice
Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„institucí poskytující úvěr“ instituce, která má danou expozici;
2)
„zajištěnou úvěrovou transakcí“ jakákoliv transakce, na jejímž základě vzniká expozice zajištěná kolaterálem, aniž má instituce má právo obdržet rozpětí alespoň jednou denně;
3)
„transakcí na kapitálovém trhu“ jakákoliv transakce, na jejímž základě vzniká expozice zajištěná kolaterálem s tím, že instituce má právo obdržet rozpětí alespoň jednou denně;
4)
„podkladovým subjektem kolektivního investování“ subjekt kolektivního investování, do jehož akcií nebo podílových jednotek investoval jiný subjekt kolektivního investování.
Článek 193
Zásady pro uznávání účinku technik snižování úvěrového rizika
1. Žádné expozici, u které instituce získá snížení úvěrového rizika, nesmí být přiřazen vyšší objem rizikově vážené expozice nebo výše očekávané ztráty, než u jinak totožné expozice, u níž instituce nemá žádné snížení úvěrového rizika.
2. Jestliže objem rizikově vážené expozice již bere v úvahu zajištění úvěrového rizika buď podle kapitoly 2, nebo případně kapitoly 3, instituce ve výpočtech podle této kapitoly nevezme zajištění úvěrového rizika v úvahu.
3. Pokud jsou požadavky ustanovení oddílů 2 a 3 splněny, instituce mohou pozměnit výpočet objemů rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle přístupu IRB v souladu s ustanoveními oddílů 4, 5 a 6.
4. Instituce zacházejí s hotovostí, cennými papíry či komoditami nakoupenými, vypůjčenými nebo obdrženými v rámci repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit jako s kolaterálem.
5. Instituce, která počítá objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a má více než jednu formu snižování úvěrového rizika, které se týkají jedné expozice, provede oba tyto postupy:
a)
rozdělí expozici do částí, na něž se vztahuje příslušný typ nástroje snižování úvěrového rizika;
b)
vypočítá objem rizikově vážené expozice zvlášť pro každou část získanou v písmenu a) podle ustanovení kapitoly 2 a této kapitoly.
6. Pokud instituce, která počítá objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, pokrývá jednu expozici zajištěním úvěrového rizika poskytnutým jedním poskytovatelem zajištění a s různými dobami splatnosti, provede oba tyto postupy:
a)
rozdělí expozici na části kryté příslušným nástrojem snižování úvěrového rizika;
b)
vypočítá objem rizikově vážené expozice zvlášť pro každou část získanou v písmenu a) podle ustanovení kapitoly 2 a této kapitoly.
Článek 194
Zásady, jimiž se řídí způsobilost technik snižování úvěrového rizika
1. Technika používaná pro zajištění úvěrového rizika spolu s provedenými akcemi a kroky, jakož i postupy a zásadami realizovanými institucí poskytující úvěr musí vést k vytvoření takových ujednání o zajištění úvěrového rizika, která jsou právně účinná a vymahatelná podle všech příslušných právních řádů.
Instituce poskytující úvěr poskytne na žádost příslušného orgánu nejaktuálnější verzi nezávislého, písemného a odůvodněného právního stanoviska či stanovisek, jichž použila k určení toho, zda její ujednání o zajištění úvěrového rizika splňuje či splňují podmínky stanovené v prvním pododstavci.
2. Instituce poskytující úvěr učiní všechny náležité kroky, aby zajistila účinnost ujednání o zajištění úvěrového rizika a aby pokryla rizika, jichž se ujednání týká.
3. Instituce případně mohou zohlednit majetkové zajištění úvěrového rizika při výpočtu účinku snižování úvěrového rizika, pouze pokud aktiva pro zajištění splňují obě tyto podmínky;
a)
jsou zařazena na seznam způsobilých aktiv stanovených v článcích 197 až 200; a
b)
jsou dostatečně likvidní a jejich hodnota v průběhu času dostatečně stabilní tak, aby poskytovala vhodnou úroveň jistoty ohledně dosaženého zajištění úvěrového rizika s přihlédnutím k přístupu, který se používá k výpočtu objemů rizikově vážených expozic, a k povolené míře uznatelnosti.
4. Instituce mohou zohlednit majetkové zajištění úvěrového rizika při výpočtu účinku snižování úvěrového rizika, pouze pokud má instituce poskytující úvěr právo v případě selhání, platební neschopnosti nebo konkursu nebo v případě jiné smluvně stanovené úvěrové události dlužníka, případně správce kolaterálu, aktiva, která byla poskytnuta jako zajištění, ve vhodném okamžiku realizovat nebo zadržet. Stupeň korelace mezi hodnotou aktiva, které poskytuje zajištění úvěru, a úvěrovou kvalitou dlužníka nesmí být nepřiměřeně vysoký.
5. V případě osobního zajištění úvěrového rizika bude poskytovatel zajištění považován za způsobilého poskytovatele zajištění pouze v případě, že poskytovatel zajištění je uveden na seznamu způsobilých poskytovatelů stanovených v článcích 201 nebo případně 202.
6. V případě osobního zajištění úvěrového rizika se dohoda o zajištění považuje za způsobilou dohodu o zajištění, pouze pokud splňuje obě tyto podmínky:
a)
je uvedena na seznamu způsobilých dohod o zajištění stanovených v článku 203 a čl. 204 odst. 1;
b)
je právně účinná a vymahatelná podle příslušných právních řádů, aby poskytovala vhodnou úroveň jistoty ohledně dosaženého zajištění úvěrového rizika s přihlédnutím k přístupu, který se používá k výpočtu objemů rizikově vážených expozic, a k povolené míře uznatelnosti;
c)
poskytovatel zajištění splňuje kritéria stanovená v odstavci 5.
7. Zajištění úvěrového rizika musí být v souladu s příslušnými požadavky uvedenými v oddíle 3.
8. Instituce musí být příslušným orgánům schopna prokázat, že zavedla přiměřené postupy pro řízení rizik, aby byla schopna kontrolovat ta rizika, jimž může být vystavena v důsledku uplatňování postupů pro snižování úvěrového rizika.
9. Bez ohledu na skutečnost, že snižování úvěrového rizika bylo vzato v úvahu pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a případně výpočtu výše očekávaných ztrát, musí instituce nadále provádět plné hodnocení úvěrového rizika podkladové expozice a musí být schopny prokázat příslušným orgánům, že tento požadavek splňují. V případě repo obchodů a půjček cenných papírů nebo půjček či výpůjček komodit bude za podkladovou expozici, pouze pro účely tohoto odstavce, považována čistá hodnota expozice.
10. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění toho, co představuje dostatečně likvidní aktiva a kdy mohou být hodnoty aktiv považovány za dostatečně stabilní pro účely odstavce 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. září 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Oddíl 2
Způsobilé formy snižování úvěrového rizika
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 195
Rozvahové započtení
Instituce může používat rozvahové započtení vzájemných pohledávek mezi ní a její protistranou jakožto způsobilou formu snižování úvěrového rizika.
Aniž je dotčen článek 196, lze uznat pouze do výše vzájemného hotovostního krytí mezi institucí a protistranou. Instituce mohou pozměnit objemy rizikově vážených expozic, a případně výši očekávaných ztrát pouze u úvěrů a vkladů, které samy obdržely a které jsou předmětem dohody o rozvahovém započtení.
Článek 196
Rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu
Instituce používající komplexní metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 223 mohou zohlednit dopady dvoustranných dohod o započtení týkajících se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu s protistranou. Aniž je dotčen článek 299, kolaterál a cenné papíry nebo komodity vypůjčené v rámci takovýchto dohod nebo transakcí musí splňovat požadavky ohledně způsobilosti kolaterálu uvedené v článcích 197 a 198.
Článek 197
Způsobilost kolaterálu pro účely všech přístupů a metod
1. Instituce mohou využívat následující položky jako způsobilý kolaterál pro účely všech přístupů a metod:
a)
složená hotovost nebo hotovostní nástroje v držení instituce poskytující úvěr;
b)
dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou nebo exportní úvěrovou agenturou uznanou pro účely kapitoly 2, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 4 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči ústředním vládám a centrálním bankám podle kapitoly 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané institucemi, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči institucím podle kapitoly 2;
d)
dluhové cenné papíry vydané jinými subjekty, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2;
e)
dluhové cenné papíry s krátkodobým úvěrovým hodnocením vypracovaným externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah krátkodobých expozic podle kapitoly 2;
f)
akcie nebo konvertibilní dluhopisy zahrnované do hlavního indexu;
g)
zlato;
h)
sekuritizované pozice, které nejsou resekuritizovanými pozicemi, které mají externí úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, pokud byl tomuto hodnocení orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah sekuritizovaných expozic podle přístupu uvedeného v kapitole 5 oddíle 3 pododdíle 3.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) se do položky „dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami“ zahrnují následující:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionální vládou nebo místními orgány, pokud se s expozicemi vůči těmto orgánům zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci spadají, podle čl. 115 odst. 2;
b)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, které jsou posuzovány jako expozice vůči ústředním vládám podle čl. 116 odst. 4;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2;
d)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními organizacemi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle článku 118;
3. Pro účely odst. 1 písm. c) se do položky „dluhové cenné papíry vydané institucemi“ zahrnují následující:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionální vládou nebo místními orgány jiné než dluhové cenné papíry uvedené v odst. 2 písm. a);
b)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, pokud se s expozicemi vůči těmto subjektům zachází podle čl. 116 odst. 1 a 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami jinými než těmi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2.
4. Instituce může používat dluhové cenné papíry, které jsou vydané jinými institucemi a které nemají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, jako způsobilý kolaterál, pokud tyto dluhové cenné papíry splňují všechna tato kritéria:
a)
jsou kotovány na uznané burze;
b)
jsou přednostním dluhem;
c)
všechny ostatní emise emitující instituce s ratingem, jež mají stejnou úroveň (přednosti), mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči institucím nebo krátkodobých expozic podle kapitoly 2;
d)
instituce poskytující úvěr nemá k dispozici žádné informace, podle nichž by emise měla obdržet úvěrové hodnocení nižší, než je uvedeno v písmenu c);
e)
tržní likvidita daného nástroje je pro tyto účely dostatečná.
5. Instituce mohou používat podílové jednotky nebo akcie subjektů kolektivního investování jako způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
podílové jednotky nebo akcie jsou denně kótovány na kapitálovém trhu;
b)
subjekty kolektivního investování se omezují na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle odstavců 1 a 2;
c)
subjekty kolektivního financování splňují podmínky stanovené v čl. 132 odst. 3.
Pokud subjekt kolektivního investování investuje do akcií nebo podílových jednotek jiného subjektu kolektivního investování, podmínky stanovené v písmenech a) až c) prvního pododstavce se použijí obdobně na každý podkladový subjekt kolektivního investování.
Použití derivátových nástrojů k zajištění povolených investic subjektem kolektivního investování není na újmu uznání podílových jednotek nebo akcií takového subjektu jakožto kolaterálu.
6. Pro účely odstavce 5, pokud subjekt kolektivního investování (dále jen „původní subjekt kolektivního investování“) nebo jeho podkladové subjekty kolektivního investování nejsou omezeny na investice do nástrojů, které jsou způsobilé podle odstavců 1 a 4, mohou instituce použít podílové jednotky nebo akcie tohoto subjektu kolektivního investování jako kolaterál na částku rovnající se hodnotě způsobilých aktiv, které tento subjekt kolektivního investování drží, za předpokladu, že subjekt kolektivního investování nebo kterýkoliv z jeho podkladových subjektů kolektivního investování investoval do neuznatelných aktiv v maximální míře povolené v rámci svého oprávnění.
Pokud jakýkoliv podkladový subjekt kolektivního investování má svoje vlastní podkladové subjekty kolektivního investování, mohou instituce použít podílové jednotky nebo akcie původního subjektu kolektivního investování jako způsobilý kolaterál za předpokladu, že používají metodiku stanovenou v prvním pododstavci.
Pokud mohou mít neuznatelná aktiva zápornou hodnotu v důsledku závazků nebo podmíněných závazků vyplývajících z vlastnictví, instituce učiní oba tyto kroky:
a)
vypočtou celkovou hodnotu neuznatelných aktiv;
b)
pokud částka získaná podle písmene a) je negativní, odečtou absolutní hodnotu částky od celkové hodnoty způsobilých aktiv.
7. Pokud jde o odst. 1 písm. b) až e), tak v případě, že cenný papír má dvě úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami, použijí instituce méně příznivé hodnocení. Pokud má cenný papír více než dvě úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami, instituce použijí dvě nejpříznivější úvěrová hodnocení. Pokud se tato dvě nejpříznivější úvěrová hodnocení liší, instituce použijí úvěrové hodnocení méně příznivé.
8. ESMA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
hlavní indexy uvedené v odst. 1 písm. f) tohoto článku, čl. 198 odst. 1 písm. a), čl. 224 odst. 1 a 4 a čl.299 odst. 2 písm. e);
b)
uznané burzy uvedené v odst. 4 písm. a) tohoto článku a v čl. 198 odst. 1 písm. a), čl. 224 odst. 1 a 4, čl. 299 odst. 2 písm. e), čl. 400 odst. 2 písm. k), čl. 416 odst. 3 písm. e), čl. 428 odst. 1 písm. c) a v příloze III bodu 12 podle podmínek stanovených v čl. 4 odst. 1 bodu 72.
ESMA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 198
Další možnosti uznání kolaterálu pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Kromě kolaterálu stanoveného v článku 197 může instituce, která používá komplexní metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 223, používat jako způsobilý kolaterál níže uvedené položky:
a)
akcie nebo konvertibilní dluhopisy nezahrnuté do hlavního indexu, ale obchodované na uznané burze;
b)
podílové jednotky nebo akcie subjektů kolektivního investování, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
i)
podílové jednotky nebo akcie jsou denně kótovány na kapitálovém trhu;
ii)
subjekty kolektivního investování jsou omezeny na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle čl. 197 odst. 1 a 4 a na položky uvedené v písm. a) tohoto pododstavce.
V případě, kdy subjekt kolektivního investování investuje do podílových jednotek nebo akcií jiného subjektu kolektivního investování, se podmínky písm. a) a b) tohoto odstavce použijí na takové podkladové subjekty kolektivního investování obdobně.
Použití derivátových nástrojů k zajištění povolených investic subjektem kolektivního investování není na újmu uznání podílových jednotek nebo akcií takového subjektu jakožto kolaterálu.
2. Pokud subjekt kolektivního investování nebo jakýkoliv podkladový subjekt kolektivního investování není omezen na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle čl. 197 odst. 1 a 4 a na položky uvedené v odst. 1 písm. a), mohou instituce používat podílové jednotky nebo akcie takového subjektu kolektivního investování jako kolaterál na částku rovnající se hodnotě způsobilých aktiv, která drží tento subjekt kolektivního investování, za předpokladu, že tento subjekt kolektivního investování nebo kterýkoliv z jeho podkladových subjektů kolektivního investování investoval do neuznatelných aktiv v maximální míře povolené v rámci svého oprávnění.
Pokud mohou mít neuznatelná aktiva zápornou hodnotu v důsledku závazků nebo podmíněných závazků vyplývajících z vlastnictví, instituce učiní oba tyto kroky:
a)
vypočtou celkovou hodnotu neuznatelných aktiv;
b)
pokud částka získaná podle písmene a) je negativní, odečtou absolutní hodnotu uvedené částky od celkové hodnoty způsobilých aktiv.
Článek 199
Další možnosti uznání kolaterálu pro účely přístupu IRB
1. Kromě kolaterálu uvedeného v článcích 197 a 198 mohou instituce, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, použít také tyto formy kolaterálu:
a)
kolaterál ve formě nemovitého majetku podle odstavců 2, 3 a 4;
b)
pohledávky podle odstavce 5;
c)
další hmotný kolaterál podle odstavců 6 a 8;
d)
pronájem podle odstavce 7.
2. Není-li stanoveno jinak podle čl. 124 odst. 2, instituce mohou použít jako způsobilý kolaterál obytné nemovitosti, které vlastník obývá nebo bude obývat, nebo které pronajímá nebo bude pronajímat nebo uživatel v případě osobních investičních společností, a obchodní nemovitosti, včetně kanceláří nebo jiných obchodních prostor, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
hodnota nemovitosti nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z dané nemovitosti či projektu, ale na základní schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení dluhu významně nezávisí na jakémkoliv peněžním toku vytvářeném danou nemovitostí, která slouží jako kolaterál.
3. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) v případě expozic zajištěných obytnými nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obytnými nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí až do výše 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li stanoveno jinak podle čl. 124 odst. 2, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí v daném roce.
Jestliže jedna z podmínek uvedených v písmenech a) a b) prvního pododstavce není v daném roce splněna, instituce nesmí použít postup stanovený v uvedeném pododstavci, dokud obě podmínky nebudou v následujícím roce opět splněny.
4. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) pro obchodní nemovitosti nacházející se na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obchodními nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje žádný z těchto limitů:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi až do 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi v každém daném roce.
Jestliže jedna z podmínek uvedených v písmenech a) a b) prvního pododstavce není v daném roce splněna, instituce nesmí použít postup stanovený v uvedeném pododstavci, dokud obě podmínky nebudou v následujícím roce opět splněny.
5. Instituce mohou využít jako způsobilý kolaterál pohledávku spojenou s obchodní transakcí nebo s transakcemi s původní splatností maximálně jeden rok. Uznatelné pohledávky nezahrnují pohledávky spojené se sekuritizací, subparticipací nebo s úvěrovými deriváty, nebo pohledávky za ekonomicky spjatými osobami.
6. Příslušné orgány povolí, aby instituce použila jako způsobilý kolaterál jiné druhy hmotného kolaterálu než ty, které jsou uvedeny v odstavcích 2, 3 a 4, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
existují likvidní trhy, doložené četnými transakcemi s ohledem na druh aktiva, pro nakládání s kolaterálem rychlým a ekonomicky účinným způsobem. Instituce posuzují tuto podmínku pravidelně a rovněž v případech, kdy z informací plyne, že nastávají podstatné změny na trhu;
b)
existují zavedené, veřejně dostupné tržní ceny daného kolaterálu. Instituce mohou považovat tržní ceny za zavedené, pokud plynou ze spolehlivých zdrojů informací, jako jsou veřejné indexy, a odrážejí cenu transakcí za obvyklých podmínek. Instituce mohou považovat tržní ceny za veřejně dostupné, pokud jsou tyto ceny zveřejňovány, snadno přístupné, a je možné je získávat pravidelně, aniž by to představovalo nepatřičnou administrativní nebo finanční zátěž;
c)
instituce analyzuje tržní ceny, čas a náklady potřebné ke zpeněžení kolaterálu a realizované výnosy z kolaterálu;
d)
instituce prokáže, že realizované výnosy z kolaterálu nejsou nižší než 70 % hodnoty kolaterálu ve více než 10 % všech likvidací pro daný typ kolaterálu. Pokud existuje podstatné kolísání tržních cen, instituce prokáže ke spokojenosti příslušných orgánů, že její ocenění kolaterálu je dostatečně konzervativní.
Instituce dokumentují splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) až d) a těch, které jsou uvedeny v článku 210.
7. S výhradou ustanovení čl. 230 odst. 2, pokud jsou požadavky uvedené v článku 211 splněny, může být s expozicemi, které vznikly z pronájmu majetku instituce třetí osobě, nakládáno stejným způsobem jako s úvěry zajištěnými stejným druhem nemovitosti.
8. EBA zveřejní seznam druhů hmotného kolaterálu, u nichž mohou instituce předpokládat, že splňují podmínky uvedené v odst. 6 písm. a) a b).
Článek 200
Ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
Instituce mohou jako způsobilý kolaterál použít tato ostatní majetková zajištění úvěrového rizika:
a)
hotovost nebo hotovostní nástroje v držení třetí strany, která je institucí, jestliže tato hotovost nebo hotovostní nástroje nejsou ve správě třetí strany a jsou zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr;
b)
životní pojistky zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr;
c)
nástroje vydané třetí stranou, která je institucí, jež budou na požádání touto institucí zpětně odkoupeny.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika
Článek 201
Způsobilost poskytovatelů zajištění pro účely všech přístupů
1. Instituce mohou jako způsobilé poskytovatele osobního zajištění úvěrového rizika použít tyto strany:
a)
ústřední vlády a centrální banky;
b)
orgány regionální nebo místní správy;
c)
mezinárodní rozvojové banky;
d)
mezinárodní organizace, pokud expozicím vůči nim je podle článku 117 přidělena riziková váha 0 %;
e)
subjekty veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami vůči nim zachází podle článku 116;
f)
instituce a finanční instituce, u nichž se s expozicemi vůči nim zachází jako s expozicemi vůči institucím podle čl. 119 odst. 5;
g)
další podniky, včetně mateřských, dceřiných a přidružených podniků instituce, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
i)
tyto další podniky mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou;
ii)
v případě institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, tyto další podniky nemají úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a jsou interně ohodnoceny danou institucí;
h)
ústřední protistrany.
2. V případě, že instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, musí být ručitel, aby byl způsobilý jako poskytovatel osobního zajištění úvěrového rizika, institucí interně ohodnocen v souladu s ustanoveními kapitoly 3 oddílu 6.
Příslušné orgány zveřejní a budou udržovat seznam těchto finančních institucí, které jsou způsobilými poskytovateli osobního zajištění úvěrového rizika podle odst. 1 písm. f), nebo hlavních kritérií pro určování těchto způsobilých poskytovatelů osobního zajištění úvěrového rizika, spolu s popisem použitelných obezřetnostních požadavků, a svůj seznam budou sdílet s dalšími příslušnými orgány v souladu s článkem 117 směrnice 2013/36/EU.
Článek 202
Způsobilost poskytovatelů zajištění pro účely přístupu IRB, kteří splňují podmínky pro uplatnění postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3
Instituce může využívat instituce, pojišťovny a zajišťovny a exportní úvěrové agentury jako způsobilé poskytovatele osobního zajištění úvěrového rizika, kteří splňují podmínky pro uplatnění postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3 v případě, že splňují všechny tyto podmínky:
a)
mají dostatečné odborné znalosti pro poskytování osobního zajištění úvěrového rizika;
b)
jsou regulovány způsobem rovnocenným pravidlům stanoveným v tomto nařízení, nebo měly v době, kdy bylo poskytnuto zajištění úvěru, úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou, kterému byl agenturou EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2;
c)
v době, kdy bylo poskytnuto zajištění úvěru nebo v jakémkoli období poté, měly interní rating, s PD stejnou nebo nižší než pravděpodobnost selhání než u stupně úvěrové kvality 2 nebo vyššího podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2;
d)
mají interní rating, s PD stejnou nebo nižší než pravděpodobnost selhání než u stupně úvěrové kvality 3 nebo vyššího podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2.
Pro účely tohoto článku nepožívá zajištění úvěru poskytnuté exportní úvěrovou agenturou výhod výslovné protizáruky ze strany ústřední vlády.
Článek 203
Způsobilost záruk jako osobního zajištění úvěrového rizika
Instituce mohou jako způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika využívat záruky.
Pododdíl 3
Druhy derivátů
Článek 204
Způsobilé druhy úvěrových derivátů
1. Instituce mohou jako způsobilé zajištění úvěrového rizika využívat následující druhy úvěrových derivátů a nástrojů, které mohou být z těchto úvěrových derivátů složeny, nebo nástrojů s obdobnou ekonomickou podstatou:
a)
swapy úvěrového selhání („credit default swaps“);
b)
swapy veškerých výnosů („total return swaps“);
c)
úvěrové dluhové cenné papíry do výše, v jaké jsou podloženy hotovostí.
Zajištění úvěrového rizika nelze uznat v případě, kdy instituce toto zajištění koupí prostřednictvím swapu veškerých výnosů a čisté platby obdržené ze swapu eviduje jako čistý příjem, avšak v evidenci nezohledňuje odpovídající snížení hodnoty zajištěných aktiv (snížením reálné hodnoty, nebo tvorbou opravných položek).
2. Pokud instituce provádí vnitřní zajištění pomocí úvěrového derivátu tak, aby toto zajištění úvěrového rizika bylo způsobilé jakožto zajištění úvěrového rizika pro účely této kapitoly, úvěrové riziko, které je převedeno do obchodního portfolia, musí být převedeno na třetí stranu nebo strany.
Pokud bylo vnitřní zajištění provedeno v souladu s prvním pododstavcem a požadavky uvedené v této kapitole byly splněny, instituce použijí pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě pořizování osobního zajištění úvěrového rizika pravidla stanovená v oddílech 4 až 6.
Oddíl 3
Požadavky
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 205
Požadavky na dohody o rozvahovém započtení jiné než rámcové dohody o započtení podle článku 206
Dohody o rozvahovém započtení jiné než rámcové dohody podle článku 206 se považují za způsobilou formu snižování úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
musí být právně účinné a vymahatelné podle všech relevantních právních řádů, a to i v případě insolvence nebo úpadku protistrany;
b)
instituce jsou schopny kdykoli určit aktiva a závazky, které jsou předmětem uvedených dohod;
c)
instituce průběžně sledují a kontrolují rizika spojená s ukončením zajištění úvěrového rizika;
d)
instituce průběžně sledují a kontrolují příslušné expozice jako čisté pozice.
Článek 206
Požadavky na rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu
Rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu se považují za způsobilé formy snižování úvěrového rizika, pokud kolaterál poskytnutý podle těchto dohod splňuje všechny požadavky stanovené v čl. 207 odst. 2 až 4 a pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jsou právně účinné a vymahatelné podle všech relevantních právních řádů, a to i v případě insolvence nebo úpadku protistrany;
b)
dávají protistraně, která není v selhání, právo ukončit a uzavřít včas všechny transakce, na které se vztahuje tato dohoda, v případě selhání druhé protistrany, a to i v případě konkursu nebo insolvence této protistrany;
c)
umožňují započtení zisků a ztrát z transakcí uzavřených podle této rámcové dohody tak, aby byla stanovena jen jediná čistá částka, kterou dluží jedna strana druhé.
Článek 207
Požadavky na finanční kolaterál
1. Finanční kolaterál a zlato se považují za způsobilý kolaterál pro účely všech přístupů a metod, jsou-li splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 až 4.
2. Mezi úvěrovou kvalitou dlužníka a hodnotou kolaterálu nesmí být podstatná pozitivní korelace. Dojde-li k výraznému snížení hodnoty kolaterálu, tato skutečnost nesmí být sama o sobě důvodem k výraznému zhoršení úvěrové kvality dlužníka. Stane-li se úvěrová kvalita dlužníka kritickou, tato skutečnost nesmí být sama o sobě důvodem k výraznému snížení hodnoty kolaterálu.
Cenné papíry vydané dlužníkem nebo členem ekonomicky spjaté skupiny osob, nejsou uznatelné jako způsobilý kolaterál. Aniž je dotčeno toto pravidlo, jsou kryté dluhopisy dlužníka, které splňují podmínky článku 129, uznatelné jako způsobilý kolaterál, pokud jsou poskytnuty jako kolaterál pro repo obchod, za předpokladu, že splňují podmínky stanovené v prvním pododstavci.
3. Instituce musí splňovat všechny smluvní a zákonné požadavky ohledně vymahatelnosti dohod o kolaterálu podle právního řádu, kterému jejich nárok na daný kolaterál podléhá, a uskutečnit všechny kroky nezbytné k tomu, aby tato vymahatelnost byla zajištěna.
Instituce musí provést dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost dohod o kolaterálu ve všech relevantních právních řádech. Dle potřeby musí takovou právní analýzu opakovat, aby byla vymahatelnost zajištěna trvale.
4. Instituce musí splňovat všechny následující provozní požadavky:
a)
řádně zdokumentují dohody o kolaterálu a mají jasný a spolehlivý postup pro včasnou realizaci kolaterálu;
b)
využívají spolehlivé procesy a postupy pro řízení rizik spojených s využitím kolaterálu - včetně rizik spojených se ztrátou nebo snížením zajištění úvěrového rizika, rizik nesprávného ocenění, rizik spojených s ukončením zajištění úvěrového rizika, rizika koncentrace vyplývajícího z využití kolaterálu a vazby na celkový rizikový profil instituce;
c)
mají zdokumentovány zásady a postupy týkající se přijímaných druhů a výše kolaterálu;
d)
vypočítávají tržní hodnotu kolaterálu a odpovídajícím způsobem ji přeceňují alespoň jednou za šest měsíců a vždy, když mají důvod se domnívat, že došlo k značnému poklesu tržní hodnoty kolaterálu;
e)
v případech, kdy je kolaterál v držení třetí strany, podniknou instituce přiměřené kroky, aby zajistily, že tato třetí strana bude kolaterál držet odděleně od svých vlastních aktiv;
f)
zajistí vyčlenění dostatečných zdrojů pro řádné plnění maržových dohod s protistranami financujícími OTC deriváty a cenné papíry, měřeno včasností a přesností jejich odchozích výzev k dodatkové úhradě marže a dobou odezvy na příchozí výzvy;
g)
mají zavedeny zásady řízení kolaterálu za účelem kontroly, sledování a vykazování následujících údajů:
i)
rizika, jimž je maržové dohody vystavují;
ii)
riziko koncentrace pro určité druhy aktiv použitých jako kolaterál;
iii)
opětovné použití kolaterálu včetně možných deficitů likvidity vyplývajících z opětovného použití kolaterálu přijatého od protistran;
iv)
vzdání se práv na kolaterál poskytnutý protistranám.
5. Kromě splnění všech požadavků stanovených v odstavcích 2 až 4, aby finanční kolaterál byl uznatelný jako způsobilý kolaterál pro účely jednoduché metody finančního kolaterálu, musí být zbytková splatnost zajištění nejméně stejně dlouhá jako zbytková splatnost expozice.
Článek 208
Požadavky na nemovitou zástavu
1. Nemovitý majetek lze považovat za způsobilý kolaterál pouze tehdy, pokud jsou splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 až 5.
2. Je třeba splňovat tyto požadavky na právní jistotu:
a)
zástavní právo nebo obdobná jistota jsou vymahatelné ve všech právních řádech relevantních k okamžiku uzavření úvěrové smlouvy a musí být řádně a včas zapsány;
b)
veškeré právní požadavky na vznik zástavy byly splněny;
c)
dohoda o zajištění a s ní související právní postupy umožňují instituci realizovat hodnotu zajištění v přiměřené lhůtě.
3. Je třeba, aby byly splněny tyto požadavky na sledování hodnoty nemovitostí a na oceňování nemovitostí:
a)
instituce sledují hodnotu nemovitosti často a nejméně jednou ročně u obchodních nemovitostí a nejméně jednou za tři roky v případě obytných nemovitostí. Instituce provádějí sledování častěji v případě, že na trhu dochází k výrazným změnám podmínek;
b)
ocenění nemovitosti se přezkoumá, pokud z údajů, které má instituce k dispozici, vyplývá, že hodnota nemovitosti se mohla v porovnání se všeobecnými tržními cenami podstatně snížit a přezkum je prováděn znalcem, který má potřebnou kvalifikaci, schopnosti a zkušenosti, aby mohl provést ocenění, a který je nezávislý na procesu rozhodování o poskytnutí úvěru. U půjček, které přesahují 3 milióny EUR nebo 5 % kapitálu instituce, musí tento znalec přezkoumat ocenění nemovitosti nejméně jednou za tři roky.
Pro sledování hodnoty nemovitosti a identifikaci nemovitosti, u níž je nutné přecenění, mohou instituce využívat statistické metody.
4. Instituce jasně zdokumentují druhy obytných a obchodních nemovitostí, které přijímají, a své zásady pro poskytování úvěrů v této oblasti.
5. Instituce mají zavedeny postupy pro sledování, zda je nemovitost přijatá jako zajištění úvěrového rizika dostatečně pojištěna proti nebezpečí poškození.
Článek 209
Požadavky na pohledávky
1. Pohledávky se považují za způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 a 3.
2. Je třeba splňovat tyto požadavky na právní jistotu:
a)
právní mechanismus, na jehož základě je tento kolaterál instituci poskytující úvěr poskytnut, musí být důkladně propracovaný, účinný a musí zajistit, že tato instituce má ke kolaterálu jasná práva včetně práva na výnosy z prodeje kolaterálu;
b)
instituce učiní všechny kroky nezbytné ke splnění místních požadavků na vymahatelnost svých nároků z tohoto zajištění. Instituce poskytující úvěr musí mít prvořadý nárok na tento kolaterál, ačkoli tyto nároky mohou být podřízené nárokům přednostních věřitelů, jejichž postavení plyne z právních předpisů;
c)
instituce provedou dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost dohod o kolaterálu ve všech relevantních právních řádech;
d)
řádně zdokumentují dohodu o kolaterálu a mají jasný a spolehlivý postup pro včasnou realizaci kolaterálu;
e)
instituce mají zavedeny postupy, které zajistí, že všechny právní podmínky nezbytné pro prohlášení selhání dlužníka a včasnou realizaci kolaterálu jsou splněny;
f)
v případě finančních potíží dlužníka nebo selhání z jeho strany musí být instituce ze zákona oprávněna prodat nebo postoupit pohledávky třetím stranám bez souhlasu osob z těchto pohledávek zavázaných.
3. Jsou splněny tyto požadavky na řízení rizik:
a)
instituce má řádné postupy pro stanovení úvěrového rizika spojeného s pohledávkami. Tyto postupy zahrnují analýzy dlužníkova podnikání a odvětví a druhů zákazníků, s nimiž dlužník obchoduje. Pokud instituce spoléhá na své dlužníky u hodnocení úvěrového rizika jejich zákazníků, musí ověřit postupy úvěrování uplatňované dlužníky, aby se ujistila o jejich spolehlivosti a důvěryhodnosti;
b)
rozdíl mezi objemem expozice a hodnotou pohledávek odráží všechny příslušné faktory, včetně nákladů realizace, koncentrace uvnitř seskupení pohledávek zastavených jedním dlužníkem a možného rizika koncentrace v rámci celkových expozic instituce mimo těch, které jsou řízeny v rámci obecné metodiky instituce. Instituce udržují průběžný a vhodný postup sledování pohledávek. Rovněž pravidelně přezkoumávají dodržování úvěrových podmínek, omezení souvisejících s ochranou životního prostředí a jiných zákonných požadavků;
c)
pohledávky zastavené dlužníkem musí být diverzifikovány a nesmí být v přílišné korelaci s tímto dlužníkem. V případech podstatné pozitivní korelace instituce zohlední ve stanovení marže pro celé seskupení kolaterálu doprovodná rizika vyplývající z této korelace;
d)
instituce nepoužije jako způsobilé zajištění úvěrů pohledávky vůči osobám spojeným s dlužníkem, včetně dceřiných podniků a zaměstnanců;
e)
instituce mají zavedený zdokumentovaný postup inkasa pohledávek v případech finančních těžkostí dlužníka. Instituce mají odpovídající postupy inkasa i v případě, že u inkasa běžně spoléhají na své dlužníky.
Článek 210
Požadavky pro ostatní hmotný kolaterál
Fyzický kolaterál jiný než kolaterál ve formě nemovitosti se považuje za způsobilý kolaterál pro účely přístupu založeného na interním ratingu, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
dohoda o kolaterálu, podle níž je hmotný kolaterál instituci poskytnut, musí být účinná a vymahatelná ve všech relevantních právních řádech a musí instituci umožňovat, aby hodnotu kolaterálu realizovala v přiměřené lhůtě;
b)
s jedinou výjimkou povolených prvořadých nároků uvedených v čl. 209 odst. 2 písm. b), jsou jako způsobilý kolaterál uznatelná pouze první zástavní práva nebo věcná břemena vázaná na kolaterál a instituce musí mít přednostní právo před všemi ostatními věřiteli na uspokojení z realizovaných výnosů z kolaterálu;
c)
instituce pravidelně sledují hodnotu kolaterálu, a to alespoň jednou ročně. Instituce provádějí sledování častěji v případě, že na trhu dochází k výrazným změnám podmínek;
d)
dohoda o úvěru musí obsahovat podrobný popis kolaterálu, jakož i podrobné údaje o způsobu a četnosti přeceňování;
e)
instituce v interních úvěrových strategiích a postupech, které jsou dostupné k přezkumu, jasně zdokumentují, které druhy hmotného kolaterálu přijímají a které zásady a postupy zavedly s ohledem na přiměřenou hodnotu jednotlivých druhů hmotného kolaterálu ve vztahu k objemu příslušné expozice;
f)
s ohledem na strukturu transakcí se instituce ve své úvěrové politice zaměří na tyto aspekty:
i)
odpovídající požadavky na kolaterál ve vztahu k objemu expozice;
ii)
schopnost snadno kolaterál realizovat;
iii)
schopnost objektivně stanovit cenu nebo tržní hodnotu;
iv)
četnost, s jakou je možno tuto hodnotu zjistit (včetně odborných odhadů nebo ocenění);
v)
volatilitu nebo substitut volatility hodnoty kolaterálu.
g)
při oceňování a přeceňování berou instituce plně v úvahu každé fyzické nebo morální opotřebení kolaterálu, přičemž věnují zvláštní pozornost účinkům zastarávání u kolaterálu citlivého na módnost a aktuálnost;
h)
instituce mají právo na kontrolu kolaterálu na místě. Mají rovněž zavedeny zásady a postupy, které upravují výkon tohoto práva kontroly na místě;
i)
kolaterál přijatý jako zajištění musí být řádně pojištěn proti riziku poškození a instituce mají zavedeny postupy pro kontrolu této povinnosti.
Článek 211
Požadavky pro zacházení s expozicemi z pronájmu jako se zajištěnými expozicemi
Instituce nakládají s expozicemi z nájemních transakcí jako s expozicemi zajištěnými tím druhem majetku, jenž je předmětem nájmu, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jsou splněny podmínky uvedené v článku 208 nebo případně 210, aby tento druh věci, která je předmětem nájmu, mohl být uznán jako způsobilý kolaterál;
b)
pronajímatel má robustní řízení rizik s ohledem na způsob využití předmětu nájmu, jeho umístění, jeho stáří a plánovanou dobu používání, včetně přiměřeného sledování hodnoty zajištění;
c)
pronajímatel je vlastníkem aktiva a je schopen uplatnit svá vlastnická práva včas;
d)
pokud to není potvrzeno již při výpočtu hodnoty LGD, rozdíl mezi hodnotou neumořené částky a tržní hodnotou zajištění není natolik velký, aby přesáhl účinek snižování úvěrového rizika, který má mít předmět nájmu.
Článek 212
Požadavky na ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
1. Hotovostní vklad nebo hotovostní nástroje v držení třetí strany, která je institucí, jsou způsobilé pro postup upravený v čl. 232 odst. 1, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
pohledávka dlužníka za třetí stranou, která je institucí, je veřejně zastavena nebo postoupena na instituci poskytující úvěr a tato zástava nebo postoupení jsou právně účinné a vymahatelné ve všech relevantních právních řádech a jsou bezpodmínečné a neodvolatelné;
b)
daná zástava nebo postoupení musí být třetí straně, která je institucí, oznámeno;
c)
v důsledku tohoto oznámení může tato třetí strana, která je institucí, provádět platby výlučně ve prospěch instituce poskytující úvěr nebo ve prospěch jiných stran, avšak pouze se souhlasem instituce poskytující úvěr.
2. Životní pojištění zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr lze považovat za způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
životní pojištění je veřejně zastaveno nebo postoupeno instituci poskytující úvěr;
b)
společnost poskytující životní pojištění je o této zástavě nebo postoupení informována a v důsledku tohoto oznámení nesmí vyplácet částky splatné podle této smlouvy bez předchozího souhlasu instituce poskytující úvěr;
c)
instituce poskytující úvěr má právo v případě selhání dlužníka zrušit pojistnou smlouvu a obdržet odbytné;
d)
instituce poskytující úvěr je informována o jakémkoli nezaplacení pojistného pojistníkem;
e)
zajištění úvěrového rizika se poskytuje na celou dobu úvěru do jeho splatnosti. Pokud to není možné, protože pojistný vztah končí před uplynutím úvěrového vztahu, instituce zajistí, aby částka, která vyplývá z pojistné smlouvy, sloužila instituci jako zajištění až do konce durace úvěrové smlouvy;
f)
zástava nebo postoupení jsou právně účinné a vymahatelné ve všech právních řádech relevantních v době uzavření úvěrové smlouvy;
g)
částka odbytného je potvrzena společností poskytující životní pojištění a je neredukovatelná;
h)
částka odbytného je splatná na výzvu společností poskytující životní pojištění bez zbytečného odkladu;
i)
o částku odbytného nelze požádat bez předchozího souhlasu instituce;
j)
společnost poskytující životní pojištění spadá do oblasti působnosti směrnice 2009/138/ES nebo podléhá dohledu příslušného orgánu třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika a úvěrové dluhové cenné papíry
Článek 213
Společné požadavky pro záruky a úvěrové deriváty
1. S výhradou čl. 214 odst. 1 zajištění úvěrového rizika, které je odvozeno od záruky nebo úvěrového derivátu, se považuje za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
zajištění úvěrového rizika je přímé;
b)
rozsah zajištění úvěrového rizika je jasně definovaný a nesporný;
c)
smlouva o zajištění úvěrového rizika neobsahuje žádné ustanovení, jehož splnění by bylo mimo přímou kontrolu věřitele a které:
i)
by poskytovateli zajištění umožňovalo toto zajištění jednostranně zrušit;
ii)
by zvyšovalo skutečné náklady zajištění v případě zhoršení úvěrové kvality zajištěné expozice;
iii)
by poskytovateli zajištění umožňovalo neplnit včas v případě, že původní dlužník nezaplatil jakoukoli splatnou částku, nebo v případě, že nájemní smlouva skončila z důvodu uznání zaručené zbytkové hodnoty podle čl. 134 odst. 7 a čl. 166 odst. 4;
iv)
by poskytovateli zajištění umožňovalo zkrátit dobu splatnosti tohoto zajištění;
d)
smlouva o zajištění úvěrového rizika je právně účinná a vymahatelná ve všech právních řádech relevantních v době uzavření úvěrové smlouvy.
2. Instituce příslušným orgánům prokáže, že má k dispozici systémy k řízení případné koncentrace rizika vyplývající z jejího využívání záruk a úvěrových derivátů. Instituce je schopna prokázat ke spokojenosti příslušných orgánů, jak je její strategie pro využívání úvěrových derivátů a záruk propojena s řízením jejího celkového rizikového profilu.
3. Instituce splňuje všechny smluvní a zákonné požadavky týkající se vymahatelnosti smluv o osobním zajištění úvěrového rizika podle právního řádu, kterému dané zajištění podléhá, a uskuteční všechny kroky nezbytné k tomu, aby tato vymahatelnost byla zajištěna.
Instituce provedou dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost osobního zajištění úvěrového rizika ve všech relevantních právních řádech. Tento přezkum opakují podle potřeby, aby byla vymahatelnost zajištěna trvale.
Článek 214
Protizáruky vystavené státem a jinými subjekty veřejného sektoru
1. Instituce mohou nakládat s expozicemi podle odstavce 2 jako s expozicemi zajištěnými zárukami poskytovanými subjekty uvedenými v daném odstavci, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
protizáruka pokrývá všechny prvky úvěrového rizika spojeného s danou pohledávkou;
b)
jak původní záruka, tak protizáruka splňují požadavky pro záruky uvedené v článku 213 a čl. 215 odst. 1 s výjimkou toho, že protizáruka nemusí být přímá;
c)
krytí je spolehlivé a z historické zkušenosti neplyne, že krytí protizárukou by bylo méně účinné než krytí přímou zárukou vystavenou daným subjektem.
2. Postup stanovený v odstavci 1 se použije na expozice zajištěné zárukou, na níž je poskytnuta protizáruka kterýmkoliv z těchto subjektů:
a)
ústřední vládou nebo centrální bankou;
b)
regionální vládou nebo orgánem místní správy;
c)
subjektem veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami za ním zachází jako s pohledávkami za ústřední vládou podle čl. 116 odst. 4;
d)
mezinárodní rozvojovou bankou nebo mezinárodní organizací, které je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2 nebo článku 118;
e)
subjektem veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami za ním zachází podle čl. 116 odst. 1 a 2.
3. Instituce použijí postup uvedený v odstavci 1 i na expozici, na niž nebyla poskytnuta protizáruka subjektem uvedeným v odstavci 2, v případě, že protizáruka této expozice je přímo zaručena jedním z těchto subjektů a podmínky uvedené v odstavci 1 jsou splněny.
Článek 215
Dodatečné požadavky na záruky
1. Záruky se považují za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny podmínky článku 213 a všechny následující podmínky:
a)
v případě kvalifikovaného selhání nebo neplnění protistranou má instituce poskytující úvěr právo v přiměřené době požadovat po ručiteli jakoukoli splatnou částku související s pohledávkou, u níž je poskytnuto zajištění, a platba ručitelem nesmí být podmíněna tím, aby instituce poskytující úvěr platbu nejprve vymáhala po dlužníkovi;
V případě osobního zajištění úvěrového rizika u hypoték na obytné nemovitosti je třeba požadavky uvedené v čl. 213 odst. 1 písm. c) bodu iii) a v prvním pododstavci tohoto písmena splňovat pouze během 24 měsíců;
b)
záruka je výslovně zdokumentovaný závazek převzatý ručitelem;
c)
je splněna jedna z následujících podmínek:
i)
záruka pokrývá všechny druhy plateb, které má dlužník provést v souvislosti se svým závazkem;
ii)
pokud jsou některé druhy plateb ze záruky vyloučeny, musí instituce poskytující úvěr upravit hodnotu záruky, aby zohlednila toto omezené krytí.
2. V případě záruk poskytnutých v rámci vzájemných záručních režimů nebo poskytnutých jako záruky nebo protizáruky subjekty uvedenými v čl. 214 odst. 2, se požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) tohoto článku považují za splněné, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
instituce poskytující úvěr má právo obdržet včas předběžnou platbu ručitelem, která splňuje obě následující podmínky:
i)
představuje spolehlivý odhad výše ztráty, včetně ztrát vyplývajících z neplacení úroků a jiných druhů plateb, ke kterým je dlužník zavázán, kterou instituce poskytující úvěr pravděpodobně utrpí;
ii)
je přiměřená vůči výši krytí poskytnutého zárukou;
b)
instituce poskytující úvěr je ke spokojenosti příslušných orgánů schopna prokázat, že účinky záruky, která kryje rovněž ztráty vyplývající z neplacení úroků a jiných druhů plateb, ke kterým je dlužník zavázán, opravňuje k takovému postupu.
Článek 216
Dodatečné požadavky pro úvěrové deriváty
1. Úvěrové deriváty se považují za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny podmínky článku 213 a všechny tyto podmínky:
a)
úvěrové události uvedené ve smlouvě o úvěrovém derivátu zahrnují:
i)
nezaplacení částek splatných podle podmínek podkladového závazku, které jsou platné v době tohoto nezaplacení, s dobou odkladu, která je stejná jako doba odkladu podkladového závazku nebo kratší;
ii)
úpadek, insolvenci či neschopnost dlužníka splatit své dluhy, jeho neschopnost nebo písemné přiznání neschopnosti obecně platit své dluhy v termínu jejich splatnosti, a podobné skutečnosti;
iii)
restrukturalizaci podkladového závazku vyžadující prominutí nebo odložení splátek jistiny, úroků nebo poplatků, která vede k úvěrové ztrátě;
b)
v případě, že úvěrové deriváty umožňují hotovostní vypořádání:
i)
instituce mají k dispozici spolehlivé oceňovací postupy, které umožňují spolehlivý odhad ztráty;
ii)
musí být jasně stanovena lhůta, v níž je provedeno přecenění podkladového závazku v závislosti na úvěrové události;
c)
v případě, že je pro účely vypořádání vyžadováno právo a schopnost příjemce zajištění převést podkladový závazek na poskytovatele zajištění, podmínky podkladového závazku musí stanovit, že jakýkoliv požadovaný souhlas s takovýmto převodem nesmí být bezdůvodně odepírán;
d)
jsou jasně definovány strany odpovědné za určení, zda nastala úvěrová událost;
e)
určení úvěrové události není výlučnou odpovědností poskytovatele zajištění;
f)
příjemce zajištění má právo nebo možnost informovat poskytovatele zajištění o tom, že nastala úvěrová událost.
Pokud úvěrové události nezahrnují restrukturalizaci podkladového závazku podle písm. a) bodu iii), může být zajištění úvěrového rizika přesto způsobilé za předpokladu snížení hodnoty podle čl. 233 odst. 2;
2. Nesoulad mezi podkladovým závazkem a referenčním závazkem v rámci úvěrového derivátu nebo mezi podkladovým závazkem a závazkem použitým pro účely určení, zda nastala úvěrová událost, je přípustný, pouze pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
referenční závazek nebo závazek použitý za účelem určení, zda nastala úvěrová událost, je postaven naroveň podkladovému závazku nebo je mu podřízen;
b)
podkladový závazek a referenční závazek nebo závazek použitý za účelem určení, zda nastala úvěrová událost, jsou vydány stejným dlužníkem a obsahují právně vymahatelné doložky křížového selhání a křížového urychlení.
Článek 217
Požadavky ke splnění podmínek pro uplatnění postupu stanoveného v článku 153 odst. 3
1. Aby zajištění úvěrového rizika odvozené od záruky nebo úvěrového derivátu bylo způsobilé pro postup stanovený v čl. 153 odst. 3, musí splňovat následující podmínky:
a)
podkladový závazek se týká jedné z těchto expozic:
i)
expozice vůči podnikům uvedené v článku 147, kromě pojišťoven a zajišťoven;
ii)
expozice vůči regionální vládě, orgánu místní správy nebo subjektu veřejného sektoru, která není posuzována jako expozice vůči ústřední vládě nebo centrální bance podle článku 147;
iii)
expozice vůči malému nebo střednímu podniku, klasifikované jako retailová expozice podle čl. 147 odst. 5;
b)
dlužníci podkladového závazku nejsou členy stejné skupiny, jako je poskytovatel zajištění;
c)
expozice je zajištěna jedním z těchto nástrojů:
i)
krátkodobými úvěrovými deriváty na jedno jméno nebo zárukami znějící na jedno jméno;
ii)
produkty v koši prvního selhání;
iii)
produkty v koši n-tého selhání;
d)
zajištění úvěru splňuje příslušné požadavky stanovené v článcích 213, 215 a 216;
e)
riziková váha spojená s expozicí před uplatněním postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3 není ještě zahrnuta po žádné stránce do zajištění úvěru;
f)
úvěrová instituce má právo na obdržení platby od poskytovatele zajištění a očekává ji, aniž by musela podniknout právní kroky s cílem získat platbu od protistrany. Instituce podnikne v rámci možností kroky, aby se přesvědčila, zda je poskytovatel zajištění ochoten okamžitě provést platbu, nastane-li úvěrová událost;
g)
nabyté zajištění úvěru pokryje veškeré úvěrové ztráty, které vznikly ze zajištěné části expozice v důsledku výskytu úvěrových událostí uvedených ve smlouvě;
h)
pokud struktura výplaty úvěrového zajištění stanoví vypořádání ve fyzické podobě, musí existovat právní jistota, pokud jde o postupitelnost půjčky, dluhopisu nebo podmíněného závazku;
i)
pokud má instituce v úmyslu postoupit jiný závazek než podkladovou expozici, musí zaručit, že postupitelný závazek je dostatečně likvidní, aby jej instituce byla schopna nakoupit pro postoupení v souladu se smlouvou;
j)
podmínky ujednání o zajištění úvěrového rizika jsou právně potvrzeny v písemné formě jak poskytovatelem zajištění, tak i institucí;
k)
instituce zavedou postupy k zjištění nadměrné korelace mezi úvěruschopností poskytovatele zajištění a dlužníka podkladové expozice v důsledku toho, že jejich ekonomická výkonnost závisí na společných faktorech, které se nacházejí mimo rámec faktoru systémového rizika;
l)
v případě zajištění proti riziku rozmělnění nemůže být prodejce pohledávek nabytých za úplatu členem stejné skupiny, jako je poskytovatel zajištění.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) bodu ii), instituce použije postup uvedený v čl. 153 odst. 3 na to aktivum v koši, které má nejnižší objem rizikově vážené expozice.
3. Pro účely odst. 1 písm. c) bodu iii) je získané zajištění v tomto rámci způsobilé, pouze pokud bylo rovněž získáno způsobilé zajištění pro (n-1) selhání nebo kdy již došlo k selhání u (n-1) aktiv v koši. Pokud tomu tak je, instituce použijí zacházení uvedené v čl. 153 odst. 3 na to aktivum v koši, které má nejnižší objem rizikově vážené expozice.
Oddíl 4
Výpočet účinků snižování úvěrového rizika
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 218
Úvěrové dluhové cenné papíry
S investicemi do úvěrových dluhových cenných papírů vydaných institucí poskytující úvěr lze za účelem výpočtu účinku majetkového zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními tohoto pododdílu zacházet jako s hotovostním kolaterálem za předpokladu, že swap úvěrového selhání začleněný do úvěrového dluhového cenného papíru lze považovat za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika. Pro účely určení, zda lze swap úvěrového selhání začleněný do úvěrového dluhového cenného papíru považovat za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, může instituce považovat podmínku uvedenou v čl. 194 odst. 6 písm. c) za splněnou.
Článek 219
Rozvahové započtení
S úvěry a vklady u instituce poskytující úvěr, jež jsou předmětem rozvahového započtení, tato instituce za účelem výpočtu účinku majetkového zajištění úvěrového rizika u úvěrů a vkladů instituce poskytující úvěr, jež jsou předmětem rozvahového započtení, které jsou denominovány ve stejné měně, zachází jako s hotovostním kolaterálem.
Článek 220
Použití metody využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility pro rámcové dohody o započtení
1. Pokud instituce vypočítávají „plně upravenou hodnotu expozice“ (E*) u expozic zahrnutých do způsobilé rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, vypočítají koeficienty volatility, které potřebují, buď pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility, nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility („metoda vlastních odhadů“), jak jsou stanoveny v článcích 223 až 226 pro komplexní metodu finančního kolaterálu.
Pro použití metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility platí stejné podmínky a požadavky jako v případě komplexní metody finančního kolaterálu.
2. Pro účely výpočtu E* instituce:
a)
vypočítají čisté pozice v každé skupině cenných papírů nebo u každého druhu komodity odečtením částky v bodě ii) od částky v bodě i):
i)
celková hodnota skupiny cenných papírů nebo komodit stejného druhu půjčených, prodaných nebo poskytnutých podle rámcové dohody o započtení;
ii)
celková hodnota skupiny cenných papírů nebo komodit daného druhu vypůjčených, nakoupených nebo obdržených podle rámcové dohody o započtení;
b)
vypočítají čisté pozice v každé měně, jiné než měně, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody o započtení, odečtením částky v bodě ii) od částky v bodě i):
i)
součet celkové hodnoty cenných papírů denominovaných v této měně zapůjčených, prodaných nebo poskytnutých podle rámcové dohody o započtení a částky hotovosti v této měně vypůjčené nebo převedené podle této dohody;
ii)
součet celkové hodnoty cenných papírů denominovaných v této měně vypůjčených, nakoupených nebo obdržených podle rámcové dohody o započtení a částky hotovosti v této měně vypůjčené nebo obdržené v rámci této dohody;
c)
použijí koeficient volatility pro danou skupinu cenných papírů nebo hotovostní pozici na absolutní hodnotu kladné nebo záporné čisté pozice v cenných papírech v této skupině;
d)
použijí koeficient volatility pro devizové riziko (fx) pro kladnou nebo zápornou čistou pozici v každé měně s výjimkou měny, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody o započtení.
3. Instituce vypočítají E * podle následujícího vzorce:
kde:
Ei
=
hodnota expozice pro každou jednotlivou expozici (i) zahrnutou do dohody, která by se použila v případě, že by neexistovalo zajištění úvěrového rizika, pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, nebo pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu založeného na interním ratingu;
Ci
=
hodnota cenných papírů v každé skupině nebo komodit stejného druhu vypůjčených, nakoupených nebo obdržených nebo vypůjčené či obdržené hotovosti s ohledem na každou expozici (i);
=
čistá pozice (kladná či záporná) v určité skupině cenných papírů (j);
=
čistá pozice (kladná či záporná) v určité měně (k) jiné než měně, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody, vypočtená podle odst. 2 písm. b);
=
koeficient volatility pro určitou skupinu cenných papírů (j);
=
koeficient volatility pro devizové riziko pro měnu (k).
4. Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát u repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu zahrnutých do rámcových dohod o započtení použijí instituce E* vypočítané podle odstavce 3 jako hodnotu expozice vůči protistraně vyplývající z transakcí zahrnutých do rámcové dohody o započtení pro účely článku 113 podle standardizovaného přístupu nebo kapitoly 3 podle přístupu IRB.
5. Pro účely odstavců 2 a 3 se „skupinou cenných papírů“ rozumí cenné papíry vydané stejným subjektem, se stejným datem emise, stejnou splatností, na které se vztahují stejné podmínky a platí pro ně stejné doby do realizace, jak je uvedeno v článcích 224 a 225.
Článek 221
Použití metody interních modelů pro rámcové dohody o započtení
1. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce používat jako alternativu k metodě využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodě využívající vlastní odhady koeficientu volatility pro výpočet plně upravené hodnoty expozice (E*) vyplývající z použití uznané rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, s výjimkou transakcí s deriváty, metodu interních modelů, která zohledňuje vliv korelace mezi pozicemi v cenných papírech, které jsou předmětem dané rámcové dohody o započtení, i likviditu dotčených nástrojů.
2. Instituce rovněž mohou, se svolením příslušných orgánů, použít své interní modely pro maržové obchody za předpokladu, že transakce jsou zajištěny v rámci dvoustranné rámcové dohody o započtení, která splňuje požadavky stanovené v kapitole 6 oddílu 7.
3. Instituce může použít metodu interních modelů nezávisle na své předchozím volbě mezi standardizovaným přístupem a přístupem IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic. Pokud se však instituce rozhodne používat metodu interních modelů, učiní tak u všech protistran a cenných papírů, s výjimkou nepodstatných portfolií, v jejichž případě může použít metodu využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, jak je stanoveno v článku 220.
Instituce, které obdržely svolení pro interní model řízení rizika podle hlavy IV kapitoly 5, mohou použít metodu interních modelů. Pokud instituce takové svolení neobdržela, může u příslušných orgánů požádat o svolení používat metodu interních modelů pro účely tohoto článku.
4. Příslušné orgány povolí, aby instituce používala metodu interních modelů, pouze pokud jsou přesvědčeny, že systém instituce pro řízení rizik vyplývajících z transakcí podle rámcové dohody o započtení je koncepčně správný a řádně aplikovaný, a pokud jsou splněny následující kvalitativní standardy:
a)
interní model měření rizika používaný pro výpočet možné cenové volatility u transakcí je úzce propojen s každodenním procesem řízení rizika instituce a slouží jako základ pro hlášení rizikových expozic vrcholnému vedení instituce;
b)
instituce má útvar řízení rizika, který splňuje všechny tyto požadavky:
i)
je nezávislý na obchodních útvarech a podléhá přímo vrcholnému vedení instituce;
ii)
je odpovědný za tvorbu a používání systému řízení rizika instituce;
iii)
denně vypracovává a analyzuje zprávy o výstupech modelu měření rizika a o vhodných opatřeních, která mají být přijata ve vztahu k limitům pozic;
c)
každodenní zprávy vypracované útvarem řízení rizika přezkoumávají řídící pracovníci, které mají dostatečné pravomoci, aby mohly prosadit snížení přijatých pozic a celkové rizikové expozice;
d)
instituce má v útvaru řízení rizika dostatek pracovníků se zkušenostmi v používání složitých modelů;
e)
instituce zavedla postupy, jimiž monitoruje a zajišťuje dodržování zdokumentovaného souboru interních strategií a kontrolních mechanismů týkajících se celkové funkčnosti systému měření rizik;
f)
modely používané institucí prokazatelně vykazují dostatečnou přesnost v měření rizik potvrzenou zpětným testováním výstupů s využitím alespoň jednoletých údajů;
g)
instituce pravidelně provádí přísný program zátěžového testování, jehož výsledky jsou vrcholným vedením instituce přezkoumávány a reflektovány při stanovování strategií a limitů;
h)
instituce jako součást svého běžného výkonu vnitřního auditu provádí nezávislý přezkum svého systému měření rizik. Tento přezkum se vztahuje jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizika;
i)
nejméně jednou ročně instituce provádí přezkum svého systému řízení rizika;
j)
interní model splňuje požadavky stanovené v čl. 292 odst. 8 a 9 a v článku 294.
5. Interní model měření rizika používaný institucí zachycuje dostatečný počet rizikových faktorů tak, aby byla zachycena všechna podstatná cenová rizika.
Instituce může používat empirické korelace v rámci jednotlivých kategorií rizika a mezi nimi, jestliže její systém pro měření korelací je správný a řádně používaný.
6. Instituce, které používají metodu interních modelů, vypočítají E* podle následujícího vzorce:
kde:
Ei
=
hodnota expozice pro každou jednotlivou expozici (i) v rámci dohody, která by se použila v případě, že by neexistovalo zajištění úvěrového rizika, pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, nebo pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB;
Ci
=
hodnota vypůjčených, nakoupených nebo obdržených cenných papírů nebo vypůjčené či obdržené hotovosti v případě každé expozice (i).
Při výpočtu objemů rizikově vážených expozic za použití interních modelů instituce použijí výstup modelu z předchozího obchodního dne.
7. Na výpočet možné změny hodnoty uvedené v odstavci 6 se vztahují všechny tyto požadavky:
a)
je prováděn alespoň jednou denně;
b)
je založen na 99 % jednostranném intervalu spolehlivosti;
c)
je založen na době do realizace v délce 5 dnů, nebo 10 dnů v případě jiných transakcí než repo obchodů s cennými papíry nebo půjček či výpůjček cenných papírů;
d)
je založen na skutečném období sledování nejméně jednoho roku, kromě případů, kdy je kratší období sledování ospravedlněno významným nárůstem cenové volatility;
e)
soubor údajů použitých při výpočtu se aktualizuje každé tři měsíce.
Pokud instituce provádí repo obchod, půjčku nebo výpůjčku cenných papírů nebo komodit a maržové nebo podobné transakce nebo skupiny transakcí se započtením, které splňují kritéria stanovená v čl. 285 odst. 2, 3 a 4, minimální doba držby se uvede v soulad s dobou krytí rizika marží, která by se použila podle uvedených odstavců ve spojení s čl. 285 odst. 5.
8. Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát u repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu zahrnutých do rámcových dohod o započtení použijí instituce E* vypočítané podle odstavce 6 jako hodnotu expozice vůči protistraně vyplývající z transakcí zahrnutých do rámcové dohody o započtení pro účely článku 113 podle standardizovaného přístupu nebo kapitoly 3 podle přístupu IRB.
9. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
co představuje nevýznamné portfolio pro účely odstavce 3;
b)
kritéria pro určení, zda je interní model správný a řádné používaný pro účely odstavců 4 a 5 a rámcových dohod o započtení.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 222
Jednoduchá metoda finančního kolaterálu
1. Instituce mohou používat jednoduchou metodu finančního kolaterálu, pouze pokud vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu. Instituce nepoužijí zároveň jednoduchou metodu finančního kolaterálu i komplexní metodu finančního kolaterálu, pokud tak nečiní pro účely čl. 148 odst. 1 a čl. 150 odst. 1. Instituce nepoužijí tuto výjimku selektivně za účelem snížení kapitálových požadavků nebo za účelem provádění regulační arbitráže.
2. Podle jednoduché metody finančního kolaterálu instituce přidělí způsobilému finančnímu kolaterálu hodnotu rovnou jeho tržní hodnotě určené v souladu s čl. 207 odst. 4 písm. d).
3. Instituce přidělí těm částem hodnot expozice, které jsou zajištěny tržní hodnotou způsobilého kolaterálu, rizikovou váhu, kterou by přidělily podle kapitoly 2, pokud má instituce poskytující úvěr vůči nástroji použitému jako kolaterál přímou expozici. Pro tento účel musí být hodnota expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I rovna 100 % hodnoty položky, a nikoli hodnotě expozice uvedené v čl. 111 odst. 1.
Riziková váha zajištěné části musí být přinejmenším 20 %, s výjimkou případů uvedených v odstavcích 4 až 6. Instituce použijí na zbývající části hodnoty expozice rizikovou váhu, kterou by přidělily nezajištěné expozici vůči dané protistraně podle kapitoly 2.
4. Instituce přidělí rizikovou váhu 0 % zajištěným částem expozice plynoucí z repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů, které splňují kritéria uvedená v článku 227. Pokud protistrana takové transakce není hlavním účastníkem trhu, instituce přidělí rizikovou váhu 10 %.
5. V případě derivátových nástrojů uvedených v příloze II, které jsou denně tržně přeceňovány, jsou zajištěny hotovostí nebo hotovostními nástroji a neexistuje u nich nesoulad měn, instituce přidělí hodnotám jejich expozice určené podle kapitoly 6 rizikovou váhu 0 % do výše jejich zajištění.
Hodnotám expozice uvedených transakcí, jsou-li zajištěny dluhovými cennými papíry vydanými ústředními vládami nebo centrálními bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2, přidělí instituce rizikovou váhu 10 % do výše jejich zajištění.
6. Jiným transakcím než transakcím uvedeným v odstavcích 4 a 5 mohou instituce přidělit rizikovou váhu 0 %, pokud jsou expozice i kolaterál denominovány ve stejné měně a je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
kolaterál je ve formě hotovosti nebo hotovostního nástroje;
b)
kolaterál je ve formě dluhových cenných papírů vydaných ústředními vládami nebo centrálními bankami, jimž by se podle článku 114 přidělila riziková váha 0 %, a jeho tržní hodnota byla snížena o 20 %.
7. Pro účely odstavců 5 a 6 dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami zahrnují:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionálními vládami nebo místními orgány, pokud se s expozicemi vůči těmto orgánům podle článku 115 zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci spadají;
b)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními organizacemi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle článku 118;
d)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, pokud se s nimi zachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám podle čl. 116 odst. 4.
Článek 223
Komplexní metoda finančního kolaterálu
1. Aby byla zohledněna cenová volatilita, použijí instituce při oceňování finančního kolaterálu pro účely komplexní metody finančního kolaterálu na tržní hodnotu kolaterálu koeficienty volatility, jak stanoví články 224 až 227.
V případě, že je kolaterál denominován v měně, která se liší od měny, ve které je denominována podkladová expozice, doplní instituce úpravu odrážející volatilitu měn k volatilitě kolaterálu, jak je stanoveno v článcích 224 až 227.
V případě transakcí s OTC deriváty podle dohod o započtení uznaných příslušnými orgány podle kapitoly 6 použijí instituce koeficient volatility odrážející volatilitu měn, pokud existuje nesoulad mezi měnou kolaterálu a měnou vypořádání. I v případech, kdy je v transakcích podle dohody o započtení použito více měn, použijí instituce jednotný koeficient volatility.
2. Instituce vypočítají hodnotu kolaterálu upravenou o volatilitu (CVA) takto:
kde:
C
=
hodnota kolaterálu;
HC
=
koeficient volatility pro daný kolaterál vypočtený podle článků 224 a 227;
Hfx
=
koeficient volatility pro nesoulad měn vypočtený podle článků 224 a 227.
Instituce použijí vzorec v tomto odstavci při výpočtu hodnoty kolaterálu upravené o volatilitu u všech transakcí s výjimkou transakcí podle uznaných rámcových dohod o započtení, na něž se použijí ustanovení článků 220 a 221.
3. Instituce vypočítají hodnotu expozice upravenou o volatilitu (EVA) takto:
kde:
E
=
hodnota expozice tak, jak by byla příslušně určena podle kapitoly 2, případně 3, pokud tato expozice nebyla zajištěna;
HE
=
koeficient volatility pro danou expozici vypočtený podle článků 224 a 227.
V případě transakcí s OTC deriváty instituce vypočítají EVA takto:.
.
4. Pro účely výpočtu E v odstavci 3 se použijí tato ustanovení:
a)
u institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, je hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I 100 % hodnoty této položky, a nikoli hodnota expozice uvedená v čl. 111 odst. 1;
b)
u institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle přístupu IRB, vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 s použitím konverzního faktoru 100 % namísto konverzních faktorů či procent uvedených v daných odstavcích.
5. Instituce vypočítají plně upravenou hodnotu expozice (E*), zohledňující jak volatilitu, tak i účinky kolaterálu snižující riziko takto:
kde:
EVA
=
hodnota expozice upravená o volatilitu vypočítaná podle odstavce 3;
CVAM
=
CVA dále upravená o jakýkoliv nesoulad splatností podle ustanovení oddílu 5.
6. Instituce mohou vypočítat koeficienty volatility buď pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility uvedené v článku 224 nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility uvedené v článku 225.
Instituce se může rozhodnout, zda použije metodu využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, nezávisle na svém předchozím výběru mezi standardizovaným přístupem a přístupem IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic.
Pokud však instituce používá vlastní odhady koeficientu volatility, použije tuto metodu na všechny druhy nástrojů s výjimkou nepodstatných portfolií, v jejichž případě může použít metodu využívající regulatorní koeficienty volatility.
7. Pokud se kolaterál skládá z několika způsobilých položek, instituce vypočítá koeficient volatility (H) takto:
kde:
ai
=
podíl hodnoty způsobilé položky (i) na celkové hodnotě kolaterálu;
Hi
=
koeficient volatility pro způsobilou položku (i).
Článek 224
Regulatorní koeficient volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Koeficienty volatility, které instituce použijí podle metody využívající regulatorní koeficienty volatility, za předpokladu každodenního přeceňování, jsou uvedeny v tabulkách č. 1 až č. 4 tohoto odstavce.
KOEFICIENTY VOLATILITY
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality, s nímž je spojeno úvěrové hodnocení daného dluhového cenného papíru
Zbytková splatnost
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. b)
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. c) a d)
Koeficienty volatility pro sekuritizované pozice, které splňují kritéria v čl. 197 odst. 1 písm. h)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
1
≤ 1 rok
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 let
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 let
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 rok
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 let
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 let
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 rok
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
1 ≤ 5 let
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
5 let
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
Tabulka č. 2
Stupeň úvěrové kvality, s nímž je spojeno úvěrové hodnocení krátkodobého dluhového cenného papíru spojen
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. b) s krátkodobými úvěrovými hodnoceními
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. c) a d) s krátkodobými úvěrovými hodnoceními
Koeficienty volatility pro sekuritizované pozice, které splňují kritéria v čl. 197 odst. 1 písm. h)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Tabulka č. 3
Jiné druhy kolaterálu nebo expozic
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
Akcie a konvertibilní dluhopisy zahrnuté do hlavního indexu
21,213
15
10,607
Ostatní akcie nebo konvertibilní dluhopisy kótované na uznané burze
35,355
25
17,678
Hotovost
0
0
0
Zlato
21,213
15
10,607
Tabulka č. 4
Koeficient volatility v případě nesouladu měn
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
11,314
8
5,657
2. Při výpočtu koeficientů volatility podle odstavce 1 musí být splněny tyto podmínky:
a)
v případě zajištěných úvěrových transakcí je doba do realizace 20 obchodních dnů;
b)
v případě repo obchodů, pokud se netýkají převodu komodit nebo zaručených nároků na komodity, a půjček či výpůjček cenných papírů je doba do realizace 5 obchodních dnů;
c)
v případě ostatních transakcí na kapitálovém trhu je doba do realizace 10 obchodních dnů.
Pokud instituce provádí transakci nebo skupinu transakcí se započtením, která splňuje kritéria stanovená v čl. 285 odst. 2, 3 a 4, minimální období držení je uvedeno v soulad s dobou krytí rizika marží, která by se použila podle uvedených odstavců.
3. V tabulkách č. 1 až 4 odstavce 1 a v odstavcích 4 až 6 se stupněm úvěrové kvality, ke kterému je přiřazeno úvěrové hodnocení dluhového cenného papíru, rozumí stupeň úvěrové kvality, jemuž má být úvěrové hodnocení přiřazeno podle vymezení EBA podle kapitoly 2.
Pro účely stanovení stupně úvěrové kvality, k němuž je přiřazeno úvěrové hodnocení dluhového cenného papíru podle prvního pododstavce, se rovněž použije čl. 197 odst. 7.
4. V případě neuznaných cenných papírů nebo komodit vypůjčených nebo prodaných v rámci repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit je koeficient volatility stejný jako v případě akcií kótovaných na uznané burze nezahrnutých do hlavního indexu.
5. V případě uznaných podílů v subjektech kolektivního investování se koeficientem volatility rozumí vážený průměr koeficientů volatility, které by se použily na aktiva, do nichž fond investoval podle doby do realizace transakce uvedené v odstavci 2.
Pokud instituce aktiva, do nichž fond investoval, nezná, je koeficientem volatility nejvyšší koeficient volatility, jenž by byl použit na kterékoliv z aktiv, do kterých má daný fond právo investovat.
6. V případě dluhových cenných papírů bez ratingu vydaných institucemi a splňujících kritéria uznatelnosti uvedená v čl. 197 odst. 4 jsou koeficienty volatility stejné jako v případě cenných papírů vydaných institucemi nebo podniky s externím úvěrovým hodnocením přiřazeným ke stupňům úvěrové kvality 2 nebo 3.
Článek 225
Vlastní odhady koeficientů volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Příslušné orgány svolí, aby instituce používaly vlastní odhady volatility pro výpočet koeficientů volatility, které se použijí na kolaterál a expozice, pokud tyto instituce splňují požadavky stanovené v odstavcích 2 a 3. Instituce, které získaly svolení k používání vlastních odhadů volatility, se nevrátí k používání jiných metod, kromě případů, kdy prokáží opodstatněné důvody a se svolením příslušných orgánů.
V případě dluhových cenných papírů, které mají úvěrové hodnocení od externí ratingové agentury na úrovni investičního stupně nebo lepší, mohou instituce vypočítat odhad volatility pro každou kategorii cenného papíru.
V případě dluhových cenných papírů, které mají úvěrové hodnocení od externí ratingové agentury horší než investiční stupeň, a v případě ostatního způsobilého kolaterálu, musí instituce koeficienty volatility vypočítat pro každou jednotlivou položku.
Instituce, které používají metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, nesmí při odhadování volatility kolaterálu nebo nesouladu měn zohledňovat jakékoliv korelace mezi nezajištěnou expozicí, kolaterálem anebo směnnými kurzy.
Při určování příslušných kategorií instituce zohlední druh emitenta cenného papíru, externí úvěrové hodnocení cenných papírů, jejich zbytkovou splatnost a jejich pozměněnou duraci. Odhady volatility musí být pro cenné papíry zahrnuté institucí do dané kategorie reprezentativní.
2. Výpočet koeficientů volatility splňuje všechna tato kritéria:
a)
instituce založí výpočet na 99 % jednostranném intervalu spolehlivosti;
b)
instituce založí výpočet na následujících dobách do realizace:
i)
v případě zajištěných úvěrových transakcí do 20 obchodních dnů;
ii)
v případě repo obchodů, pokud se netýkají převodu komodit nebo garantovaných nároků na komodity, a půjček či výpůjček cenných papírů je doba do realizace 5 obchodních dnů;
iii)
v případě ostatních transakcí na kapitálovém trhu je tato doba 10 obchodních dnů.
c)
pokud je doba do realizace kratší či delší než doba do realizace stanovená pro daný druh transakce v písmenu b), mohou instituce upravit hodnotu koeficientu volatility pomocí vzorce druhé odmocniny času:
kde:
TM
=
příslušná doba do realizace;
HM
=
koeficient volatility odvozený z doby do realizace TM;
HN
=
koeficient volatility odvozený z doby do realizace TN.
d)
instituce zohlední nelikvidnost méně kvalitních aktiv. Upraví dobu do realizace směrem nahoru, pokud existují pochybnosti ohledně likvidnosti kolaterálu. Instituce také určí případy, kdy by mohlo na základě historických údajů dojít k podcenění možné volatility. Tyto případy se řeší pomocí zátěžového scénáře;
e)
délka historického období pozorování, které instituce používají pro výpočet koeficientů volatility, je přinejmenším jeden rok. U institucí, které používají systém vážení nebo jiné metody pro historické období sledování, je skutečné období sledování alespoň jeden rok. Příslušné orgány mohou také po instituci požadovat, aby koeficienty volatility počítala s využitím kratšího období sledování, pokud je to podle názoru příslušných orgánů odůvodněno vzhledem k výraznému nárůstu cenové volatility;
f)
instituce aktualizují své datové soubory a vypočítávají koeficienty volatility alespoň jednou za tři měsíce. Rovněž znovu posoudí svoje soubory údajů, kdykoliv se tržní ceny podstatně změní.
3. Odhadování koeficientů volatility musí splňovat všechna tato kvalitativní kritéria:
a)
instituce používá odhady volatility v každodenním procesu řízení rizik, včetně zohlednění v interních limitech na expozice;
b)
pokud je doba do realizace používaná institucí v každodenním procesu řízení rizik pro daný druh transakce delší než doba stanovená v tomto oddíle, tato instituce zvýší svoje koeficienty volatility v souladu s vzorcem druhé odmocniny času stanoveným v odst. 2 písm. c);
c)
instituce má zavedené postupy, kterými sleduje a zajišťuje dodržování zdokumentovaných strategií a kontrolních mechanismů týkajících se provozu svého systému pro odhadování koeficientů volatility a začleňování těchto odhadů do svého procesu řízení rizik;
d)
v rámci procesu vnitřního auditu instituce je pravidelně prováděn nezávislý přezkum jejího systému odhadování koeficientů volatility. Přezkum celkového systému pro odhadování koeficientů volatility a pro začleňování těchto odhadů do procesu řízení rizika instituce se uskuteční nejméně jednou za rok. Předmětem tohoto přezkumu jsou alespoň následující skutečnosti:
i)
začleňování odhadnutých koeficientů volatility do každodenního řízení rizik;
ii)
validace veškerých zásadních změn v procesu odhadování koeficientů volatility;
iii)
ověření konzistentnosti, včasnosti a spolehlivosti zdrojů údajů používaných při provozu systému pro odhadování koeficientů volatility, a to včetně nezávislosti těchto zdrojů údajů;
iv)
přesnost a vhodnost předpokladů používaných při stanovení koeficientů volatility.
Článek 226
Zvyšování koeficientů volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
Koeficienty volatility uvedené v článku 224 jsou koeficienty volatility, které instituce používají v případě každodenního přeceňování. Obdobně v případě, že instituce používá vlastní odhady koeficientů volatility podle článku 225, vypočítá je v prvé řadě na základě každodenního přeceňování. Pokud dochází k přeceňování méně často než jednou denně, instituce použijí vyšší koeficienty volatility. Instituce vypočítají zvýšení koeficientů volatility stanovených pro každodenní přeceňování za použití následujícího vzorce druhé odmocniny času:
kde:
H
=
koeficient volatility, který má být použit;
HM
=
koeficient volatility v případě každodenního přeceňování;
NR
=
skutečný počet obchodních dnů mezi přeceněními;
TM
=
doba do realizace u daného druhu transakce.
Článek 227
Podmínky pro použití koeficientu volatility 0 % pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. V případě repo obchodů a půjček či výpůjček cenných papírů, kde instituce využívá regulatorní koeficienty volatility podle článku 224 nebo vlastní odhady koeficientu volatility podle článku 225, a v případě, že podmínky uvedené v odst. 2 písm. a) až h) jsou splněny, mohou instituce namísto volatility vypočítané podle článků 224 až 226 použít koeficient volatility 0 %. Instituce, které používají metodu interních modelů stanovenou v článku 221, nesmějí postup stanovený v tomto článku použít.
2. Instituce mohou použít koeficient volatility 0 %, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jak expozice, tak kolaterál jsou ve formě hotovosti nebo dluhových cenných papírů vydaných ústředními vládami nebo centrálními bankami ve smyslu čl. 197 odst. 1 písm. b) a jsou způsobilé pro rizikovou váhu 0 % podle kapitoly 2;
b)
jak expozice, tak kolaterál jsou denominovány ve stejné měně;
c)
splatnost dané transakce není delší než jeden den, nebo se expozice i kolaterál denně přeceňují na tržní ceny či podléhají každodennímu dozajištění;
d)
doba mezi posledním tržním přeceněním předtím, než protistrana neprovede dozajištění a kolaterál je realizován, nečiní víc než čtyři obchodní dny;
e)
transakce je vypořádána v rámci vypořádacího systému, který se pro tento druh transakce osvědčil;
f)
dohoda je založena na dokumentech, které jsou v případě daných cenných papírů standardní tržní dokumentací pro repo obchody nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů;
g)
transakce se řídí dokumentací stanovující, že pokud protistrana nesplní povinnost dodat hotovost či cenné papíry nebo doplnit marži, či u ní jinak dojde k selhání, je transakce okamžitě splatná;
h)
příslušné orgány považují protistranu za hlavního účastníka trhu.
3. Pojem hlavní účastníci trhu uvedený v odst. 2 písm. h) zahrnuje tyto subjekty:
a)
subjekty uvedené v čl. 197 odst. 1 písm. b), přičemž expozicím vůči nim je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2;
b)
vůči institucím;
c)
jiné finanční podniky ve smyslu čl. 13 bodu 25 písm. b) a d) směrnice 2009/138/ES, přičemž expozicím vůči nim je přidělena riziková váha 20 % podle standardizovaného přístupu, nebo institucí, které počítají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB a nemají úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a jsou interně ohodnoceny danou institucí;
d)
regulované subjekty kolektivního investování, které musí splňovat kapitálové požadavky nebo omezení ohledně páky;
e)
regulované penzijní fondy;
f)
uznané clearingové organizace.
Článek 228
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle komplexní metody finančního kolaterálu
1. Podle standardizovaného přístupu instituce použijí E* vypočítané podle čl. 223 odst. 5 jako hodnotu expozice pro účely článku 113. V případě podrozvahových položek uvedených v příloze I instituce použijí E* jako hodnotu, na níž se použije procentuální podíl uvedený v čl. 111 odst. 1, čímž se získá hodnota expozice.
2. Podle přístupu IRB instituce použijí efektivní LGD (LGD*) jako LGD pro účely kapitoly 3. Instituce vypočítají LGD* takto:
kde:
LGD
=
LGD, která by se použila na expozici podle kapitoly 3, pokud by tato expozice nebyla zajištěná;
E
=
hodnota expozice podle čl. 223 odst. 3;
E*
=
plně upravená hodnota expozice podle čl. 223 odst. 5.
Člověk 229
Zásady oceňování jiného způsobilého kolaterálu pro účely přístupu IRB
1. U nemovitého kolaterálu, musí být kolaterál oceněn nezávislým odhadcem tržní nebo nižší hodnotou. Instituce vyžadují, aby nezávislý odhadce odůvodnil tržní hodnotu transparentním a jasným způsobem.
V těch členských státech, jejichž právní předpisy stanoví přísná kritéria pro určení zástavní hodnoty nemovitosti, může být místo toho nemovitost oceněna nezávislým znalcem zástavní nebo nižší hodnotou. Instituce vyžadují, aby nezávislý odhadce nebral při určení zástavní hodnoty nemovitosti v úvahu spekulativní prvky a tuto hodnotu doložil transparentním a jasným způsobem.
Hodnota kolaterálu se rovná tržní hodnotě nebo zástavní hodnotě nemovitosti snížené příslušným způsobem tak, aby odrážela výsledky sledování požadovaného v čl. 208 odst. 3 a aby byly zohledněny veškeré dřívější právní nároky na danou nemovitost.
2. U pohledávek se jejich hodnota rovná výši pohledávky.
3. Instituce ocení hmotný kolaterál jiný než nemovitý majetek jeho tržní hodnotou. Pro účely tohoto článku se za tržní hodnotu považuje odhadovaná částka, za kterou by byl majetek směněn k datu ocenění mezi dobrovolným kupujícím a dobrovolným prodávajícím při transakci mezi samostatnými a nezávislými partnery.
Článek 230
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát pro jiný způsobilý kolaterál pro účely přístupu IRB
1. Instituce použijí LGD* vypočtenou podle tohoto odstavce a odstavce 2 jako LGD pro účely kapitoly 3.
Pokud je poměr mezi hodnotou kolaterálu (C) a hodnotou expozice (E) nižší než požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C*) uvedená v tabulce č. 5, pak se LGD* rovná hodnotě LGD stanovené v kapitole 3 pro nezajištěnou expozici vůči protistraně. Pro tento účel instituce vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 za použití konverzního faktoru nebo procentuální části ve výši 100 % namísto konverzních faktorů či procentuálních částí stanovených v uvedených odstavcích.
Pokud je poměr mezi hodnotou kolaterálu a hodnotou expozice vyšší než horní mezní úroveň C** uvedená v tabulce č. 5, pak se LGD* rovná hodnotě stanovené v tabulce č. 5.
Pokud u expozice jako celku není dosaženo požadované úrovně zajištění C**, instituce musí expozici považovat za dvě expozice - jedna odpovídá části, u níž bylo požadované úrovně zajištění C** dosaženo, a jedna odpovídá části zbývající.
2. Příslušné hodnoty LGD* a požadované úrovně zajištění pro zajištěné části expozic jsou uvedeny v tabulce č. 5 tohoto odstavce.
Tabulka č. 5
Minimální hodnoty LGD pro zajištěné části expozic
LGD* pro přednostní expozice
LGD* pro podřízené expozice
Požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C*)
Požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C**)
Pohledávky
35 %
65 %
0 %
125 %
Obytné nemovitosti/obchodní nemovitosti
35 %
65 %
30 %
140 %
Ostatní kolaterál
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Jako alternativu k postupu stanovenému v odstavcích 1 a 2 a s výhradou čl. 124 odst. 2 mohou instituce té části expozice, která je v rámci limitů stanovených v čl. 125 odst. 2 písm. d) a čl. 126 odst. 2 písm. d) plně zajištěná obytnou nemovitostí nebo obchodní nemovitostí, která se nachází na území členského státu, přidělit rizikovou váhu 50 %, pokud jsou splněny všechny podmínky stanovené v čl. 199 odst. 4.
Článek 231
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě smíšených seskupení kolaterálu
1. Instituce vypočítá hodnotu LGD*, kterou použije jako LGD pro účely kapitoly 3, podle odstavců 2 a 3, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát používá přístup IRB;
b)
expozice je zajištěna jak finančním kolaterálem, tak i jiným způsobilým kolaterálem.
2. Instituce musí rozdělit hodnotu expozice upravenou o volatilitu, získanou použitím koeficientu volatility na hodnotu expozice podle čl. 223 odst. 5, do částí tak, aby získaly část krytou uznatelným finančním kolaterálem, část krytou pohledávkami, část krytou kolaterálem ve formě obchodních nemovitostí nebo obytných nemovitostí, část krytou jiným způsobilým kolaterálem a případnou nezajištěnou část.
3. Instituce vypočítají LGD* zvlášť pro každou část expozice získanou podle odstavce 2 v souladu s příslušnými ustanoveními této kapitoly.
Článek 232
Ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
1. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 212 odst. 1, lze s vklady u třetích stran, které jsou institucemi, zacházet jako se zárukou třetí strany, která je institucí.
2. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 212 odst. 2, instituce zacházejí s částí expozice zajištěnou současnou hodnotou odbytného ze životní pojištění zastaveného ve prospěch instituce poskytující úvěr následujícím způsobem:
a)
pokud se na expozici vztahuje standardizovaný přístup, je rizikově vážena rizikovými vahami stanovenými v odstavci 3;
b)
pokud se na expozici vztahuje přístup IRB, ale nepoužijí se na ni vlastní odhady LGD dané instituce, přiřadí se jí LGD ve výši 40 %.
V případě nesouladu měn, instituce sníží současnou hodnotu odbytného podle čl. 233 odst. 3, přičemž hodnotou úvěrového zajištění je současná hodnota odbytného z daného životního pojištění.
3. Pro účely odst. 2 písm. a) instituce přiřadí následující rizikové váhy na základě rizikové váhy přidělené přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění následovně:
a)
rizikovou váhu ve výši 20 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 20 %;
b)
rizikovou váhu ve výši 35 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 50 %;
c)
rizikovou váhu ve výši 70 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 100 %;
d)
rizikovou váhu ve výši 150 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 150 %.
4. Instituce mohou nakládat s nástroji, které budou na požádání zpětně odkoupeny a které jsou způsobilé podle čl. 200 písm. c), jako se zárukou emitující instituce. Hodnota uznatelného zajištění úvěrového rizika je tato:
a)
pokud bude nástroj odkoupen za nominální hodnotu, pak se hodnota zajištění rovná této nominální hodnotě;
b)
pokud bude nástroj odkoupen za tržní cenu, pak se hodnota zajištění rovná hodnotě nástroje oceněného stejným způsobem jako dluhové cenné papíry splňující podmínky stanovené v čl. 197 odst. 4.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika
Článek 233
Oceňování
1. Pro účely výpočtu účinků osobního zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními tohoto pododdílu se hodnota osobního zajištění úvěrového rizika (G) rovná částce, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit v případě, že dlužník bude v selhání nebo nezaplatí či dojde k jiným blíže specifikovaným úvěrovým událostem.
2. V případě úvěrových derivátů, které jako úvěrovou událost nezahrnují restrukturalizaci podkladového závazku spojenou s prominutím nebo odložením splátek jistiny, úroků nebo poplatků, které vede k úvěrové ztrátě, platí následující:
a)
pokud částka, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit, není vyšší než hodnota expozice, instituce sníží hodnotu zajištění úvěrového rizika vypočítanou podle odstavce 1 o 40 %;
b)
pokud částka, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit, je vyšší než hodnota expozice, nebude hodnota zajištění úvěrového rizika vyšší než 60 % hodnoty expozice.
3. Pokud je osobní zajištění úvěrového rizika denominováno v jiné měně, než ve které je denominována expozice, instituce sníží hodnotu zajištění úvěrového rizika prostřednictvím koeficientu volatility takto:
kde:
G*
=
hodnota zajištění úvěrového rizika upravená o měnové riziko;
G
=
nominální hodnota zajištění úvěrového rizika;
Hfx
=
koeficient volatility pro případný nesoulad měn mezi zajištěním úvěrového rizika a podkladovým závazkem stanovený podle odstavce 4.
Pokud neexistuje nesoulad měn, pak Hfx je roven nule.
4. Instituce založí výpočet koeficientů volatility pro jakýkoliv nesoulad měn na době 10 denního držení, za předpokladu každodenního přeceňování, a mohou je vypočítat pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility, jak je uvedeno v článcích 224 a 225. Instituce zvýší koeficienty volatility podle článku 226.
Článek 234
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě částečného zajištění a rozdělení do tranší
Pokud instituce převede část rizika plynoucího z některé expozice v jedné nebo více tranších, použijí se pravidla stanovená v kapitole 5. Instituce mohou stanovit hranice důležitosti plateb, pod jejichž úrovní nebude v případě ztráty provedena platba, které odpovídají nepřevedeným pozicím první ztráty a způsobují převod rizika v tranších.
Článek 235
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci standardizovaného přístupu
1. Pro účely čl. 113 odst. 3 instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic podle tohoto vzorce:
kde:
E
=
hodnota expozice podle článku 111; pro tento účel se hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I rozumí 100 % její hodnoty, a nikoli hodnota expozice uvedená v čl. 111 odst. 1;
GA
=
hodnota zajištění úvěrového rizika vypočítaná podle čl. 233 odst. 3 (G*) a dále upravená o nesoulad splatností, jak je uvedeno v oddíle 5;
r
=
riziková váha expozic vůči dlužníkovi, jak je stanoveno v kapitole 2;
g
=
riziková váha expozic vůči poskytovateli zajištění, jak je stanoveno v kapitole 2.
2. Pokud je hodnota zajištění (GA) nižší než expozice (E), mohou instituce uplatnit vzorec uvedený v odstavci 1, pouze pokud zajištěná i nezajištěná část expozice mají stejné pořadí pro uspokojení pohledávek.
3. Instituce mohou uplatnit postup stanovený v čl. 114 odst. 4 a 7 na expozice nebo části expozic zaručené ústřední vládou nebo centrální bankou, pokud je záruka denominována v domácí měně dlužníka a expozice je financována ve stejné měně.
Článek 236
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v rámci přístupu založeného na interním ratingu
1. U zajištěné části hodnoty expozice (E), stanovené na základě upravené hodnoty zajištění úvěrového rizika GA, může být hodnota PD pro účely kapitoly 3 oddílu 4 rovna hodnotě PD poskytovatele zajištění, nebo, pokud se úplná substituce nezdá být opodstatněná, hodnotě vyšší než PD dlužníka a nižší než PD ručitele. V případě podřízených expozic a nepodřízeného zajištění třetí stranou může být hodnota LGD, kterou instituce použijí pro účely kapitoly 3 oddílu 4, rovna hodnotě LGD pro přednostní expozice.
2. U nezajištěné části hodnoty expozice (E) se jako PD použije PD dlužníka a jako LGD se použije LGD podkladové expozice.
3. Pro účely tohoto článku je GA hodnota G* vypočítaná podle čl. 233 odst. 3 a dále upravená o nesoulad splatností, jak je uvedeno v oddílu 5. E je hodnota expozice určená podle kapitoly 3 oddílu 5. Pro tento účel instituce vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 za použití konverzního faktoru nebo procentuální části ve výši 100 % namísto konverzních faktorů či procentuálních částí uvedených v daných odstavcích.
Oddíl 5
Nesoulad splatností
Článek 237
Nesoulad splatností
1. K nesouladu splatností pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic dochází, pokud je zbytková splatnost zajištění úvěrového rizika kratší než zbytková splatnost zajištěné expozice. Pokud má zajištění zbytkovou splatnost kratší než tři měsíce a doba splatnosti zajištění je kratší než splatnost podkladové expozice, není zajištění způsobilé jako zajištění úvěrového rizika.
2. Dojde-li k nesouladu splatností, nepovažuje se zajištění úvěrového rizika za způsobilé, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
původní doba splatnosti zajištění je kratší než 1 rok;
b)
jedná se o krátkodobou expozici, o které příslušné orgány rozhodly, že podléhá jednodennímu limitu namísto jednoletého limitu splatnosti (M) podle čl. 162 odst. 3.
Článek 238
Splatnost zajištění úvěrového rizika
1. Efektivní splatnost podkladového nástroje je nejdelší možná doba zbývající do okamžiku, kdy má dlužník splnit své závazky, maximálně však pět let. S výhradou odstavce 2 se doba splatnosti zajištění úvěrového rizika rovná době zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy může zajištění skončit či být ukončeno.
2. Pokud existuje možnost ukončení zajištění a její využití záleží na rozhodnutí poskytovatele zajištění, instituce považují za splatnost zajištění dobu zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy lze tuto možnost využít. Pokud existuje možnost ukončení zajištění, jejíž využití záleží na rozhodnutí příjemce zajištění, a podmínky dohody o zajištění obsahují pozitivní pobídku pro instituci, aby ukončila transakci před smluvní splatností, instituce považuje za splatnost zajištění dobu zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy lze tuto možnost využít; jinak může instituce vycházet ze skutečnosti, že tato možnost neovlivňuje splatnost zajištění.
3. Pokud není úvěrový derivát zajištěn proti vypovězení před uplynutím doby odkladu požadované pro případ selhání u daného podkladového závazku vzniklého v důsledku neschopnosti splatit závazek, instituce zkrátí dobu splatnosti zajištění o tuto dobu odkladu.
Článek 239
Oceňování zajištění
1. Dojde-li u transakcí s majetkovým zajištěním úvěrového rizika podle jednoduché metody finančního kolaterálu k nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění, není kolaterál způsobilý jako uznatelné majetkové zajištění úvěrového rizika.
2. U transakcí s majetkovým zajištěním úvěrového rizika podle komplexní metody finančního kolaterálu instituce musí zohledňovat splatnost zajištění úvěrového rizika a expozice v upravené hodnotě kolaterálu podle následujícího vzorce:
kde:
CVA
=
hodnota kolaterálu upravená o volatilitu podle čl. 223 odst. 2, nebo objem expozice, podle toho, co je nižší;
t
=
počet let zbývajících do data splatnosti zajištění úvěrového rizika stanovený podle článku 238, nebo hodnota T, podle toho, která hodnota je nižší;
T
=
počet let zbývajících do data splatnosti expozice stanovený podle článku 238, nebo pět let, podle toho, která hodnota je nižší;
t*
=
0,25.
Instituce použijí hodnotu CVAM jako hodnotu CVA dále upravenou o nesoulad splatností ve vzorci pro výpočet plně upravené hodnoty expozice (E*) stanovené v čl. 223 odst. 5.
3. U transakcí s osobním zajištěním úvěrového rizika instituce zohlední splatnost zajištění úvěrového rizika a expozice v upravené hodnotě zajištění úvěrového rizika podle následujícího vzorce:
kde:
GA
=
hodnota G* upravená o nesoulad splatností;
G*
=
hodnota zajištění upravená o nesoulad měn;
t
=
počet let zbývajících do data splatnosti zajištění úvěrového rizika stanovený podle článku 238, nebo hodnota T, podle toho, která hodnota je nižší;
T
=
počet let zbývajících do data splatnosti expozice stanovený podle článku 238, nebo pět let, podle toho, která hodnota je nižší;
t*
=
0,25.
Instituce použijí hodnotu GA jako hodnotu zajištění pro účely článků 233 až 236.
Oddíl 6
Techniky snižování úvěrového rizika s využitím koše nástrojů
Článek 240
Úvěrové deriváty prvního selhání
Pokud instituce získá zajištění úvěrového rizika pro určitý počet expozic za podmínky, že první selhání u expozic povede k plnění ze zajištění a že tato úvěrová událost bude mít za následek ukončení smlouvy, může instituce pozměnit výpočet objemu rizikově vážené expozice, a případně výše očekávaných ztrát, u té expozice, která by při absenci zajištění úvěrového rizika vedla k nejnižšímu objemu rizikově vážené expozice podle této kapitoly:.
a)
v případě institucí používajících standardizovaný přístup je objemem rizikově vážené expozice objem vypočítaný podle standardizovaného přístupu;
b)
v případě institucí používajících přístup IRB je objemem rizikově vážené expozice součet objemu rizikově vážené expozice vypočítaného podle přístupu IRB a 12,5 násobku výše očekávané ztráty.
Postup stanovený v tomto článku se použije pouze v případech, kdy je hodnota expozice stejná nebo nižší než hodnota zajištění úvěrového rizika.
Článek 241
Úvěrové deriváty n-tého selhání
Pokud důvodem plnění ze zajištění úvěrového rizika je n-té selhání kterékoliv z expozic, může instituce kupující dané zajištění toto zajištění uznat pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a případné výše očekávaných ztrát, pouze pokud bylo zajištění poskytnuto také pro selhání 1 až (n1) nebo pokud již nastalo (n-1) selhání. V takových případech může instituce pozměnit výpočet objemu rizikově vážených expozic, a případně výše očekávaných ztrát u expozice, která by mohla při absenci zajištění úvěrového rizika mít za následek n-tý nejnižší objem rizikově vážené expozice podle této kapitoly. Instituce vypočítají n-tý nejnižší objem podle čl. 240 písm. a) a b).
Postup stanovený v tomto článku se použije pouze v případech, kdy je hodnota expozice stejná nebo nižší než hodnota zajištění úvěrového rizika.
Všechny expozice v koši splňují požadavky stanovené v čl. 204 odst. 2 a čl. 216 odst. 1 písm. d).
KAPITOLA 5
Sekuritizace
Oddíl 1
Definice
Článek 242
Definice
Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„nadměrným rozpětím“ (excess spread) poplatky za správu a obhospodařování a ostatní poplatky a příjmy související se sekuritizovanými expozicemi očištěné o náklady a výdaje;
2)
„opcí na zpětný odkup“ (clean-up call option) smluvní opce, která dává původci právo odkoupit zpět či splatit sekuritizované pozice předtím, než budou splaceny veškeré podkladové expozice, pokud zůstatek nesplacených expozic klesl pod předem stanovenou hodnotu;
3)
„likviditním příslibem“ sekuritizovaná pozice vyplývající ze smluvních ujednání o poskytnutí peněžních prostředků na překlenutí nesouladů v peněžních tocích vůči investorům;
4)
„KIRB“ součet 8 % objemů rizikově vážených expozic vypočítaných v souladu s kapitolou 3 tak, jako kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, a výše očekávaných ztrát spojených s těmito expozicemi a vypočítaných v souladu s uvedenou kapitolou;
5)
„metodou založenou na ratingu“ metoda výpočtu objemu rizikově vážených expozic u sekuritizovaných pozic v souladu s článkem 261;
6)
„metodou regulatorního vzorce“ metoda výpočtu objemu rizikově vážených expozic u sekuritizovaných pozic v souladu s článkem 262;
7)
„pozicí bez ratingu“ sekuritizovaná pozice, která nemá uznatelný rating vypracovaný externí ratingovou agenturou uvedený v oddílu 4;
8)
„pozicí s ratingem“ rozumí sekuritizovaná pozice, která má uznatelný rating vypracovaný externí ratingovou agenturou uvedený v oddílu 4;
9)
„programem obchodních cenných papírů zajištěných aktivy“ (dále jen „program ABCP“) sekuritizační program, ve kterém vydané cenné papíry mají převážně formu krátkodobých cenných papírů (commercial papers) s původní splatností maximálně jeden rok;
10)
„tradiční sekuritizací“ sekuritizace, ve které dochází k ekonomickému převodu sekuritizovaných expozic. Tento převod je doprovázen buď převodem vlastnictví k převáděným sekuritizovaným expozicím z instituce, která je původcem, na sekuritizační jednotku pro speciální účel nebo subparticipací sekuritizační jednotky pro speciální účel k pohledávce. Vydané cenné papíry nepředstavují platební závazky instituce, která je původcem;
11)
„syntetickou sekuritizací“ sekuritizace, při níž k přenesení rizika dochází použitím úvěrových derivátů nebo záruk, a expozice, které jsou předmětem sekuritizace, zůstávají expozicemi instituce, která je původcem;
12)
„revolvingovou expozicí“ jakákoli expozice, kdy může zůstatek zákazníka kolísat na základě jeho rozhodnutí půjčit si nebo splatit dluh, a to až do dohodnutého limitu;
13)
„revolvingovou sekuritizací“ sekuritizace, u níž se obměňuje samotná struktura sekuritizace tím, že jsou expozice do seskupení expozic přidávány nebo jsou z něj odebírány bez ohledu na to, zda u expozic dochází k revolvingu, či nikoli;
14)
„doložkou o předčasném umoření“ smluvní ustanovení v sekuritizacích revolvingových expozic nebo v revolvingové sekuritizaci, která vyžadují, aby při definovaných událostech byly pozice investorů splaceny dříve, než bylo u vydaných cenných papírů původně uvedeno;
15)
„tranší první ztráty“ nejvíce podřízená tranše v sekuritizaci, která je první tranší, jež nese ztráty na sekuritizovaných expozicích, a tím poskytuje ochranu tranším druhé ztráty a případně tranším s vyšším pořadím.
Oddíl 2
Uznání převodu významného rizika
Článek 243
Tradiční sekuritizace
1. Instituce, která je původcem tradiční sekuritizace, může sekuritizované expozice vyjmout z výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
a)
má se za to, že významné úvěrové riziko spojené se sekuritizovanými expozicemi bylo převedeno na třetí strany;
b)
instituce, která je původcem sekuritizace, uplatní rizikovou váhu 1 250 % na všechny sekuritizované pozice, které v dané sekuritizaci drží, nebo tyto sekuritizované pozice odečte z kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k).
2. Má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno v těchto případech:
a)
objemy rizikově vážených expozic mezaninových sekuritizovaných pozic držených institucí, která je původcem, v dané sekuritizaci nepřekračují 50 % objemů rizikově vážených expozic všech mezaninových sekuritizovaných pozic existujících v dané sekuritizaci;
b)
v dané sekuritizaci neexistují žádné mezaninové sekuritizované pozice a původce může prokázat, že hodnota expozic sekuritizovaných pozic, na kterou by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %, výraznou měrou překračuje odůvodněný odhad očekávané ztráty ze sekuritizovaných expozic, a instituce, která je původcem, nedrží více než 20 % hodnot expozic sekuritizovaných pozic, na které by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %.
Pokud případné snížení objemů rizikově vážených expozic, jehož by instituce, která je původcem, danou sekuritizací dosáhla, není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, příslušné orgány mohou v jednotlivých případech rozhodnout, že významné úvěrové riziko se nepovažuje za převedené.
3. Pro účely odstavce 2 se mezaninovými sekuritizovanými pozicemi rozumějí sekuritizované pozice, pro které se použije riziková váha nižší než 1 250 % a které jsou podřízenější než pozice nejvyšší úrovně v dané sekuritizaci a podřízenější než kterákoli sekuritizovaná pozice v dané sekuritizaci, které je podle oddílu 4 přiřazen jeden z následujících stupňů úvěrové kvality:
a)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 3, stupeň úvěrové kvality 1;
b)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 4, stupeň úvěrové kvality 1 nebo 2.
4. Jako alternativu k odstavcům 2 a 3 příslušné orgány udělí institucím, které jsou původci, svolení, aby považovaly významné úvěrové riziko za převedené, pokud je instituce, která je původcem, schopna u každé sekuritizace doložit, že snížení kapitálových požadavků, kterého původce dosahuje prostřednictvím sekuritizace, je odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany.
Svolení se udělí pouze v případě, kdy instituce splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce má pro posouzení převodu rizika přístupy a metodiky přiměřeně citlivé na rizika;
b)
instituce rovněž v každém případě zohlednila převod úvěrového rizika na třetí strany pro účely interního řízení rizik a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
5. Kromě požadavků stanovených v odstavcích 1 až 4 musí být splněny všechny následující podmínky:
a)
dokumentace týkající se sekuritizace odráží ekonomickou podstatu transakce;
b)
sekuritizované expozice jsou mimo dosah instituce, která je původcem, a jejích věřitelů, a to i v případě insolvence a nucené správy. Tato skutečnost musí být doložena posudkem kvalifikovaného právního poradce;
c)
vydané cenné papíry nepředstavují platební závazky instituce, která je původcem;
d)
instituce, která je původcem, nevykonává faktickou či nepřímou kontrolu nad převedenými expozicemi. Za faktickou kontrolu původce nad převedenými expozicemi je považováno například právo původce odkoupit zpět od nabyvatele dříve převedené expozice za účelem realizace výnosů či jeho povinnost znovu převzít již převedené riziko. Pokud si instituce, která je původcem, podrží práva nebo povinnosti související se správou převedených expozic, není to samo o sobě považováno za nepřímou kontrolu těchto expozic;
e)
dokumentace týkající se sekuritizace splňuje všechny tyto podmínky:
i)
neobsahuje doložky, které mimo případů doložek o předčasném umoření, požadují, aby pozice v sekuritizaci byly institucí, která je původcem, zlepšovány, například nahrazováním podkladových úvěrových expozic či zvyšováním výnosu vypláceného investorům v případě zhoršení úvěrové kvality sekuritizovaných expozic;
ii)
neobsahuje doložky, které stanovují zvýšení výnosu vypláceného držitelům pozic v sekuritizaci v případě zhoršení úvěrové kvality podkladového seskupení;
iii)
jednoznačně z ní plyne, že jakýkoli případný nákup nebo zpětný odkup sekuritizovaných pozic původcem nebo sponzorem, nad rámec jeho smluvních závazků, je výjimečný a může být uskutečněn pouze za tržních podmínek;
f)
pokud existuje opce na zpětný odkup, musí tato opce splňovat také tyto podmínky:
i)
je uplatnitelná podle uvážení instituce, která je původcem;
ii)
je uplatnitelná pouze v případě, kdy neumořená část sekuritizovaných expozic činí nejvýše 10 % původní hodnoty;
iii)
není strukturovaná tak, aby se zabránilo alokaci ztrát na pozice úvěrového posílení nebo jiné pozice, které drží investoři, a ani jiným způsobem nesmí poskytovat úvěrové posílení.
6. Příslušné orgány průběžně informují EBA o specifických případech uvedených v odstavci 2, kdy případné snížení objemů rizikově vážených expozic není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, a o tom, jak instituce využívají odstavec 4. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny. EBA posoudí provádění těchto pokynů členskými státy a do 31. prosince 2017 poskytne Komisi doporučení, zda je potřeba závazná technická norma.
Článek 244
Syntetické sekuritizace
1. Instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, může vypočítat objemy rizikově vážených expozic, případně výši očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice v souladu s článkem 249, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
a)
má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno na třetí strany prostřednictvím majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika;
b)
instituce, která je původcem sekuritizace, uplatní rizikovou váhu 1 250 % na všechny sekuritizované pozice, které v dané sekuritizaci drží, nebo tyto sekuritizované pozice odečte z kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k).
2. Má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
objemy rizikově vážených expozic mezaninových sekuritizovaných pozic držených institucí, která je původcem, v dané sekuritizaci nepřekračují 50 % objemů rizikově vážených expozic všech mezaninových sekuritizovaných pozic existujících v dané sekuritizaci;
b)
v dané sekuritizaci neexistují žádné mezaninové sekuritizované pozice a původce může prokázat, že hodnota expozic sekuritizovaných pozic, na kterou by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %, výraznou měrou překračuje odůvodněný odhad očekávané ztráty ze sekuritizovaných expozic, a instituce, která je původcem, nedrží více než 20 % hodnot expozic sekuritizovaných pozic, na které by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %.
c)
pokud případné snížení objemů rizikově vážených expozic, jehož by instituce, která je původcem, danou sekuritizací dosáhla, není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, příslušný orgán může v jednotlivých případech rozhodnout, že významné úvěrové riziko se nepovažuje za převedené.
3. Pro účely odstavce 2 se mezaninovými sekuritizovanými pozicemi rozumějí sekuritizované pozice, pro které se použije riziková váha nižší než 1 250 % a které jsou podřízenější než pozice nejvyšší úrovně v dané sekuritizaci a podřízenější než kterákoli sekuritizovaná pozice v dané sekuritizaci, které je podle oddílu 4 přiřazen jeden z následujících stupňů úvěrové kvality:
a)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 3, stupeň úvěrové kvality 1;
b)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 4, stupeň úvěrové kvality 1 nebo 2.
4. Jako alternativu k odstavcům 2 a 3 příslušné orgány udělí institucím, které jsou původci, svolení, aby považovaly významné úvěrové riziko za převedené, pokud je instituce, která je původcem, schopna u každé sekuritizace doložit, že snížení kapitálových požadavků, kterého původce dosahuje prostřednictvím sekuritizace, je odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany.
Svolení se udělí pouze v případě, kdy instituce splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce má pro posouzení převodu rizika přístupy a metodiky přiměřeně citlivé na rizika;
b)
instituce rovněž v každém případě zohlednila převod úvěrového rizika na třetí strany pro účely interního řízení rizik a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
5. Kromě požadavků stanovených v odstavcích 1 až 4 musí převod splňovat tyto podmínky:
a)
dokumentace týkající se sekuritizace odráží ekonomickou podstatu transakce;
b)
zajištění úvěrového rizika, pomocí něhož je úvěrové riziko převedeno, je v souladu s čl. 247 odst. 2;
c)
nástroje použité k převodu úvěrového rizika neobsahují podmínky, které
i)
stanovují významné hranice důležitosti (materiality thresholds), pod jejichž hodnotou nebude zajištění úvěrového rizika poskytnuto, přestože došlo k úvěrové události;
ii)
umožňují ukončení zajištění v případě zhoršení úvěrové kvality podkladových expozic;
iii)
mimo případů doložek o předčasném umoření požadují, aby pozice v sekuritizaci byly institucí, která je původcem, zlepšovány;
iv)
zvyšují cenu placenou institucí za zajištění úvěrového rizika nebo výnos vyplácený držitelům pozic v sekuritizaci v případě zhoršení úvěrové kvality podkladového seskupení;
d)
byl zajištěn posudek od kvalifikovaného právního poradce potvrzující vymahatelnost zajištění úvěrového rizika ve všech relevantních právních řádech;
e)
z dokumentace týkající se sekuritizace jednoznačně plyne, že jakýkoli případný nákup nebo zpětný odkup sekuritizovaných pozic původcem nebo sponzorem, nad rámec jeho smluvních závazků, může být uskutečněn pouze za tržních podmínek;
f)
pokud existuje opce na zpětný odkup, tato opce splňuje také všechny tyto podmínky:
i)
je uplatnitelná podle uvážení instituce, která je původcem;
ii)
je uplatnitelná pouze v případě, kdy neumořená část sekuritizovaných expozic činí nejvýše 10 % původní hodnoty;
iii)
není strukturovaná tak, aby se zabránilo alokaci ztrát na pozice úvěrového posílení nebo jiné pozice, které drží investoři, a ani jiným způsobem nesmí poskytovat úvěrové posílení.
6. Příslušné orgány průběžně informují EBA o specifických případech uvedených v odstavci 2, kdy případné snížení objemů rizikově vážených expozic není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, a o tom, jak instituce využívají odstavec 4. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny. EBA posoudí provádění těchto pokynů členskými státy a do 31. prosince 2017 poskytne Komisi doporučení, zda je potřeba závazná technická norma.
Oddíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
Pododdíl 1
Zásady
Článek 245
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
1. Pokud instituce, která je původcem, převedla významné úvěrové riziko spojené se sekuritizovanými expozicemi v souladu s oddílem 2, může tato instituce:
a)
v případě tradiční sekuritizace vyjmout expozice, které sekuritizovala, z výpočtu objemů rizikově vážených expozic, případně výše očekávaných ztrát;
b)
v případě syntetické sekuritizace vypočítat objemy rizikově vážených expozic, případně výše očekávaných ztrát, pro tyto sekuritizované expozice podle článků 249 a 250.
2. Jestliže instituce, která je původcem, rozhodla, že použije odstavec 1, vypočítá objemy rizikově vážených expozic stanovené v této kapitole pro pozice, které případně drží v sekuritizaci.
Jestliže instituce, která je původcem, nepřevedla významné úvěrové riziko nebo rozhodla, že nepoužije odstavec 1, nemusí provádět výpočet objemů rizikově vážených expozic pro žádnou pozici, kterou případně drží v dané sekuritizaci, ale pokračuje ve svém výpočtu objemů rizikově vážených expozic, včetně sekuritizovaných expozic, jako by nebyly sekuritizovány.
3. Jestliže se expozice vztahuje na různé tranše v sekuritizaci, považuje se expozice spojená s každou tranší za samostatnou sekuritizovanou pozici. Má se za to, že poskytovatelé úvěrového zajištění pro sekuritizované pozice drží pozice v sekuritizaci. Sekuritizované pozice zahrnují expozice spojené se sekuritizací vyplývající z úrokových nebo měnových derivátových kontraktů.
4. Pokud se sekuritizovaná pozice odečítá od položek kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k), objem rizikově vážené expozice se pro účely čl. 92 odst. 3 zahrne do celkového objemu rizikově vážených expozic dané instituce.
5. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice se vypočítá tak, že se na hodnotu expozice, vypočtené podle článku 246, použije příslušná celková riziková váha.
6. Celková riziková váha se stanoví jako součet rizikové váhy stanovené v této kapitole a případné dodatečné rizikové váhy podle článku 407.
Článek 246
Hodnota expozice
1. Hodnota expozice se vypočte takto:
a)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 3, pak se za hodnotu expozice u rozvahové sekuritizované pozice považuje její účetní hodnota zbývající po provedení specifických úprav o úvěrové riziko stanovených v souladu s článkem 110;
b)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 4, pak se za hodnotu expozice u rozvahové sekuritizované pozice považuje účetní hodnota bez zohlednění provedených úprav o úvěrové riziko stanovených v souladu s článkem 110;
c)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 3, za hodnotu expozice u podrozvahové sekuritizované pozice se považuje její nominální hodnota, po specifických úpravách o úvěrové riziko dané sekuritizované pozice, vynásobená konverzním faktorem, jak je stanoveno v této kapitole. Konverzní faktor činí 100 %, pokud není stanoveno jinak;
d)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 4, za hodnotu expozice u podrozvahové sekuritizované pozice se považuje její nominální hodnota vynásobená konverzním faktorem, jak je stanoveno v této kapitole. Konverzní faktor činí 100 %, pokud není stanoveno jinak;
e)
hodnota expozice pro úvěrové riziko protistrany u derivátových nástrojů uvedených v příloze II se stanoví podle kapitoly 6.
2. Pokud má instituce v sekuritizaci dvě či více vzájemně se překrývajících pozic, zahrne do výše, do jaké se tyto pozice překrývají, do svého výpočtu objemů rizikově vážených expozic pouze tu pozici nebo část pozice, která vytváří vyšší objem rizikově vážené expozice. Instituce může rovněž uznat takové překrývání mezi kapitálovými požadavky ke specifickému riziku u pozic v obchodním portfoliu a kapitálovými požadavky u sekuritizovaných pozic v investičním portfoliu, za předpokladu, že instituce je schopna tyto kapitálové požadavky u příslušných pozic vypočítat a porovnat. Pro účely tohoto odstavce překrývání znamená, že dané pozice, ať již plně nebo zčásti, představují expozici vůči stejnému riziku, takže do výše tohoto překrytí je lze považovat za jedinou expozici.
3. Pokud se na pozice v ABCP vztahuje čl. 268 písm. c), může instituce používat rizikové váhy stanovené pro likviditní příslib za účelem vypočtu objemu rizikově vážené expozice pro ABCP, pokud je 100 % ABCP emitovaných v programu ABCP kryto tímto nebo jiným likviditním příslibem a všechny tyto likviditní přísliby jsou řazeny na stejnou úroveň jako ABCP tak, že tvoří vzájemně se překrývající pozice.
Instituce oznámí příslušným orgánům, pokud tento postup používá.
Článek 247
Uznání nástrojů pro snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic
1. Instituce mohou uznat majetkové osobní zajištění úvěrového rizika, které bylo získáno u sekuritizované pozice v souladu s kapitolou 4 a které podléhá požadavkům stanoveným v této kapitole a v kapitole 4.
Způsobilé majetkové zajištění úvěrového rizika je omezeno na finanční kolaterál, který je uznatelný pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2, jak je stanoveno v kapitole 4, a uznání je podmíněno splněním příslušných požadavků stanovených v kapitole 4.
2. Způsobilým osobním zajištěním úvěrového rizika a poskytovateli tohoto úvěrového zajištění mohou být pouze ta zajištění a ti poskytovatelé, kteří jsou způsobilí podle kapitoly 4, a uznání je podmíněno splněním příslušných požadavků stanovených v kapitole 4.
3. Odchylně od odstavce 2 mají způsobilí poskytovatelé osobního zajištění úvěrového rizika uvedení v čl. 201 odst. 1 písm. a) až h), kromě způsobilých ústředních protistran, úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou, kterému byl podle článku 136 přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší a kterému byl v době prvního uznání zajištění úvěrového rizika přiřazen stupeň úvěrové kvality 2 nebo vyšší. Instituce, které mají svolení používat na přímé expozice vůči poskytovateli zajištění přístup IRB, mohou posoudit způsobilost podle věty první na základě rovnocennosti PD poskytovatele zajištění a PD spojené se stupněm úvěrové kvality uvedeným v článku 136.
4. Odchylně od odstavce 2 jsou sekuritizační jednotky pro speciální účel způsobilými poskytovateli zajištění, jestliže vlastní aktiva, která jsou způsobilá jako způsobilý finanční kolaterál a na něž se nevztahují žádná práva nebo podmíněná práva, která mají přednost nebo jsou postavena na roveň podmíněným právům instituce přijímající osobní zajištění úvěrového rizika, a pokud jsou splněny všechny požadavky pro uznání finančního kolaterálu stanovené v kapitole 4. V těchto případech je GA (výše zajištění po zohlednění nesouladu měn a nesouladu splatností podle ustanovení kapitoly 4) omezena na tržní hodnotu těchto aktiv upravenou o volatilitu a g (riziková váha expozic vůči poskytovateli zajištění, jak je uvedeno v rámci standardizovaného přístupu) se vypočítá jako vážená průměrná riziková váha, která by se použila na tato aktiva jakožto finanční kolaterál podle standardizovaného přístupu.
Článek 248
Skrytá podpora
1. Instituce, která je sponzorem, nebo instituce, která je původcem, a v sekuritizaci využila při výpočtu objemů rizikově vážených expozic čl. 245 odst. 1 a 2 nebo prodala nástroje ze svého obchodního portfolia, aby již nebylo nutné držet kapitál pro rizika vyplývající z těchto nástrojů, neposkytne s cílem snížit potenciální nebo skutečné ztráty investorů žádnou podporu sekuritizaci, která by překračovala její smluvní závazky. Transakce není považována za transakci poskytující podporu, jestliže je provedena za tržních podmínek a zohledněna při posouzení převodu významného rizika. Takové transakce, bez ohledu na to, zda poskytují podporu, jsou oznamovány příslušným orgánům a jsou předmětem procesu přezkumu a schvalování úvěrů instituce. Instituce při posuzování, zda transakce není strukturovaná s účelem poskytovat podporu, zváží náležitě alespoň všechny tyto podmínky:
a)
cenu zpětného odkupu;
b)
kapitál a likviditu instituce před zpětným odkupem a po něm;
c)
výkonnost sekuritizovaných expozic;
d)
výkonnost sekuritizovaných pozic.
e)
dopad podpory na očekávané ztráty původce oproti investorovi.
2. EBA vydá v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 pokyny k tomu, co se rozumí tržními podmínkami a kdy transakce není strukturovaná s cílem poskytnout podporu.
3. Pokud instituce, která je původcem nebo sponzorem, nedodrží u určité sekuritizace odstavec 1, musí držet kapitál přinejmenším vůči všem sekuritizovaným expozicím v takové výši, jako by nebyly sekuritizovány.
Pododdíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic instituce, která je původce, sekuritizovaných syntetickou sekuritizací
Článek 249
Obecná ustanovení
Při výpočtu objemů rizikově vážených expozic u sekuritizovaných expozic, pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 244, instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, použije s výhradou článku 250 příslušné metody výpočtu stanovené v tomto oddíle, a nikoli ty, které jsou stanoveny v kapitole 2. V případě institucí, které počítají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle kapitoly 3, se výše očekávané ztráty u takovýchto expozic rovná nule.
Požadavky stanovené v prvním pododstavci se použijí na celé seskupení expozic v dané sekuritizaci. S výhradou článku 250 instituce, která je původcem, vypočítá objemy rizikově vážených expozic u všech tranší v sekuritizaci v souladu s ustanoveními tohoto oddílu, včetně těch, u kterých instituce uznává snižování úvěrového rizika podle článku 247, přičemž v takovém případě lze rizikovou váhu, která má být na danou pozici použita, pozměnit v souladu s kapitolou 4 s výhradou požadavků stanovených v této kapitole.
Článek 250
Postup v případě nesouladu splatností u syntetické sekuritizace
Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic v souladu s článkem 249 je nesoulad splatností mezi zajištěním úvěrového rizika, jež tvoří jednu tranši a pomocí něhož dochází k převodu rizika, a sekuritizovanými expozicemi brán v úvahu takto:
a)
za splatnost sekuritizovaných expozic se považuje splatnost té z daných expozic, jejíž splatnost je nejdelší, maximálně však pět let. Splatnost zajištění úvěrového rizika se stanoví v souladu s kapitolou 4;
b)
instituce, která je původcem, pomine nesoulad splatností při výpočtu objemů rizikově vážených expozic v případě tranší, kterým je podle tohoto oddílu přiřazena riziková váha 1 250 %. V případě všech ostatních tranší se použije zacházení pro případ nesouladu splatností uvedené v kapitole 4 v souladu s následujícím vzorcem:
kde:
RW*
=
objemy rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a);
RWAss
=
objemy rizikově vážených expozic, pokud by nebyly sekuritizovány, vypočítané proporcionálně;
RWSP
=
objemy rizikově vážených expozic vypočítané podle článku 249, pokud by neexistoval nesoulad splatností;
T
=
splatnost podkladových expozic v letech;
t
=
splatnost zajištění úvěrového rizika v letech;
t*
=
0,25.
Pododdíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci standardizovaného přístupu
Článek 251
Rizikové váhy
S výhradou článku 252 instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice u sekuritizované a resekuritizované pozice s ratingem použitím příslušné rizikové váhy na hodnotu expozice.
Příslušnou rizikovou váhou je riziková váha stanovená v tabulce č. 1, k níž je přiřazeno úvěrové hodnocení pozice podle oddílu 4.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4 (pouze pro jiné než krátkodobé úvěrové hodnocení)
všechny ostatní stupně úvěrové kvality
Sekuritizované pozice
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Resekuritizované pozice
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
S výhradou článků 252 až 255 se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice bez ratingu vypočítá tak, že se na něj použije riziková váha 1 250 %.
Článek 252
Instituce, které jsou původci nebo sponzory
U institucí, které jsou původcem nebo sponzorem, mohou být objemy rizikově vážených expozic vypočítané u jejich sekuritizovaných pozic v jakékoliv sekuritizaci omezeny na objemy rizikově vážených expozic, které by byly v daném okamžiku vypočítány pro sekuritizované expozice, kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, s výhradou předpokládaného použití rizikové váhy 150 % na:
a)
všechny položky, které jsou v daném okamžiku v selhání;
b)
všechny položky s obzvláště vysokým rizikem podle článku 128 v rámci sekuritizovaných expozic.
Článek 253
Zacházení s pozicemi bez ratingu
1. Pro účely výpočtu objemu rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice bez ratingu může instituce použít váženou průměrnou rizikovou váhu, která by byla institucí, která expozice drží, použita na sekuritizované expozice podle kapitoly 2, vynásobenou koeficientem koncentrace uvedeným v odstavci 2. Za tímto účelem musí instituce vždy znát složení seskupení sekuritizovaných expozic.
2. Koeficient koncentrace se rovná součtu nominálních hodnot všech tranší děleno součtem nominálních hodnot tranší, které jsou podřízené nebo na stejné úrovni jako tranše, v níž je pozice držena, včetně této tranše samotné. Výsledná riziková váha nesmí být vyšší než 1 250 % ani nižší než riziková váha použitelná na tranši vyšší úrovně s ratingem. Pokud instituce nedokáže určit rizikové váhy, které by se použily na sekuritizované expozice podle kapitoly 2, použije na danou pozici rizikovou váhu 1 250 %.
Článek 254
Zacházení se sekuritizovanými pozicemi patřícími k tranši druhé ztráty nebo lepší tranši v rámci programu ABCP
S výhradou dostupnosti příznivějšího zacházení s likviditními přísliby bez ratingu podle článku 255 může instituce na sekuritizované pozice, které splňují následující podmínky, použít rizikovou váhu, která odpovídá vyšší z těchto hodnot: 100 % nebo nejvyšší rizikové váze, která by byla použita na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic podle kapitoly 2 institucí držící tyto expozice:
a)
sekuritizovaná pozice je součástí tranše, která je ekonomicky v pozici druhé ztráty či lepší pozici v dané sekuritizaci, a tranše první ztráty poskytuje tranši druhé ztráty dostatečné úvěrové posílení;
b)
kvalita sekuritizované pozice odpovídá podle standardizovaného přístupu stupni úvěrové kvality 3 nebo lepšímu;
c)
sekuritizovaná pozice je držená institucí, která nedrží pozici v tranši první ztráty.
Článek 255
Zacházení s likviditními přísliby bez ratingu
1. Instituce mohou uplatnit konverzní faktor 50 % na nominální hodnotu likviditního příslibu bez ratingu za účelem stanovení její hodnoty expozice, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
v dokumentaci týkající se likviditního příslibu jsou jednoznačně stanoveny a omezeny podmínky, za nichž je možné daný příslib čerpat;
b)
není možné, aby příslib byl čerpán tak, aby poskytovala úvěrovou podporu pokrytím ztrát, které již existovaly v době čerpání, a zejména není možné poskytovat likviditu na expozice, u nichž již v době čerpání této likvidity došlo k selhání, nebo na pořízení aktiv za cenu vyšší než jejich reálná hodnota;
c)
příslib nesmí být využíván jako trvalý nebo pravidelný zdroj financování dané sekuritizace;
d)
splátky daného příslibu nesmí být podřízeny pohledávkám investorů, s výjimkou pohledávek vyplývajících z úrokových nebo měnových derivátů, poplatků nebo jiných takových plateb, a nesmějí být prominuty nebo odloženy;
e)
příslib nesmí být čerpán poté, co byla vyčerpána všechna příslušná úvěrová posílení, která může daný likviditní příslib využívat;
f)
příslib obsahuje ustanovení, které automaticky snižuje částku, jež může být čerpána, o objem expozic, u nichž došlo k selhání ve smyslu kapitoly 3, nebo jestliže se seskupení sekuritizovaných expozic skládá z nástrojů s ratingem, a které ukončí daný příslib, pokud průměrná kvalita tohoto seskupení klesne pod úroveň investičního stupně.
Jako riziková váha se použije nejvyšší riziková váha, kterou by na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic podle kapitoly 2 použila instituce držící tyto expozice.
2. Pro účely stanovení hodnoty expozice zálohových příslibů lze použít konverzní faktor 0 % na nominální hodnotu likviditního příslibu, kterou lze bezpodmínečně zrušit, za předpokladu, že jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 1 a že splátky daného příslibu nejsou podřízeny žádným dalším pohledávkám na peněžní toky vyplývající ze sekuritizovaných expozic.
Článek 256
Dodatečné kapitálové požadavky pro sekuritizace revolvingových expozic s doložkami o předčasném umoření
1. V případě sekuritizace revolvingových expozic s doložkou o předčasném umoření, vypočítá instituce, která je původcem, podle tohoto článku dodatečný objem rizikově vážené expozice vzhledem k nebezpečí, že úroveň úvěrového rizika, jemuž je vystavena, se může pro využití doložky o předčasném umoření zvýšit.
2. Instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice k součtu hodnot expozic podílu původce a podílu investorů.
V případě sekuritizačních struktur, jejichž sekuritizované expozice zahrnují revolvingové a nerevolvingové expozice, použije instituce, která je původcem, zacházení uvedené v odstavcích 3 až 6 na tu část podkladového seskupení, která obsahuje revolvingové expozice.
Hodnotou expozice podílu původce je hodnota expozice pomyslného objemu seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace, jehož podíl vzhledem k hodnotě celého seskupení prodaného do sekuritizační struktury určuje podíl peněžních toků vytvářených jistinou, úroky a dalšími platbami, které neslouží k zaplacení držitelům sekuritizovaných pozic v rámci sekuritizace. Podíl původce nesmí být podřízen podílu investorů. Hodnotou expozice podílu investorů je hodnota expozice zbylého pomyslného objemu seskupení čerpaných částí.
Objem rizikově vážené expozice pro hodnotu expozice podílu původce se vypočítá jako pro poměrnou expozici vůči sekuritizovaným expozicím, jako kdyby nebyly sekuritizovány.
3. Původci níže uvedených druhů sekuritizace jsou vyňati z výpočtu dodatečného objemu rizikově vážené expozice podle odstavce 1:
a)
sekuritizace revolvingových expozic, při nichž investoři zůstávají plně vystaveni všem budoucím čerpáním ze strany dlužníků, takže riziko podkladových facilit se nevrací instituci, která je původcem, ani po předčasném umoření, a
b)
sekuritizace, u nichž k předčasnému umoření dochází výhradně při událostech, které nejsou spojeny se splácením sekuritizovaných aktiv nebo se zhoršením kvality instituce, která je původcem, například při podstatných změnách daňových zákonů nebo nařízení.
4. U instituce, která je původcem a provádí výpočet dodatečného objemu rizikově vážené expozice podle odstavce 1, nesmí být součet objemů rizikově vážených expozic u jejích pozic v podílu investorů a objemů rizikově vážených expozic vypočítaných podle odstavce 1 vyšší než vyšší z těchto dvou hodnot:
a)
objemy rizikově vážených expozic vypočítané u jejích pozic v podílu investorů;
b)
objemy rizikově vážených expozic, které by pro sekuritizované expozice vypočítala instituce držící dané expozice, kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, do výše odpovídající podílu investorů.
Případný odpočet čistého zisku vyplývajícího z kapitalizace budoucího příjmu požadovaný podle čl. 32 odst. 1 nesmí být zahrnut do maximálního objemu rizikově vážené expozice podle předchozího pododstavce.
5. Při výpočtu objemu rizikově vážené expozice v souladu s odstavcem 1 se postupuje tak, že se hodnota expozice podílu investorů vynásobí příslušným konverzním faktorem, uvedeným v odstavcích 6 až 9, a váženou průměrnou rizikovou váhou, která by se použila na sekuritizované expozice, kdyby nebyly sekuritizované.
Doložka o předčasném umoření je považována za kontrolovanou, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
instituce, která je původcem, má vhodný kapitálový/likviditní plán k udržení dostatečného kapitálu a dostatečné likvidity pro případ předčasného umoření;
b)
v průběhu transakce musí být platby úroků a jistiny, výdaje, ztráty a výtěžky poměrně rozdělovány mezi podíl původce a podíl investorů na základě podkladových pohledávek k jednomu nebo více referenčním okamžikům v průběhu každého měsíce;
c)
lhůta pro umoření je považována za dostatečně dlouhou, pokud 90 % všech dluhů (podíl původce i podíl investorů) nesplacených na začátku období předčasného umoření je splaceno nebo je u nich uznáno selhání;
d)
rychlost splácení není větší, než jaká by byla dosažena lineárním umořováním v průběhu období stanoveného v písmenu c).
6. V případě sekuritizací s doložkou o předčasném umoření u retailových expozic, které jsou nezávazné a bezpodmínečně zrušitelné bez předchozího oznámení a u kterých k předčasnému umoření dochází v případě, že nadměrné rozpětí poklesne pod stanovenou úroveň, musí instituce porovnávat hodnotu průměru nadměrného rozpětí za tři měsíce s hodnotami nadměrného rozpětí, při kterých má být nadměrné rozpětí zachyceno.
Pokud daná sekuritizace nevyžaduje zachycení nadměrného rozpětí, bude hodnota, při které k zachycení dochází, o 4,5 procentního bodu vyšší než nadměrné rozpětí, při kterém dochází k předčasnému umoření.
Konverzní faktor, který má být použit, se stanoví podle hodnoty skutečného průměru nadměrného rozpětí za tři měsíce v souladu s tabulkou č. 2.
Tabulka č. 2
Sekuritizace s kontrolovanou doložkou o předčasném umoření
Sekuritizace s nekontrolovanou doložkou o předčasném umoření
Průměr nadměrného rozpětí za tři měsíce
Konverzní faktor
Konverzní faktor
Nad úrovní A
0 %
0 %
Úroveň A
1 %
5 %
Úroveň B
2 %
15 %
Úroveň C
10 %
50 %
Úroveň D
20 %
100 %
Úroveň E
40 %
100 %
Přičemž:
a)
„úrovní A“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 133,33 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 100 % této úrovně;
b)
„úrovní B“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 100 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 75 % této úrovně;
c)
„úrovní C“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 75 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 50 % této úrovně;
d)
„úrovní D“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 50 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 25 % této úrovně;
e)
„úrovní E“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 25 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno.
7. V případě sekuritizací s doložkou o předčasném umoření u retailových expozic, jež jsou nezávazné a bezpodmínečně zrušitelné bez předchozího oznámení a u kterých je předčasné umoření zahájeno kvantitativní hodnotou související s jiným ukazatelem, než je průměr nadměrného rozpětí za tři měsíce, mohou instituce se svolením příslušných orgánů použít ke stanovení uvedeného konverzního faktoru postup, který se velmi blíží postupu popsanému v odstavci 6. Příslušný orgán svolení udělí, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
tento postup je vhodnější, neboť příslušná instituce může stanovit kvantitativní ukazatel s kvantitativní hodnotou, která má za následek předčasné umoření, tak, aby odpovídal úrovni, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno;
b)
tento postup vede k takovému podchycení rizika, že úvěrové riziko, kterému je instituce vystavena, se může po využití doložky o předčasném umoření, které je tak obezřetné jako podchycení rizika dle výpočtů podle odstavce 6, zvýšit.
8. Pro všechny ostatní sekuritizace s kontrolovanou doložkou o předčasném umoření u revolvingových expozic je konverzní faktor stanoven na 90 %.
9. Pro všechny ostatní sekuritizace s nekontrolovanou doložkou o předčasném umoření u revolvingových expozic je konverzní faktor stanoven na 100 %.
Článek 257
Snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic, které podléhají standardizovanému přístupu
Pokud je zajištění úvěrového rizika poskytnuto pro sekuritizovanou pozici, lze výpočet objemů rizikově vážených expozic pozměnit v souladu s kapitolou 4.
Článek 258
Snížení objemu rizikově vážených expozic
V případech, kde je sekuritizované pozici přidělena riziková váha 1 250 %, mohou instituce v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k) alternativně namísto zařazení této pozice do výpočtu objemů rizikově vážených expozic odečíst hodnotu expozice u této pozice z kmenového kapitálu Tier 1. Pro tyto účely může výpočet hodnoty expozice zohledňovat způsobilé majetkové zajištění úvěrového rizika způsobem v souladu s článkem 257.
Pokud instituce, která je původcem, využije tuto alternativu, může odečíst 12,5násobek objemu odečteného v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k) od objemu uvedeného v článku 252 jakožto objemu rizikově vážené expozice, která by v daném okamžiku byla vypočítána pro sekuritizované expozice, pokud by nebyly sekuritizované.
Pododdíl 4
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci přístupu IRB
Článek 259
Pořadí metod
1. Instituce použije metody podle následujícího pořadí:
a)
v případě pozice s ratingem či pozice, pro kterou je možno použít odvozený rating, se pro výpočet objemu rizikově vážené expozice použije metoda založená na ratingu uvedená v článku 261;
b)
pro pozici bez ratingu může instituce použít metodu regulatorního vzorce uvedenou v článku 262, pokud může provést odhady PD, a popřípadě hodnoty expozice a LGD jako vstupů pro tuto metodu v souladu s požadavky pro odhad těchto parametrů v rámci přístupu IRB v souladu s oddílem 3. Jiná instituce než instituce, která je původcem, může metodu regulatorního vzorce použít pouze s předchozím svolením příslušných orgánů, které se udělí pouze v případě, že instituce splňuje podmínky uvedené v první větě tohoto písmene;
c)
jako alternativu k písmenu b) a pouze pro pozice bez ratingu v programech ABCP může instituce použít metodu interního hodnocení uvedenou v odstavci 4, pokud to povolily příslušné orgány;
d)
ve všech ostatních případech se sekuritizovaným pozicím bez ratingu přidělí riziková váha 1 250 %;
e)
bez ohledu na písmeno d), a s předchozím svolením příslušných orgánů, může instituce vypočítat rizikovou váhu pozice bez ratingu v programu ABCP v souladu s článkem 253 nebo 254, pokud daná pozice bez ratingu není v obchodním cenném papíru a spadá do oblasti uplatňování metody interního hodnocení, jejíž použití je předmětem žádosti o svolení. Hodnoty celkových expozic, na něž je tato výjimka uplatňována, nejsou podstatné a v žádném případě nesmí být nižší než 10 % hodnot celkových expozic, které instituce posuzuje v rámci metody interního hodnocení. Instituce přestane toto ustanovení používat, pokud bylo svolení týkající se příslušné metody interního hodnocení zamítnuto.
2. Pro účely používání odvozeného ratingu přiřadí instituce pozici bez ratingu odvozený rating, který se rovná úvěrovému hodnocení referenční pozice s ratingem, která je pozicí s nejvyšší předností a která je ve všech ohledech podřízena dané sekuritizované pozici bez ratingu a splňuje všechny tyto podmínky:
a)
referenční pozice jsou ve všech ohledech podřízeny sekuritizované pozici bez ratingu;
b)
splatnost referenčních pozic je stejná nebo delší než splatnost dané pozice bez ratingu;
c)
odvozený rating je průběžně aktualizován, aby odrážel veškeré změny v úvěrovém hodnocení referenčních pozic.
3. Příslušné orgány udělí institucím svolení k použití „metody interního hodnocení“ stanovené v odstavci 4, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
pozice v obchodním cenném papíru vydaném v rámci programu ABCP jsou pozice s ratingem;
b)
interní hodnocení úvěrové kvality pozice zohledňuje veřejně dostupnou metodiku hodnocení jedné nebo více externích ratingových agentur pro rating cenných papírů krytých expozicemi stejného druhu, jako jsou sekuritizované expozice;
c)
externí ratingové agentury, jejichž metodika se zohledňuje v souladu s požadavkem v písmenu b), musí zahrnovat ty externí ratingové agentury, které obchodnímu cennému papíru vydanému v rámci programu ABCP stanovily externí rating. Kvantitativní prvky, jako například zátěžové faktory, používané při přiřazování určité úvěrové kvality dané pozici jsou minimálně stejně konzervativní jako prvky použité v příslušné metodice hodnocení daných externích ratingových agentur;
d)
při vyvíjení interní metodiky hodnocení zohlední instituce příslušné zveřejněné ratingové metodiky externích ratingových agentur, které hodnotí obchodní cenný papír programu ABCP. Tuto skutečnost instituce zdokumentuje a pravidelně aktualizuje, jak je uvedeno v písmenu g);
e)
interní metodika hodnocení používaná danou institucí obsahuje ratingové stupně. Tyto ratingové stupně musí odpovídat úvěrovým hodnocením externích ratingových agentur. Tato skutečnost musí být výslovně zdokumentována;
f)
interní metodika hodnocení musí být využívána při interních postupech pro řízení rizik instituce, včetně procesů rozhodování, poskytování informací vedení a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu;
g)
interní nebo externí auditoři, externí ratingová agentura nebo interní útvar instituce pro přezkoumávání úvěrů nebo řízení rizika pravidelně přezkoumávají proces interního hodnocení a kvalitu interních hodnocení úvěrové kvality expozic instituce v programu ABCP. Pokud toto přezkoumávání provádí vnitřní audit, útvar pro přezkoumávání úvěrů či pro řízení rizika, musí být tyto útvary nezávislé na útvarech, které řídí program ABCP, i na útvarech, které jsou odpovědné za vztahy se zákazníky;
h)
instituce průběžně sleduje výsledky svých interních ratingů, aby mohla ohodnotit svou metodiku interního hodnocení, a v případě potřeby musí provést změny této metodiky, pokud se vývoj expozic pravidelně odchyluje od vývoje očekávaného na základě interních ratingů;
i)
program ABCP obsahuje standardy pro upisování ve formě úvěrových a investičních pokynů. Při rozhodování o nákupu aktiv posoudí správce programu ABCP druh nakupovaných aktiv, druh a peněžní hodnotu expozic vznikajících z poskytování likviditních příslibů a úvěrových posílení, rozložení ztrát a právní a ekonomické oddělení převedených aktiv od subjektu prodávajícího tato aktiva. Musí být provedena úvěrová analýza rizikového profilu subjektu prodávajícího aktiva, která musí zahrnovat analýzu minulých i očekávaných budoucích finančních výsledků, aktuální pozice na trhu, očekávané budoucí konkurenceschopnosti, páky, peněžního toku a ukazatele úrokového krytí a externí rating. Dále by u prodávajícího měly být ověřeny standardy pro upisování, jeho kapacity pro provádění činnosti obsluhovatele a postupy inkasa;
j)
standardy pro upisování v rámci programu ABCP stanoví minimální kritéria pro uznatelnost aktiv, která zejména
i)
vylučují nákup aktiv, která jsou výrazně po splatnosti nebo v selhání;
ii)
omezují nadměrnou koncentraci vůči jednomu dlužníku nebo zeměpisné oblasti;
iii)
omezují dobu splatnosti nakupovaných aktiv;
k)
součástí programu ABCP jsou zásady a postupy inkasa, které zohledňují provozní kapacitu a úvěrovou kvalitu obsluhovatele. Program ABCP snižuje riziko související s činností prodejce a obsluhovatele skrze různé metody, jako jsou například spouštěcí mechanismy založené na současné úvěrové kvalitě, které by zamezily směšování peněžních prostředků;
l)
souhrnný odhad ztráty ze seskupení aktiv, jehož koupě je v rámci programu ABCP zvažována, zohledňuje veškeré zdroje potenciálního rizika, jako například úvěrové riziko a riziko rozmělnění. Jestliže je úvěrové posílení poskytnuté prodejcem založeno pouze na ztrátách vztahujících se k úvěrovým událostem, musí být vytvořena samostatná rezerva pro riziko rozmělnění, je-li toto riziko pro dané seskupení expozic podstatné. Dále se musí při posuzování požadované úrovně posílení přezkoumávat informace z několika minulých let, včetně ztrát, nesplácení, rozmělnění a míry obratu pohledávek;
m)
program ABCP obsahuje strukturální rysy pro nákup expozic (např. wind-down triggers), aby bylo sníženo riziko možného zhoršení úvěrové kvality podkladového portfolia.
4. Podle metody interního hodnocení instituce přiřadí pozici bez ratingu, jeden ze svých ratingových stupňů stanovených v odst. 3 písm. e). Pozici se přiřadí odvozený rating stejný jako úvěrové hodnocení odpovídající danému ratingovému stupni, jak je stanoveno v odst. 3 písm. e). Pokud je tento odvozený rating na počátku sekuritizace na úrovni investičního stupně nebo na vyšší úrovni, lze s ním zacházet jako s uznatelným ratingem od externí ratingové agentury pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic.
5. Instituce, které získaly svolení k použití metody interního hodnocení, se nesmí vrátit k používání jiných metod, pokud nejsou splněny všechny následující podmínky:
a)
instituce prokázala ke spokojenosti příslušného orgánu, že má vážné důvody, aby tak učinila;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
Článek 260
Maximální objemy rizikově vážených expozic
Instituce, která je původcem či sponzorem, nebo jiné instituce, které mohou vypočítat KIRB, mohou objemy rizikově vážených expozic vypočítávané pro jejich pozice v sekuritizaci omezit na ten objem, který by vedl ke stanovení požadavku na kapitál podle čl. 87 odst. 3 ve výši součtu 8 % objemů rizikově vážených expozic za situace, kdy by sekuritizovaná aktiva sekuritizována nebyla a zůstala by v rozvaze instituce, a výše očekávaných ztrát z těchto expozic.
Článek 261
Metoda založená na ratingu
1. Podle metody založené na ratingu instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice hodnocené sekuritizované a resekuritizované pozice s ratingem použitím příslušné rizikové váhy na hodnotu expozice a vynásobením výsledku číslem 1,06.
Příslušnou rizikovou váhou je riziková váha stanovená v tabulce č. 4, k níž je přiřazeno úvěrové hodnocení pozice podle oddílu 4.
Tabulka č. 4
Stupeň úvěrové kvality
Sekuritizované pozice
Resekuritizované pozice
Jiná než krátkodobá úvěrová hodnocení
Krátkodobá úvěrová hodnocení
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
Všechny ostatní stupně úvěrové kvality a pozice bez ratingu
1 250 %
Váhy ve sloupci C tabulky č. 4 se použijí v případě, že sekuritizovaná pozice není resekuritizovanou pozicí a efektivní počet sekuritizovaných expozic je menší než šest.
Pro zbývající sekuritizované pozice, které nejsou resekuritizovanými pozicemi, se použijí váhy v sloupci B za předpokladu, že daná pozice není v tranši s nejvyšší předností v rámci sekuritizace, v takovém případě se použijí váhy v sloupci A.
Pro resekuritizované pozice se použijí váhy v sloupci E za předpokladu, že daná resekuritizovaná pozice není v tranši s nejvyšší předností v rámci resekuritizace a žádné podkladové expozice nejsou samy resekuritizovanými expozicemi, v takovém případě se použije sloupec D.
Při rozhodování, zda na danou tranši lze nahlížet jako na tranši s nejvyšší předností, není nutno zohledňovat splatné částky vyplývající z úrokových či měnových derivátů, poplatky či jiné obdobné platby.
Při stanovování efektivního počtu sekuritizovaných expozic se s vícenásobnými expozicemi vůči jednomu dlužníkovi zachází jako s jednou expozicí. Efektivní počet expozic se vypočítá jako:
kde EADi představuje součet hodnot expozic pro všechny expozice vůči i-tému dlužníkovi. Jestliže je znám podíl největší expozice C1 na celém portfoliu, může instituce vypočítat N jako 1/ C1.
2. Nástroje snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic lze uznat v souladu s čl. 264 odst. 1 a 4, s výhradou podmínek uvedených v článku 247.
Článek 262
Metoda regulatorního vzorce
1. Podle metody regulatorního vzorce se riziková váha pro sekuritizovanou pozici vypočítá níže uvedeným způsobem s výhradou minimální úrovně 20 % pro resekuritizované pozice a 7 % pro veškeré ostatní sekuritizované pozice:
kde:
S[x] =
x,
when x ≤ K IRBR
,
when x K IRBR
kde:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= kumulativní distribuční funkce rozdělení beta s parametry a a b vypočítaná v bodě x;
T= poměrná velikost (thickness) tranše, ve které je pozice držena, stanovená jako poměr mezi a) nominální hodnotou příslušné tranše a b) součtem nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. U derivátových nástrojů uvedených v příloze II se namísto nominální hodnoty použije součet současných reprodukčních nákladů a potenciální budoucí úvěrové expozice vypočítané v souladu s kapitolou 6;
KIRBR = poměr mezi a) KIRB a b) součtem hodnot sekuritizovaných expozic, vyjádřen desetinným číslem;
L= úroveň úvěrového posílení měřená jako poměr mezi nominální hodnotou všech tranší podřízených té tranši, ve které je pozice držena, a součtem nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. Kapitalizované budoucí výnosy nejsou do výpočtu L zahrnuty. V případě derivátových nástrojů uvedených v příloze II mohou být splatné částky od protistran představující tranše podřízené dané tranši při výpočtu úrovně posílení zachyceny pouze ve svých současných reprodukčních nákladech bez zahrnutí potenciálních budoucích úvěrových expozic;
N= efektivní počet expozic vypočítaný podle článku 261. V případě resekuritizací instituce vychází z počtu sekuritizovaných expozic v seskupení, a nikoli z počtu podkladových expozic v původních seskupeních, z nichž podkladové sekuritizované expozice vycházejí;
ELGD= expozičně vážená průměrná hodnota LGD, vypočtená takto:
kde:
LGDi = průměrná hodnota LGD pro všechny expozice vůči i-tému dlužníkovi, přičemž LGD se určí podle kapitoly 3. V případě resekuritizace se na sekuritizované pozice použije LGD ve výši 100 %. V případech, kdy je riziko selhání a riziko rozmělnění pro pohledávky nabyté za úplatu v rámci sekuritizace agregováno, je hodnota LGDi stanovena jako vážený průměr LGD pro úvěrové riziko a 75 % LGD pro riziko rozmělnění. Váhami jsou samostatné kapitálové požadavky pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění.
2. Jestliže nominální hodnota největší sekuritizované expozice C1 není větší než 3 % součtu nominálních hodnot sekuritizovaných expozic, pak pro účely metody regulatorního vzorce může instituce stanovit LGD = 50 % v případě sekuritizací, které nejsou resekuritizacemi, a vypočítat N podle jednoho z těchto vzorců:
kde:
Cm
=
poměr součtu nominálních hodnot největších expozic „m“ a součtu nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. Úroveň „m“ může být institucí stanovena.
U sekuritizací, u nichž jsou v podstatě veškeré sekuritizované expozice retailovými expozicemi, mohou instituce se svolením příslušného orgánu použít metodu regulatorního vzorce s využitím zjednodušení h = 0 a v = 0 za předpokladu, že efektivní počet expozic není nízký a že expozice nejsou vysoce koncentrované.
3. Příslušné orgány průběžně informují EBA o tom, jak instituce využívají odstavec 2. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny.
4. Nástroje snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic lze uznat v souladu s čl. 264 odst. 2 až 4, s výhradou podmínek uvedených v článku 247.
Článek 263
Likviditní přísliby
1. Pro účely určení hodnoty expozice u sekuritizované pozice bez ratingu ve formě zálohového příslibu může být na nominální hodnotu likviditního příslibu, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 2, použit konverzní faktor 0 %.
2. Pokud není možné, aby instituce počítala objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice, jako kdyby nebyly sekuritizovány, instituce mohou výjimečně a se svolením příslušných orgánů pro výpočet objemů rizikově vážených expozic u sekuritizované pozice bez ratingu ve formě likviditního příslibu, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 1, dočasně použít metodu stanovenou v odstavci 3. Instituce oznámí použití věty první příslušným orgánům, společně s důvody a zamýšlenou dobou použití.
Výpočet objemů rizikově vážených expozic je obecně považován za nemožný, pokud instituce nemá k dispozici odvozený rating, metodu interního hodnocení a metodu regulatorního vzorce.
3. Nejvyšší riziková váha, která by se podle kapitoly 2 použila na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic, kdyby nebyly sekuritizovány, může být použita na sekuritizovanou pozici představovanou likviditním příslibem, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 1. Pro určení hodnoty expozice dané pozice se použije konverzní faktor 100 %.
Článek 264
Snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic, které podléhají přístupu IRB
1. Pokud se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za použití metody založené na ratingu, může být hodnota expozice nebo riziková váha u sekuritizované pozice, pro kterou bylo získáno zajištění úvěrového rizika, pozměněna v souladu s ustanoveními kapitoly 4 platnými pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2.
2. V případě úplného zajištění úvěrového rizika, kdy se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za pomoci metody regulatorního vzorce, platí tyto požadavky:
a)
instituce určí „efektivní rizikovou váhu“ pozice. Tu vypočítá tak, že objem rizikově vážené expozice pozice vydělí hodnotou expozice této pozice a tento podíl vynásobí číslem 100;
b)
v případě majetkového zajištění úvěrového rizika se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice vypočítá tak, že se objem expozice po zohlednění majetkového zajištění (E*), vypočtený podle kapitoly 4 pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2 za předpokladu, že objem sekuritizované pozice je E, vynásobí efektivní rizikovou váhou;
c)
v případě osobního zajištění úvěrového rizika se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice vypočítá tak, že hodnota GA (výše zajištění po zohlednění nesouladu měn a nesouladu splatností podle ustanovení kapitoly 4) se vynásobí rizikovou váhou poskytovatele zajištění; tento výsledek se přičte k součinu objemu sekuritizované pozice po odečtení GA a efektivní rizikové váhy.
3. V případě částečného zajištění, kdy se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za pomoci metody regulatorního vzorce, platí tyto požadavky:
a)
jestliže snižování úvěrového rizika u sekuritizované pozice pokrývá první ztrátu nebo pokrývá ztráty poměrným způsobem, instituce může použít odstavec 2;
b)
v ostatních případech zachází instituce se sekuritizovanou pozicí jako se dvěma nebo více pozicemi, přičemž nezajištěná část je považována za pozici s nižší úvěrovou kvalitou. Pro účely výpočtu objemu rizikově vážené expozice této pozice se použijí ustanovení článku 262 s výhradou úpravy T na e* v případě majetkového zajištění úvěrového rizika a na T-g v případě osobního zajištění úvěrového rizika, přičemž e* označuje poměr hodnoty E* k celkové pomyslné hodnotě podkladového seskupení, kde E* označuje upravený objem expozice sekuritizované pozice vypočítaný v souladu s ustanoveními kapitoly 4 platnými pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2 za předpokladu, že objem sekuritizované pozice je E, a g je poměr nominální hodnoty zajištění úvěrového rizika (upravené o nesoulad měn nebo nesoulad splatností podle ustanovení kapitoly 4) a součtu objemů sekuritizovaných expozic. V případě osobního zajištění úvěrového rizika se riziková váha poskytovatele zajištění použije na tu část pozice, která nespadá pod upravenou hodnotu T.
4. Pokud v případě osobního zajištění úvěrového rizika příslušné orgány udělily instituci svolení pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění v souladu s kapitolou 3, riziková váha g expozic vůči poskytovateli zajištění podle článku 235 se určí tak, jak je uvedeno v kapitole 3.
Článek 265
Dodatečné kapitálové požadavky pro sekuritizace revolvingových expozic s doložkou o předčasném umoření
1. Kromě objemů rizikově vážených expozic týkajících se sekuritizovaných pozic musí instituce, která je původcem, vypočítat objem rizikově vážené expozice podle metodiky uvedené v článku 256, pokud prodává revolvingové expozice do sekuritizace s doložkou o předčasném umoření.
2. Odchylně od článku 256 je hodnota expozice podílu původce součtem těchto položek:
a)
hodnoty expozice pomyslného objemu seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace, jehož podíl vzhledem k hodnotě celého seskupení prodaného do sekuritizační struktury určuje podíl peněžních toků vytvářených jistinou, úroky a dalšími platbami, které neslouží k zaplacení držitelům sekuritizovaných pozic v rámci sekuritizace, a
b)
hodnoty expozice objemu seskupení nečerpaných částí úvěrových linek, jehož čerpané části byly prodány do sekuritizace, jejíž poměr vzhledem k celkové výši těchto nečerpaných částí je stejný jako poměr hodnoty expozice vymezené v písmenu a) k hodnotě expozice seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace.
Podíl původce nesmí být podřízen podílu investorů.
Hodnotou expozice podílu investorů je hodnota expozice pomyslné části seskupení čerpaných částek, které nespadají do písmene a), plus hodnota expozice části seskupení nečerpaných částek úvěrových linek, jejichž čerpané části byly prodány do sekuritizace, které nespadají do písmene b).
3. Objem rizikově vážené expozice v případě hodnoty expozice podílu původce podle odst. 2 písm. a) se vypočítá jako objem rizikově vážené expozice pro poměrnou expozici vůči sekuritizovaným expozicím čerpaných částí, jako kdyby nebyly sekuritizovány, a poměrnou expozici vůči nečerpaným částem úvěrových linek, jejichž čerpané části byly prodány do sekuritizace.
Článek 266
Snížení objemů rizikově vážených expozic
1. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice, které je přidělena riziková váha 1 250 %, může být snížen o hodnotu, která je rovna 12,5násobku specifických úprav o úvěrové riziko uplatněných v souladu s článkem 110, které byly institucí u těchto sekuritizovaných expozic provedeny. Pokud jsou specifické úpravy o úvěrové riziko zohledněny pro tento účel, nezohlední se již pro účely výpočtu stanoveného v článku 159.
2. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice může být snížen o hodnotu, která je rovna 12,5násobku specifických úprav o úvěrové riziko uplatněných v souladu s článkem 110 provedených institucí u této pozice.
3. Jak je stanoveno v čl. 36 odst. 1 písm. k), mohou instituce v případě sekuritizované pozice, které je přiřazena riziková váha 1 250 %, alternativně, namísto zařazení této pozice do výpočtu objemů rizikově vážených expozic, odečíst hodnotu této expozice od kapitálu, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota expozice může být odvozena z objemů rizikově vážených expozic, přičemž jsou zohledněna veškerá snížení provedená podle odstavců 1 a 2;
b)
výpočet hodnoty expozice může zohledňovat uznatelné majetkové zajištění, a to způsobem, který je shodný s metodikou předepsanou v článcích 247 a 264;
c)
pokud je k výpočtu objemů rizikově vážených expozic použita metoda regulatorního vzorce a L KIRBR a [L+T] KIRBR, lze s pozicí zacházet jako se dvěma pozicemi, kde L je rovno KIRBR pro pozici s vyšší předností.
4. Pokud instituce využije možnosti v odstavci 3, může odečíst 12,5násobek hodnoty odečtené v souladu s uvedeným odstavcem od částky uvedené v článku 260 jakožto částku, vůči níž může být objem rizikově vážené expozice u jejích pozic v sekuritizaci omezen.
Oddíl 4
Externí úvěrová hodnocení
Článek 267
Využití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami
Instituce mohou využívat úvěrových hodnocení pro určení rizikové váhy sekuritizované pozice pouze tehdy, pokud úvěrové hodnocení vydala nebo schválila externí ratingová agentura v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009.
Články 268
Požadavky, které musí splňovat uvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami
Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic podle oddílu 3 používají instituce pouze úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
mezi druhy plateb zohledněnými v úvěrovém hodnocení a druhy plateb, které instituci přísluší z dané sekuritizované pozice v rámci smluvních ujednání, není nesoulad;
b)
externí ratingová agentura zveřejní analýzu ztrát a peněžních toků, jakož i citlivost ratingu na změny předpokladů, na nichž je rating založen, včetně výkonnosti seskupených aktiv, jakož i úvěrová hodnocení, postupy, metodiky, předpoklady a klíčové prvky, na nichž jsou hodnocení založena, v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009. Informace, které jsou zpřístupněny pouze omezenému počtu subjektů, nelze považovat za zveřejněné. Úvěrová hodnocení jsou zahrnuta do migrační matice externí ratingové agentury;
c)
úvěrové hodnocení nesmí být plně ani částečně založeno na osobním zajištění poskytnutém samotnou institucí. V takovém případě instituce zachází s příslušnou pozicí pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic pro tuto pozici podle oddílu 3, jako kdyby neměla rating.
Externí ratingová agentura je povinna zveřejnit vysvětlení, jak výkonnost seskupených aktiv ovlivňuje toto úvěrové hodnocení.
Článek 269
Použití úvěrových hodnocení
1. Instituce může nominovat jednu nebo více externích ratingových agentur, jejíž úvěrová hodnocení budou použita při výpočtu objemů rizikově vážených expozic podle této kapitoly („určená externí ratingová agentura“).
2. Instituce vyžívá úvěrová hodnocení konsistentně, a nikoliv selektivně, u sekuritizovaných pozic v souladu s těmito zásadami:
a)
instituce nesmí v rámci stejné sekuritizace použít pro pozice v některých tranších úvěrová hodnocení jedné externí ratingové agentury a pro pozice v jiných tranších úvěrová hodnocení jiné externí ratingové agentury, bez ohledu na to, zda jsou tyto pozice hodnoceny první externí ratingovou agenturou, či nikoliv;
b)
pokud pro pozici existují úvěrová hodnocení od dvou určených externích ratingových agentur, použije instituce z obou úvěrových hodnocení to méně příznivé;
c)
pokud pro pozici existují úvěrová hodnocení od více než dvou určených externích ratingových agentur, použijí se dvě nejpříznivější z těchto úvěrových hodnocení. Pokud se tato dvě hodnocení liší, použije se to, které je méně příznivé;
d)
instituce nesmí aktivně vyžadovat stažení méně příznivých ratingů.
3. V případě, kdy je zajištění úvěrového rizika uznatelné podle kapitoly 4 poskytnuto přímo sekuritizační jednotce pro speciální účel a toto zajištění je zohledněno v úvěrovém hodnocení pozice vypracovaném určenou externí ratingovou agenturou, lze použít rizikovou váhu spojenou s tímto úvěrovým hodnocením. V případě, že dané zajištění není uznatelné podle kapitoly 4, nelze úvěrové hodnocení uznat. V případě, že dané zajištění úvěrového rizika není poskytnuto sekuritizační jednotce pro speciální účel, ale přímo sekuritizované pozici, nelze úvěrové hodnocení uznat.
Článek 270
Přiřazení
EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem, kterými pro všechny externí ratingové agentury vymezí, jaké stupně úvěrové kvality uvedené v této kapitole jsou spojeny s příslušnými úvěrovými hodnoceními vypracovanými externími ratingovými agenturami. Toto vymezení je objektivní a konsistentní a je prováděno v souladu s následujícími zásadami:
a)
EBA rozlišuje mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými hodnoceními;
b)
EBA vezme v úvahu kvantitativní faktory, jako například poměr selhání nebo ztrátovost, a historickou výkonnost úvěrových hodnocení jednotlivých externích ratingových agentur v různých kategoriích aktiv;
c)
EBA vezme v úvahu kvalitativní faktory, jako například rozsah transakcí posuzovaných externí ratingovou agenturou, její metodiku a smysl jejích úvěrových hodnocení, zejména zdali jsou založena na očekávané ztrátě nebo ztrátě prvního eura, a včasnou výplatu úroků nebo konečnou výplatu úroků;
d)
EBA se snaží zajistit, aby sekuritizované pozice, na které je na základě úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami použita stejná riziková váha, patřily ke stejným stupňům úvěrového rizika. EBA zváží i možnost pozměnit vymezení toho, ke kterému stupni úvěrové kvality bude dané úvěrové hodnocení přiřazeno.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 6
Úvěrové riziko protistrany
Oddíl 1
Definice
Článek 271
Určování hodnoty expozice
1. Instituce určí hodnotu expozice derivátových nástrojů uvedených v příloze II v souladu s touto kapitolou.
2. Instituce může určit hodnotu expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů v souladu s touto kapitolou místo kapitoly 4.
Článek 272
Definice
Pro účely této kapitoly a hlavy VI této části se rozumí:
Obecné termíny
1)
„úvěrovým rizikem protistrany“ (dále jen „CCR“) riziko, že u protistrany transakce by mohlo dojít k selhání před konečným vypořádáním peněžních toků transakce;
Typy transakcí
2)
„transakcemi s delší dobou vypořádání“ (Long Settlement Transactions) transakce, při kterých se protistrana zaváže dodat cenný papír, komoditu nebo částku v cizí měně proti hotovosti, jiným finančním nástrojům či komoditám nebo naopak, a to ke dni vypořádání či dodání, který je smluvně stanoven jako pozdější, nežli je termín daný pro tento konkrétní typ transakce tržní normou nebo termín pěti obchodních dnů po datu, k němuž instituce vstupuje do dané transakce, podle toho, co nastane dříve;
3)
„maržovými obchody“ (Margin Lending Transactions) transakce, při nichž instituce poskytne úvěr související s nákupem, prodejem, převodem cenných papírů či v souvislosti s obchodováním s nimi. Maržové obchody nezahrnují ostatní půjčky, které jsou zajištěny kolaterálem ve formě cenných papírů;
Skupiny transakcí se započtením (netting sets), skupiny zajistitelných transakcí (hedging sets) a příbuzné pojmy
4)
„skupinou transakcí se započtením“ (netting set) skupina transakcí mezi institucí a jedinou protistranou, které podléhají právně vymahatelnému dvoustrannému ujednání o započtení, jež se podle oddílu 7 a kapitoly 4 připouští.
Všechny transakce nepodléhající právně vymahatelnému dvoustrannému ujednání o započtení, které se podle oddílu 7 připouští, by měly být pro účely této kapitoly považovány za skupinu transakcí se započtením samu o sobě.
Podle metody interního modelu stanovené v oddílu 6 lze se všemi skupinami transakcí se započtením s jedinou protistranou zacházet jako s jedinou skupinu transakcí se započtením, pokud jsou záporné simulované tržní hodnoty jednotlivých skupin transakcí se započtením v odhadu očekávané expozice (dále jen „EE“) nastaveny na 0;
5)
„rizikovou pozicí“ riziková hodnota přidělená transakci podle standardizované metody uvedené v oddílu 5, která využívá předem určený algoritmus;
6)
„skupinou zajistitelných transakcí“ (hedging set) skupina rizikových pozic z transakcí v rámci jedné skupiny transakcí se započtením, kdy se pro stanovení hodnoty expozice podle standardizované metody uvedené v oddílu 5 použije pouze zůstatek těchto rizikových pozic;
7)
„maržovou dohodou“ (margin agreement) dohoda nebo ustanovení dohody, podle nichž jedna protistrana musí druhé protistraně poskytnout kolaterál, pokud expozice této druhé protistrany vůči první protistraně překročí určitou úroveň;
8)
„maržovým prahem“ (margin threshold) maximální výše expozice, která zůstává nevypořádána, dokud jedna ze stran nemá právo zažádat o kolaterál;
9)
„obdobím krytí rizika marží“ (margin period of risk) časové období trvající od poslední výměny kolaterálu, jež pokrývá skupinu transakcí se započtením s protistranou, u níž došlo k selhání, do okamžiku, kdy se transakce uzavřou a provede se opětovné zajištění (re-hedging) výsledného tržní rizika;
10)
„efektivní splatností podle metody interního modelu u skupiny transakcí se započtením se splatností delší než jeden rok“ poměr součtu očekávaných expozic v průběhu trvání transakcí ze skupiny transakcí se započtením diskontovaného bezrizikovou úrokovou mírou návratnosti a součtu očekávaných expozic v průběhu jednoho roku v rámci skupiny transakcí se započtením diskontovaného bezrizikovou úrokovou mírou návratnosti.
Tuto efektivní splatnost lze upravovat tak, aby odrážela rolovací riziko, a to nahrazením očekávané expozice efektivní očekávanou expozicí v prognózách s horizontem kratším než jeden rok;
11)
„křížovým započtením“ (cross-product netting) zahrnutí transakcí z různých produktových kategorií do stejné skupiny transakcí se započtením podle pravidel křížového započtení uvedených v této kapitole;
12)
„současnou tržní hodnotou“ (dále jen „CMV“) pro účely oddílu 5 čistá tržní hodnota portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením, přičemž při výpočtu CMV se používají jak kladné, tak i záporné tržní hodnoty;
Rozložení
13)
„rozložením tržních hodnot“ prognóza rozdělení pravděpodobnosti čistých tržních hodnot transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením k určitému datu v budoucnosti (horizont prognózy), s ohledem na tržní hodnoty daných transakcí realizované ke dni prognózy;
14)
„rozložením expozic“ prognóza rozdělení pravděpodobnosti tržních hodnot vytvářená tak, že se prognózovaným příkladům záporných čistých tržních hodnot přiřadí nula;
15)
„rizikově neutrálním rozdělením“ rozdělení tržních hodnot nebo expozic v budoucnu, kdy se rozdělení vypočítává za použití hodnot implikovaných trhem, například implikovaných hodnot volatility;
16)
„skutečným rozdělením“ rozdělení tržních hodnot nebo expozic v budoucnu, kdy se rozdělení vypočítává za použití historických či realizovaných hodnot, například hodnot volatility, vypočítávaných pomocí změn zaznamenaných v minulosti v cenách či sazbách;
Opatření a úpravy týkající se expozice
17)
„stávající expozicí“ vyšší z těchto hodnot: nula nebo tržní hodnota transakce nebo portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením prováděných s protistranou, jež by při selhání protistrany zanikla za předpokladu, že nelze zpětně získat ani část hodnoty těchto transakcí v případě platební neschopnosti či likvidace;
18)
„maximální expozicí“ (peak exposure) vysoký percentil rozdělení expozic ke konkrétnímu datu v budoucnosti před termínem splatnosti transakce s nejdelší splatností ve skupině transakcí se započtením;
19)
„očekávanou expozicí“ (expected exposure, dále jen „EE“) průměr rozdělení expozic ke konkrétnímu datu v budoucnosti před tím, než bude splatná transakce s nejdelší splatností ve skupině transakcí se započtením;
20)
„efektivní očekávanou expozicí k určitému datu“ (dále jen „efektivní EE“) maximální očekávaná expozice, k níž dochází k tomuto datu nebo k jakémukoliv předchozímu datu. Popřípadě může být definována i pro určité datum jako větší z očekávaných expozic k danému datu nebo efektivní očekávaná expozice k jakémukoli předchozímu datu;
21)
„očekávanou pozitivní expozicí“ (dále jen „EPE“) vážený průměr efektivních očekávaných expozic za časové období, kdy váhami jsou proporce, které jednotlivé očekávané expozice představují v celém časovém období.
Při výpočtu kapitálového požadavku berou instituce v úvahu průměr za první rok, nebo - v případě, že jsou všechny kontrakty v rámci skupiny transakcí se započtením splatné dříve než za rok - za období do uplynutí doby splatnosti kontraktu s nejdelší splatností z celé skupiny transakcí se započtením;
22)
„efektivní očekávanou pozitivní expozicí“ (dále jen „efektivní EPE“) vážený průměr efektivní očekávané expozice v rámci skupiny transakcí se započtením v průběhu prvního roku, nebo - v případě, že jsou všechny kontrakty v rámci skupiny transakcí se započtením splatné dříve než za rok - za dobu trvání kontraktu s nejdelší splatností z celé skupiny transakcí se započtením, kdy váhami jsou proporce, které jednotlivé očekávané expozice představují v celém časovém období;
Rizika týkající se CCR
23)
„rolovacím rizikem“ (rollover risk) částka, o niž je očekávaná pozitivní expozice podhodnocena, pokud se předpokládá, že budoucí transakce s protistranou budou probíhat nepřerušovaně.
Dodatečná expozice, jež vznikla v důsledku těchto budoucích transakcí, se do vyčíslení EPE nezahrnuje;
24)
„protistranou“ se pro účely oddílu 7 jakákoli právnická či fyzická osoba, která uzavírá dohodu o započtení a je způsobilá k uzavření takové smluvní dohody;
25)
„dohodou o křížovém započtení“ dvoustranná smluvní dohoda mezi institucí a protistranou, která dává vzniknout souhrnnému právnímu závazku (na základě započtení zahrnutých transakcí), který pokrývá všechny dvoustranné rámcové dohody a transakce, které patří k různým kategoriím produktů a jsou zahrnuty v dohodě;
pro účely této definice se „různými kategoriemi produktů“ rozumí:
a)
repo obchody, půjčky a výpůjčky cenných papírů a komodit;
b)
maržové obchody;
c)
kontrakty uvedené v příloze II;
26)
„platební komponentou“ platba schválená v rámci transakce s OTC deriváty s lineárním profilem rizika, která stanoví výměnu finančního nástroje za platbu.
V případě transakcí, které stanoví výměnu platby za platbu, jsou tyto dvě platební komponenty tvořeny smluvními hrubými platbami, včetně pomyslné částky transakce.
Oddíl 2
Metody pro výpočet hodnoty expozice
Článek 273
Metody pro výpočet hodnoty expozice
1. Instituce určí hodnotu expozice pro kontrakty uvedené na seznamu v příloze II na základě jedné z metod uvedených v oddílech 3 až 6 v souladu s tímto článkem.
Instituce, u nichž nelze postupovat způsobem popsaným v článku 94, nesmí použít metodu uvedenou v oddíle 4. K určení hodnoty expozice u kontraktů uvedených v příloze II bodě 3 nesmí instituce použít metodu uvedenou v oddíle 4. Instituce mohou v rámci skupiny trvale používat kombinaci metod uvedených v oddílech 3 až 6. Jde-li pouze o jednu instituci, nesmí tato instituce trvale kombinovaně používat metody uvedené v oddílech 3 až 6, ale smí kombinovaně použít metody uvedené v oddílech 3 a 5, pokud je jedna z metod použita pro případy uvedené v čl. 282 odst. 6.
2. Tam, kde to umožňují příslušné orgány v souladu s čl. 283 odst. 1 a 2, může instituce hodnotu expozice určovat metodou interního modelu uvedenou v oddílu 6 u těchto položek:
a)
kontraktů uvedených v příloze II;
b)
repo obchodů;
c)
transakcí půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit;
d)
maržových obchodů;
e)
transakcí s delší dobou vypořádání.
3. Jestliže instituce zakoupí zajištění prostřednictvím úvěrového derivátu vůči expozici v investičním portfoliu nebo vůči expozici riziku protistrany, může své kapitálové požadavky na zajištěnou expozici vypočítat podle některého z těchto ustanovení:
a)
článků 233 až 236;
b)
podle čl. 153 odst. 3, nebo článku 183, bylo-li uděleno svolení v souladu s článkem 143.
Hodnota expozice s CCR pro tyto úvěrové deriváty je rovna nule, pokud instituce nepoužije postup ii) uvedený v čl. 299 odst. 2 písm. h).
4. Aniž je dotčen odstavec, 3 instituce se pro účely výpočtu kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany může rozhodnout pro konsistentní zařazování všech úvěrových derivátů nezahrnutých do obchodního portfolia a nakupovaných jako zajištění vůči expozici v investičním portfoliu nebo vůči expozici úvěrového rizika protistrany, pokud toto nařízení takové úvěrové zajištění připouští.
5. Pokud instituce se swapy úvěrového selhání prodanými institucí zachází jako s úvěrovým zajištěním poskytnutým touto institucí a podléhajícím kapitálovým požadavkům k úvěrovému riziku podkladového nástroje pro plnou pomyslnou částku, bude jejich hodnota expozice pro účely CCR v investičním portfoliu nulová.
6. Podle všech metod uvedených v oddílech 3 až 6 se hodnota expozice u dané protistrany rovná součtu hodnot expozic počítaných pro každou skupinu transakcí se započtením prováděných s touto protistranou.
Pro danou protistranu bude hodnotou expozice u dané skupiny transakcí se započtením OTC derivátových nástrojů uvedených v příloze II vypočítanou podle této kapitoly větší z těchto hodnot: 0 a rozdíl mezi celkovou hodnotou expozice napříč všemi skupinami transakcí se započtením s protistranou a celkovou výší CVA u této protistrany zaúčtovanou institucí jako již nastalé snížení hodnoty. Při výpočtu úvěrových úprav v ocenění se nezohlední žádné vyrovnávací úpravy debetní hodnoty přiřazené vlastnímu úvěrovému riziku podniku, která již byla odečtena od kapitálu podle čl. 33 odst. 1 písm. c).
7. U expozic vyplývajících z transakcí s delší dobou vypořádání určí instituce hodnotu expozice za použití kterékoliv z metod uvedených v oddílech 3 až 6 bez ohledu na metody zvolené pro zacházení s OTC deriváty a s repo obchody, transakcemi půjček či výpůjček cenných papírů či komodit a s maržovými obchody. Při výpočtu kapitálových požadavků pro transakce s delší dobou vypořádání může instituce, která uplatňuje přístup uvedený v kapitole 3, trvale a bez ohledu na důležitost takových pozic přidělit rizikové váhy podle přístupu uvedeného v kapitole 2.
8. Pro metody uvedené v oddílech 3 a 4 přijmou instituce jednotnou metodiku pro určení pomyslné částky u různých druhů produktů a ujistí se, že pomyslná částka, ke které se má přihlížet, je vhodným měřítkem rizika obsaženého v kontraktu. Jestliže kontrakt upravuje multiplikaci peněžních toků, bude pomyslná částka upravena, aby byly vzaty v úvahu účinky multiplikace na strukturu rizika tohoto kontraktu.
Pro účely metod uvedených v oddílech 3 až 6 používají instituce vhodným způsobem transakce, u nichž bylo zjištěno specifické riziko pozitivní korelace v souladu s čl. 291 odst. 2, 4, 5 a 6.
Oddíl 3
Metoda oceňování podle tržní hodnoty
Článek 274
Metoda oceňování podle tržní hodnoty
1. Pro zjištění současných reprodukčních nákladů všech kontraktů s kladnými hodnotami instituce přiřadí kontraktům současné tržní hodnoty.
2. Pro zjištění potenciální budoucí úvěrové expozice instituce vynásobí pomyslné částky nebo podkladové hodnoty sazbami uvedenými v tabulce č. 1 v souladu s těmito zásadami:
a)
kontrakty nespadající do jedné z pěti kategorií uvedených v tabulce č. 1 se považují za kontrakty týkající se jiných komodit než vzácných kovů;
b)
pro kontrakty s vícenásobnými výměnami jistiny se procentní sazba vynásobí počtem zbývajících plateb, které mají být podle kontraktu ještě provedeny;
c)
pro kontrakty strukturované tak, aby k vypořádání nesplacených expozic docházelo po určitých dnech plateb, a v případech, kdy jsou termíny znovu stanoveny tak, aby tržní hodnota kontraktu k těmto specifickým datům byla nulová, se zbytková splatnost rovná době do následujícího data stanovení termínu. V případě úrokových kontraktů, které splňují tato kritéria a mají do splatnosti více než jeden rok, je procentní hodnota nejméně 0,5 %.
Tabulka č. 1
Zbytková splatnost
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty a kontrakty týkající se zlata
Kontrakty týkající se akcií
Kontrakty týkající se drahých kovů, kromě zlata
Kontrakty týkající se jiných komodit než drahých kovů
Jeden rok nebo méně
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Více než rok, ale ne více než pět let
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Více než pět let
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. Pro kontrakty týkající se jiných komodit než zlata, které jsou uvedeny v příloze II bodě 3, může instituce jako alternativu k použití sazeb z tabulky č. 1 použít sazby uvedené v tabulce č. 2 za předpokladu, že tato instituce používá rozšířenou metodu splatností stanovenou pro tyto kontrakty v článku 361.
Tabulka č. 2
Zbytková splatnost
Drahé kovy
(kromě zlata)
Základní kovy
Zemědělské produkty
(netrvanlivé)
Ostatní, včetně energetických produktů
Jeden rok nebo méně
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Více než rok, ale ne více než pět let
5 %
4 %
5 %
6 %
Více než pět let
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Součet současných reprodukčních nákladů a případné budoucí úvěrové expozice tvoří hodnotu expozice.
Oddíl 4
Metoda původní expozice
Článek 275
Metoda původní expozice
1. Hodnotou expozice je pomyslná částka každého nástroje vynásobená sazbami uvedenými v tabulce č. 3:
Tabulka č. 3
Původní doba splatnosti
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty a kontrakty týkající se zlata
Jeden rok nebo méně
0,5 %
2 %
Více než rok, ale ne více než dva roky
1 %
5 %
Za každý další rok
1 %
3 %
2. Pro výpočet hodnoty expozice úrokových kontraktů může instituce zvolit buď původní dobu splatnosti, nebo zbytkovou splatnost.
Oddíl 5
Standardizovaná matoda
Článek 276
Standardizovaná metoda
1. Instituce mohou použít standardizovanou metodu (dále jen „SM“) pouze pro výpočet hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s delší dobou vypořádání.
2. Při použití SM instituce vypočítají hodnotu expozice pro každou skupinu transakcí se započtením zvlášť, a to po zohlednění kolaterálu vzorcem:
kde:
CMV
=
současná tržní hodnota portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením s protistranou bez zohlednění kolaterálu, kde:
kde:
CMVi
=
současná tržní hodnota transakce i;
CMC
=
současná tržní hodnota kolaterálu přiřazená skupině transakcí se započtením,
kde:
CMCl
=
současná tržní hodnota kolaterálu l;
i
=
index transakce;
l
=
index kolaterálu;
j
=
index kategorie zajistitelných transakcí.
Skupiny zajistitelných transakcí pro tento účel odpovídají rizikovým faktorům, u nichž mohou být použity rizikové pozice opačného znaménka pro kompenzaci za účelem vytvoření čisté rizikové pozice, která je základem pro měření expozice;
RPTij
=
riziková pozice z transakce i vzhledem ke skupině zajistitelných transakcí j;
RPClj
=
riziková pozice z kolaterálu l vzhledem k skupině zajistitelných transakcí j;
CCRMj
=
multiplikátor CCR uvedený v tabulce č. 5 vzhledem k skupině zajistitelných transakcí j;
β
=
1,4.
3. Pro účely výpočtu podle odstavce 2:
a)
má způsobilý kolaterál přijatý od protistrany kladné znaménko; kolaterál poskytnutý protistraně má záporné znaménko;
b)
v rámci metody SM se použije pouze kolaterál způsobilý podle článku 197, článku 198 a čl. 299 odst. 2 písm. d);
c)
instituce mohou nedbat na riziko úrokových sazeb v souvislosti s platební komponentou se zbývající dobou splatnosti kratší jednoho roku;
d)
instituce mohou považovat platby složené ze dvou platebních komponent denominovaných v téže měně za jedinou souhrnnou transakci. Zacházení s platebními komponentami se potom uplatní na souhrnnou transakci.
Článek 277
Transakce s lineárním profilem rizika
1. Instituce přiřadí transakce s lineárním profilem rizika rizikovým pozicím v souladu s těmito ustanoveními:
a)
transakce s lineárním profilem rizika s akciemi (včetně akciových indexů), zlatem, jinými drahými kovy nebo jinými komoditami jako podkladovými nástroji jsou přiřazeny k pozici v příslušné akcii (nebo akciovém indexu) nebo komoditě a k pozici v úrokovém riziku v případě platební komponenty;
b)
transakce s lineárním rizikovým profilem s dluhovým nástrojem jako podkladovým nástrojem jsou přiřazeny k pozici v úrokovém riziku v případě dluhového nástroje a k jiné pozici v úrokovém riziku v případě platební komponenty;
c)
transakce s lineárním profilem rizika, které stanoví výměnu platby za platbu, včetně měnových forwardů, jsou přiřazeny k pozici v úrokovém riziku pro každou z platebních komponent.
Jestliže je v rámci transakce uvedené v písmenech a), b) nebo c) platební komponenta denominována nebo podkladový dluhový nástroj denominován v cizí měně, je tato platební komponenta přiřazena nebo tento podkladový nástroj přiřazen také k rizikové pozici v této měně.
2. Pro účely odstavce 1 je velikost rizikové pozice z transakce s lineárním rizikovým profilem efektivní pomyslnou hodnotou (tržní cena násobená množstvím) podkladových finančních nástrojů nebo komodit vyjádřenou v domácí měně instituce za pomoci vynásobení příslušným směnným kurzem, s výjimkou dluhových nástrojů.
3. Pro dluhové nástroje a platební komponenta odpovídá velikost rizikové pozice efektivní pomyslné hodnotě hrubého objemu neprovedených plateb (včetně pomyslné částky), vyjádřené v měně domovského členského státu a násobené modifikovanou durací dluhového nástroje, respektive platební komponenty.
4. Velikost rizikové pozice ze swapu úvěrového selhání je pomyslná hodnota referenčního dluhového nástroje násobená zbývající dobou splatnosti swapu úvěrového selhání.
Článek 278
Transakce s nelineárním profilem rizika
1. Instituce stanoví velikost rizikových pozic u transakcí s nelineárním profilem rizika podle těchto odstavců.
2. Velikost rizikové pozice, vztahující se k OTC derivátu s nelineárním profilem rizika včetně opcí a swapcí, jejichž podkladovým nástrojem není dluhový nástroj nebo platební komponenta, se rovná delta ekvivalentu efektivní pomyslné hodnoty finančního nástroje, který je podkladovým nástrojem transakce podle čl. 280 odst. 1.
3. Velikost rizikové pozice, vztahující se k OTC derivátu s nelineárním profilem rizika včetně opcí a swapcí, jejichž podkladovým nástrojem je dluhový nástroj nebo platební komponenta, se rovná delta ekvivalentu efektivní pomyslné hodnoty finančního nástroje nebo platební komponenty násobené modifikovanou durací dluhového nástroje, respektive platební komponenty.
Článek 279
Zacházení s kolaterálem
Pro účely určení rizikových pozic zachází instituce s kolaterálem takto:
a)
kolaterál přijatý od protistrany se považuje za pohledávku vůči protistraně v rámci derivátové smlouvy (dlouhá pozice), která je splatná ke dni, k němuž se provádí určení;
b)
kolaterál poskytnutý protistraně se považuje závazek vůči protistraně (krátká pozice), který je splatný ke dni, k němuž se provádí určení.
Článek 280
Výpočet rizikových pozic
1. Instituce stanoví velikost a znaménko rizikové pozice takto:
a)
pro všechny nástroje kromě dluhových nástrojů:
i)
jako efektivní pomyslnou hodnotu v případě transakce s lineárním profilem rizika;
ii)
jako delta ekvivalent pomyslné hodnoty
, v případě transakce s nelineárním profilem rizika,kde:
Pref
=
cena podkladového nástroje vyjádřená v referenční měně;
V
=
hodnota finančního nástroje (v případě opce: cena opce);
p
=
cena podkladového nástroje, vyjádřená v téže měně jako V;
b)
pro dluhové nástroje a platební komponenty všech transakcí:
i)
jako efektivní pomyslnou hodnotu násobenou modifikovanou durací v případě transakce s lineárním profilem rizika;
ii)
jako delta ekvivalent pomyslné hodnoty násobené modifikovanou durací
v případě transakce s nelineárním profilem rizika,kde:
V
=
hodnota finančního nástroje (v případě opce: cena opce);
r
=
výše úrokové sazby.
Pokud je V denominována v jiné než referenční měně, derivát se převede do referenční měny vynásobením příslušným směnným kurzem.
2. Instituce uspořádají rizikové pozice do skupin zajistitelných transakcí. Pro každou skupinu zajistitelných transakcí se vypočítá objem absolutní hodnoty součtu výsledných rizikových pozic. Výsledkem tohoto výpočtu je čistá riziková pozice a vypočítá se pro účely čl. 276 odst. 2 takto:
Článek 281
Rizikové pozice v úrokových sazbách
1. Pro účely výpočtu rizikové pozice v úrokových sazbách instituce použijí následující ustanovení.
2. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách vztahující se k:
a)
peněžním vkladům přijatým od protistrany jako kolaterál;
b)
platebním komponentám;
c)
podkladovým dluhovým nástrojům,
na něž se podle článku 336 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši 1,60 % nebo nižší, instituce přiřadí tyto pozice k jedné ze šesti skupin zajistitelných transakcí pro každou měnu, které jsou uvedeny v tabulce č. 4.
Tabulka č. 4
Vládní referenční úrokové sazby
Nevládní referenční úrokové sazby
Splatnost
1 rok
1 rok
1 ≤ 5 let
1 ≤ 5 let
5 let
5 let
3. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách, vztahující se k podkladovým dluhovým nástrojům nebo k platebním komponentám, pro něž je úroková sazba vázána na referenční úrokovou sazbu, jež představuje obecnou výši úrokových sazeb na trhu, je zbývající splatnost rovna délce časového intervalu končícího změnou úrokové sazby. V ostatních případech je to zbývající doba do splatnosti podkladového dluhového nástroje nebo zbývající doba do splatnosti transakce, pokud se jedná o platební komponentu.
Článek 282
Skupiny zajistitelných transakcí
1. Instituce vytvoří skupiny zajistitelných transakcí podle odstavců 2 až 5.
2. Pro každého emitenta referenčního dluhového nástroje, který je podkladovým nástrojem swapu úvěrového selhání, existuje jedna skupina zajistitelných transakcí.
Se swapy úvěrového selhání n-tého referenčního nástroje z koše se zachází takto:
a)
velikost rizikové pozice v referenčním dluhovém nástroji v podkladovém koši swapu n-tého úvěrového selhání je efektivní pomyslná hodnota referenčního dluhového nástroje násobená modifikovanou durací derivátu n-tého selhání vzhledem ke změně úvěrového rozpětí referenčního dluhového nástroje;
b)
pro každý referenční dluhový nástroj v podkladovém koši swapu n-tého úvěrového selhání existuje jedna skupina zajistitelných transakcí. Rizikové pozice z různých swapů n-tého úvěrového selhání se nezahrnují do stejné skupiny zajistitelných transakcí;
c)
multiplikátor CCR použitelný pro každou skupinu zajistitelných transakcí vytvořenou pro jeden z referenčních dluhových nástrojů derivátu n-tého selhání činí:
i)
0,3 % pro referenční dluhové nástroje, které mají úvěrové hodnocení od uznané externí ratingové agentury na úrovni stupně úvěrové kvality 1 až 3;
ii)
0,6 % pro ostatní dluhové nástroje.
3. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách, vztahující se k:
a)
peněžním vkladům, které má v úschově protistrana jako kolaterál, kdy tato protistrana nemá nesplacený dluhový závazek nízkého specifického rizika;
b)
podkladovým dluhovým nástrojům, na něž se podle článku 336 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši více než 1,60 %;
pro každého emitenta existuje jedna skupina zajistitelných transakcí.
Pokud platební komponenta imituje takovýto dluhový nástroj, existuje rovněž jedna skupina zajistitelných transakcí pro každého emitenta referenčního dluhového nástroje.
Instituce mohou přiřadit rizikové pozice vyplývající z dluhových nástrojů určitého emitenta nebo z referenčních dluhových nástrojů téhož emitenta, které jsou imitovány platební komponentou nebo které tvoří podkladový nástroj swapu úvěrového selhání, k téže skupině zajistitelných transakcí.
4. Podkladové finanční nástroje kromě dluhových nástrojů se přiřazují k téže skupině zajistitelných transakcí, pouze pokud jsou identické nebo podobné. Ve všech ostatních případech se přiřazují k samostatným skupinám zajistitelných transakcí.
Pro účely tohoto odstavce instituce určí, zda jsou podkladové nástroje podobné, v souladu s těmito zásadami:
a)
u akcií je podkladový nástroj podobný, pokud jsou vydané týmž emitentem. Akciový index je považován za samostatného emitenta;
b)
u drahých kovů je podkladový nástroj podobný, pokud se jedná o tentýž kov. Index drahých kovů je považován za samostatný drahý kov;
c)
u elektrické energie je podkladový nástroj podobný, pokud se nástroj práv a závazků týká dodávek energie, které se vztahují na interval mezi nejvyšším a nejnižším odběrem v průběhu 24 hodin;
d)
u komodit je podkladový nástroj podobný, pokud se jedná o tutéž komoditu. Index komodit je považován za samostatnou komoditu.
5. V následující tabulce jsou uvedeny multiplikátory CCR (dále jen „CCRM“) pro různé kategorie skupin zajistitelných transakcí.
Tabulka č. 5
Kategorie skupin zajistitelných transakcí
CCRM
1.
Úrokové sazby
0,2 %
2.
Úrokové sazby pro rizikové pozice z referenčního dluhového nástroje, který slouží jako podkladový nástroj pro swap úvěrového selhání, na něž se podle hlavy IV kapitoly 2 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši 1,60 % nebo méně.
0,3 %
3.
Úrokové sazby pro rizikové pozice z dluhového nástroje nebo referenčního dluhového nástroje, na něž se podle hlavy IV kapitoly 2 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši více než 1,60 %.
0,6 %
4.
Směnné kurzy
2,5 %
5.
Elektrická energie
4 %
6.
Zlato
5 %
7.
Akcie
7 %
8.
Drahé kovy (kromě zlata)
8,5 %
9.
Ostatní komodity (kromě drahých kovů a elektrické energie)
10 %
10.
Podkladové nástroje OTC derivátů, které nepatří do žádné z výše uvedených kategorií
10 %
Podkladové nástroje OTC derivátů uvedené v bodě 10 tabulky č. 5 jsou přiřazeny k samostatným skupinám zajistitelných transakcí pro každou kategorii podkladového nástroje.
6. U transakcí s nelineárním profilem rizika nebo pro platební komponentu a transakce s dluhovými nástroji jako podkladovými nástroji, u nichž instituce nemůže určit parametr delta nebo modifikovanou duraci, popřípadě s modelem nástroje, který příslušný orgán schválil pro účely stanovení kapitálových požadavků k tržnímu riziku, příslušný orgán stanoví velikost rizikových pozic a použitelné CCRMj konzervativně, nebo vyžaduje, aby instituce použila metodu uvedenou v oddílu 3. Započtení se nezohledňuje (tzn. že hodnota expozice se stanovuje, jako kdyby existovala skupina transakcí se započtením obsahující pouze tuto jedinou transakci).
7. Instituce musí používat interní postupy, kterými ještě před zahrnutím transakce do skupiny zajistitelných transakcí ověřuje, zda se na transakci vztahuje právoplatná smlouva o započtení splňující požadavky stanovené v oddílu 7.
8. Instituce, která využívá kolaterálu ke snižování CCR, musí mít interní postupy k ověření toho, že před zjištěním dopadu kolaterálu na její výpočty vyhovoval kolaterál standardům právní jistoty stanoveným v kapitole 4.
Oddíl 6
Metoda interního modelu
Článek 283
Svolení použít metodu interního modelu
1. Pokud jsou příslušné orgány přesvědčeny, že instituce splnila požadavek uvedený v odstavci 2, udělí instituci svolení k použití metody interního modelu (IMM) pro účely výpočtu hodnoty expozice u kterékoli z těchto transakcí:
a)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. a);
b)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. b), c) a d);
c)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. a) až d).
Pokud je instituci povoleno použít metodu interního modelu pro výpočet hodnoty expozice kterékoli z transakcí uvedených v písm. a) až c) prvního pododstavce, může tuto metodu použít rovněž pro transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. e).
Odchylně od čl. 273 odst. 1 třetího pododstavce se instituce mohou rozhodnout nepoužít tuto metodu u expozic, jejichž velikost a riziko jsou nepodstatné. V takovém případě instituce u těchto expozic použije některou z metod stanovených v oddílech 3 až 5, pokud jsou splněny příslušné požadavky pro jednotlivé přístupy.
2. Příslušné orgány povolí institucím použít metodu interního modelu pro výpočty uvedené v odstavci 1 pouze za předpokladu, že instituce prokázala, že splnila požadavky stanovené v tomto oddílu, a příslušné orgány ověřily, že systémy řízení CCR spravované institucí jsou spolehlivé a jsou řádně uplatňovány.
3. Příslušné orgány mohou institucím povolit, aby po omezenou dobu zaváděly metodu interního modelu postupně u různých druhů transakcí. Během tohoto období postupného zavádění mohou instituce pro typ transakce, pro který nepoužívají metodu interního modelu, používat metody uvedené v oddílu 3 nebo v oddílu 5.
4. U všech transakcí s OTC deriváty a u transakcí s delší dobou vypořádání, ke kterým instituce neobdržela povolení pro použití metody interního modelu podle odstavce 1, použije instituce metody stanovené v oddílu 3 nebo oddílu 5.
Kombinované použití těchto metod v rámci skupiny je trvale povoleno. V rámci instituce mohou být tyto metody použity kombinovaně pouze v případě, že je jedna z metod použita pro případy stanovené v čl. 282 odst. 6. t
5. Instituce, která získala povolení k použití metody interního modelu podle odstavce 1, nebude pak znovu používat metody stanovené v oddílu 3 nebo oddílu 5, pokud nezíská svolení příslušného orgánu. Příslušné orgány takové svolení udělí, pokud instituce v této věci prokáže opodstatněné důvody.
6. Pokud instituce přestane splňovat požadavky stanovené v tomto oddílu, vyrozumí o tom příslušný orgán a učiní jeden z těchto kroků:
a)
příslušnému orgánu předloží plán včasného návratu k plnění těchto požadavků;
b)
příslušnému orgánu uspokojivě prokáže, že dopad neplnění je nepodstatný.
Článek 284
Hodnota expozice
1. Pokud je instituci v souladu s čl. 283 odst. 1 povoleno použít metodu interního modelu pro výpočet hodnoty expozice některé nebo všech z transakcí v uvedeném odstavci, bude tato instituce měřit hodnotu expozice těchto transakcí na úrovni skupiny transakcí se započtením.
Model použitý institucí za tímto účelem musí:
a)
upřesnit předpokládané rozložení pro změny v tržní hodnotě skupiny transakcí se započtením, jež lze připsat změnám tržních proměnných, jakými jsou úrokové sazby, směnné kurzy zahraničních měn;
b)
vypočítat hodnotu expozice pro skupinu transakcí se započtením ke každému budoucímu datu na základě změn v tržních proměnných.
2. Aby byly u modelu zachyceny dopady zajištění, model hodnoty kolaterálu musí splňovat požadavky na kvantitu, kvalitu a údaje pro model metody interního modelu podle tohoto oddílu, a instituce může zahrnout do svých předpokládaných rozložení pro změny v tržní hodnotě skupiny transakcí se započtením pouze uznatelný finanční kolaterál uvedený v článku 197, článku 198 a čl. 299 odst. 2 písm. c) a d).
3. Kapitálovým požadavkem k úvěrovému riziku protistrany vzhledem k expozicím s CCR, u níž instituce používá metodu interního modelu, bude vyšší z těchto požadavků:
a)
kapitálový požadavek k expozicím vypočítaný na základě efektivní EPE za použití stávajících tržních údajů;
b)
kapitálový požadavek k expozicím vypočítaný na základě efektivní EPE za použití jednotné konzistentní zátěžové kalibrace pro všechny expozice s CCR, u nichž instituce používá metodu interního modelu.
4. S výjimkou protistran identifikovaných jako mající specifické riziko pozitivní korelace, které spadají do působnosti čl. 291 odst. 4 a 5, instituce vypočítají hodnotu expozice jako součin alfa (α) a efektivní EPE následujícím způsobem:
kde:
α
=
1,4, pokud příslušné orgány nepožadují vyšší α nebo pokud institucím nepovolí, aby použily svůj vlastní odhad v souladu s odstavcem 9;
efektivní EPE se vypočítá odhadem očekávané expozice (expected exposure, EEt) jako průměrné expozice k budoucímu datu t, kde průměr je počítán z možných budoucích hodnot příslušných faktorů tržního rizika.
Model odhaduje EE během řady budoucích dat t1, t2, t3 atd.
5. Efektivní EE se vypočte rekurzivně jako:
kde:
současné datum je označeno jako t0;
efektivní EEt0 se rovná současné expozici.
6. Efektivní EPE je průměrem efektivní EE během prvního roku budoucí expozice. Pokud všechny smlouvy ve skupině transakcí se započtením nabudou splatnosti dříve než za rok, EPE je průměrem EE, dokud všechny smlouvy ve skupině transakcí se započtením nenabudou splatnosti. Efektivní EPE je vypočítána jako vážený průměr efektivní EE:
kde váhy berou v úvahu případ, kdy je budoucí expozice vypočítána pro data, která nejsou rovnoměrně rozložena v čase.
7. Instituce vypočítají výši EE nebo maximální expozici na základě rozložení expozic, které zahrnuje možnou nenormálnost rozložení expozic.
8. Instituce mohou použít míru rozložení vypočítanou na základě modelu, která je konzervativnější než α-krát efektivní EPE pro každou protistranu, která je vypočítána podle rovnice uvedené v odstavci 4.
9. Odchylně od odstavce 4 mohou příslušné orgány institucím povolit, aby použily svůj vlastní odhad hodnoty α, kde:
a)
alfa odpovídá poměru vnitřně stanoveného kapitálu z plné simulace expozice s CCR pro všechny protistrany (čitatel) a vnitřně stanoveného kapitálu založeného na EPE (jmenovatel);
b)
ve jmenovateli se EPE použije, jako by se jednalo o fixní nesplacenou částku.
Při provádění odhadu podle tohoto odstavce nesmí být alfa nižší než 1,2.
10. Pro účely odhadu hodnoty α podle odstavce 9 instituce zajistí, že čitatel a jmenovatel budou vypočítány konzistentně s ohledem na modelovou metodiku, specifikaci parametrů a složení portfolia. Přístup použitý k odhadu α bude založen na pojetí vnitřně stanoveného kapitálu instituce, bude důkladně zdokumentován a bude podléhat nezávislému ověření. Instituce navíc přezkoumá své odhady α alespoň jednou za čtvrt roku a častěji, pokud se složení portfolia v průběhu času mění. Instituce také vyhodnocuje rizika modelů.
11. Instituce prokáže ke spokojenosti příslušných orgánů, že její interní odhady hodnoty α zachycují v čitateli materiální zdroje závislosti rozložení tržních hodnot transakcí či portfolií transakcí napříč protistranami. Interní odhady α zohlední rozčlenění portfolií.
12. Při dohledu nad používáním odhadů podle odstavce 9 příslušné orgány přihlédnou k výraznému kolísání odhadů hodnoty α, které vyplývá z možnosti nesprávné specifikace v modelech použitých pro čitatele, zejména tam, kde je přítomná konvexita.
13. V případě potřeby budou volatilita a korelace faktorů tržního rizika použité ve společném modelování tržních a úvěrových rizik podmíněny faktorem úvěrového rizika, aby vyjadřovaly možný nárůst volatility či korelací při ekonomickém poklesu.
Článek 285
Hodnota expozice u skupiny transakcí se započtením podléhající maržové dohodě
1. Pokud skupina transakcí se započtením podléhá maržové dohodě a dennímu oceňování tržní hodnotou, může instituce použít jeden z těchto způsobů stanovení EPE:
a)
efektivní EPE bez zohlednění kolaterálu drženého nebo uloženého ve formě marže a kolaterálu, který byl poskytnut protistraně nezávisle na denním ocenění a procesu zajištění či současné expozici;
b)
navýšení, které odráží možný nárůst expozice během období krytí rizika marží, plus vyšší z těchto expozic:
i)
současná expozice včetně veškerého kolaterálu, který je v současné době v držení či v úschově, jiného než kolaterál, o který bylo zažádáno, nebo kolaterál, který je předmětem sporu;
ii)
největší čistá expozice včetně kolaterálu, který je předmětem maržové dohody, která nevede k zažádání o kolaterál. Tato hodnota bude odrážet veškeré použitelné limity, minimální hodnoty převodu, nezávislé hodnoty a počáteční marže podle maržové dohody;
c)
pokud model zachycuje dopad zajištění při odhadu EE, může instituce se svolením příslušného orgánu použít míru EE modelu přímo v rovnici v čl. 284 odst. 5. Příslušné orgány takové svolení udělí pouze na základě ověření, že model řádně zachycuje dopad zajištění při odhadu EE.
Pro účely písmene b) instituce vypočítají navýšení jako očekávanou kladnou změnu ocenění transakcí podle tržní hodnoty během období krytí rizika marží. Změny hodnoty kolaterálu budou zohledněny za použití regulatorních koeficientů volatility v souladu s oddílem 3 kapitoly 4 nebo za použití vlastních odhadů koeficientů volatility v rámci komplexní metody finančního kolaterálu, avšak během období krytí rizika marží nebudou přijaty žádné platby kolaterálu. Na období krytí rizika marží se vztahují minimální období uvedená v odstavcích 2 až 5.
2. U transakcí, které jsou předmětem každodenního dozajišťování a oceňování tržní hodnotou, období krytí rizika marží použité pro modelování hodnoty expozice v rámci maržových dohod nebude kratší než:
a)
5 obchodních dnů pro skupinu transakcí se započtením tvořenou pouze repo obchody, půjčkami či výpůjčkami cenných papírů nebo komodit a maržovými obchody;
b)
10 obchodních dní pro všechny ostatní skupiny transakcí se započtením.
3. Na odst. 2 písm. a) a b) se vztahují tyto výjimky:
a)
u všech skupin transakcí se započtením, u nichž počet obchodních transakcí přesahuje kdykoli během čtvrtletí 5 000, nesmí být období krytí rizika marží pro následující čtvrtletí kratší než 20 obchodních dnů. Tato výjimka se nevztahuje na obchodní expozice instituce;
b)
u skupin transakcí se započtením obsahujících jednu či více obchodních transakcí, zahrnujících buď nelikvidní kolaterál, nebo nástroje OTC derivátů, které nelze snadno nahradit, nebude období krytí rizika marží kratší než 20 obchodních dnů.
Instituce určí, zda je kolaterál nelikvidní nebo zda OTC deriváty nemohou být snadno nahrazeny v kontextu krizových podmínek na trhu charakterizovaných neexistencí nepřetržitě aktivních trhů, kde by protistrana během dvou dnů či kratší doby získala řadu cenových nabídek, které by nemohly způsobit pohyby trhu nebo představovat cenu odrážející tržní diskont (v případě kolaterálu) nebo prémii (v případě OTC derivátu).
Instituce posoudí, zda obchody či cenné papíry, které drží jako kolaterál, jsou soustředěny u konkrétní protistrany a zda by v případě, kdy by tato protistrana rychle opustila trh, byla schopna tyto obchodní transakce či cenné papíry nahradit.
4. Pokud byla instituce za dvě poslední bezprostředně předcházející čtvrtletí zapojena do více než dvou sporů týkajících se výzev k dodatkové úhradě u určité skupiny transakcí se započtením, které trvaly déle než po použitelné období krytí rizika marží uvedené v odstavcích 2 a 3, použije instituce pro tuto skupinu transakcí se započtením po následující dvě čtvrtletí období krytí rizika marží, které je alespoň dvojnásobné oproti období podle odstavce 2.
5. U dozajištění s periodicitou N dní bude období krytí rizika marží dlouhé alespoň tak jako období uvedené v odstavcích 2 a 3 (F) plus N dní minus jeden den. To znamená:
6. Pokud interní model zahrnuje dopad zajištění na změny tržní hodnoty skupiny transakcí se započtením, instituce ve svých výpočtech hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vymodeluje společně s expozicí kolaterál, který je jiný než hotovost v téže měně, v jaké je sama expozice.
7. Pokud instituce není s to připravit model kolaterálu společně s expozicí, nezohlední ve svých výpočtech hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vliv kolaterálu jiného než hotovosti v téže měně, v jaké je sama expozice, pokud nepoužívá buď koeficienty volatility, které splňují normy komplexní metody finančního kolaterálu s vlastními odhady koeficientu volatility, nebo standardní regulatorní koeficienty volatility podle kapitoly 4.
8. Instituce používající IMM nebude ve svých modelech zohledňovat vliv snížení hodnoty expozice v důsledku existence případného ustanovení v dohodě o kolaterálu, které vyžaduje přijetí kolaterálu, když se zhorší úvěrová kvalita protistrany.
Článek 286
Řízení CCR - Zásady, postupy a systémy
1. Instituce musí vytvořit a udržovat rámec řízení CCR, který sestává ze:
a)
zásad, postupů a systémů pro účely zajištění identifikace, měření, řízení, schválení a interních zpráv o CCR;
b)
postupů zajišťujících dodržování těchto zásad, postupů a systémů.
Tyto zásady, postupy a systémy musí být koncepčně správné, prováděné jednotně a musí být zdokumentovány. Dokumentace musí zahrnovat vysvětlení empirických postupů užívaných k měření CCR.
2. Rámec řízení CCR požadovaný odstavcem 1 musí zohlednit tržní, likviditní a právní a operační rizika, která jsou s CCR spojena. Rámec musí zejména zajistit, aby instituce dodržela následující zásady:
a)
nesmí obchodovat s protistranou, aniž by posoudila její úvěruschopnost;
b)
vezme plně v úvahu úvěrová rizika během vypořádání a před ním;
c)
bude řídit taková rizika co možná nejvíce na úrovni protistrany sloučením expozic s CCR s ostatními úvěrovými expozicemi a na úrovni celého podniku.
3. Instituce používající IMM zajistí, aby její rámec řízení CCR ke spokojenosti příslušného orgánu zohledňoval rizika likvidity ve všech těchto případech:
a)
u potenciálních příchozích výzev k dodatkové úhradě v kontextu výměny variační marže nebo dalších typů marží, jako jsou počáteční či nezávislé marže, při nepříznivých dopadech na trh;
b)
u potenciálních příchozích výzev k navrácení přebytečného kolaterálu poskytnutého protistranami;
c)
u výzev vyplývajících z potenciálního snížení vlastního externího ratingu.
Instituce zajistí, aby povaha a časový horizont opětovného použití kolaterálu byly v souladu s jejími potřebami likvidity a neohrozily její schopnost poskytnout či vrátit kolaterál včas.
4. Vedoucí orgán a vrcholné vedení instituce musí být aktivně zapojeny do řízení CCR a zajistit přidělení adekvátních zdrojů pro účely řízení CCR. Vrcholné vedení si musí být vědomo omezení a předpokladů používaného modelu a dopadu, který mohou mít na hodnověrnost výsledku získaného prostřednictvím formálního postupu. Vrcholné vedení musí mít také na paměti nejistoty tržního prostředí a provozní otázky a vzít na vědomí, jaký mají dopad na daný model.
5. Denní zprávy o expozicích instituce vůči CCR, vypracované podle čl. 287 odst. 2 písm. b), musí být přezkoumány řídícími pracovníky s dostatečným postavením a pravomocí, aby prosadili jak snížení pozic provedených jednotlivými vedoucími úvěrových oddělení či obchodníky, tak snížení celkové expozice s CCR instituce.
6. Rámec řízení CCR instituce vytvořený podle odstavce 1 se používá spolu s interními úvěrovými limity a limity obchodování. Úvěrové limity a limity obchodování musí souviset s modelem měření rizik dané instituce způsobem, který je v průběhu času stálý a dobře srozumitelný vedoucím úvěrových oddělení, obchodníkům a vrcholnému vedení. Instituce musí mít zaveden formální postup oznamování porušení limitů rizik příslušné úrovni řízení.
7. Měření CCR instituce musí zahrnovat měření každodenního použití úvěrových linek a jejich použití v průběhu jednoho dne. Instituce musí měřit stávající expozice bez zohlednění a se zohledněním kolaterálu. Na úrovni portfolia a protistrany musí instituce vypočítávat a monitorovat maximální expozici nebo potenciální budoucí expozici v intervalech spolehlivosti zvolených institucí. Instituce zohlední rozsáhlé či koncentrované pozice, včetně pozic podle skupin spřízněných protistran, průmyslu a trhu.
8. Instituce musí zavést a udržovat pravidelný a přesný program zátěžového testování. Výsledek tohoto zátěžového testování musí být pravidelně - alespoň jednou za čtvrtletí - přezkoumáván vrcholným vedením a musí se odrazit v zásadách a omezeních CCR stanovených vedoucím orgánem nebo vrcholným vedením. V případech, kdy zátěžové testy odhalí obzvláštní zranitelnost vůči dané řadě okolností, musí instituce podniknout pohotové kroky, aby tato rizika byla zvládnuta.
Článek 287
Organizační struktury pro řízení CCR
1. Instituce používající IMM musí zřídit a udržovat:
a)
útvar řízení rizika, který je v souladu s odstavcem 2;
b)
útvar řízení kolaterálu, který je v souladu s odstavcem 3.
2. Útvar řízení rizika je odpovědný za navržení a realizaci jejího systému řízení CCR, včetně počáteční a průběžné validace modelu, a musí provádět tyto funkce a splňovat tyto požadavky:
a)
je odpovědný za navržení a realizaci systému řízení CCR instituce;
b)
vypracovává denní zprávy a analyzuje výsledek modelu měření rizik instituce. Tato analýza zahrnuje hodnocení vztahu mezi mírou hodnot expozice s CCR a limity obchodování;
c)
kontroluje integritu vstupních údajů a vydává a analyzuje zprávy o výstupech modelu instituce pro měření rizika, včetně zhodnocení vztahu mezi mírou rizikové expozice a úvěrovými limity a limity obchodování;
d)
je nezávislý na útvarech odpovědných za vznik a obnovu expozic či za obchodování s nimi a nesmí být nevhodně ovlivňován;
e)
má dostatek pracovníků;
f)
je podřízen přímo vrcholnému vedení instituce;
g)
jeho práce je důkladně začleněna do každodenního procesu řízení úvěrového rizika instituce;
h)
výsledek jeho činnosti je nedílnou součástí plánování, sledování a řízení úvěrového a celkového rizikového profilu instituce.
3. Útvar řízení kolaterálu plní tyto úkoly a funkce:
a)
eviduje a činí výzvy k dodatkové úhradě marže, řeší spory týkající se výzev k dodatkové úhradě marže a každodenně hlásí úrovně nezávislých hodnot, počátečních a variačních marží;
b)
ověřuje celistvost údajů použitých k podání výzev k dodatkové úhradě marže a zajišťuje, aby byly konzistentní a pravidelně slaďované se všemi relevantními zdroji údajů v instituci;
c)
sleduje rozsah opětovného využití kolaterálu a případné změny práv instituce, pokud jde o kolaterál, který poskytuje;
d)
hlásí příslušné úrovni řízení typy aktiv sloužících jako kolaterál, která jsou opětovně využívána, a podmínky takového využívání včetně nástroje, úvěrové kvality a splatnosti;
e)
sleduje soustředění na jednotlivé typy aktiv sloužících jako kolaterál, přijatých institucí;
f)
pravidelně, nejméně však jednou za čtvrt roku, hlásí informace o řízení kolaterálu vrcholnému vedení, včetně informací o typu získaného i poskytnutého kolaterálu, jeho výše, stárnutí a příčině sporů týkajících se výzev k dodatkové úhradě marže. Tyto interní zprávy musí rovněž odrážet vývoj těchto hodnot.
4. Vrcholné vedení musí útvaru řízení kolaterálu přidělit dostatečné zdroje podle odstavce 1 písm. b) s cílem zajistit, aby jeho systémy dosáhly příslušné úrovně provozního výkonu, který je měřen podle včasnosti a přesnosti výzev k dodatkové úhradě marže učiněných institucí a včasnosti reakce instituce na výzvy k dodatkové úhradě podané jejími protistranami. Vrcholné vedení zajistí, aby útvar disponoval dostatkem pracovníků, kteří včas zpracují výzvy a vyřeší spory, a to i v případě vážné krize na trhu, a kteří umožní instituci omezit počet významných sporů způsobených obchodovanými objemy.
Článek 288
Přezkum systému řízení CCR
Instituce musí pravidelně provádět nezávislý přezkum svého systému řízení CCR prostřednictvím vnitřního auditu. Tento přezkum bude zahrnovat jak činnosti útvaru řízení rizika, tak útvaru řízení kolaterálu vyžadované článkem 287, a bude se konkrétně soustředit minimálně na:
a)
přiměřenost dokumentace systému a procesu řízení CCR podle článku 286;
b)
organizaci útvaru řízení CCR podle čl. 287 odst. 1 písm. a);
c)
organizaci útvaru řízení kolaterálu podle čl. 287 odst. 1 písm. b);
d)
začlenění měření CCR do každodenního řízení rizik;
e)
postup schvalování modelů oceňování rizika a systémů hodnocení, které používají pracovníci útvaru sjednávání obchodů (front office) a útvaru vypořádání obchodů (back office);
f)
ověření jakékoli významné změny v procesu měření CCR;
g)
rozsah CCR zachycených modelem měření rizik;
h)
celistvost informačního systému pro vedení;
i)
přesnost a úplnost údajů o CCR;
j)
přesné zohlednění právních termínů uvedených v dohodách o kolaterálu a dohodách o započtení při měření hodnoty expozice;
k)
ověření konzistentnosti, včasnosti a spolehlivosti zdrojů údajů používaných při provozu modelů, a to včetně nezávislosti těchto zdrojů údajů;
l)
přesnost a vhodnost předpokladů používaných při stanovení koeficientů volatility a korelace;
m)
přesnost ocenění a výpočtů transformace rizik;
n)
ověření přesnosti modelu prostřednictvím častého zpětného testování, jak je uvedeno v čl. 293 odst. 1 písm. b) až e);
o)
dodržování příslušných regulačních požadavků útvarem řízení CCR a útvarem řízení kolaterálu.
Článek 289
Kontrola používání
1. Instituce zajistí, aby rozložení expozic vytvořené modelem použitým k vypočítání efektivní EPE bylo důkladně začleněno do každodenního procesu řízení CCR instituce a aby byl výstup modelu zohledněn při schvalování úvěrů, řízení CCR, rozložení vnitřně stanoveného kapitálu a správě a řízení společnosti.
2. Instituce prokazuje ke spokojenosti příslušných orgánů, že používala model pro výpočet rozložení expozic, na němž je založen výpočet EPE, který v podstatě splňuje požadavky stanovené v tomto oddílu, alespoň rok před udělením svolením příslušnými orgány pro používání metody interního modelu podle článku 283.
3. Model použitý pro vytvoření rozložení expozic vůči CCR je součástí rámce řízení CCR požadovaného článkem 286. Součástí tohoto rámce je měření používání úvěrových linek sloučením expozic s CCR s ostatními úvěrovými expozicemi a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
4. Kromě EPE musí instituce měřit a řídit stávající expozice. Ve vhodných případech musí instituce měřit stávající expozice bez zohlednění a se zohledněním kolaterálu. Kontrola používání je splněna, pokud instituce použije jiná měření CCR, například maximální expozici, založená na rozložení expozic vytvořeném stejným modelem jako pro výpočet EPE.
5. Instituce musí mít systém schopný odhadnout EE denně, pokud to bude nutné, pokud neprokáže ke spokojenosti svých příslušných orgánů, že její expozice vůči CCR vyžadují méně časté výpočty. Instituce odhaduje EE podle časového profilu horizontů prognózy, který přiměřeně odráží časovou strukturu budoucích peněžních toků a splatnosti smluv, a způsobem, jenž je v souladu s podstatností a složením expozic.
6. Expozice je měřena, monitorována a řízena v průběhu trvání všech smluv ve skupině transakcí se započtením, a ne pouze v horizontu jednoho roku. Instituce musí mít zavedené postupy k identifikaci a řízení rizik u protistran, pro něž expozice přesahuje horizont jednoho roku. Předpovídané zvýšení expozice je vstupní veličinou modelu vnitřně stanoveného kapitálu instituce.
Článek 290
Zátěžové testování
1. Instituce musí mít k dispozici komplexní program zátěžového testování pro CCR, včetně použití při posuzování kapitálových požadavků k CCR, který splňuje požadavky stanovené v odstavcích 2 až 10.
2. Zátěžové testování musí identifikovat možné události nebo budoucí změny ekonomických podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit úvěrovou angažovanost dané instituce, a dále hodnotit schopnosti dané instituce těmto změnám čelit.
3. Zátěžová opatření v rámci programu jsou porovnávána s limity rizika a jsou institucí považována za součást procesu stanoveného v článku 81 směrnice 2013/36/EU.
4. Program musí souhrnně zachycovat obchody a úhrnné expozice napříč všemi formami úvěrového rizika protistrany na úrovni konkrétních protistran v dostatečném časovém rámci za účelem provádění pravidelného zátěžového testování.
5. Poskytne alespoň jednou měsíčně zátěžové testování expozice hlavních faktorů tržního rizika, jakými jsou úrokové sazby, FX (koeficient volatility pro devizové riziko), akcie, úvěrová rozpětí a ceny komodit u všech protistran instituce, s cílem identifikovat příliš velké koncentrace konkrétních směrových rizik a umožnit instituci v případě potřeby jejich omezení. Zátěžové testování expozice, včetně jednotlivého faktoru, multifaktoru a podstatného nesměrového rizika, a společné zdůraznění expozice a úvěruschopnosti bude provedeno na úrovni CCR konkrétní protistrany, seskupení protistran a napříč celou institucí.
6. Alespoň jednou za čtvrtletí instituce použije multifaktorové zátěžové testovací scénáře a posoudí podstatná nesměrová rizika, včetně expozice výnosové křivky a bazických rizik. Multifaktorové zátěžové testy musí být minimálně zaměřeny na následující scénáře, kdy:
a)
došlo k závažným ekonomickým či tržním událostem;
b)
došlo k výraznému poklesu likvidity na širším trhu;
c)
významný finanční zprostředkovatel likviduje pozice.
7. Závažnost šoků podkladových faktorů rizika bude v souladu s účelem zátěžového testu. Při hodnocení platební schopnosti v rámci zátěžových scénářů musí být šoky podkladových faktorů rizika dostatečně závažné, aby zachytily historicky mimořádná tržní prostředí a mimořádné, avšak věrohodné krizové podmínky na trhu. Zátěžové testy budou hodnotit dopad takových šoků na kapitál, kapitálové požadavky a zisky. Pro účely každodenního sledování portfolií, zajišťování a řízení koncentrací bude program testování rovněž zohledňovat méně závažné a pravděpodobnější scénáře.
8. Program bude zahrnovat možnost provádět v případě potřeby reverzní zátěžové testy za účelem identifikace mimořádných, avšak věrohodných scénářů, které by mohly vyústit ve výrazně nepříznivé výsledky. Reverzní zátěžové testování zohlední dopad podstatné nelinearity v portfoliu.
9. Výsledky zátěžového testování v rámci programu budou pravidelně - alespoň jednou za čtvrt roku - oznamovány vrcholnému vedení. Zprávy a analýzy týkající se výsledků budou pokrývat největší dopad v rámci portfolia na úrovni protistrany, podstatné koncentrace v rámci jednotlivých částí portfolia (v tomtéž odvětví či regionu) a relevantní tendence týkající se portfolia a protistrany.
10. Vrcholné vedení se ujme vedoucí úlohy při začlenění zátěžového testování do rámce řízení rizik a kultury rizik instituce a zajistí, aby výsledky byly smysluplné a aby byly vyžívány pro účely řízení CCR. Výsledky zátěžového testování pro významné expozice budou zhodnoceny na základě pokynů, které ukazují ochotu instituce riskovat, a budou nahlášeny vrcholnému vedení za účelem diskuse a příslušných kroků v případě, že byla identifikována nadměrná nebo koncentrovaná rizika.
Článek 291
Riziko pozitivní korelace
1. Pro účely tohoto článku:
a)
„obecné riziko pozitivní korelace“ (General Wrong-Way Risk) vzniká, pokud pravděpodobnost selhání protistran je pozitivně korelovaná s obecnými faktory tržního rizika;
b)
„specifické riziko pozitivní korelace“ (Specific Wrong-Way Risk) vzniká, pokud budoucí expozici vůči určité protistraně zvyšuje PD protistrany z důvodu charakteru transakcí s protistranou. Instituce se považuje za stranu vystavenou specifickému riziku pozitivní korelace v případě, že se předpokládá, že budoucí expozice vůči konkrétní protistraně bude vysoká, pokud pravděpodobnost selhání protistrany je rovněž vysoká.
2. Instituce musí řádně zvážit expozice, které způsobují značný stupeň specifických a obecných rizik pozitivní korelace.
3. Za účelem identifikace obecného rizika pozitivní korelace instituce navrhne zátěžové testování a analýzu scénáře pro zátěžové faktory rizika, které souvisejí s nepříznivou úvěruschopností protistrany. Takové testování bude zaměřeno na možnost závažných šoků, které se objeví v souvislosti se změnou vztahů mezi rizikovými faktory. Instituce bude sledovat obecné riziko pozitivní korelace podle produktu, regionu, průmyslového odvětví nebo dalších kategorií, které souvisí s činností instituce.
4. Instituce musí zachovávat postupy pro identifikaci, sledování a řízení případů specifického rizika pozitivní korelace pro každou právnickou osobu, počínající založením transakce a pokračující v průběhu trvání transakce.
5. Instituce vypočítají kapitálové požadavky k CCR ve vztahu k transakcím, u nichž bylo identifikováno specifické riziko pozitivní korelace a u nichž existuje právní souvislost mezi protistranou a transakcí s financováním cenných papírů nebo emitentem podkladového nástroje pro OTC derivát nebo podkladových nástrojů pro transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. b), c) a d), podle těchto zásad:
a)
nástroje, u nichž existuje specifické riziko pozitivní korelace, nebudou zahrnuty do téže skupiny transakcí se započtením jako další transakce s protistranou a bude s nimi jednotlivě zacházeno jako se samostatnou skupinou transakcí se započtením;
b)
v rámci každé takové samostatné skupiny transakcí se započtením se u swapů úvěrového selhání na jedno jméno hodnota expozice rovná plné výši očekávané ztráty hodnoty zbývající reálné hodnoty podkladových nástrojů, za předpokladu, že emitent podkladového nástroje je v likvidaci;
c)
LGD u instituce používající postup uvedený v kapitole 3 bude pro takové swapové transakce činit 100 %;
d)
u instituce používající postup stanovený v kapitole 2 bude použitelnou rizikovou váhou váha nezajištěné transakce;
e)
u všech dalších transakcí odkazujících v jakékoli takové samostatné skupině transakcí se započtením na jedinou protistranu je výpočet hodnoty expozice v souladu s předpokladem tzv. rizika náhlého selhání v případě takových podkladových závazků, v rámci nichž je emitent právně propojen s příslušnou protistranou. U transakcí odkazujících na určitý koš obsahující názvy nebo index se v případě potřeby uplatní riziko náhlého selhání příslušných podkladových závazků, v rámci nichž je emitent právně propojen s příslušnou protistranou;
f)
v rozsahu, v němž používá výpočty stávajícího tržního rizika pro kapitálové požadavky k dodatečným rizikům selhání a migrace stanovené v hlavě IV kapitole 5 oddílu 4, které již obsahují předpoklad LGD, bude LGD v použitém vzorci 100 %.
6. Instituce poskytují vrcholnému vedení a příslušnému výboru vedoucího orgánu pravidelné zprávy o specifických i obecných rizicích pozitivní korelace a opatřeních přijímaných k řízení těchto rizik.
Článek 292
Integrita modelového procesu
1. Instituce zajistí integritu modelového procesu, jak stanoví článek 284, přijetím alespoň těchto opatření:
a)
model zobrazuje podmínky a specifikace transakcí včasně, kompletně a konzervativně;
b)
tyto podmínky musí zahrnovat alespoň pomyslné objemy smlouvy, splatnost, referenční aktiva, ujednání o marži a ujednání o započtení;
c)
tyto podmínky a upřesnění jsou vedeny v databázi podléhající řádnému a pravidelnému auditu;
d)
postup pro uznávání jednání o započtení, který vyžaduje, aby právní oddělení potvrdilo právní vymahatelnost započtení v rámci těchto jednání;
e)
potvrzení stanovené v písmenu d) bude zadáno do databáze uvedené v písmenu c) nezávislým útvarem;
f)
převod podmínek transakcí a specifikace údajů do modelu EPE podléhá vnitřnímu auditu;
g)
mezi modelem a systémy zdrojových údajů musí být zavedeny oficiální postupy sladění, aby trvale ověřovaly, že se podmínky a specifikace transakcí v EPE správně nebo alespoň konzervativně odráží.
2. Stávající tržní údaje budou použity ke stanovení stávajících expozic. Instituce může kalibrovat svůj model EPE za použití historických tržních údajů nebo údajů implikovaných trhem za účelem stanovení parametrů podkladových stochastických procesů, jako je posun, volatilita a korelace. Pokud instituce použije historické údaje, musí použít takové údaje za období alespoň tří let. Údaje musí být aktualizovány alespoň jednou za čtvrt roku, případně častěji, pokud je to nutné ke zohlednění tržních podmínek.
Pro výpočet efektivní EPE za použití zátěžové kalibrace musí instituce kalibrovat efektivní EPE buď za použití údajů za období tří let, které zahrnuje krizové období rozpětí úvěrového selhání jejích protistran, nebo za použití tržně implikovaných údajů za takové krizové období.
Za tímto účelem instituce použije ustanovení odstavců 3, 4 a 5.
3. Instituce alespoň jednou za čtvrt roku prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že krizové období použité pro výpočet podle tohoto odstavce se shoduje s obdobím zvýšené hodnoty rozpětí swapu úvěrového selhání nebo jiných úvěrů (např. půjčka nebo podnikový dluhopis) pro reprezentativní výběr protistran s obchodovanými úvěrovými rozpětími. V situacích, kdy instituce nedisponuje přiměřenými údaji o úvěrovém rozpětí pro protistranu, přiřadí tuto protistranu ke konkrétním údajům o úvěrovém rozpětí na základě regionu, interního ratingu a druhů činnosti.
4. Model EPE pro všechny protistrany bude používat údaje, buď historické, nebo implikované, které zahrnují údaje z krizového úvěrového období, a budou takové údaje používat způsobem, který je v souladu s metodou použitou pro kalibraci modelu EPE na stávající údaje.
5. Pro hodnocení efektivity své zátěžové kalibrace pro EEPE instituce vytvoří několik srovnávacích portfolií, které jsou citlivé vůči hlavním rizikovým faktorům, kterým je instituce vystavena. Expozici vůči těmto srovnávacím portfoliím lze vypočítat za použití a) zátěžové metodiky založené na stávajících tržních hodnotách a parametrech modelu kalibrovaných na krizové podmínky na trhu, a b) expozice vytvářené po dobu trvání krizového období, ale při uplatnění metody stanovené v tomto oddílu (konec tržní hodnoty krizového období, volatility a korelace za tříleté krizové období).
Příslušné orgány budou požadovat, aby instituce upravila zátěžovou kalibraci, pokud se expozice těchto srovnávacích portfolií navzájem výrazně liší.
6. Instituce podrobí model procesu validace, který je jasně stanoven v zásadách a postupech institucí. Tento proces validace musí:
a)
upřesnit druh testování potřebný k zajištění integrity modelu a stanovit podmínky, za kterých jsou předpoklady, ze kterých model vychází, nevhodné, a mohou mít proto za následek podcenění EPE;
b)
zahrnovat přezkoumání komplexnosti modelu.
7. Instituce dohlíží na příslušná rizika a musí mít zavedeny postupy pro upravení svých odhadů EEPE, pokud se tato rizika stanou významnými. Instituce v souladu s tímto odstavcem:
a)
stanoví a řídí své expozice vůči specifickým rizikům pozitivní korelace, které vznikají způsobem uvedeným v čl. 291 odst. 1 písm. b), a expozice vůči obecným rizikům pozitivní korelace, které vznikají způsobem uvedeným v čl. 291 odst. 1 písm. a);
b)
u expozic, jejichž rizikový profil se po jednom roce zvyšuje, pravidelně srovnává odhad příslušné výše expozice v průběhu jednoho roku se stejnou výší expozice v průběhu trvání expozice;
c)
u expozic se zbytkovou splatností kratší než jeden rok pravidelně srovnává reprodukční náklady (stávající expozici) a uskutečněný profil expozice a uchovává údaje, které toto srovnání umožní.
8. Instituce musí používat interní postupy, kterými ještě před zahrnutím transakce do skupiny transakcí se započtením ověřuje, zda se na transakci vztahuje právoplatná smlouva o započtení splňující požadavky stanovené v oddílu 7.
9. Instituce, která využívá kolaterálu ke snižování CCR, musí mít interní postupy k ověření toho, že kolaterál vyhovuje standardům právní jistoty stanoveným v kapitole 4, před zohledněním jeho účinků ve svých výpočtech.
10. EBA sleduje řadu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny k použití tohoto článku.
Článek 293
Požadavky na systém řízení rizik
1. Instituce musí splňovat tyto požadavky:
a)
musí splňovat kvalitativní požadavky uvedené v části třetí hlavě IV kapitole 5;
b)
musí provádět pravidelný program zpětného testování za pomoci srovnání měření rizik na základě modelu s realizovaným měřením rizik a hypotetických změn založených na statických pozicích s realizovaným měřením;
c)
musí provádět počáteční validaci a stálý pravidelný přezkum svého modelu expozice s CCR a měření rizik na základě tohoto modelu. Validace a přezkum jsou nezávislé na vývoji modelu;
d)
vedoucí orgán a vrcholné vedení se musí účastnit procesu kontroly rizika a musí zajistit, aby na kontrolu úvěrového rizika a úvěrového rizika protistrany byly přiděleny adekvátní zdroje. V tomto ohledu musí být denní zprávy, připravené nezávislým útvarem řízení rizika zřízeným podle čl. 287 odst. 1 písm. a), přezkoumány řídícími pracovníky s dostatečným postavením a autoritou, aby prosadili jak snížení pozic provedených jednotlivými obchodníky, tak snížení celkové rizikové expozice instituce;
e)
interní model měření rizika expozice musí být propojen s každodenním procesem řízení rizika instituce;
f)
systém pro měření rizik se používá spolu s interními limity obchodování a limity expozice. V tomto ohledu limity expozice musí souviset s modelem měření rizik instituce způsobem, který je v průběhu času stálý a dobře srozumitelný, obchodníkům, vedoucím úvěrových oddělení a vrcholnému vedení;
g)
instituce zajistí, aby byl její systém řízení rizik dobře dokumentován. Bude zejména uchovávat zdokumentovaný soubor interních strategií, kontrolních mechanismů a postupů, týkajících se provozu systému řízení rizik a nástrojů zajišťujících dodržování těchto zásad;
h)
v rámci procesu vnitřního auditu instituce musí být pravidelně prováděn nezávislý přezkum systému měření rizika. Tento přezkum se musí vztahovat jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizika. Přezkum celkového procesu řízení rizika se provádí v pravidelných intervalech (alespoň jednou ročně) a zaměřuje se přinejmenším na všechny položky uvedené v článku 288;
i)
průběžná validace modelů úvěrového rizika protistrany, včetně zpětného testování, bude pravidelně přezkoumávána řídícími pracovníky, jež disponují dostatečnou pravomocí k přijetí rozhodnutí ohledně řešení slabých stránek modelů.
2. Příslušné orgány při stanovení úrovně hodnoty alfa podle čl. 284 odst. 4 zohlední rozsah, v němž instituce splňuje požadavky odstavce 1. Pouze instituce, které splňují tyto požadavky v plném rozsahu, jsou způsobilé pro použití minimálního násobícího koeficientu.
3. Instituce musí dokumentovat postup počáteční a průběžné validace svého modelu expozice s CCR a výpočet měření rizika na základě modelů s takovou mírou podrobnosti, která umožní třetí straně znovu vytvořit analýzu a provést měření rizik. V této dokumentaci bude uvedena frekvence provádění analýzy zpětného testování a jakékoli další průběžné validace, způsob, jakým je validace prováděna s ohledem na toky údajů a portfolia, a analýzy, které byly použity.
4. Instituce definuje kritéria, za jejichž pomoci hodnotí své modely expozice s CCR a modely, které vstupují do výpočtu expozice, a uchovává zásady v písemné formě, které popisují postup, kterým je identifikován nepřijatelný výkon a provedena náprava.
5. Instituce uvede, jakým způsobem jsou vytvořena reprezentativní portfolia protistran, pro účely validace modelu expozice s CCR a měření rizik za jeho pomoci.
6. Validace modelů expozice s CCR a měření rizik za jejich pomoci, která vytváří předvídaná rozložení, zohlední více než jeden statistický údaj předvídaného rozložení.
Článek 294
Validační požadavky
1. Instituce v rámci počáteční a průběžné validace svého modelu expozice s CCR a měření rizik za jeho pomoci zajistí, aby byly splněny následující požadavky:
a)
aby instituce získala svolení příslušných orgánů podle čl. 283 odst. 1, musí nejprve provést zpětné testování za použití historických údajů, týkajících se pohybů faktorů tržního rizika. Toto zpětné testování zohlední řadu odlišných prognóz časových horizontů alespoň za období jednoho roku u řady různých inicializačních dat, které pokrývají širokou škálu tržních podmínek;
b)
instituce používající postup uvedený v čl. 285 odst. 1 písm. b) pravidelně ověřují svůj model testováním, zda se uskutečněné stávající expozice shodují s prognózou v průběhu všech období krytí rizika marží v rámci jednoho roku. Pokud mají některé obchodní transakce ve skupině transakcí se započtením splatnost kratší než jeden rok a skupina transakcí se započtením má bez těchto transakcí vyšší faktor citlivosti vůči riziku, ověření tuto skutečnost zohlední;
c)
provede zpětný test fungování svého modelu expozice s CCR a příslušných měření rizik za pomoci tohoto modelu, jakož i prognóz faktoru tržního rizika. U zajištěných obchodních transakcí musí zohledněné prognózované časové horizonty zahrnovat časové horizonty odrážející typická období krytí rizika marží, použitá u zajištěných či maržových obchodů;
d)
pokud z validace modelu vyplývá, že je efektivní EPE podceněno, instituce přijme nezbytná opatření k odstranění nepřesnosti modelu;
e)
testuje modely oceňování používané pro výpočet expozice s CCR pro daný scénář budoucích šoků faktorů tržního rizika jako součást počátečního a průběžného modelového validačního procesu. Modely oceňování opcí musí stanovit nelinearity hodnoty opce vzhledem k faktorům tržního rizika;
f)
model expozice s CCR musí zachytit informace specifické pro transakce, které jsou nezbytné k tomu, aby bylo možné provést sloučení expozic na úrovni skupin transakcí se započtením. Instituce ověřuje, že transakce jsou přiděleny řádným skupinám transakcí se započtením v rámci modelu;
g)
model expozice s CCR musí zahrnovat informace týkající se dané transakce, aby byly zachyceny dopady zajištění. Musí zohlednit jak současnou výši zajištění, tak zajištění, které si mezi sebou protistrany v budoucnu vymění. Takový model zachycuje povahu maržových dohod, které jsou jednostranné či dvoustranné, četnost výzev k dodatkové úhradě, období krytí rizika marží, minimální práh expozic bez zajištění, které jsou instituce ochotny přijmout, a minimální hodnotu převodu. Takový model musí buď znázornit změnu ocenění podle tržní hodnoty složeného kolaterálu, nebo uplatnit pravidla stanovená v kapitole 4;
h)
modelový validační proces musí zahrnovat statické historické zpětné testování reprezentativních portfolií protistrany. Instituce provádí tato zpětná testování několika reprezentativních skutečných či hypotetických portfolií protistran v pravidelných intervalech. Tato reprezentativní portfolia se vybírají na základě citlivosti vůči faktorům podstatného rizika a kombinacím rizikových faktorů, kterým je instituce vystavena;
i)
instituce provede zpětné testování klíčových předpokladů modelu expozice s CCR a příslušných měření rizik, včetně modelovaného vztahu mezi různými časovými vrcholy příslušejícími k témuž rizikovému faktoru a modelovanými vztahy mezi rizikovými faktory;
j)
fungování modelů expozice s CCR a měření rizik za jejich pomoci bude podléhat příslušné praxi zpětného testování. Program zpětného testování bude s to identifikovat špatné fungování měření rizik v rámci modelu EPE;
k)
instituce ověří své modely expozice s CCR a veškerá měření rizik v časových horizontech odpovídajících splatnosti obchodů, pro něž se pro výpočet expozice použije IMM podle článku 283;
l)
instituce pravidelně testuje modely oceňování používané pro výpočet expozice protistrany na základě příslušných nezávislých referenčních hodnot v rámci průběžného modelového validačního procesu;
m)
průběžná validace modelu expozice s CCR instituce a příslušného měření rizik bude zahrnovat hodnocení přiměřenosti fungování v poslední době;
n)
frekvence, s jakou jsou aktualizovány parametry modelu expozice s CCR, bude posouzena institucí v rámci počátečního a průběžného procesu validace;
o)
v rámci počáteční a průběžné validace modelu expozice s CCR se posoudí, zda jsou výpočty úrovně protistrany a expozice skupiny transakcí se započtením vhodné, či nikoli.
2. Míru, jež je konzervativnější než metrická míra použitá k výpočtu regulatorní hodnoty expozice pro každou protistranu, lze s předchozím svolením příslušných orgánů použít místo součinu koeficientu alfa a efektivní EPE. Stupeň relativní konzervativnosti bude posouzen na základě předchozího schválení příslušných orgánů a v rámci pravidelného přezkumu v rámci dohledu modelů EPE orgány dohledu. Instituce konzervativnost pravidelně ověřuje. Průběžné hodnocení fungování modelu zahrnuje všechny protistrany, pro něž se modely používají.
3. Pokud zpětné testování naznačuje, že model není dostatečně přesný, příslušné orgány musí odvolat svolení modelu nebo stanovit příslušná opatření, aby zajistily, že bude model ihned vylepšen.
Oddíl 7
Smluvní započtení
Článek 295
Uznání smluvního započtení za faktor snižující riziko
Instituce mohou v souladu s článkem 298 považovat za faktor snižující riziko pouze následující druhy dohod o započtení, u nichž byla smlouva o započtení uznána příslušnými orgány v souladu s článkem 296 a instituce splňuje požadavky stanovené v článku 297:
a)
dvoustranné smlouvy o novaci mezi institucí a její protistranou, podle níž se vzájemné pohledávky a závazky automaticky slučují takovým způsobem, že se při každé novaci stanoví jediná čistá částka a tím vytvoří jediná nová smlouva, která nahrazuje veškeré předešlé smlouvy a všechny závazky mezi stranami na základě těchto smluv a je závazná pro všechny strany;
b)
jiné dvoustranné dohody o započtení mezi institucí a její protistranou;
c)
pokud jde o instituce, kterým bylo schváleno používání metody stanovené v oddílu 6 - dohody o křížovém započtení, které se týkají transakcí spadajících do rámce této metody. Příslušné orgány předloží EBA zprávu obsahující seznam schválených dohod o křížovém započtení.
Započtení napříč transakcemi uzavřenými ze strany různých právních subjektů skupiny se pro účely výpočtu kapitálových požadavků neuznává.
Článek 296
Uznání dohod o započtení
1. Příslušné orgány uznají dohodu o započtení, pouze pokud jsou splněny podmínky podle odstavce 2 a, pokud je to vhodné, podle odstavce 3.
2. Všechny dohody o započtení, které instituce používají pro účely stanovení hodnoty expozice podle této části, musí splňovat následující podmínky:
a)
instituce uzavřela se svou protistranou dohodu o započtení, která vytváří jediný právní závazek pokrývající všechny zahrnuté operace tak, že v případě selhání protistrany by instituci vznikl nárok na výplatu nebo povinnost uhrazení pouze pro čisté částky kladných a záporných hodnot zahrnutých jednotlivých operací, oceněných podle tržní hodnoty;
b)
instituce dala příslušným orgánům k dispozici písemné a odůvodněné právní posudky prokazující, že v případě právního napadení dohody o započtení by pohledávky a závazky instituce nepřekročily hodnoty uvedené v písmenu a). Právní posudek musí odkazovat na platné právní předpisy:
i)
státu, v němž má protistrana své sídlo;
ii)
státu, na jehož území se pobočka nachází, v případě pobočky podniku, která se nachází v jiné zemi, než je sídlo podniku;
iii)
státu, jehož právním řádem se řídí jednotlivé operace zahrnuté do dohody o započtení;
iv)
státu, jehož právním řádem se řídí veškeré smlouvy nebo dohody potřebné ke splnění smluvního započtení;
c)
úvěrové riziko každé protistrany se sčítá tak, aby se dospělo k jediné legální expozici napříč transakcemi s každou protistranou. Tato souhrnná hodnota je využívána při stanovování úvěrových limitů a při určování vnitřně stanoveného kapitálu;
d)
smlouva nesmí obsahovat žádné ustanovení, které v případě platebního selhání protistrany umožňuje protistraně, u níž nedošlo k selhání, provádět pouze částečné nebo žádné platby do konkursní podstaty protistrany, a to i v případech, kdy je strana v platební neschopnosti čistým věřitelem (tj. doložku o odstoupení).
Má-li některý z příslušných orgánů pochybnosti o tom, zda je smluvní započtení platné a vymahatelné podle právních předpisů států uvedených v písmenu b) nebude dohoda o započtení uznána za faktor snižující riziko pro kteroukoliv z protistran. Příslušné orgány se vzájemně informují.
3. Právní posudky uvedené v písmenu b) mohou být vypracovány s ohledem na druhy dohod o započtení. Dohody o křížovém započtení musí splňovat následující dodatečné podmínky:
a)
čistá částka uvedená v odst. 2 písm. a) je čistou částkou kladných i záporných konečných hodnot každé jednotlivé dvoustranné rámcové dohody a kladného i záporného ocenění jednotlivých transakcí podle tržní hodnoty (tj. čistou částkou křížového započtení);
b)
právní posudky uvedené v odst. 2 písm. b) musí posoudit platnost a vymahatelnost celé dohody o křížovém započtení podle podmínek v ní stanovených a dopad započtení na věcná ustanovení každé zahrnuté jednotlivé dvoustranné rámcové dohody.
Článek 297
Závazky institucí
1. Instituce musí zavést a udržovat postupy k zajištění toho, aby právní platnost a vymahatelnost jejího smluvního započtení byla přezkoumána s ohledem na změny relevantních právních řádů uvedených v čl. 296 odst. 2 písm. b).
2. Instituce musí ve svých spisech uchovávat veškerou požadovanou dokumentaci vztahující se ke smluvnímu započtení.
3. Instituce zahrne vliv započtení do celkového úvěrového rizika protistrany a řídí úvěrová rizika protistrany na základě tohoto vlivu.
4. V případě dohody o křížovém započtení podle článku 295 musí instituce dodržovat postupy podle čl. 296 odst. 2 písm. c), aby si ověřila, že každá transakce, která má být zahrnuta do skupiny transakcí se započtením, je ošetřena právním posudkem podle čl. 296 odst. 2 písm. b).
Pokud jde o dohodu o křížovém započtení, instituce se musí i nadále řídit požadavky týkajícími se uznání dvoustranného započtení nebo požadavky kapitoly 4 týkajícími se uznání sníženého úvěrového rizika s ohledem na každou zahrnutou jednotlivou dvoustrannou rámcovou dohodu a transakci.
Článek 298
Účinky uznání započtení za faktor snižující riziko
1. Na dohody o započtení se použijí tyto postupy:
a)
započtení pro účely oddílů 5 a 6 se uznává tak, jak je popsáno v těchto oddílech;
b)
v případě smlouvy o novaci mohou být oceňovány jednotlivé čisté hodnoty stanovené touto smlouvou o novaci a nikoliv dotyčné hrubé hodnoty.
Při použití oddílu 3 mohou instituce smlouvu o novaci zohlednit při určování:
i)
současných reprodukčních nákladů podle čl. 274 odst. 1;
ii)
pomyslné jistiny nebo podkladové hodnoty uvedené v čl. 274 odst. 2.
Při použití oddílu 4 mohou instituce při stanovení pomyslné částky uvedené v čl. 275 odst. 1 zohlednit smlouvu o novaci pro účely výpočtu pomyslné jistiny. V takových případech použijí instituce procentní sazby v tabulce č. 3.
c)
v případě ostatních dohod o započtení instituce použijí oddíl 3 takto:
i)
současné reprodukční náklady uvedené v čl. 274 odst. 1 pro kontrakty zahrnuté v dohodě o započtení musí být získány pomocí současných hypotetických čistých reprodukčních nákladů vyplývajících z této dohody; pokud započtení vede k čistému závazku instituce, která provádí výpočet čistých reprodukčních nákladů, považují se současné reprodukční náklady za rovny „0“;
ii)
číselná hodnota možné budoucí expozice uvedené v čl. 274 odst. 2 pro všechny kontrakty zahrnuté v dohodě o započtení musí být snížena podle následujícího vzorce:
kde:
PCEred
=
snížená hodnota možné budoucí expozice u všech kontraktů s danou protistranou zahrnutých do právně platné dvoustranné dohody o započtení;
PCEgross
=
úhrn hodnot možné budoucí expozice u všech kontraktů s danou protistranou, které jsou zahrnuty do právně platné dvoustranné dohody o započtení a vypočteny vynásobením jejich pomyslných jistin procentními sazbami stanovenými v tabulce č. 1;
NGR
=
poměr čistý/hrubý, který se vypočítá jako podíl čistých reprodukčních nákladů pro všechny kontrakty zahrnuté do právně závazné dvoustranné dohody o započtení s danou protistranou (čitatel) a hrubých reprodukčních nákladů pro všechny kontrakty zahrnuté do právně závazné dvoustranné dohody o započtení s touto protistranou (jmenovatel).
2. Při provádění výpočtu potenciální budoucí expozice podle vzorce stanoveného v odstavci 1 mohou instituce nakládat s dokonale si odpovídajícími kontrakty zahrnutými do dohody o započtení jako s jediným kontraktem, jehož pomyslná jistina se rovná čistým příjmům.
Při použití čl. 275 odst. 1 mohou instituce nakládat s dokonale si odpovídajícími kontrakty zahrnutými do dohody o započtení jako s jediným kontraktem, jehož pomyslná jistina se rovná čistým příjmům; pomyslná jistina se vynásobí procentní sazbou uvedenou v tabulce č. 3.
Pro účely tohoto odstavce se dokonale si odpovídajícími kontrakty rozumí termínové (forwardové) měnové kontrakty nebo podobné kontrakty, ve kterých se pomyslná jistina rovná peněžním tokům, jestliže splatnost peněžních toků připadá na stejné datum a je zcela ve stejné měně.
3. Pro všechny ostatní kontrakty zahrnuté do dohody o započtení lze snížit dané sazby, jak je uvedeno v tabulce č. 6:
Tabulka č. 6
Původní doba splatnosti
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty
Jeden rok nebo méně
0,35 %
1,50 %
Více než rok, ale ne více než dva roky
0,75 %
3,75 %
Za každý další rok
0,75 %
2,25 %
4. V případě úrokových kontraktů mohou instituce se souhlasem příslušných orgánů zvolit buď původní splatnost, nebo zbytkovou splatnost.
Oddíl 8
Položky v obchodním portfoliu
Článek 299
Položky v obchodním portfoliu
1. Pro účely použití tohoto článku obsahuje příloha II odkaz na derivátové nástroje k převodu úvěrového rizika, jak je uvedeno v bodu 8 oddílu C přílohy I směrnice 2004/39/ES.
2. Při výpočtu objemu rizikově vážených expozic pro riziko protistrany u položek v obchodním portfoliu musí instituce dodržovat následující zásady:
a)
v případě swapu veškerých výnosů a swapu úvěrového selhání se pro získání číselné hodnoty případné budoucí expozice podle metody stanovené v oddíle 3 jmenovitá hodnota nástroje vynásobí těmito procentuálními hodnotami:
i)
5 %, je-li referenční závazek takového typu, že pokud by dal vzniknout přímé expozici instituce, jednalo by se pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2 o způsobilou položku;
ii)
10 %, je-li referenční závazek takového typu, že pokud by dal vzniknout přímé expozici instituce, nejednalo by se pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2 o způsobilou položku.
V případě instituce, jejíž expozice vznikající ze swapu úvěrového selhání představuje dlouhou pozici v podkladovém nástroji, lze na možnou budoucí úvěrovou expozici použít číselnou hodnotu 0 % za předpokladu, že swap úvěrového selhání nepodléhá uzavření v případě platební neschopnosti subjektu, jehož expozice vznikající ze swapu představuje krátkou pozici v podkladovém nástroji, ačkoliv u podkladového nástroje selhání nenastalo.
Tam, kde úvěrový derivát poskytuje zajištění ve vztahu k „n-tému případu selhání“ z určitého počtu podkladových závazků, instituce stanoví, který z procentních údajů stanovených v prvním pododstavci se použije, s pomocí závazku n-té nejnižší úvěrové kvality, jež by se v případě, že instituci závazek vznikne, stal způsobilou položkou pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2;
b)
instituce nesmí pro uznání účinků finančního kolaterálu použít jednoduchou metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 222;
c)
v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit vykázaných v obchodním portfoliu, mohou instituce uznat jako způsobilý kolaterál veškeré finanční nástroje a komodity, které jsou způsobilé k zahrnutí do obchodního portfolia;
d)
pro expozice z titulu nástrojů OTC derivátů zahrnutých do obchodního portfolia mohou instituce uznat jako způsobilý kolaterál komodit, které jsou způsobilé k zahrnutí do obchodního portfolia;
e)
pro účely výpočtu koeficientu volatility se tam, kde jsou takové finanční nástroje nebo komodity, které nejsou uznány podle kapitoly 4, půjčovány, prodávány nebo poskytovány, nebo vypůjčovány, nakupovány nebo obdrženy jako kolaterál či jiným způsobem v rámci takové transakce a instituce používá regulatorní koeficient volatility podle kapitoly 4 oddílu 3, zachází instituce s takovými nástroji a komoditami stejným způsobem jako s akciemi nezahrnutými do hlavního indexu a kotovanými na uznávané burze;
f)
pokud instituce používá vlastní odhady koeficientu volatility podle kapitoly 4 oddílu 3 pro finanční nástroje nebo komodity, které nejsou uznány podle kapitoly 4, musí koeficient volatility vypočítat pro každou individuální položku. Pokud instituci bylo schváleno používání přístupu interních modelů podle kapitoly 4, může také tento přístup použít v obchodním portfoliu;
g)
ve vztahu k uznávání rámcových dohod o započtení, jež se týkají repo obchodů, půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, uznají instituce započtení mezi pozicemi v obchodním portfoliu a pozicemi v investičním portfoliu, pouze pokud započtené transakce splňují tyto podmínky:
i)
veškeré transakce jsou denně oceňovány podle tržní hodnoty;
ii)
jakoukoli položku, která je vypůjčena, nakoupena nebo obdržena v rámci transakcí, lze uznat jako uznatelný finanční kolaterál podle kapitoly 4, aniž by se použila ustanovení písmen c) až f) tohoto odstavce;
h)
tam, kde úvěrový derivát zahrnutý do obchodního portfolia tvoří součást interního zajištění a zajištění úvěrového rizika je uznané podle tohoto nařízení v souladu s článkem 204, použijí instituce jeden z těchto postupů:
i)
zachází s ním, jako by neexistovalo riziko protistrany vyplývající z pozice v úvěrovém derivátu;
ii)
pro účely výpočtu kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany konzistentně zařazují všechny úvěrové deriváty do obchodního portfolia, které tvoří součást interního zajištění nebo jsou nakoupeny jako zajištění úvěrového rizika protistrany, je-li zajištění úvěrového rizika uznáno podle kapitoly 4.
Oddíl 9
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústřední protistraně
Článek 300
Definice
Pro účely tohoto oddílu se použijí tyto definice:
(1)
„odolná vůči úpadku (bankruptcy remote)“ jsou taková aktiva klienta, pro něž byla zavedena účinná opatření, která zajistí, že tato aktiva nebudou k dispozici věřitelům ústřední protistrany nebo člena clearingového systému v případě platební neschopnosti této ústřední protistrany nebo člena clearingového systému nebo že tato aktiva nebudou k dispozici členovi clearingového systému na krytí ztrát plynoucích ze selhání jiného klienta či klientů než těch, kteří tato aktiva poskytli;
(2)
„transakcí související s ústřední protistranou“ se rozumí smlouva nebo transakce uvedená v čl. 301 odst. 1 mezi klientem a členem clearingového systému, která přímo souvisí se smlouvou nebo transakcí uvedenou v uvedeném odstavci mezi tímto členem clearingového systému a ústřední protistranou;
(3)
„členem clearingového systému“ se rozumí člen clearingového systému ve smyslu čl. 2 bodu 14 nařízení (EU) č. 648/2012;
(4)
„klientem“ se rozumí klient ve smyslu čl. 2 bodu 15 nařízení (EU) č. 648/2012 nebo podnik, který uzavřel nepřímé ujednání o clearingu s členem clearingového systému ve smyslu čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení.
Článek 301
Věcná působnost
1. Tento oddíl se vztahuje na následující smlouvy a transakce, které dosud nebyly s ústřední protistranou vypořádány:
a)
smlouvy uvedené v příloze II a úvěrové deriváty;
b)
repo obchody;
c)
transakce půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit;
d)
transakce s delší dobou vypořádání;
e)
maržové obchody.
2. Instituce si mohou zvolit, zda na nevypořádané smlouvy a transakce se způsobilou ústřední protistranou podle odstavce 1 použijí jeden z těchto dvou postupů:
a)
postup pro obchodní expozice stanovený v článku 306, kromě postupu stanoveného v odst. 1 písm. b) uvedeného článku, a pro expozice vůči příspěvkům do fondu pro riziko selhání podle článku 307;
b)
postup stanovený v článku 310.
3. Instituce použijí postup stanovený v článku 306, kromě postupu stanoveného v odst. 1 písm. a) uvedeného článku, a případně v článku 309 na nevypořádané smlouvy a transakce s nezpůsobilými ústředními protistranami uvedenými v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 302
Sledování expozic vůči ústředním protistranám
1. Instituce sledují všechny své expozice vůči ústředním protistranám a stanoví postupy pro pravidelné podávání zpráv o těchto expozicích vrcholnému vedení a příslušnému výboru či výborům vedoucího orgánu.
2. Instituce prostřednictvím vhodné analýzy scénářů a zátěžového testování posoudí, zda úroveň kapitálu drženého proti expozicím vůči ústřední protistraně, včetně případných budoucích úvěrových expozic, expozic vůči příspěvkům do fondu pro riziko selhání a, pokud instituce působí jako člen clearingového systému, expozic vyplývajících ze smluvních ujednání podle článku 304, vhodným způsobem odpovídá rizikům neodmyslitelně spjatým s těmito expozicemi.
Článek 303
Zacházení s expozicemi členů clearingového systému vůči ústřední protistraně
1. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému, ať už pro své vlastní účely nebo jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje expozice vůči ústřední protistraně v souladu s článkem 301 odst. 2 a 3.
2. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému a v této funkci působí jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s klientem související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
3. V případě, že instituce je klientem člena clearingového systému, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s tímto členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
4. Jako alternativu k postupu uvedenému v odstavci 3 může instituce, která je klientem, vypočítat kapitálové požadavky pro svoje transakce se členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s čl. 305 odst. 2 za předpokladu, že jsou splněny obě tyto podmínky:
a)
pozice a aktiva dotčené instituce, které souvisejí s uvedenými transakcemi, jsou na úrovni člena clearingového systému i ústřední protistrany rozlišovány a odděleny ve smyslu článku 39 nařízení (EU) č. 648/2012 na úrovni člena clearingového systému i příslušné ústřední protistrany od pozic a aktiv člena clearingového systému a ostatních klientů tohoto člena clearingového systému a v důsledku tohoto oddělení jsou tyto pozice a aktiva v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému nebo jednoho nebo více jeho dalších klientů odolné vůči úpadku;
b)
právní a správní předpisy a smluvní ujednání, které se týkají dotčené instituce nebo ústřední protistrany nebo je zavazují, zajistí v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému převod pozic instituce, které souvisejí s uvedenými smlouvami a transakcemi, a odpovídající kolaterál k jinému členovi clearingového systému v rámci příslušného období krytí rizika marží.
5. V případě, že instituce působící jako člen clearingového systému vstoupí do smluvního ujednání s klientem jiného člena clearingového systému s cílem zajistit klientovi převoditelnost aktiv a pozic uvedených v odst. 4 písm. b), může tato instituce přidělit podmíněnému závazku, který tímto smluvním ujednáním vznikne, nulovou hodnotu expozice.
Článek 304
Zacházení s expozicemi členů clearingového systému vůči klientům
1. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému a v rámci této funkce jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s klientem související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly a případně s částí třetí hlavou VI.
2. V případě, že instituce působící jako člen clearingového systému vstoupí do smluvního ujednání s klientem jiného člena clearingového systému, které tomuto klientovi usnadňuje v souladu s čl. 48 odst. 5 a 6 nařízení (EU) č. 648/2012 převod pozic a kolaterálu uvedených v čl. 305 odst. 2 písm. b) tohoto nařízení, a tímto smluvním ujednáním vznikne instituci podmíněný závazek, může instituce pro daný podmíněný závazek přidělit expozici nulovou hodnotu.
3. Instituce působící jako člen clearingového systému může při výpočtu požadavku na kapitál pro své expozice vůči klientům v souladu s metodou interního modelu použít kratší období krytí rizika marží. Období krytí rizika marží, které instituce použije, nesmí být kratší než pět dní.
4. Instituce působící jako člen clearingového systému může při výpočtu požadavku na kapitál pro své expozice vůči klientům v souladu s metodou oceňování podle tržní hodnoty, standardizovanou metodou nebo metodou původní expozice vynásobit svou hodnotu expozice vůči selhání (EAD) skalárovou hodnotou. Skalárové hodnoty, které mohou instituce použít, jsou tyto:
a)
0,71 v případě období krytí rizika marží v délce pěti dní;
b)
0,77 v případě období krytí rizika marží v délce šesti dní;
c)
0,84 v případě období krytí rizika marží v délce sedmi dní;
d)
0,89 v případě období krytí rizika marží v délce osmi dní;
e)
0,95 v případě období krytí rizika marží v délce devíti dní;
f)
1 v případě období krytí rizika marží v délce deseti nebo více dní.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro vymezení období krytí rizika marží, která mohou instituce použít pro účely odstavce 3 a 4.
Při vypracovávání těchto návrhů regulačních technických norem se EBA řídí těmito zásadami:
a)
vymezí období krytí rizika marží pro všechny druhy smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1;
b)
období krytí rizika marží, která mají být vymezena v písm. a), zohledňují období uzavření smluv a transakcí uvedených v tomto písmeni.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 305
Zacházení s expozicemi klientů
1. V případě, že je instituce klientem, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce se svým členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly a případně částí III hlavou VI.
2. Aniž je dotčen postup uvedený v odstavci 1, je-li instituce klientem, může vypočítat kapitálové požadavky pro svoje obchodní expozice vůči členovi clearingového systému pro transakce související s ústřední protistranou v souladu s článkem 306 za předpokladu, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
pozice a aktiva dotčené instituce, které souvisejí s uvedenými transakcemi, jsou na úrovni člena clearingového systému i ústřední protistrany rozlišovány a odděleny od pozic a aktiv člena clearingového systému a dalších klientů tohoto člena clearingového systému a v důsledku tohoto rozlišení a oddělení jsou tyto pozice a aktiva odolné vůči úpadku v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému nebo jednoho nebo více jeho dalších klientů;
b)
právní a správní předpisy a smluvní ujednání, jež se týkají dotčené instituce nebo ústřední protistrany nebo je zavazují, usnadňují převod pozic klienta souvisejících s uvedenými smlouvami a transakcemi, jakož i a odpovídajícího kolaterálu k jinému členovi clearingového systému v rámci příslušného období krytí rizika marží, pokud dojde k selhání nebo platební neschopnosti původního člena clearingového systému. Za takových okolností musí být pozice klienta a kolaterál převedeny na úrovni tržní hodnoty, pokud klient nepožádá o uzavření pozice na úrovni tržní hodnoty;
c)
instituce má k dispozici nezávislé, písemné a odůvodněné právní stanovisko, z jehož závěrů vyplývá, že v případě právního sporu by příslušné soudy a správní orgány shledaly, že klient nenese žádné ztráty z důvodu platební neschopnosti jejího člena clearingového systému nebo kteréhokoli z klientů jejích členů clearingového systému, podle právních předpisů v rámci jurisdikce dané instituce, jejích členů clearingového systému a ústřední protistrany, podle právního předpisu upravujícího transakce a smlouvy, jejichž clearing instituce provádí prostřednictvím ústřední protistrany, podle právního předpisu upravujícího kolaterál, a podle právního předpisu upravujícího každou smlouvu či každé ujednání nezbytné pro splnění podmínek stanovených v písmenu b).;
d)
ústřední protistrana je způsobilou ústřední protistranou.
3. Aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v odstavci 2, pokud instituce, která je klientem, není chráněna před ztrátami v případě společného selhání člena clearingového systému a jiného klienta člena clearingového systému, přičemž jsou však splněny všechny ostatní podmínky stanovené v odstavci 2, klient může vypočítat kapitálové požadavky pro svoje expozice vůči svému členovi clearingového systému pro transakce související s ústřední protistranou v souladu s článkem 306, za podmínky, že při tom nahradí rizikovou váhu ve výši 2 % uvedenou v odst. 1 písm. a) uvedeného článku rizikovou vahou ve výši 4 %.
4. V případě, že instituce, která je klientem, má přístup ke službám ústřední protistrany prostřednictvím nepřímých ujednání o clearingu v souladu s čl. 4 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012, může tato instituce použít postup stanovený v odstavci 2 nebo 3, jsou-li splněny podmínky obou těchto odstavců na všech úrovních řetězce zprostředkovatelů.
Článek 306
Kapitálové požadavky pro obchodní expozice
1. Instituce použije na své obchodní expozice vůči ústředním protistranám tento postup:
a)
na hodnoty expozic u všech svých obchodních expozic vůči způsobilým ústředním protistranám použije rizikovou váhu 2 %;
b)
na všechny své obchodní expozice vůči nezpůsobilým ústředním protistranám použije rizikovou váhu, která byla použita pro standardizovaný přístup k úvěrovému riziku podle čl. 107 odst. 2 bodu b).
c)
v případech, kdy instituce postupuje jako finanční prostředník mezi klientem a ústřední protistranou a podmínky transakce související s ústřední protistranou stanoví, že instituce není povinna proplatit klientovi jakékoli ztráty, které utrpěl kvůli změnám hodnoty této transakce v případě selhání ústřední protistrany. Hodnota expozice u transakce s ústřední protistranou odpovídající uvedené transakci související s ústřední protistranou se rovná nule.
2. Pokud jsou aktiva, která byla dána do úschovy jako kolaterál ústřední protistraně nebo členu clearingového systému, odolná vůči úpadku, může bez ohledu na odstavec 1 instituce v případě, že se ústřední protistrana, člen clearingového systému nebo jeden nebo více dalších klientů člena clearingového systému dostane do platební neschopnosti, přidělit expozici úvěrového rizika protistrany u těchto aktiv nulovou hodnotu expozice.
3. Instituce provede výpočet hodnot expozice svých obchodních expozic vůči ústřední protistraně v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
4. Instituce vypočítá hodnotu rizikově vážené expozice u svých obchodních expozic vůči ústředním protistranám pro účely čl. 92 odst. 3 jako součet hodnot expozic svých obchodních expozic vůči ústředním protistranám, které se vypočítají v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku a vynásobí rizikovou váhou stanovenou v souladu s odstavcem 1 tohoto článku.
Článek 307
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany
Instituce, která působí jako člen clearingového systému, použije na expozice vyplývající z jejích příspěvků do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany tento postup:.
a)
vypočítá kapitálové požadavky pro své předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany v souladu s přístupem stanoveným v článku 308.
b)
vypočítá kapitálové požadavky pro své předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany v souladu s přístupem stanoveným v článku 309.
Článek 308
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany
1. Hodnotou expozice u předfinancovaného příspěvku instituce do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany (DFi) je splacená částka nebo tržní hodnota aktiv vydaných danou institucí snížená o každou částku ze zaplaceného příspěvku, kterou již způsobilá ústřední strana použila na pokrytí svých ztrát v důsledku selhání jednoho nebo více jejích členů clearingového systému.
2. Instituce vypočítá kapitálový požadavek (Ki) na pokrytí nákladů na expozici vyplývající z jejího předfinancovaného příspěvku (DFi) takto:
kde:
β
=
koeficient koncentrace sdělený instituci ústřední protistranou;
N
=
počet členů clearingového systému sdělený instituci ústřední protistranou;
DFCM
=
součet předfinancovaných příspěvků všech členů clearingového systému ústřední protistrany sdělený instituci ústřední protistranou;
KCM
=
součet kapitálových požadavků všech členů clearingového systému ústřední protistrany vypočtený v souladu s platným vzorcem uvedeným v odstavci 3 .
3. Instituce vypočítá KCM takto:
a)
pokud KCCP ≤ DFCCP, instituce použije tento vzorec:
;
b)
pokud DFCCP KCCP ≤DF*, instituce použije tento vzorec:
;
c)
pokud DF* KCCP, instituce použije tento vzorec:
kde:
DFCCP
=
předfinancované finanční prostředky ústřední protistrany sdělené instituci ústřední protistranou;
KCCP
=
hypotetický kapitál ústřední protistrany sdělený instituci ústřední protistranou;
DF*
=
;
=
;
=
průměrný předfinancovaný příspěvek, , sdělený instituci ústřední protistranou;
c1
=
kapitálový faktor se rovná;
c2
=
kapitálový faktor se rovná 100 %;
μ
=
1,2.
4. Instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic u expozic vyplývajících z předfinancovaného příspěvku instituce pro účely čl. 92 odst. 3jako kapitálový požadavek (Ki) stanovený v souladu s odstavcem 2, který se vynásobí číslem 12,5.
5. Pokud je KCCP roven nule, instituce pro účely výpočtu v odstavci 3 použije hodnotu pro c1 ve výši 0,16 %.
Článek 309
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany a pro příspěvky osobního zajištění do fondu nezpůsobilé ústřední protistrany
1. Instituce použije níže uvedený vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) pro expozice vyplývající z jejích předfinancovaných příspěvků do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany (DFi) a z příspěvků osobního zajištění (UCi) pro takovou ústřední protistranu:
kde: c2·a μ jsou definovány podle čl. 308 odst. 3.
2. Pro účely odstavce 1 se za příspěvky osobního zajištění považují příspěvky, které má instituce působící jako člen clearingového systému na základě smluvního závazku poskytnout ústřední protistraně poté, co tato ústřední protistrana vyčerpala svůj fond pro riziko selhání na pokrytí ztrát vzniklých v důsledku selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému.
3. Instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic u expozic vyplývajících z předfinancovaného příspěvku pro účely čl. 92 odst. 3 instituce jako kapitálový požadavek (Ki) stanovený v souladu s odstavcem 1, který se vynásobí číslem 12,5.
Článek 310
Alternativní výpočet kapitálového požadavku pro expozice vůči způsobilé ústřední protistraně
Instituce použije níže uvedený vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) pro expozice vyplývající z jejích obchodních expozic a z obchodních expozic jejího klienta (TEi) a předfinancovaných příspěvků (DFi) do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany:
Článek 311
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústředním protistranám, které přestanou splňovat určité podmínky
1. Instituce použije postup stanovený v tomto článku, je-li splněna jedna nebo obě níže uvedené podmínky:
a)
instituce obdržela od ústřední protistrany oznámení požadované podle čl. 50b písm. j) bodu ii) nařízení (EU) č. 648/2012 o tom, že ústřední protistrana přestala provádět výpočet KCCP;
b)
instituce se na základě veřejného oznámení nebo oznámení příslušného orgánu ústřední protistrany, kterou instituce využívá, nebo od ústřední protistrany samé dozví, že ústřední protistrana již nebude vyhovovat podmínkám pro povolení případně uznání.
2. Je-li splněna pouze podmínka uvedená v odst. 1 písm. a), příslušný orgán dané instituce ověří důvody, proč ústřední protistrana přestala provádět výpočet KCCP.
Pokud se příslušný orgán domnívá, že důvody uvedené v prvním pododstavci jsou opodstatněné, může udělit svolení institucím ve svém členském státě, aby pro své obchodní expozice a příspěvky do fondu pro riziko selhání dané ústřední protistrany použily postup stanovený v článku 310. Při vydávání tohoto svolení příslušný orgán zveřejní důvody svého rozhodnutí.
Pokud se příslušný orgán domnívá, že důvody uvedené v prvním pododstavci nejsou opodstatněné, všechny instituce v jeho členském státě použijí postup stanovený v odst. 3 písm. a) a d) tohoto článku, bez ohledu na to, jaký postup zvolily v souladu s čl. 301 odst. 2.
3. Jsou-li splněny podmínky odst. 1 písm. b), bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky písm. a) uvedeného odstavce či nikoli, musí daná instituce do 3 měsíců od okamžiku, kdy nastala situace podle odst. 1 písm. b) uvedeného odstavce, nebo dříve, pokud o to příslušný orgán instituce požádá, učinit tyto kroky s ohledem na své expozice vůči dané ústřední protistraně:
a)
přestat používat postup, jaký si instituce zvolila podle čl. 301 odst. 2a;
b)
použít na své obchodní expozice vůči dané ústřední protistraně postup stanovený v čl. 306 odst. 1 písm. b);
c)
použít na pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání dané ústřední protistrany a pro příspěvky osobního zajištění do fondu dané ústřední protistrany postup stanovený v článku 309;
d)
zacházet s expozicemi vůči dané ústřední protistraně jinými, než jsou expozice uvedené v písmenech b) a c), jako s expozicemi vůči podnikům v souladu se standardizovaným přístupem k úvěrovému riziku, jak je uvedeno v kapitole 2.
HLAVA III
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K OPERAČNÍMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecné zásady, kterými se řídí používání různých přístupů
Článek 312
Svolení a oznámení
1. Aby mohly používat standardizovaný přístup, musí instituce kromě obecných standardů v oblasti řízení rizik uvedených v článcích 74 a 85 směrnice 2013/36/EU splňovat i kritéria stanovená v článku 320. Instituce musí před použitím standardizovaného přístupu uvědomit příslušné orgány.
Příslušné orgány povolí institucím, aby použily alternativní relevantní ukazatel pro linie podnikání „retailové bankovnictví“ a „komerční bankovnictví“, v případě, že podmínky stanovené v čl. 319 odst. 2 a v článku 320 jsou splněny.
2. Příslušné orgány povolí institucím, aby využívaly pokročilé přístupy k měření založené na vlastních systémech měření operačního rizika, pokud byly splněny všechny kvalitativní a kvantitativní standardy stanovené v článcích 321 a 322 a pokud instituce splňují obecné standardy v oblasti řízení rizik uvedené v článcích 74 a 85 směrnice 2013/36/EU a v hlavě VII kapitole 3 oddíle II uvedené směrnice.
Pokud instituce chtějí provádět podstatná rozšíření a změny těchto pokročilých přístupů k měření, musí rovněž požádat své příslušné orgány o svolení. Příslušné orgány udělí svolení pouze tehdy, pokud instituce i po těchto podstatných rozšířeních a změnách nadále splňují standardy uvedené v prvním pododstavci.
3. Instituce oznámí příslušným orgánům všechny změny ve svých modelech pokročilých přístupů k měření.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
metodika hodnocení, v rámci níž mohou příslušné orgány institucím povolit použití pokročilých přístupů k měření;
b)
podmínky pro posouzení podstatnosti rozšíření a změn pokročilých přístupů k měření;
c)
způsoby oznámování požadovaného v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 313
Návrat k použití méně propracovaných přístupů
1. Instituce, které používají standardizovaný přístup, se nesmějí navrátit k používání přístupu základního ukazatele, pokud nejsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
2. Instituce, které používají pokročilé přístupy k měření, se nesmějí navrátit k používání standardizovaného přístupu nebo přístupu základního ukazatele, pokud nejsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
3. Instituce se může navrátit k použití méně propracovaného přístupu pro operační riziko, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
instituce prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že použití méně propracovaného přístupu se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce související s operačním rizikem, že je nezbytné na základě povahy a složitosti instituce a že nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit operační riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
Článek 314
Kombinované používání různých přístupů
1. Instituce mohou použít kombinaci přístupů za předpokladu, že získají svolení od příslušných orgánů. Příslušné orgány udělí toto svolení v případě, že jsou splněny odpovídající požadavky stanovené v odstavcích 2 až 4.
2. Instituce může používat pokročilý přístup k měření v kombinaci s přístupem základního ukazatele nebo se standardizovaným přístupem, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
kombinace přístupů používaných institucí zachycuje všechna její operační rizika a příslušné orgány jsou spokojeny s metodikou používanou institucí k pokrytí různých činností, zeměpisných oblastí, právních struktur nebo jiných interně stanovených relevantních dělení;
b)
kritéria stanovená v článku 320 a standardy stanovené v článcích 321 a 322 jsou splněny u těch činností, u nichž se používá standardizovaný přístup nebo pokročilý přístup k měření.
3. Pro instituce, které chtějí používat pokročilý přístup k měření v kombinaci s přístupem základního ukazatele nebo se standardizovaným přístupem, příslušné orgány uloží pro udělení svolení tyto dodatečné podmínky:
a)
k datu zavedení pokročilého přístupu k měření je významná část operačních rizik úvěrové instituce tímto přístupem zachycena;
b)
instituce se zaváže, že pokročilý přístup k měření použije na podstatnou část svých operací podle časového harmonogramu, který byl předložen příslušným orgánům, jež ho schválily.
4. Instituce mohou požádat o svolení od příslušného orgánu, aby mohly využít kombinace přístupu základního ukazatele a standardizovaného přístupu, pouze za výjimečných okolností, jako je například nedávné převzetí nové obchodní jednotky, které může vyžadovat přechodné období pro používání standardizovaného přístupu.
Příslušný orgán toto svolení udělí pouze tehdy, pokud se instituce zavázala, že použije standardizovaný přístup podle časového harmonogramu předloženého příslušnému orgánu, jenž ho schválil.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky, které příslušné orgány použijí při posuzování metodiky uvedené v odst. 2 písm. a);
b)
podmínky, jež musí příslušné orgány použít při rozhodování o tom, zda uložit dodatečné podmínky uvedené v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 2
Přístup základního ukazatele
Článek 315
Kapitálový požadavek
1. Podle přístupu základního ukazatele se kapitálový požadavek k operačnímu riziku rovná 15 % tříletého průměru relevantního ukazatele stanoveného v článku 316.
Instituce musí vypočítat tříletý průměr relevantního ukazatele na základě posledních tří dvanáctiměsíčních sledování ke konci účetního roku. Nejsou-li k dispozici auditované údaje, mohou instituce použít obchodní odhady.
2. Pokud instituce vyvíjí činnost po dobu kratší než tři roky, může pro výpočet relevantního ukazatele použít výhledové obchodní odhady, a to za předpokladu, že jakmile budou k dispozici historické údaje, začne je používat.
3. Pokud může instituce svému příslušnému orgánu prokázat, že by v důsledku fúze, pořízení nebo zbavení se některých subjektů či sloučení nebo ukončení činností použití tříletého průměru k výpočtu relevantního ukazatele vedlo ke zkreslenému odhadu kapitálového požadavku k operačnímu riziku, může příslušný orgán instituci povolit, aby pozměnila výpočet způsobem, který by tyto skutečnosti zohlednil, a řádně o tom informuje orgán EBA. Příslušný orgán může za daných okolností z vlastního podnětu instituci rovněž nařídit, aby tento výpočet pozměnila.
4. Pokud je v případě některého sledování relevantní ukazatel záporný nebo roven nule, instituce tento údaj při výpočtu tříletého průměru nezohlední. Instituce musí vypočítat tříletý průměr jako součet kladných hodnot vydělený počtem těchto kladných hodnot.
Článek 316
Relevantní ukazatel
1. Pro instituce, jež používají účetní standardy stanovené ve směrnici 86/635/EHS na základě účetních kategorií ve výsledovce institucí podle článku 27 uvedené směrnice, je relevantním ukazatelem součet položek uvedených v tabulce č. 1 tohoto odstavce. Instituce do součtu zahrnou každou položku s příslušným kladným nebo záporným znaménkem.
Tabulka č. 1
1
Výnosy z úroků a podobné výnosy
2
Náklady na úroky a podobné náklady
3
Výnosy z akcií, podílů a jiných cenných papírů s proměnlivým/pevným výnosem
4
Výnosy z poplatků a provizí
5
Náklady na poplatky a provize
6
Čistý zisk nebo ztráta z finančních operací
7
Ostatní provozní výnosy
Instituce přizpůsobí tyto prvky tak, aby odrážely následující požadavky:
a)
instituce musí relevantní ukazatel vypočítat před odečtením rezerv a provozních nákladů. Instituce musí do provozních nákladů zahrnout poplatky za služby outsourcingu prováděné třetí stranou, která není mateřským podnikem nebo dceřiným podnikem instituce nebo dceřiným podnikem mateřského podniku, který je zároveň mateřským podnikem instituce. Instituce mohou používat výdaje na outsourcing služeb poskytovaných třetími stranami ke snížení relevantního ukazatele, pokud dané výdaje vznikly u podniku, který podléhá pravidlům určeným tímto nařízením nebo rovnocenným pravidlům;
b)
instituce nesmí při výpočtu relevantního ukazatele použít tyto prvky:
i)
realizovaný zisk/ztráta z prodeje položek investičního portfolia;
ii)
mimořádné a nepravidelné výnosy;
iii)
výnosy z pojistného plnění;
c)
je-li přecenění nástrojů obchodního portfolia vykázáno ve výsledovce, mohou instituce toto přecenění zahrnout. Pokud instituce použijí čl. 36 odst. 2 směrnice 86/635/EHS, musí zahrnout přecenění vykázané ve výsledovce.
2. Pokud instituce používají účetní standardy odlišné od těch, které jsou stanoveny ve směrnici 86/635/EHS, vypočítají relevantní ukazatel na základě údajů, které nejlépe odpovídají definici uvedené v tomto článku.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro určení metodiky výpočtu relevantního ukazatele uvedeného v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2017.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 3
Standardizovaný přístup
Článek 317
Kapitálový požadavek
1. Podle standardizovaného přístupu instituce rozdělí své činnosti do linií podnikání uvedených v odstavci 4 tabulce č. 2 a v souladu se zásadami stanovenými v článku 318.
2. Instituce vypočítá kapitálový požadavek k operačnímu riziku jako tříletý průměr součtu ročních kapitálových požadavků všech linií podnikání uvedených v odstavci 4 tabulce č. 2. Roční kapitálový požadavek pro každou linii podnikání se rovná součinu odpovídajícího faktoru beta uvedeného v této tabulce a části relevantního ukazatele přiřazené příslušné linii podnikání.
3. V kterémkoli daném roce mohou instituce vyrovnat záporné kapitálové požadavky vyplývající ze záporné části příslušného relevantního ukazatele v kterékoli linii podnikání kladným kapitálovým požadavkem v ostatních liniích podnikání bez omezení. Pokud je však souhrnný kapitálový požadavek všech linií podnikání v daném roce záporný, použije instituce pro daný rok v čitateli nulovou hodnotu.
4. Instituce vypočítá tříletý průměr součtu uvedeného v odstavci 2 na základě posledních tří dvanáctiměsíčních sledování ke konci účetního roku. Nejsou-li k dispozici auditované údaje, mohou instituce použít obchodní odhady.
Pokud může instituce svému příslušnému orgánu prokázat, že - v důsledku fúze, pořízení nebo zbavení se některých subjektů či sloučení nebo ukončení činností - by použití tříletého průměru k výpočtu relevantního ukazatele vedlo ke zkreslenému odhadu kapitálového požadavku k operačnímu riziku, může příslušný orgán institucím povolit, aby pozměnily výpočet způsobem, který by tyto skutečnosti zohlednil, a řádně o tom informuje EBA. Příslušný orgán může za daných okolností z vlastního podnětu instituci rovněž nařídit, aby tento výpočet pozměnila.
Pokud instituce vyvíjí činnost po dobu kratší než tři roky, může pro výpočet relevantního ukazatele použít výhledové obchodní odhady, a to za předpokladu, že jakmile budou k dispozici historické údaje, začne je používat.
Tabulka č. 2
Linie podnikání
Seznam činností
Procento
(faktor beta)
Podnikové finance
Upisování finančních nástrojů nebo umisťování finančních nástrojů na základě neodvolatelného závazku
Služby spojené s upisováním
Investiční poradenství
Poradenství podnikům ve věcech kapitálové struktury, odvětvové strategie a v souvisejících otázkách, poradenství a služby v oblasti fúzí a koupě podniků
Investiční výzkum a finanční analýza a jiné formy všeobecných doporučení ohledně transakcí s finančními nástroji
18 %
Obchodování na finančních trzích
Obchodování na vlastní účet
Peněžní makléřství
Přijímání a převody příkazů vztahujících se k jednomu či několika finančním nástrojům
Provádění klientských příkazů
Umisťování finančních nástrojů bez neodvolatelného závazku
Provozování mnohostranných systémů obchodování
18 %
Retailové makléřství
(Činnosti pro fyzické osoby nebo malé a střední podniky splňující kritéria vymezená v článku 123 pro kategorii retailových expozic)
Přijímání a převody příkazů vztahujících se k jednomu či několika finančním nástrojům
Provádění klientských příkazů
Umisťování finančních nástrojů bez neodvolatelného závazku
12 %
Komerční bankovnictví
Přijímání vkladů a jiných splatných peněžních prostředků
Poskytování úvěrů
Finanční leasing
Záruky a přísliby
15 %
Retailové bankovnictví
(Činnosti pro fyzické osoby nebo malé a střední podniky splňující kritéria vymezená v článku 123 pro kategorii retailových expozic)
Přijímání vkladů a jiných splatných peněžních prostředků
Poskytování úvěrů
Finanční leasing
Záruky a přísliby
12 %
Provádění plateb a vypořádání
Služby týkající se převodu peněžních prostředků
Vydávání a správa platebních prostředků
18 %
Služby z pověření
Uložení a správa finančních nástrojů na účet klienta, včetně opatrovnictví a souvisejících služeb jako například správa peněžních prostředků či kolaterálu Správa aktiv
15 %
Správa aktiv
Správa portfolií
Správa v subjektech kolektivního investování
Jiné formy správy aktiv
12 %
Článek 318
Zásady pro přiřazování k liniím podnikání
1. Instituce stanoví a zdokumentuje konkrétní zásady a kritéria pro přiřazování relevantního ukazatele pro existující linie podnikání a činnosti do standardizovaného rámce stanoveného v článku 317. Tyto zásady a kritéria pak přezkoumává a upravuje podle potřeby pro nové či změněné podnikatelské činnosti a rizika.
2. Instituce použijí pro přiřazování k liniím podnikání tyto zásady:
a)
instituce přiřadí všechny činnosti k liniím podnikání tak, aby na jedné straně nedocházelo k překrývání a na druhé straně žádná činnost nebyla vynechána;
b)
instituce přiřadí jakoukoliv činnost, kterou nelze jednoznačně přiřadit k žádné linii podnikání daného rámce, která však představuje pomocnou činnost pro jinou činnost do rámce zahrnutou, do stejné linie podnikání jako tu činnost, kterou podporuje. Podporuje-li pomocná činnost více než jednu linii podnikání, přiřadí ji instituce podle objektivního kritéria;
c)
pokud některou činnost nelze přiřadit ke konkrétní linii podnikání, instituce použije linii podnikání, která vede k největšímu požadavku na kapitál. K téže linii podnikání pak budou přiřazeny i pomocné činnosti, které jsou spojeny s takovou činností;
d)
instituce mohou k přidělení relevantního ukazatele k liniím podnikání používat interní oceňovací metody. Náklady vzniklé v jedné linii podnikání, které věcně souvisejí s jinou linií podnikání, mohou být převedeny do té linie podnikání, se kterou věcně souvisejí;
e)
přiřazování činností k liniím podnikání pro účely stanovení požadavků na kapitál k operačnímu riziku musí být konzistentní s kategoriemi, které instituce používají pro úvěrové a tržní riziko;
f)
za zásady přiřazování odpovídá vrcholné vedení pod kontrolou vedoucího orgánu instituce;
g)
orgány podrobí postupy pro přiřazování k liniím podnikání nezávislému přezkoumání.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro určení podmínek uplatňování zásad pro přiřazování k liniím podnikání uvedených v tomto článku.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2017.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 319
Alternativní standardizovaný přístup
1. V rámci alternativního standardizovaného přístupu pro linie podnikání „retailové bankovnictví“ a „komerční bankovnictví“ dodrží instituce následující zásady:
a)
relevantní ukazatel je normalizovaný ukazatel výnosu, který se rovná nominální hodnotě úvěrů a půjček vynásobené koeficientem 0,035;
b)
úvěry a půjčkami se rozumí celková čerpaná částka v odpovídajících úvěrových portfoliích. Do linie podnikání „komerční bankovnictví“ zahrnují instituce také cenné papíry držené v investičním portfoliu v nominální hodnotě úvěrů a půjček.
2. Aby jim bylo povoleno používat alternativní standardizovaný přístup, musí instituce splňovat všechny tyto podmínky:
a)
jejich retailové nebo komerční bankovní činnosti vytvářejí alespoň 90 % jejich příjmu;
b)
významná část jejich retailových nebo komerčních bankovních činností je tvořena půjčkami, se kterými je spojena vysoká PD;
c)
alternativní standardizovaný přístup představuje vhodný základ pro výpočet kapitálového požadavku k operačnímu riziku.
Článek 320
Kritéria pro standardizovaný přístup
Kritéria, na která se odkazuje v čl. 312 odst. 1 prvním pododstavci, jsou tato:
a)
instituce musí mít řádně zdokumentovaný systém hodnocení a řízení operačního rizika s jasně stanovenými povinnostmi v rámci tohoto systému. Musí určit své expozice vůči operačnímu riziku a průběžně sledovat údaje týkající se operačního rizika, včetně údajů o podstatných ztrátách. Tento systém musí být podrobován pravidelnému nezávislému přezkumu prováděnému interní nebo třetí stranou disponující znalostmi, které jsou k provádění takového přezkumu zapotřebí;
b)
systém hodnocení operačního rizika musí být úzce začleněn do postupů pro řízení rizik dané instituce. Jeho výsledky musejí být nedílnou součástí procesu sledování a kontroly rizikového profilu dané instituce v oblasti operačního rizika;
c)
instituce musí zavést systém podávání zpráv vrcholnému vedení, v jehož rámci příslušné útvary dané instituce obdrží zprávy o operačním riziku. Instituce musí mít zavedeny postupy pro podniknutí odpovídajících opatření v závislosti na informacích obsažených ve zprávách pro vedení.
KAPITOLA 4
Pokročilé přístupy k měření
Článek 321
Kvalitativní standardy
Kvalitativní standardy, na které se odkazuje v čl. 312 odst. 2, jsou tyto:
a)
interní systém instituce pro měření operačního rizika je úzce začleněn do každodenních postupů pro řízení rizik;
b)
instituce má nezávislý útvar pro řízení rizika v oblasti operačního rizika;
c)
instituce má zavedeno pravidelné podávání zpráv o expozicích vůči operačnímu riziku a o ztrátách a má zavedeny postupy pro podniknutí náležitých nápravných opatření;
d)
systém řízení rizik instituce je důkladně zdokumentován. Instituce má k dispozici postupy, kterými zajistí dodržování stanovených pravidel, a zásady pro případ jejich nedodržení;
e)
instituce podrobuje své postupy pro řízení operačního rizika a systémy pro jeho měření pravidelnému přezkumu, který provádějí interní nebo externí auditoři;
f)
interní procesy validace v instituci probíhají řádným a účinným způsobem;
g)
toky údajů a procesy spojené se systémem instituce pro měření rizik jsou transparentní a dostupné.
Článek 322
Kvantitativní standardy
1. Kvantitativní standardy, na něž se odkazuje v čl. 312 odst. 2, zahrnují standardy týkající se procesu, interních údajů, externích údajů, analýzy scénářů, podnikatelského prostředí a faktorů interní kontroly stanovených v odstavcích 2 až 6.
2. Standardy týkající se procesu jsou následující:
a)
instituce vypočítá svůj kapitálový požadavek tak, aby zahrnoval jak očekávanou, tak neočekávanou ztrátu, pokud očekávaná ztráta není přiměřeným způsobem zachycena v jejich interních obchodních postupech. Měření operačního rizika musí zachycovat potenciální málo četné závažné události, přičemž je nutno v průběhu jednoho roku dosáhnout standardu spolehlivosti srovnatelného s intervalem spolehlivosti 99,9 %.
b)
systém instituce pro měření operačního rizika zahrnuje používání interních údajů, externích údajů, analýzy scénářů a faktorů zohledňujících podnikatelské prostředí a systémy interní kontroly stanovené v odstavcích 3 až 6. Instituce má řádně zdokumentovaný přístup k vážení použití těchto čtyř prvků ve svém celkovém systému měření operačního rizika;
c)
systém instituce pro měření rizika musí zachytit hlavní faktory, které jsou zdrojem rizika a které ovlivňují tvar křivky odhadovaného rozdělení ztrát;
d)
instituce může uznat korelace mezi jednotlivými kategoriemi ztrát z operačního rizika v rámci jednotlivých odhadů operačního rizika, pouze pokud jsou její systémy pro měření těchto korelací spolehlivé, jsou používány konzistentně a zohledňují nejistotu spojenou s takovými odhady korelací, zejména v krizových obdobích. Instituce platnost svých předpokladů korelace ověřuje za použití vhodných kvantitativních a kvalitativních technik;
e)
systém instituce pro měření rizika je vnitřně konzistentní a musí zamezit vícenásobnému užití těch kvalitativních odhadů či technik snižování rizika, které již byly zohledněny v jiných oblastech tohoto nařízení.
3. Standardy týkající se interních údajů jsou následující:
a)
instituce založí svá interní měření operačního rizika na minimálně pětiletém období sledování. V případě prvního použití pokročilého přístupu k měření může instituce použít tříleté období sledování;
b)
instituce je schopna přiřadit interní údaje o minulých ztrátách k liniím podnikání definovaným v článku 317 a k druhům událostí definovaným v článku 324 a na požádání poskytnout tyto údaje příslušným orgánům. Za výjimečných okolností může instituce přiřadit ztráty, které postihují celou instituci, k dodatečné linii podnikání „podnikové položky“. Instituce má zavedena zdokumentovaná, objektivní kritéria pro přiřazování ztrát k uvedeným obchodním liniím a druhům událostí. Instituce zaznamenává ztráty z operačního rizika, které se vztahují k úvěrovému riziku a které instituce v minulosti zahrnovala do interních databází pro účely úvěrového rizika, v databázích pro účely operačního rizika a označuje je zvlášť. Pokud se vyžaduje, aby instituce s těmito ztrátami pro účely výpočtu požadavků na kapitál nadále zacházela jako s úvěrovým rizikem, nepodléhají kapitálovému požadavku k operačnímu riziku. Ztráty z operačního rizika, které se vztahují k tržním rizikům, instituce zahrne do výpočtu kapitálového požadavku k operačnímu riziku;
c)
interní údaje o ztrátách úvěrové instituce musí být komplexní, tzn. že musí zachycovat všechny podstatné činnosti a expozice vůči všem příslušným podsystémům a zeměpisných oblastem. Instituce musí být schopna doložit, že jakékoli nezachycené činnosti nebo expozice, jak samostatně, tak i v kombinaci, by neměly podstatný dopad na celkové odhady rizika. Instituce stanoví odpovídající minimální prahové úrovně ztrát pro sběr interních údajů o ztrátách;
d)
kromě informací o hrubém objemu ztrát úvěrová instituce shromažďuje i informace o datu ztrátové události, o jakémkoli výtěžku z dané hrubé ztráty a též popisné informace o rizikových faktorech nebo příčinách ztrátové události;
e)
instituce má zavedena konkrétní kritéria pro přiřazování údajů o ztrátách vzniklých při ztrátové události v centralizovaném útvaru nebo vzniklých při činnosti, která zasahuje více než jednu linii podnikání, i při souvisejících ztrátových událostech v průběhu času;
f)
instituce má zavedeny zdokumentované postupy pro posuzování trvající relevantnosti údajů o minulých ztrátách, včetně situací, kdy převáží lidský úsudek, použije se škálování či jiné úpravy; musí v nich být též stanoveno, v jakém rozsahu mohou být výše popsané úpravy použity a kdo jejich použití schvaluje.
4. Kvalifikační standardy týkající se externích údajů jsou tyto:
a)
systém instituce pro měření operačního rizika využívá relevantní externí údaje, zejména pokud existuje důvod k domněnce, že je instituce vystavena málo četným, avšak potenciálně velmi závažným ztrátám. Instituce má systematický postup, pomocí nějž stanoví, pro jaké situace použije externí údaje a jakým způsobem budou tyto údaje začleněny do jejího systému měření;
b)
instituce musí pravidelně přezkoumávat podmínky a postupy pro externí údaje, dokumentovat je a podrobovat je pravidelnému nezávislému přezkumu.
5. Instituce využívá analýzu scénářů založených na odborných odhadech společně s externími údaji k ohodnocení své expozice vůči událostem, které mohou způsobit významnou ztrátu. Instituce průběžně potvrzuje a přehodnocuje tato hodnocení prostřednictvím srovnání s údaji o skutečných ztrátách, aby byla zajištěna jejich smysluplnost.
6. Kvalifikační standardy týkající se podnikatelského prostředí a faktorů interní kontroly jsou tyto:
a)
metodika instituce pro hodnocení rizika používaná na úrovni celého podniku zachycuje klíčové faktory podnikatelského prostředí a interní kontroly, které mohou změnit její rizikový profil z hlediska operačního rizika;
b)
instituce odůvodní výběr každého jednotlivého faktoru tím, že podle její zkušenosti a názoru odborníků z dotčených oblastí podnikání se jedná o faktor významně ovlivňující riziko;
c)
instituce je schopna zdůvodnit příslušným orgánům citlivost odhadů rizika na změny faktorů a poměrnou váhu jednotlivých faktorů. Kromě zachycení změn ve velikosti rizika, které nastaly díky zlepšení v jeho řízení, musí rámec instituce pro měření rizika též zachycovat potenciální nárůst rizika způsobený vykonáváním složitějších činností či nárůstem objemu obchodních činností;
d)
instituce dokumentuje svůj rámec měření rizik a podrobuje ho nezávislému přezkumu v rámci instituce i ze strany příslušných orgánů. Instituce průběžně potvrzuje a přehodnocuje proces a jeho výsledky prostřednictvím srovnání se skutečnými interními údaji o ztrátách a s relevantními externími údaji.
Článek 323
Vliv pojištění a jiných mechanismů převodu rizika
1. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavcích 2 až 5, povolí příslušné orgány institucím zohlednit vliv pojištění a jiných mechanismů převodu rizika, jestliže jsou úvěrové instituce schopny prokázat, že dochází k jednoznačnému účinku snižování rizik.
2. Poskytovatel pojištění musí být oprávněn poskytovat pojištění nebo zajištění a musí mít rating minimální schopnosti vyplácet pojistné plnění vypracovaný externí ratingovou agenturou, který podle vymezení EBA odpovídá třetímu nebo vyššímu stupni úvěrové kvality podle pravidel pro rizikové vážení expozic pro instituce podle hlavy II kapitoly 2.
3. Pojištění a rámec pojištění institucí musí vyhovovat všem následujícím podmínkám:
a)
počáteční platnost pojistné smlouvy nesmí být kratší než jeden rok. V případě pojistných smluv se zbytkovou platností kratší než jeden rok musí instituce provést náležité snížení hodnoty, kterým zohlední zkracující se zbytkovou platnost dané pojistné smlouvy; v případě pojistných smluv se zbytkovou platností 90 dní nebo kratší může toto snížení dosáhnout až plných 100 %;
b)
minimální výpovědní lhůta pro zrušení dané pojistné smlouvy je alespoň 90 dní;
c)
pojistná smlouva neobsahuje žádné výluky z pojištění či omezení způsobená zásahem orgánu dohledu nebo takové výluky či omezení, která v případě úpadku instituce zabraňují konkursnímu správci či likvidátorovi instituce vymáhat náhradu utrpěných škod či výdajů vzniklých instituci, s výjimkou událostí, ke kterým došlo po zahájení nucené správy či řízení směřujícího k likvidaci dané instituce. Pojistná smlouva však může vyloučit jakoukoli pokutu, penále nebo náhradu škody plnící sankční funkci v důsledku kroků podniknutých příslušnými orgány;
d)
výpočty účinků snižování rizika musí zohledňovat pojistné krytí transparentním a konzistentním způsobem ve vztahu ke skutečné pravděpodobnosti a dopadu ztrát použitých při celkovém stanovování kapitálových požadavků k operačnímu riziku;
e)
pojištění poskytuje třetí strana. V případě pojištění poskytnutého kaptivními pojišťovnami a přidruženými subjekty musí být expozice převedena na nezávislou třetí stranu splňující kritéria způsobilosti vymezená v odstavci 2;
f)
postupy pro zohlednění pojištění jsou řádně zdůvodněny a zdokumentovány.
4. Metodika zohledňování pojištění musí prostřednictvím diskontů nebo snížení zohledňované hodnoty pojištění zachycovat všechny následující prvky:
a)
zbytkovou platnost pojistné smlouvy, pokud je kratší než jeden rok;
b)
lhůtu pro zrušení pojistné smlouvy, pokud je kratší než jeden rok;
c)
nejistotu v platbách a nesoulad v krytí pojistnými smlouvami.
5. Snížení kapitálových požadavků plynoucí ze zohlednění pojištění a jiných mechanismů převodu rizik nesmí přesáhnout 20 % výše kapitálového požadavku k operačnímu riziku před zohledněním technik snižování rizika.
Článek 324
Klasifikace druhů ztrátových událostí
Ztrátové události, na které se odkazuje v čl. 322 odst. 3 písm. b), jsou tyto:
Tabulka č. 3
Typ události
Definice
Interní podvod
Ztráty způsobené jednáním, jehož úmyslem je podvodně připravit o majetek, zpronevěřit jej nebo obejít předpisy, zákony či firemní zásady, vyjma případů diskriminace nebo sociální a kulturní odlišnosti, kterého se účastní alespoň jedna interní strana
Externí podvod
Ztráty způsobené jednáním třetí strany, jehož úmyslem je podvodně připravit o majetek, zpronevěřit jej nebo obejít zákon
Postupy při zaměstnávání a bezpečnost na pracovišti
Ztráty způsobené jednáním, které je v rozporu se zákony nebo dohodami týkajícími se zaměstnávání, ochrany zdraví a bezpečnosti, ztráty způsobené platbami z důvodu újmy na zdraví nebo z důvodu diskriminace či sociální a kulturní odlišnosti
Klienti, produkty a obchodní postupy
Ztráty způsobené neúmyslným jednáním nebo nedbalostí, v jejichž důsledku nebyl splněn obchodní závazek vůči některým klientům (včetně požadavků důvěrnosti či přiměřenosti jednání) nebo ztráty způsobené povahou nebo formou produktu
Škody na hmotném majetku
Ztráty způsobené ztrátou nebo poškozením hmotného majetku přírodní katastrofou nebo jinými událostmi
Přerušení obchodní činnosti a selhání systému
Ztráty způsobené přerušením obchodní činnosti nebo selháním systému
Provádění transakcí, dodávky a řízení procesů
Ztráty způsobené chybami při zpracovávání transakcí nebo při řízení procesů, ztráty plynoucí ze vztahů s obchodními protistranami a dodavateli
HLAVA IV
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K TRŽNÍMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 325
Kompenzace konsolidovaných požadavků
1. S výhradou odstavce 2 a pouze pro účely výpočtu čistých pozic a kapitálových požadavků v souladu s touto hlavou na konsolidovaném základě mohou instituce využít pozice v jedné instituci nebo podniku k vykompenzování pozic v jiné instituci nebo podniku.
2. Instituce mohou použít odstavec 1 pouze se svolením příslušných orgánů, které je uděleno, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
kapitál je uvnitř skupiny uspokojivě rozdělen;
b)
regulační, právní nebo smluvní rámec, v němž tyto instituce působí, zaručuje vzájemnou finanční podporu uvnitř skupiny.
3. U podniků se sídlem ve třetích zemích musí být kromě podmínek uvedených v odstavci 2 splněny i všechny následující podmínky:
a)
tyto podniky obdržely povolení ve třetí zemi a odpovídají definici úvěrové instituce nebo jsou uznanými investičními podniky z třetích zemí;
b)
tyto podniky individuálně splňují kapitálové požadavky ekvivalentní požadavkům stanoveným v tomto nařízení;
c)
v dotyčných třetích zemích neexistují předpisy, které by podstatně ovlivňovaly převod prostředků v rámci skupiny.
KAPITOLA 2
Kapitálové požadavky k pozičnímu riziku
Oddíl 1
Obecná ustanovení a zvláštní nástroje
Článek 326
Kapitálové požadavky k pozičnímu riziku
Kapitálový požadavek instituce k pozičnímu riziku je součtem kapitálových požadavků k obecnému a specifickému riziku jejích pozic v dluhových a akciových nástrojích. Sekuritizovaná pozice v obchodním portfoliu se posuzuje jako dluhový nástroj.
Článek 327
Započtení
1. Absolutní hodnota přebytku dlouhých (krátkých) pozic instituce nad jejími krátkými (dlouhými) pozicemi ve stejných akciích, dluhopisech a konvertibilních cenných papírech a totožných finančních futures, opcích, opčních listech a krytých opčních listech je její čistá pozice v každém z těchto rozdílných nástrojů. Při výpočtu čisté pozice se pozice v derivátových nástrojích posuzují podle článků 328 až 330. Při výpočtu kapitálových požadavků ke specifickému riziku podle článku 336 se nebere v úvahu skutečnost, zda instituce drží vlastní dluhové nástroje.
2. Není povoleno započtení pozice v konvertibilním cenném papíru proti kompenzující pozici v podkladovém nástroji, pokud příslušné orgány nepřijmou postup, podle něhož se bere v úvahu pravděpodobnost toho, že určitý konvertibilní cenný papír bude konvertován, nebo pokud stanoví kapitálový požadavek pro krytí možných ztrát při konverzi. Tyto přístupy nebo kapitálové požadavky musí být oznámeny orgánu EBA. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny.
3. Veškeré čisté pozice, bez ohledu na jejich znaménka, je nutno před jejich celkovým součtem denně převádět na vykazovací měnu instituce pomocí převažujícího spotového směnného kurzu.
Článek 328
Úrokové futures a forwardy
1. Úrokové futures, dohody o forwardových úrokových mírách (FRA) a forwardové závazky k nákupu či prodeji dluhových nástrojů se posuzují jako kombinace dlouhých a krátkých pozic. Dlouhá pozice u úrokových futures se tedy posuzuje jako kombinace výpůjčky splatné v den dodávky smlouvy o futures a držení aktiva se splatností v den splatnosti podkladového nástroje nebo podkladové pomyslné pozice dotyčné smlouvy o futures. Podobně se prodaná dohoda o forwardové úrokové míře posuzuje jako dlouhá pozice se splatností v den vypořádání plus doba od počátku do konce úrokového období a jako krátká pozice se splatností v den vypořádání. Výpůjčka i držení aktiva se pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku úrokových futures a dohod o FRA zahrne do první kategorie stanovené v článku 336 tabulce č. 1. Forwardový závazek k nákupu dluhového nástroje se posuzuje jako kombinace výpůjčky s dnem splatnosti v den dodání a dlouhé (spotové) pozice dluhového nástroje samého. Výpůjčka se pro účely specifického rizika zahrne do první kategorie stanovené v článku 336 tabulce č. 1 a dluhový nástroj do odpovídající kolonky v téže tabulce.
2. Pro účely tohoto článku se „dlouhou pozicí“ rozumí pozice, v níž instituce stanovila úrokovou sazbu, kterou dostane v určitou dobu v budoucnosti, a „krátkou pozicí“ se rozumí pozice, v níž stanovila úrokovou sazbu, kterou zaplatí v určitou dobu v budoucnosti.
Článek 329
Opce a opční listy
1. Opce a opční listy na úrokové sazby, dluhové nástroje, akcie, indexy akcií, finanční futures, swapy a cizí měny se posuzují, jako by to byly pozice v hodnotě částky podkladového nástroje příslušné opce vynásobené její deltou pro účely této kapitoly. Tyto pozice lze započíst proti kompenzujícím pozicím v identických podkladových cenných papírech nebo derivátech. Použitý parametr delta je delta stanovená příslušnou burzou. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení bude uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
2. Instituce musí odpovídajícím způsobem v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují řadu metod, jak zohlednit v kapitálových požadavcích kromě rizika delta i jiná rizika, na něž odkazuje odstavec 2, způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí a opčních listů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Před vstupem technických norem uvedených v odstavci 3 v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
Článek 330
Swapy
Swapy se pro účely úrokového rizika posuzují jako rozvahové nástroje. Úrokový swap, podle kterého instituce obdrží pohyblivý úrok a zaplatí pevný úrok, se tak posuzuje jako ekvivalent dlouhé pozice v nástroji s pohyblivou úrokovou sazbou se splatností rovnající se období do příštího stanovení úroku a krátké pozice v nástroji s pevnou úrokovou sazbou se stejnou splatností, jako je splatnost swapu.
Článek 331
Úrokové riziko u derivátových nástrojů
1. Instituce, které provádějí denně tržní ocenění a řídí úrokové riziko u derivátových nástrojů uvedených v článcích 328 až 330 na základě diskontovaného peněžního toku, mohou, se svolením příslušných orgánů, používat modely citlivosti pro výpočet pozic uvedených ve zmíněných článcích a mohou je používat pro jakýkoli dluhopis, který je během zbytkové splatnosti umořován postupně, nikoliv jedním konečným splacením jistiny. Svolení bude uděleno, pokud tyto modely vytvářejí pozice se stejnou citlivostí na změny úrokových sazeb jako podkladové peněžní toky. Tato citlivost se posoudí s přihlédnutím k nezávislým pohybům vzorových sazeb na křivce úrokových výnosů, s minimálně jedním bodem citlivosti v každém z pásem splatnosti uvedeném v článku 339 tabulce č. 2. Pozice se zahrnují do výpočtu kapitálových požadavků k obecnému riziku u dluhových nástrojů.
2. Instituce, které nepoužívají modely podle odstavce 1, mohou za plně kompenzující považovat jakékoli pozice v derivátových nástrojích uvedených v článcích 328 až 330, které splňují alespoň tyto podmínky:
a)
pozice mají stejnou hodnotu a jsou denominovány ve stejné měně;
b)
referenční sazby (pro pozice s pohyblivou sazbou) nebo kupony (pro pozice s pevnou sazbou) se do značné míry shodují;
c)
příští datum stanovení úrokové sazby (pro pozice s pohyblivou sazbou) nebo zbytkové splatnosti (pro pozice s kuponem s pevnou sazbou) se nacházejí v rámci těchto mezí:
i)
u lhůt kratších než jeden měsíc: tentýž den;
ii)
u lhůt mezi jedním měsícem a jedním rokem: do sedmi dnů;
iii)
u lhůt delších než jeden rok: do třiceti dnů.
Článek 332
Úvěrové deriváty
1. Při výpočtu kapitálového požadavku k obecnému a specifickému riziku strany, která úvěrové riziko podstupuje („poskytovatel zajištění“), se musí použít pomyslná částka smlouvy o úvěrovém derivátu, není-li stanoveno jinak. Bez ohledu na první větu se může instituce rozhodnout, že pomyslnou hodnotu nahradí součtem pomyslné hodnoty a čisté změny tržní hodnoty úvěrového derivátu od zahájení obchodování, přičemž čistá změna hodnoty směrem dolů z pohledu poskytovatele zajištění ponese záporné znaménko. Pro účely výpočtu požadavků ke specifickému riziku, s výjimkou swapů veškerých výnosů, se použije splatnost smlouvy o úvěrovém derivátu namísto splatnosti závazku. Pozice se stanovují takto:
a)
swap veškerých výnosů vytváří dlouhou pozici v obecném riziku referenčního závazku a krátkou pozici v obecném riziku vládního dluhopisu se splatností, která odpovídá době do dalšího stanovení úrokové míry, kterému je přidělena riziková váha 0 % v souladu s hlavou II kapitolou 2. Vytváří rovněž dlouhou pozici ve specifickém riziku referenčního závazku;
b)
swap úvěrového selhání nevytváří pozici v obecném riziku. Pro účely specifického rizika instituce vykáže syntetickou dlouhou pozici v závazku referenčního subjektu, ledaže má tento swap externí úvěrové hodnocení a splňuje podmínky stanovené pro kvalifikovaný nástroj - v tom případě se vykáže dlouhá pozice v daném swapu. Jsou-li součástí swapu prémie či úrokové platby, pohlíží se na tyto peněžní toky jako na pomyslné pozice ve vládních dluhopisech;
c)
úvěrový dluhový cenný papír s jedním dlužníkem vytváří dlouhou pozici v obecném riziku samotného dluhového cenného papíru jako úrokový produkt. Pro účely specifického rizika je vytvořena syntetická dlouhá pozice v závazku referenčního subjektu. Další dlouhá pozice je v riziku emitenta dluhového cenného papíru. Pokud má úvěrový dluhový cenný papír externí rating a splňuje podmínky pro kvalifikovaný nástroj, lze uvést pouze jedinou dlouhou pozici ve specifickém riziku dluhového cenného papíru;
d)
úvěrový dluhový cenný papír s více dlužníky poskytující proporcionální zajištění vytváří kromě dlouhé pozice ve specifickém riziku emitenta dluhového cenného papíru pozici v každém referenčním subjektu, s tím, že celková pomyslná částka smlouvy je rozložena napříč pozicemi podle podílu celkové pomyslné částky, kterou představuje každá expozice vůči referenčnímu subjektu. Tam, kde lze zvolit více než jeden závazek referenčního subjektu, je specifické riziko určeno podle závazku, jehož riziková váha je nejvyšší.
e)
v případě úvěrového derivátu, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání prvního referenčního nástroje, vzniká pozice ve výši pomyslné hodnoty závazku každého referenčního subjektu. Je-li však výše maximálního možného plnění v případě úvěrové události nižší než kapitálový požadavek stanovený postupem podle první věty tohoto odstavce, lze maximální výši plnění použít jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
V případě úvěrového derivátu, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání n-tého referenčního nástroje, vzniká pozice ve výši pomyslné hodnoty závazku každého referenčního subjektu s výjimkou n-1 referenčních subjektů s nejnižším kapitálovým požadavkem ke specifickému riziku. Je-li však výše maximálního možného plnění v případě úvěrové události nižší než kapitálový požadavek stanovený postupem podle první věty tohoto odstavce, lze ji použít jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
Pokud má úvěrový derivát, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání n-tého referenčního nástroje (úvěrový derivát n-tého selhání), externí rating, poskytovatel zajištění vypočítá kapitálový požadavek ke specifickému riziku pomocí ratingu daného derivátu a uplatní příslušné použitelné rizikové váhy pro sekuritizace.
2. Pro stranu, která úvěrové riziko převádí („příjemce zajištění“), jsou pozice stanoveny zrcadlově oproti prodávajícímu zajištění, s výjimkou úvěrového dluhového cenného papíru (kde nevzniká žádná krátká pozice v riziku emitenta). Při výpočtu kapitálového požadavku pro příjemce zajištění se použije pomyslná částka smlouvy o úvěrovém derivátu. Bez ohledu na první větu se může instituce rozhodnout, že pomyslnou hodnotu nahradí součtem pomyslné hodnoty a čisté změny tržní hodnoty úvěrového derivátu od zahájení obchodování, přičemž čistá změna hodnoty směrem dolů z pohledu poskytovatele zajištění ponese záporné znaménko. Jestliže v určitém okamžiku existuje kupní opce v kombinaci s navýšením úrokové sazby, je na tento okamžik nahlíženo jako na splatnost zajištění.
3. Úvěrové deriváty podle čl. 338 odst. 1 nebo 3 jsou zahrnuty pouze v určení kapitálového požadavku ke specifickému riziku podle čl. 338 odst. 4.
Článek 333
Cenné papíry prodané v rámci repa nebo půjčky cenných papírů
Převodce cenných papírů nebo zaručených práv vztahujících se na cenné papíry v rámci repa a půjčovatel cenných papírů v případě půjček cenných papírů zahrnou tyto cenné papíry do výpočtu svého kapitálového požadavku podle této kapitoly, pokud jsou tyto cenné papíry pozicemi obchodního portfolia.
Oddíl 2
Dluhové nástroje
Článek 334
Čisté pozice v dluhových nástrojích
Čisté pozice se klasifikují podle měny, v níž jsou denominovány, a kapitálový požadavek se vypočte k obecnému a specifickému riziku v každé jednotlivé měně odděleně.
Pododdíl 1
Specifické riziko
Článek 335
Strop kapitálového požadavku pro čistou pozici
Instituce může stanovit strop kapitálového požadavku ke specifickému riziku čisté pozice v dluhovém nástroji ve výši maximální možné ztráty související s rizikem selhání. U krátké pozice může být tento limit vypočítáván jako změna v hodnotě vyplývající ze skutečnosti, že nástroj, případně podkladové složky okamžitě přestanou obsahovat riziko selhání.
Článek 336
Kapitálový požadavek pro nesekuritizované dluhové nástroje
1. Instituce přiřadí své čisté pozice v obchodním portfoliu v nástrojích, které nejsou sekuritizovanými pozicemi vypočtenými podle článku 327, do příslušných kategorií v tabulce č. 1 na základě emitenta nebo dlužníka, externího nebo interního úvěrového hodnocení a zbytkové splatnosti, a pak je vynásobí váhou uvedenou v dané tabulce. Poté sečte své vážené pozice vyplývající z použití tohoto článku (bez ohledu na to, zda jsou dlouhé nebo krátké), a vypočítá tak svůj kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
Tabulka č. 1
Kategorie
Kapitálový požadavek ke specifickému riziku
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 0 %.
0 %
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely 20 % nebo 50 % rizikovou váhu, a ostatní způsobilé položky vymezené v odstavci 4.
0,25 % (zbytková splatnost je šest měsíců a méně)
1,00 % (zbytková splatnost je delší než šest měsíců a kratší nebo rovna 24 měsícům)
1,60 % (zbytková splatnost převyšuje 24 měsíců)
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 100 %.
8,00 %
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 150 %.
12,00 %
2. Aby se instituce, které uplatňují přístup IRB na kategorii expozic, do níž patří emitent dluhového nástroje, mohly kvalifikovat pro rizikovou váhu podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko podle odstavce 1, musí mít emitent expozice interní rating s pravděpodobností selhání (PD) stejnou nebo nižší, než je ta, která je spojena s odpovídajícím stupněm úvěrové kvality podle standardizovaného přístupu.
3. Instituce mohou vypočítat požadavek ke specifickému riziku pro všechny dluhopisy, které splňují podmínky pro 10 % rizikovou váhu v souladu s postupem stanoveným v čl. 129 odst. 5 a 6 jako polovinu použitelného kapitálového požadavku ke specifickému riziku pro druhou kategorii v tabulce č. 1.
4. Ostatní způsobilé položky jsou:
a)
dlouhé a krátké pozice v aktivech, pro která není k dispozici úvěrové hodnocení od určené externí ratingové agentury a která splňují všechny tyto podmínky:
i)
jsou dotyčnou institucí považována za dostatečně likvidní;
ii)
jejich investiční kvalita je podle vlastního uvážení instituce alespoň rovnocenná s investiční kvalitou aktiv uvedených v tabulce č. 1 druhém řádku;
iii)
jsou registrována na alespoň jednom regulovaném trhu v členském státě nebo na burze ve třetí zemi za předpokladu, že burza je uznána ze strany příslušných orgánů daného členského státu;
b)
dlouhé a krátké pozice v aktivech emitovaných institucemi, které podléhají kapitálovým požadavkům stanoveným v tomto nařízení, která jsou dotyčnou institucí považována za dostatečně likvidní a jejichž investiční kvalita je podle vlastního uvážení instituce alespoň rovnocenná investiční kvalitě aktiv uvedených v tabulce č. 1 druhém řádku;
c)
cenné papíry vydané institucemi, u nichž se má za to, že mají stejnou nebo vyšší úvěrovou kvalitu než emise se stupněm úvěrové kvality 2 podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko expozic vůči institucím, a na které se vztahují režimy dohledu a regulaci srovnatelné s těmi podle tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU.
Instituce, které využívají písmeno c) nebo d), musí mít zavedenu zdokumentovanou metodiku posuzování, zda aktiva splňují požadavky v těchto bodech, a oznámí tuto metodiku příslušným orgánům.
Článek 337
Kapitálový požadavek pro sekuritizované nástroje
1. U nástrojů v obchodním portfoliu, které jsou sekuritizovanými pozicemi, váží instituce své čisté pozice vypočtené podle čl. 327 odst. 1 následujícími hodnotami:
a)
u sekuritizovaných pozic, na které by se v investičním portfoliu stejné instituce vztahoval standardizovaný přístup pro úvěrové riziko, 8 % rizikové váhy podle standardizovaného přístupu stanoveného v hlavě II kapitole 5 oddílu 3;
b)
u sekuritizovaných pozic, na které by se v investičním portfoliu stejné instituce vztahoval přístup IRB, 8 % rizikové váhy podle přístupu IRB stanoveného v hlavě II kapitole 5 oddílu 3.
2. Metoda regulatorního vzorce uvedená v článku 262 se může použít, pokud instituce může vypracovat odhady PD, popřípadě hodnotu expozice a LGD, jako vstupy pro metodu regulatorního vzorce v souladu s požadavky pro odhad těchto parametrů v rámci IRB přístupu podle hlavy II kapitoly 3.
Jiná instituce než instituce, která je původcem, jež může použít tuto metodu pro stejnou sekuritizovanou pozici ve svém investičním portfoliu, může tuto metodu využívat pouze se svolením příslušných orgánů, které je uděleno v případě, že instituce splňuje podmínku uvedenou v prvním pododstavci.
Odhady PD a LGD jako vstupy pro metodu regulačního vzorce mohou být případně rovněž založené na odhadech, jež jsou odvozené z přístupu IRC u instituce, které bylo uděleno svolení používat interní model pro specifické riziko u dluhových nástrojů. Této alternativy lze využít pouze se svolením příslušných orgánů, které bude uděleno, jestliže tyto odhady splňují kvantitativní požadavky pro přístup IRB stanovený v hlavě II kapitole 3.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA pokyny o použití odhadů PD a LGD jako vstupů v případech, kdy jsou tyto odhady založeny na přístupu IRC.
3. U sekuritizovaných pozic, které jsou předmětem dodatečné rizikové váhy v souladu s článkem 407, se použije 8 % celkové rizikové váhy.
S výjimkou sekuritizovaných pozic, s nimiž se zachází podle čl. 338 odst. 4, sečte instituce pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku své vážené pozice vyplývající z použití tohoto článku (bez ohledu na to, zda jsou dlouhé nebo krátké).
4. Odchylně od odstavce 3 druhého pododstavce po přechodné období končící dnem 31. prosince 2014 sečte instituce odděleně své vážené čisté dlouhé pozice a své vážené čisté krátké pozice. Vyšší z těchto součtů bude kapitálovým požadavkem ke specifickému riziku. Po toto přechodné období nicméně instituce podává příslušnému orgánu domovského členského státu čtvrtletní zprávy o celkovém součtu svých vážených čistých dlouhých a čistých krátkých pozic v členění podle druhů podkladových aktiv.
5. Pokud instituce, která je původcem tradiční sekuritizace, nesplňuje podmínky pro převod významného rizika podle článku 243, zahrne do výpočtu svých kapitálových požadavků podle tohoto článku sekuritizované expozice namísto svých sekuritizačních pozic plynoucích z této sekuritizace.
Pokud instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, nesplňuje podmínky pro převod významného rizika podle článku 244, zahrne do výpočtu svých kapitálových požadavků podle tohoto článku sekuritizované expozice vůči této sekuritizaci, ale žádnou úvěrovou ochranu získanou pro sekuritizované portfolio.
Článek 338
Kapitálový požadavek pro portfolio obchodování s korelací
1. Portfolio obchodování s korelací se skládá ze sekuritizovaných pozic a úvěrových derivátů n-tého selhání, které splňují všechna tato kritéria:
a)
pozice nejsou resekuritizovanými pozicemi, opcemi na sekuritizované tranše ani jakýmikoli dalšími deriváty sekuritizovaných expozic, které neposkytují poměrný podíl na výnosech sekuritizované tranše, a
b)
veškeré referenční nástroje odpovídají jednomu z těchto typů:
i)
nástroje na jedno jméno, včetně úvěrových derivátů na jedno jméno, pro něž existuje likvidní obousměrný trh;
ii)
běžně obchodované indexy založené na těchto referenčních nástrojích.
Předpokládá se, že obousměrný trh existuje tam, kde existují nezávislé nabídky na nákup a prodej učiněné v dobré víře, takže lze během jednoho dne určit cenu, která má přiměřený vztah k poslední prodejní ceně nebo k běžným konkurenčním nabídkám na nákup a prodej učiněným v dobré víře a vypořádání při této ceně je možné provést během relativně krátké doby, která odpovídá obchodním zvyklostem.
2. Součástí portfolia obchodování s korelací nemohou být pozice, které se vztahují k jedné z těchto položek:
a)
podkladovému nástroji, který by v investičním portfoliu instituce mohl být zařazen do kategorií expozice „retailové expozice“ nebo „expozice zajištěné nemovitostmi“ podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko;
b)
pohledávce za jednotku pro speciální účel, která je přímo či nepřímo zajištěna pozicí, jež by sama o sobě nebyla způsobilá k zahrnutí do portfolia obchodování s korelací podle odstavce 1 a tohoto odstavce.
3. Instituce mohou do portfolia obchodování s korelací zahrnout pozice, které nejsou sekuritizovanými pozicemi ani úvěrovými deriváty n-tého selhání, avšak zajišťují jiné pozice tohoto portfolia, pokud pro tento nástroj nebo jeho podklady existuje likvidní obousměrný trh popsaný v posledním pododstavci odstavce 1.
4. Jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku pro portfolio obchodování s korelací stanoví instituce vyšší z těchto částek:
a)
celkový kapitálový požadavek ke specifickému riziku, který by se vztahoval pouze na čisté dlouhé pozice portfolia obchodování s korelací;
b)
celkový kapitálový požadavek ke specifickému riziku, který by se vztahoval pouze na čisté krátké pozice portfolia obchodování s korelací.
Pododdíl 2
Obecné riziko
Článek 339
Výpočet obecného rizika založený na splatnosti
1. Pro výpočet kapitálových požadavků k obecnému riziku se všechny pozice váží podle splatnosti, jak je vysvětleno v odstavci 2, aby se vypočetla výše kapitálu potřebného na jejich krytí. Tento požadavek se sníží, když je držena vážená pozice současně s opačnou váženou pozicí ve stejném pásmu splatnosti. Kapitálový požadavek se sníží také v případě, že opačné vážené pozice spadají do různých pásem splatnosti, přičemž velikost snížení závisí jak na tom, zda obě pozice spadají nebo nespadají do stejné zóny, tak na tom, do které zóny spadají.
2. Instituce přiřadí své čisté pozice do příslušných pásem splatnosti v odstavci 4 tabulce č. 2 sloupci 2 nebo 3. Přiřazení provede na základě zbytkové splatnosti u nástrojů s pevnou úrokovou sazbou a na základě období zbývajícího do dalšího stanovení úrokové sazby v případě nástrojů, u nichž je úroková sazba pohyblivá až do konečné splatnosti. Instituce také rozlišuje mezi dluhovými nástroji s kuponem 3 % nebo vyšším a dluhovými nástroji s kuponem nižším než 3 % a zařadí je podle toho v tabulce č. 2 do sloupce 2 nebo do sloupce 3. Pak každý vynásobí vahou pro příslušné pásmo splatnosti v tabulce č. 2 ve sloupci 4.
3. Poté vypočítá součet vážených dlouhých pozic a součet vážených krátkých pozic v každém pásmu splatnosti. Částka součtu vážených dlouhých pozic, které jsou kompenzovány se součtem vážených krátkých pozic v daném pásmu splatnosti, je kompenzovaná vážená pozice v daném pásmu a zbývající dlouhá nebo krátká pozice je nekompenzovaná vážená pozice v témže pásmu. Poté se vypočte součet kompenzovaných vážených pozic ze všech pásem.
4. Instituce vypočte součet nekompenzovaných vážených dlouhých pozic za jednotlivá pásma zahrnutá v každé ze zón v tabulce č. 2, a odvodí tak nekompenzovanou váženou dlouhou pozici pro každou zónu. Podobně se provede součet nekompenzovaných vážených krátkých pozic za každé pásmo v dané zóně, a vypočítá se tak nekompenzovaná vážená krátká pozice pro tuto zónu. Ta část nekompenzované vážené dlouhé pozice pro danou zónu, která se kompenzuje s nekompenzovanou váženou krátkou pozicí pro stejnou zónu, je kompenzovaná vážená pozice pro tuto zónu. Ta část nekompenzované vážené dlouhé pozice nebo nekompenzované vážené krátké pozice pro určitou zónu, kterou nelze dále kompenzovat, je nekompenzovaná vážená pozice pro tuto zónu.
Tabulka č. 2
Zóna
Pásmo splatnosti
Váha (v %)
Předpokládaná změna úrokové sazby (v %)
Kupon 3 % nebo více
Kupon méně než 3 %
Jedna
0 ≤ 1 měsíc
0 ≤ 1 měsíc
0,00
-
1 ≤ 3 měsíců
1 ≤ 3 měsíců
0,20
1,00
3 ≤ 6 měsíců
3 ≤ 6 měsíců
0,40
1,00
6 ≤ 12 měsíců
6 ≤ 12 měsíců
0,70
1,00
Dvě
1 ≤ 2 roky
1,0 ≤ 1,9 let
1,25
0,90
2 ≤ 3 roky
1,9 ≤ 2,8 let
1,75
0,80
3 ≤ 4 roky
2,8 ≤ 3,6 let
2,25
0,75
Tři
4 ≤ 5 let
3,6 ≤ 4,3 let
2,75
0,75
5 ≤ 7 let
4,3 ≤ 5,7 let
3,25
0,70
7 ≤ 10 let
5,7 ≤ 7,3 let
3,75
0,65
10 ≤ 15 let
7,3 ≤ 9,3 let
4,50
0,60
15 ≤ 20 let
9,3 ≤ 10,6 let
5,25
0,60
20 let
10,6 ≤ 12,0 let
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 let
8,00
0,60
20 let
12,50
0,60
5. Částka nekompenzované vážené dlouhé nebo krátké pozice v zóně jedna, která se kompenzuje s nekompenzovanou váženou krátkou nebo dlouhou pozicí v zóně dva, pak bude kompenzovanou váženou pozicí mezi zónami jedna a dvě. Stejný výpočet se pak provede u té části nekompenzované vážené pozice v zóně dvě, která zbývá, a nekompenzované vážené pozice v zóně tři, a vypočítá se tak kompenzovaná vážená pozice mezi zónami dvě a tři.
6. Instituce může změnit sled v odstavci 5 tak, že vypočítá kompenzovanou váženou pozici mezi zónami dvě a tři před výpočtem uvedené pozice mezi zónami jedna a dvě.
7. Zbytek nekompenzované vážené pozice v zóně jedna se pak kompenzuje s tím, co zbývá v zóně tři po kompenzaci se zónou dvě, a odvodí se tak kompenzovaná vážená pozice mezi zónami jedna a tři.
8. Po provedení tří oddělených kompenzačních výpočtů v odstavcích 5, 6 a 7 se zbývající pozice sečtou.
9. Kapitálový požadavek instituce se pak vypočítá jako součet
a)
10 % součtu kompenzovaných vážených pozic ve všech pásmech splatnosti;
b)
40 % kompenzované vážené pozice v zóně jedna;
c)
30 % kompenzované vážené pozice v zóně dvě;
d)
30 % kompenzované vážené pozice v zóně tři;
e)
40 % kompenzovaných vážených pozic mezi zónami jedna a dvě a mezi zónami dvě a tři;
f)
150 % kompenzované vážené pozice mezi zónami jedna a tři;
g)
100 % zbylých nekompenzovaných vážených pozic.
Článek 340
Výpočet obecného rizika založený na duraci
1. Místo přístupu stanoveného v článku 339 mohou instituce pro výpočet kapitálového požadavku k obecnému riziku u dluhových nástrojů využívat přístup, který využívá duraci, za předpokladu, že jej využívají soustavně.
2. V rámci přístupu založeného na duraci uvedeného v odstavci 1 instituce vypočítá z tržní hodnoty každého dluhového nástroje s pevnou úrokovou sazbou jeho výnos do doby splatnosti, což je implicitní diskontní sazba pro tento nástroj. V případě nástrojů s pohyblivou úrokovou sazbou instituce vypočítá z tržní hodnoty každého nástroje jeho výnos za předpokladu, že jistina je splatná v době, kdy může dojít k příští změně úrokové sazby.
3. Instituce poté vypočítá modifikovanou duraci každého dluhového nástroje podle následujícího vzorce:
kde:
D
=
durace vypočítaná podle následujícího vzorce:
kde:
R
=
výnos do doby splatnosti;
Ct
=
platba v hotovosti v době t;
M
=
celková doba splatnosti.
Při výpočtu modifikované durace pro dluhové nástroje, u nichž je riziko, že budou předčasně splaceny, je třeba provést opravu. EBA v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá pokyny, jak provádět tyto opravy.
4. Instituce pak zařadí každý dluhový nástroj do příslušné zóny v tabulce č. 3. Zařazení provede na základě modifikované durace každého nástroje.
Tabulka č. 3
Zóna
Modifikovaná doba trvání
(v letech)
Předpokládaný úrok (změna v %)
Jedna
0 ≤ 1,0
1,0
Dvě
1,0 ≤ 3,6
0,85
Tři
3,6
0,7
5. Instituce pak vypočítá pozici váženou duraci pro každý nástroj tak, že vynásobí jeho tržní cenu jeho modifikovanou durací a předpokládanou změnou úrokové sazby pro nástroj s příslušnou modifikovanou durací (viz sloupec 3 v tabulce č. 3).
6. Instituce vypočítá své dlouhé pozice vážené durace a krátké pozice vážené durace v každé zóně. Částka jejích dlouhých pozic vážených durací kompenzovaná s částkou krátkých pozic vážených durací v každé zóně pak bude kompenzovanou pozicí váženou durací pro tuto zónu.
Instituce pak vypočítá nekompenzované pozice vážené durace pro každou zónu. Poté použije postup pro nekompenzované vážené pozice uvedený v čl. 339 odst. 5 až 8.
7. Kapitálový požadavek instituce se pak vypočítá jako součet následujícího:
a)
2 % kompenzované pozice vážené durací pro každou zónu;
b)
40 % kompenzovaných pozic vážených durací mezi zónami jedna a dvě a mezi zónami dvě a tři;
c)
150 % kompenzované pozice vážené durací mezi zónami jedna a tři;
d)
100 % zbylých nekompenzovaných pozic vážených durací.
Oddíl 3
Akcie
Článek 341
Čisté pozice v akciových nástrojích
1. Instituce sečte odděleně veškeré své čisté dlouhé pozice a veškeré své čisté krátké pozice podle článku 327. Součet absolutních hodnot těchto dvou čísel je její celková hrubá pozice.
2. Instituce vypočítá zvlášť pro každý trh rozdíl mezi součtem čistých dlouhých a čistých krátkých pozic. Součet absolutních hodnot těchto rozdílů je její celková čistá pozice.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují termín „trh“ uvedený v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 342
Specifické riziko akciových nástrojů
Pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku vynásobí instituce svou celkovou hrubou pozici 8 %.
Článek 343
Obecné riziko akciových nástrojů
Kapitálový požadavek k obecnému riziku je celková čistá pozice instituce vynásobená 8 %.
Článek 344
Akciové indexy
1. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem, které budou obsahovat seznam akciových indexů, pro něž jsou k dispozici postupy stanovené v druhé větě odst. 4.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
2. Než technické normy uvedené v odstavci 1 vstoupí v platnost, mohou instituce nadále používat postup uvedený v odstavcích 3 a 4, pokud příslušné orgány uplatňovaly tento postup před 1. lednem 2014.
3. Futures na akciové indexy, delta ekvivalenty opcí na futures na akciové indexy a opcí na akciové indexy, dále souhrnně jen „futures na akciové indexy“, lze rozložit na pozice v jednotlivých akciích, které je tvoří. Tyto pozice lze posuzovat jako podkladové pozice v příslušných akciích a lze je odečíst od opačných pozic přímo v podkladových akciích. Instituce uvědomí příslušný orgán o využití tohoto postupu.
4. Jestliže se future na akciový index nerozloží na své podkladové pozice, posuzuje se tak, jako by to byla jednotlivá akcie. Specifické riziko u této individuální akcie lze však pominout, pokud je dotyčný future na akciový index obchodován na burze a pokud představuje relevantní vhodně diverzifikovaný index.
Oddíl 4
Upisování
Článek 345
Snížení čistých pozic
1. V případě upisování dluhových nebo akciových nástrojů mohou instituce pro výpočet svých kapitálových požadavků použít následující postup. Instituce nejprve vypočítá čisté pozice odečtením upsaných pozic, které upsaly nebo za které spoluručí třetí strany na základě formálních dohod. Čisté pozice pak instituce sníží pomocí koeficientů v tabulce č. 4 a vypočte své kapitálové požadavky za použití snížených upsaných pozic.
Tabulka č. 4
pracovní den 0:
100 %
pracovní den 1:
90 %
pracovní dny 2 až 3:
75 %
pracovní den 4:
50 %
pracovní den 5:
25 %
po pracovním dnu 5:
0 %
„Pracovní den 0“ je pracovní den, kdy se instituce bezpodmínečně zaváže přijmout známé množství cenných papírů za dohodnutou cenu.
2. Instituce informují příslušné orgány o využití odstavce 1.
Oddíl 5
Kapitálové požadavky ke specifickému riziku pozic, které jsou zajištěny úvěrovými deriváty
Článek 346
Kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty
1. V souladu se zásadami uvedenými v odstavcích 2 až 6 lze provádět kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty.
2. Instituce zachází s pozicí v úvěrovém derivátu jako s jednou „částí (leg)“ a se zajištěnou pozicí, která má stejnou nominální, případně pomyslnou hodnotu, jako s druhou „částí (leg)“.
3. Plnou kompenzaci lze provést, pokud se hodnota obou částí vždy pohybuje v opačném směru a zhruba ve stejné míře. To nastává v těchto případech:
a)
obě části se skládají ze zcela identických nástrojů;
b)
dlouhá hotovostní pozice je zajišťována swapem veškerých výnosů (nebo obráceně) a existuje přesný soulad mezi referenčním závazkem a podkladovou expozicí (tj. hotovostní pozicí). Splatnost samotného swapu může být odlišná od splatnosti podkladové expozice.
V těchto situacích se na žádnou část pozice nevztahuje kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
4. Pokud se hodnota obou částí vždy pohybuje v opačném směru a pokud existuje přesný soulad mezi referenčním závazkem, splatností referenčního závazku i úvěrového derivátu a měnou podkladové expozice, uplatní se kompenzace ve výši 80 %. Kromě toho nesmí klíčové prvky smlouvy o úvěrovém derivátu vést k tomu, aby se cenový pohyb úvěrového derivátu podstatně lišil od cenových pohybů hotovostní pozice. S ohledem na míru, ve které transakce uskutečňuje přenos rizika, se kompenzace ve výši 80 % pro účely specifického rizika použije na tu stranu transakce, která má vyšší kapitálový požadavek, zatímco kapitálový požadavek ke specifickému riziku druhé strany transakce je nulový.
5. Částečnou kompenzaci lze provést, mimo situace v odstavcích 3 a 4, v těchto situacích:
a)
pozice splňuje podmínky odst. 3 písm. b), avšak existuje nesoulad v aktivech mezi referenčním závazkem a podkladovou expozicí. Pozice však splňují tyto požadavky:
i)
referenční závazek je postaven na roveň nebo je podřízen podkladovému závazku,
ii)
podkladový závazek a referenční závazek mají téhož dlužníka a jsou opatřeny právně vymahatelnou doložkou křížového selhání nebo doložkou křížového urychlení;
b)
pozice splňuje podmínky odst. 3 písm. a) nebo odstavce 4, avšak existuje nesoulad z hlediska měny nebo splatnosti mezi zajištěním úvěrového rizika a podkladovým aktivem. Nesoulad měn se zahrne do kapitálového požadavku k měnovému riziku;
c)
pozice splňuje podmínky odstavce 4, avšak existuje nesoulad v aktivech mezi hotovostní pozicí a úvěrovým derivátem. Podkladové aktivum však patří do (splnitelných) závazků v dokumentaci úvěrového derivátu.
Pro provedení částečné kompenzace se použije namísto sčítání kapitálových požadavků ke specifickému riziku za každou stranu transakce pouze vyšší z obou kapitálových požadavků.
6. Ve všech situacích, které nesplňují podmínky odstavců 3 až 5, se kapitálový požadavek ke specifickému riziku vypočítá pro každou stranu transakce zvlášť.
Článek 347
Kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty prvního selhání a úvěrovými deriváty n-tého selhání
V případě úvěrových derivátů prvního selhání a úvěrových derivátů n-tého selhání se při kompenzaci podle článku 346 postupuje následujícím způsobem:
a)
v případě, že instituce obdrží zajištění úvěrového rizika pro několik podkladových referenčních nástrojů úvěrového derivátu s podmínkou, že první selhání kteréhokoliv z aktiv je důvodem k plnění ze zajištění a že tato úvěrová událost ukončuje smlouvu, může instituce kompenzovat specifické riziko u toho z podkladových referenčních nástrojů, pro který platí nejnižší kapitálový požadavek ke specifickému riziku podle tabulky č. 1 v článku 336;
b)
v případě, že důvodem k plnění ze zajištění úvěrového rizika je n-té selhání kterékoliv z expozic, může kupující zajištění kompenzovat specifické riziko, pouze pokud bylo zajištění poskytnuto také pro selhání 1 až (n-1) nebo pokud již selhání 1 až (n-1) nastala. V takovém případě se bude postupovat metodiky stanovené v písmenu a) pro úvěrové deriváty prvního selhání pozměněné odpovídajícím způsobem pro produkty n-tého selhání.
Oddíl 6
Kapitálové požadavky pro subjekty kolektivního investování
Článek 348
Kapitálové požadavky pro subjekty kolektivního investování
1. Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení tohoto oddílu, podléhají pozice v subjektech kolektivního investování kapitálovému požadavku k pozičnímu riziku, zahrnujícímu specifické a obecné riziko, ve výši 32 %. Aniž je dotčen článek 353 ve spojení s pozměněnou metodou zacházení se zlatem podle čl. 352 odst. 4 a čl. 367 odst. 2 písm. b), podléhají pozice v subjektech kolektivního investování kapitálovému požadavku k pozičnímu riziku, zahrnujícímu specifické a obecné riziko, a měnovému riziku ve výši 40 %.
2. Pokud není v článku 350 uvedeno jinak, není povoleno započtení mezi podkladovými investicemi subjektu kolektivního investování a ostatními pozicemi drženými institucí.
Článek 349
Obecná kritéria pro subjekty kolektivního investování
Subjekty kolektivního investování jsou způsobilé pro přístup stanovený v článku 350, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
prospekt subjektu kolektivního investování nebo jiný rovnocenný dokument obsahuje všechny následující body:
i)
kategorie aktiv, do kterých je danému subjektu kolektivního investování povoleno investovat;
ii)
pokud pro jeho investice platí určité limity, pak tyto relativní limity a způsoby jejich výpočtu;
iii)
pokud je přípustná páka, její maximální možná míra;
iv)
pokud je přípustné uzavírání obchodů v oblasti OTC finančních derivátů či repo obchodů nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů, zásady omezování rizika protistrany plynoucího z těchto transakcí;
b)
daný subjekt kolektivního investování podává pololetní a roční zprávy o své podnikatelské činnosti, aby tak mohla být vyhodnocena jeho aktiva a závazky, výsledek hospodaření a činnost za dané období;
c)
na žádost držitele podílu budou akcie nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování odkoupeny v hotovosti na denní bázi z aktiv subjektu;
d)
investice do subjektu kolektivního investování jsou odděleny od aktiv správce subjektu kolektivního investování;
e)
investující instituce přiměřeným způsobem hodnotí riziko spojené se subjektem kolektivního investování;
f)
subjekty kolektivního investování jsou spravovány osobami, které podléhají dohledu podle směrnice 2009/65/ES nebo rovnocenného právního předpisu.
Článek 350
Specifické metody pro subjekty kolektivního investování
1. Pokud jsou instituci známy podkladové investice subjektu kolektivního investování na denní bázi, může instituce k těmto podkladovým investicím přihlédnout při výpočtu kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko. V rámci takového přístupu se s pozicemi v subjektech kolektivního investování zachází jako s pozicemi v podkladových investicích subjektu kolektivního investování. Započtení lze povolit mezi pozicemi v podkladových investicích subjektu kolektivního investování a ostatními pozicemi drženými institucí za podmínky, že instituce drží dostatečné množství akcií nebo podílových jednotek k tomu, aby bylo možné uskutečnit splacení/vytvoření výměnou za podkladové investice.
2. Instituce mohou vypočítat kapitálové požadavky k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko, pro pozice v subjektech kolektivního investování tak, že vezmou v úvahu hypotetické pozice nezbytné k napodobení složení a výkonu externě stanoveného indexu nebo pevného koše akcií či dluhových cenných papírů uvedených v písmenu a) níže, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
účelem oprávnění subjektu kolektivního investování je napodobit složení a výkon externě stanoveného indexu nebo pevného koše akcií či dluhových cenných papírů;
b)
za období alespoň šesti měsíců lze jednoznačně zjistit minimální korelační koeficient mezi denními výnosy ze subjektu kolektivního investování a indexu nebo koše akcií či dluhových cenných papírů, který sleduje, ve výši 0,9..
3. Pokud nejsou instituci podkladové investice subjektu kolektivního investování známy na denní bázi, může instituce vypočítat kapitálové požadavky k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko, při splnění těchto podmínek:
a)
předpokládá se, že daný subjekt kolektivního investování nejprve investuje do těch kategorií aktiv, na které se vztahuje nejvyšší kapitálový požadavek k obecnému a specifickému riziku odděleně, a to až do maximální výše, k níž je oprávněn, a poté dále investuje v sestupném pořadí, dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice. S pozicí v subjektu kolektivního investování se zachází jako s přímou investicí do předpokládané pozice;
b)
při výpočtu svého kapitálového požadavku k obecnému a specifickému riziku odděleně vezmou instituce v úvahu maximální nepřímou expozici, které by mohly dosáhnout, kdyby prostřednictvím subjektu kolektivního investování zaujaly pozice s využitím páky, a sice tím, že proporcionálně zvýší pozici v subjektu kolektivního investování až do úrovně maximální expozice vůči položkám podkladových investic, k níž je oprávněn;
c)
pokud by kapitálový požadavek k obecnému a specifickému riziku podle tohoto odstavce převyšoval požadavek stanovený v čl. 348 odst. 1, bude kapitálový požadavek omezen na uvedenou úroveň.
4. Instituce mohou při výpočtu a vykazování kapitálových požadavků k pozičnímu riziku pro pozice v subjektech kolektivního investování splňujících podmínky odstavců 1 až 4, v souladu s metodami stanovenými v této kapitole, spoléhat na tyto třetí strany:
a)
depozitáře subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování správcovskou společnost subjektu kolektivního investování za předpokladu, že tato správcovská společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
KAPITOLA 3
Kapitálové požadavky k měnovému riziku
Článek 351
De minimis a vážení u měnového rizika
Pokud součet celkové čisté měnové pozice instituce a její čisté pozice ve zlatě, vypočítaný v souladu s postupem stanoveným v článku 352, včetně veškerých měnových pozic a pozic ve zlatě, pro něž jsou kapitálové požadavky vypočítány pomocí interního modelu, přesahuje 2 % jejího celkového kapitálu, vypočítá instituce kapitálový požadavek k měnovému riziku. Kapitálový požadavek k měnovému riziku je součtem celkové čisté měnové pozice a čisté pozice ve zlatě ve vykazovací měně vynásobený 8 %.
Článek 352
Výpočet celkové čisté měnové pozice
1. Čistá otevřená pozice instituce v každé měně (včetně vykazovací měny) a ve zlatě se vypočítá jako součet těchto položek (kladných nebo záporných):
a)
čisté spotové pozice (tj. všechny položky aktiv minus všechny položky závazků, včetně naběhlých úroků v příslušné měně, nebo pro zlato čistá spotová pozice ve zlatě);
b)
čisté forwardové pozice, což jsou všechny částky, které mají být obdrženy, minus všechny částky, které mají být vyplaceny v rámci forwardových měnových transakcí a transakcí ve zlatě, včetně měnových futures a futures ve zlatě a jistiny měnových swapů nezahrnutých do spotové pozice;
c)
neodvolatelných záruk a podobných nástrojů, které budou určitě využity a pravděpodobně je nebude možné získat zpět;
d)
čistého delta ekvivalentu nebo ekvivalentu vypočteného na základě delty celkového souhrnu opcí měnových a ve zlatě;
e)
tržní hodnoty jiných opcí.
Parametr delta použitý pro účely písmene d) je delta příslušné burzy. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení bude uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
Instituce může zahrnout čisté budoucí výnosy/náklady, které ještě nevznikly, ale jsou již plně zajištěné, pokud tak činí soustavně.
Instituce může rozdělit čisté pozice ve složených měnách na jednotlivé měny podle platného poměru složení.
2. Z výpočtu čistých otevřených měnových pozic lze se svolením příslušných orgánů vyloučit veškeré pozice, které instituce vědomě převzala, aby se zajistila vůči nepříznivému působení změn směnného kurzu na své poměry kapitálu podle čl. 92 odst. 1. Takové pozice musí být neobchodní nebo strukturální povahy a jakákoli změna podmínek jejich vyloučení je předmětem zvláštního svolení příslušných orgánů. Stejným způsobem za stejných podmínek se posuzují pozice, které instituce má a které se vztahují k položkám, jež jsou už odečteny při výpočtu kapitálu.
3. Instituce může při výpočtu čisté otevřené pozice v každé měně a ve zlatě použít čistou současnou hodnotu, a to za předpokladu, že tento přístup používá soustavně.
4. Čisté krátké a dlouhé pozice v každé měně s výjimkou vykazovací měny a čistá dlouhá nebo krátká pozice ve zlatě budou přepočteny pomocí spotových směnných kurzů na vykazovací měnu. Pak se odděleně sečtou, aby se získal celkový objem čistých krátkých pozic a celkový objem čistých dlouhých pozic. Vyšší z těchto dvou celkových částek pak bude celková čistá měnová pozice instituce.
5. Instituce musí při výpočtu kapitálových požadavků odpovídajícím způsobem zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují soubor metod, jak v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Před vstupem technických norem uvedených v prvním pododstavci v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
Článek 353
Měnové riziko u subjektů kolektivního investování
1. Pro účely článku 352 se u subjektů kolektivního investování zohlední jejich skutečné měnové pozice.
2. Instituce se mohou spolehnout na zprávy těchto třetích stran o měnových pozicích v subjektu kolektivního investování:
a)
depozitář subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování správcovské společnosti subjektu kolektivního investování za předpokladu, že tato správcovská společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
3. Pokud instituci nejsou známy měnové pozice v subjektu kolektivního investování, předpokládá se, že subjekt kolektivního investování v maximální možné míře povolené v rámci svého oprávnění investoval do měnových nástrojů, a instituce pro pozice obchodního portfolia zohlední při výpočtu kapitálového požadavku k měnovému riziku maximální nepřímou expozici, které by mohla dosáhnout zaujmutím pozic s využitím páky prostřednictvím subjektu kolektivního investování. Toto se uskuteční proporcionálním navýšením pozice v subjektu kolektivního investování do úrovně maximální expozice vůči položkám podkladových investic plynoucí z investičního oprávnění. S předpokládanou pozicí subjektu kolektivního investování v cizí měně se zachází jako se samostatnou měnou způsobem, jakým se zachází s investicemi ve zlatě, s výhradou připočtení celkové dlouhé pozice k celkové dlouhé otevřené měnové pozici a celkové krátké pozice k celkové krátké otevřené měnové pozici, pokud je směr investic subjektu kolektivního investování znám. Započtení mezi takovými pozicemi před výpočtem není přípustné.
Článek 354
Silně korelované měny
1. U pozic v relevantních silně korelovaných měnách mohou instituce stanovit nižší kapitálové požadavky. Dvě měny lze pokládat za silně korelované pouze v případě, že pravděpodobnost ztráty, která se vypočítává na základě denních směnných kurzů za předcházející období tří nebo pěti let, týká se stejných a opačných pozic v těchto měnách v následujících deseti pracovních dnech a činí nejvýše 4 % hodnoty příslušné kompenzované pozice (vyjádřené ve vykazovací měně), je alespoň 99 %, když se použije tříleté období sledování, a 95 %, když se použije pětileté období sledování. Kapitálový požadavek u kompenzované pozice ve dvou silně korelovaných měnách činí 4 % krát hodnota kompenzované pozice.
2. Při výpočtu požadavků podle této kapitoly nemusí instituce brát zřetel na pozice v měnách, které jsou předmětem právně závazné mezivládní dohody o omezení jejich výkyvů vůči jiným měnám zahrnutým ve stejné dohodě. Instituce vypočítají své kompenzované pozice v těchto měnách a uplatní na ně kapitálový požadavek, který není nižší než polovina maximální povolené odchylky stanovené v dotyčné mezivládní dohodě ohledně příslušných měn.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem uvádějících seznam měn, pro které je k dispozici postup stanovený v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Kapitálový požadavek u kompenzovaných pozic v měnách členských států účastnících se druhé fáze hospodářské a měnové unie může být vypočten jako 1,6 % hodnoty těchto kompenzovaných pozic.
5. Do celkové čisté otevřené pozice podle čl. 352 odst. 4 se zahrnují pouze nekompenzované pozice v měnách uvedených v tomto článku.
6. Pokud z údajů o denních směnných kurzech za předcházející období tří nebo pěti let - týkajících se stejných i opačných pozic v určitých dvou měnách během následujících 10 pracovních dní - vyplývá, že tyto dvě měny jsou zcela pozitivně korelované a dotyčná instituce se může vždy dostat do situace, že rozpětí nabídka/poptávka bude u příslušných obchodů nulové, může tato instituce na základě výslovného svolení příslušného orgánu uplatňovat do konce roku 2017 kapitálový požadavek ve výši 0 %.
KAPITOLA 4
Kapitálové požadavky ke komoditnímu riziku
Článek 355
Výběr metody pro komoditní riziko
S výhradou článků 356 až 358 instituce vypočítají kapitálový požadavek ke komoditnímu riziku pomocí jedné z metod stanovených v článcích 359, 360 a 361.
Článek 356
Obchod s vedlejšími komoditami
1. Instituce obchodující s vedlejšími zemědělskými komoditami mohou určit kapitálové požadavky ke svým skutečným zásobám komodit na konci každého roku pro následující rok, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
v kterémkoli okamžiku během roku drží kapitál pro toto riziko, jehož objem není nižší než průměrný kapitálový požadavek k tomuto riziku pro nadcházející rok stanovený konzervativním odhadem;
b)
konzervativně odhadují očekávanou volatilitu hodnoty vypočítané podle písmene a);
c)
jejich průměrný kapitálový požadavek k tomuto riziku nepřesahuje 5 % jejich kapitálu nebo 1 milion EUR a s ohledem na volatilitu odhadnutou v souladu s písmenem b) předpokládané maximální kapitálové požadavky nepřesahují 6,5 % jejich kapitálu;
d)
instituce průběžně monitorují, zda odhady prováděné podle písmen a) a b) nadále odrážejí skutečnou situaci.
2. Instituce informují příslušné orgány o využití možnosti uvedené v odstavci 1.
Článek 357
Pozice v komoditách
1. Každá pozice v komoditách nebo komoditních derivátech se vyjadřuje ve standardní jednotce měření. Spotová cena jednotlivých komodit se vyjadřuje ve vykazovací měně.
2. Pozice ve zlatě nebo derivátech zlata jsou považovány za pozice vystavené měnovému riziku a pro účely výpočtu komoditního rizika se s nimi zachází podle potřeby v souladu s kapitolou 3 nebo 5.
3. Pro účely čl. 360 odst. 1 je přebytek dlouhých pozic instituce ve srovnání s jejími krátkými pozicemi a naopak ve stejné komoditě a stejných komoditních futures, opcích a opčních listech její čistou pozicí v dané komoditě. S derivátovými nástroji se zachází, jak je stanoveno v článku 358, jako s pozicemi v podkladové komoditě.
4. Pro účely výpočtu pozice v komoditě se s těmito pozicemi zachází jako s pozicemi ve stejné komoditě:
a)
pozice v různých podkategoriích komodity, pokud jsou podkategorie vzájemně zastupitelné;
b)
pozice v podobných komoditách, jestliže se jedná o blízké substituty a jestliže může být za období minimálně jednoho roku jednoznačně zjištěna minimální korelace 0,9 mezi cenovými pohyby.
Článek 358
Specifické nástroje
1. Komoditní futures a forwardové závazky k nákupu či prodeji jednotlivých komodit se zahrnují do systému měření rizika jako pomyslné částky vyjádřené ve standardní jednotce měření a je jim přiřazena splatnost s ohledem na den uplynutí platnosti.
2. S komoditními swapy, při nichž je jednou stranou transakce pevná cena a druhou stranou současná tržní cena, se zachází jako s řadou pozic odpovídajících pomyslné hodnotě smlouvy, přičemž jedna pozice případně odpovídá jedné platbě swapu a zahrnuje se do pásma splatnosti podle čl. 359 odst. 1. Platí-li instituce pevnou cenu a obdrží cenu plovoucí, jde o dlouhé pozice, obdrží-li instituce pevnou cenu a platí plovoucí, jde o krátké pozice. Komoditní swapy, při nichž se strany transakce týkají různých komodit, se v rámci metody splatností zanesou odděleně pro obě komodity do příslušné kolonky.
3. S opcemi a opčními listy na komodity nebo na komoditní deriváty se pro účely této kapitoly zachází jako s pozicemi, jejichž hodnota odpovídá hodnotě podkladu opce vynásobené její deltou. Takové pozice mohou být kompenzovány proti vyrovnávacím pozicím v identické podkladové komoditě nebo komoditním derivátu. Použitý parametr delta je delta stanovená příslušnou burzou. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení je uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
Instituce musí při výpočtu kapitálových požadavků odpovídajícím způsobem zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují soubor metod, jak v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Před vstupem technických norem uvedených v prvním pododstavci v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
5. Pokud instituce odpovídá jednomu z následujících typů, zahrne do výpočtu svého kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku dotyčné komodity:
a)
převodce komodit nebo zaručených práv vztahujících se k vlastnictví komodit v rámci rep;
b)
půjčovatel komodit v případě půjček komodit.
Článek 359
Metoda splatností
1. Instituce použije pro každou komoditu samostatnou tabulku splatností odpovídající tabulce č. 1. Všechny pozice v dotyčné komoditě se zařazují do odpovídajících pásem splatnosti. Fyzické zásoby se zařazují do prvního pásma splatnosti mezi 0 a 1 měsíc včetně.
Tabulka č. 1
Pásmo splatnosti
(1)
Rozdílová sazba (spread-rate) (v %)
(2)
0 ≤ 1 měsíc
1,50
1 ≤ 3 měsíce
1,50
3 ≤ 6 měsíců
1,50
6 ≤ 12 měsíců
1,50
1 ≤ 2 roky
1,50
2 ≤ 3 roky
1,50
3 roky
1,50
2. Pozice ve stejné komoditě lze kompenzovat a jako čisté zařadit do odpovídajících pásem splatnosti v těchto případech:
a)
pozice ve smlouvách, které mají stejný termín splatnosti;
b)
pozice ve smlouvách, jejichž splatnost se liší maximálně o 10 dnů, pokud jsou obchodovány na trzích s denními termíny dodávky.
3. Instituce pak v každém pásmu splatnosti vypočítají sumu dlouhých pozic a sumu krátkých pozic. Částka dlouhých pozic, která se porovná s krátkými pozicemi uvnitř daného pásma splatnosti, představuje kompenzovanou pozici v tomto pásmu, zatímco zbytková dlouhá nebo krátká pozice je nekompenzovanou pozicí v tomto pásmu.
4. Část nekompenzované dlouhé pozice pro dané pásmo splatnosti, která je kompenzována nekompenzovanou krátkou pozicí pro pásmo s delší splatností a naopak, představuje kompenzovanou pozici mezi dvěma pásmy splatnosti. Část nekompenzované dlouhé nebo nekompenzované krátké pozice, která nemůže být takto kompenzována, představuje nekompenzovanou pozici.
5. Kapitálový požadavek instituce pro každou komoditu se vypočítá na základě odpovídající tabulky splatností jako součet:
a)
sumy kompenzovaných dlouhých a krátkých pozic, která je vynásobena příslušnou rozdílovou sazbou uvedenou ve druhém sloupci tabulky č. 1 pro každé pásmo splatnosti a spotovou cenou komodity;
b)
kompenzované pozice mezi dvěma pásmy splatnosti pro každé pásmo splatnosti, do kterého je nekompenzovaná pozice převáděna, vynásobené sazbou držení 0,6 % a spotovou cenou komodity;
c)
zbytkových nekompenzovaných pozic vynásobených přímou sazbou 15 % a spotovou cenou komodity.
6. Celkový kapitálový požadavek instituce ke komoditnímu riziku se vypočítá jako součet kapitálových požadavků pro každou komoditu vypočítaných podle odstavce 5.
Článek 360
Zjednodušená metoda
1. Kapitálový požadavek instituce pro každou komoditu se vypočítá jako součet následujícího:
a)
15 % čisté pozice bez ohledu na to, zda jde o dlouhou nebo krátkou pozici, vynásobeno spotovou cenou komodity;
b)
3 % hrubé pozice, dlouhé plus krátké, vynásobeno spotovou cenou komodity.
2. Celkový kapitálový požadavek instituce ke komoditnímu riziku se vypočítá jako součet kapitálových požadavků pro každou komoditu vypočítaných podle odstavce 1.
Článek 361
Rozšířená metoda splatností
Instituce mohou namísto sazeb uvedených v článku 359 použít minimálních rozdílových sazeb (spread-rate), sazeb držení (carry-rate) a přímých sazeb (outright-rate), jak jsou stanoveny v následující tabulce č. 2, za předpokladu, že:
a)
se ve významném měřítku účastní obchodování s komoditami;
b)
mají vhodně diverzifikované komoditní portfolio;
c)
zatím nejsou schopny pro účely výpočtu kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku používat interní modely.
Tabulka č. 2
Drahé kovy
(kromě zlata)
Základní kovy
Zemědělské produkty
(netrvanlivé)
Ostatní, včetně energetických produktů
Sazba rozdílová (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Sazba držení (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Sazba přímá (%)
8
10
12
15
Instituce oznámí příslušným orgánům, že tento článek využívají, spolu s doložením svého úsilí zavést interní model pro účely výpočtu kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku.
KAPITOLA 5
Využití interních modelů pro výpočet kapitálových požadavků
Oddíl 1
Svolení a kapitálové požadavky
Článek 362
Specifické a obecné riziko
Poziční riziko u obchodovaného dluhového nebo akciového nástroje nebo jejich derivátu může být pro účely této kapitoly rozděleno na dvě složky. První je složka specifického rizika, která představuje riziko změny v ceně příslušného nástroje v důsledku faktorů ve vztahu k jeho emitentovi nebo v případě derivátů k emitentovi podkladového nástroje. Složka obecného rizika představuje riziko změny v ceně příslušného nástroje (v případě obchodovaného dluhového nástroje nebo dluhového derivátu) v důsledku změny v úrovni úrokových sazeb nebo (v případě akcií nebo akciových derivátů) rozsáhlého pohybu na akciovém trhu nespojeného se specifickými atributy jednotlivých cenných papírů.
Článek 363
Svolení používat interní modely
1. Po ověření, zda daná instituce dodržuje příslušné požadavky oddílů 2, 3 a 4, udělí příslušné orgány instituci svolení vypočítávat své kapitálové požadavky k jedné nebo více z níže uvedených kategorií rizik s využitím svých interních modelů namísto metod uvedených v kapitolách 2 až 4 nebo v kombinaci s nimi:
a)
obecné riziko akciových nástrojů;
b)
specifické riziko akciových nástrojů;
c)
obecné riziko dluhových nástrojů;
d)
specifické riziko dluhových nástrojů;
e)
měnové riziko;
f)
komoditní riziko.
2. U kategorií rizik, pro které nebylo instituci uděleno svolení uvedené v odstavci 1 k využívání jejích interních modelů, instituce nadále vypočítává kapitálové požadavky v souladu s relevantními požadavky uvedenými v kapitolách 2, 3 a 4. Svolení ze strany příslušných orgánů k použití interních modelů se vyžaduje pro každou kategorii rizik a toto svolení se udělí pouze pokud interní modely pokrývají významnou část pozic určité kategorie rizik.
3. Podstatné změny v použití interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení, rozšíření použití interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení, zejména na další kategorie rizik, a původní výpočet stresové hodnoty v riziku podle čl. 365 odst. 2 vyžadují samostatné svolení příslušného orgánu.
Instituce oznámí příslušným orgánům všechna další rozšíření a změny v užívání těchto interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky pro posouzení, jak podstatné je rozšíření a změny v používání interních modelů;
b)
metodika hodnocení, podle nějž mohou příslušné orgány institucím povolit použití interních modelů.
c)
podmínky, za kterých se část pozic, na něž se vztahuje interní model v rámci určité kategorie rizik, považuje za „významnou“ podle odstavce 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 364
Kapitálové požadavky při použití interních modelů
1. Každá instituce používající interní model musí kromě kapitálových požadavků vypočítaných v souladu s kapitolami 2, 3 a 4 u těch kategorií rizika, pro které nebylo uděleno svolení používat interní model, splňovat kapitálový požadavek vyjádřený jako součet písmen a) a b):
a)
vyšší z těchto hodnot:
i)
denní výše hodnoty v riziku z předchozího dne vypočtená podle čl. 365 odst. 1 (VaRt-1),
ii)
průměr denní výše hodnoty v riziku vypočítané v souladu s čl. 365 odst. 1 v předcházejících 60 obchodních dnech (VaRavg), který se vynásobí multiplikačním faktorem (mc) podle článku 366;
b)
vyšší z těchto hodnot:
i)
poslední dostupná stresová hodnota v riziku instituce vypočtená podle čl. 365 odst. 2 (sVaRt-1), a
ii)
průměr stresových hodnot v riziku vypočtených způsobem a s četností podle čl. 365 odst. 2 v předcházejících 60 obchodních dnech (sVaRavg), který se vynásobí multiplikačním faktorem (ms) podle článku 366.
2. Instituce, které pro výpočet svého kapitálového požadavku ke specifickému riziku dluhových nástrojů používají interní model, musí splňovat dodatečné kapitálové požadavky vyjádřené jako součet písmen a) a b):
a)
Kapitálový požadavek vypočtený v souladu s články 337 a 338 ke specifickému riziku sekuritizovaných pozic a úvěrových derivátů n-tého selhání v obchodním portfoliu s výjimkou těch, které jsou začleněny do kapitálového požadavku ke specifickému riziku portfolia obchodování s korelací v souladu s oddílem 5, a případně i kapitálový požadavek ke specifickému riziku v souladu s kapitolou 2 oddílem 6 pro ty pozice v subjektech kolektivního investování, pro které nebyly splněny podmínky stanovené v čl. 350 odst. 1 ani v čl. 350 odst. 2;
b)
vyšší z těchto hodnot:
i)
nejnovější hodnota dodatečného rizika selhání a migrace vypočtená v souladu s oddílem 3,
ii)
průměr tohoto čísla během předchozích 12 týdnů.
3. Instituce, které mají portfolio obchodování s korelací, jež splňuje požadavky stanovené v čl. 338 odst. 1 až 3, se může rozhodnout, zda splní kapitálový požadavek na základě článku 377 namísto čl. 338 odst. 4 vypočítaný jako vyšší z těchto hodnot:
a)
nejnovější hodnota rizika pro portfolio obchodování s korelací vypočtená v souladu s oddílem 5;
b)
průměr tohoto čísla během předchozích 12 týdnů;
c)
8 % kapitálového požadavku, který by byl v době výpočtu nejnovější hodnoty rizika uvedené v písmenu a) tohoto odstavce vypočten v souladu s čl. 338 odst. 4 pro všechny tyto pozice začleněné do interního modelu pro portfolio obchodování s korelací.
Oddíl 2
Obecné požadavky
Článek 365
Výpočet VaR a stresové VaR
1. Pro výpočet výše hodnoty v riziku podle článku 364 musí být splněny tyto požadavky:
a)
denní výpočet výše hodnoty v riziku;
b)
99 % jednostranný interval spolehlivosti;
c)
desetidenní období držení;
d)
období efektivního historického pozorování nejméně jeden rok kromě případů, kdy je kratší období pozorování odůvodněno významným vzrůstem cenové volatility;
e)
nejméně měsíční aktualizace datových souborů.
Instituce může používat výše hodnoty v riziku vypočtené podle doby držení kratší než 10 dnů, navýšené až na 10 dnů pomocí vhodné metodiky, jež je pravidelně přezkoumávána.
2. Kromě toho musí instituce nejméně jednou týdně vypočítat „stresovou hodnotu v riziku“ aktuálního portfolia, v souladu s požadavky stanovenými v odstavci 1, se vstupy z modelu hodnoty v riziku kalibrovanými podle historických údajů ze souvislého dvanáctiměsíčního období velké finanční zátěže významné pro portfolio instituce. Výběr těchto historických údajů podléhá alespoň ročnímu přezkumu ze strany instituce, která oznámí výsledek příslušným orgánům. EBA sleduje škálu postupů pro výpočet stresové hodnoty v riziku a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny pro takové postupy.
Článek 366
Regulační zpětné testování a multiplikační faktory
1. Výsledky výpočtů uvedených v článku 365 se zvyšují pomocí multiplikačních faktorů (mc) a (ms).
2. Každý z multiplikačních faktorů (mc) a (ms) je součtem nejméně 3 a plus faktoru mezi 0 a 1 podle tabulky č. 1. Tento plus faktor závisí na počtu překročení hodnoty v riziku stanovené v čl. 365 odst. 1 za posledních 250 obchodních dnů podle zpětného testování prováděného institucí.
Tabulka č. 1
Počet překročení
plus faktor
méně než 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 nebo více
1,00
3. Instituce počítají denní překročení na základě zpětného testování hypotetických a skutečných změn v hodnotě portfolia. Za překročení se považuje, pokud jednodenní změna hodnoty portfolia překročí výši hodnoty v riziku pro dotyčný den, vypočítanou pomocí interního modelu instituce. Za účelem určení plus faktoru se počet překročení vyhodnocuje alespoň čtvrtletně a rovná se vyššímu z počtu překročení na základě hypotetických a skutečných změn hodnoty portfolia.
Zpětné testování hypotetických změn hodnoty portfolia je založeno na srovnání mezi hodnotou portfolia ke konci dne a jeho hodnotou na konci následujícího dne za předpokladu nezměněných pozic.
Zpětné testování skutečných změn hodnoty portfolia je založeno na srovnání mezi hodnotou portfolia ke konci dne a jeho skutečnou hodnotou ke konci následujícího dne bez poplatků, provizí a čistého úrokového výnosu.
4. Příslušné orgány mohou v jednotlivých případech omezit plus faktor na ten, který vyplývá z překročení na základě hypotetických změn, pokud počet překročení podle skutečných změn nevyplývá z nedostatků v interním modelu.
5. Instituce oznámí příslušným orgánům neprodleně, v každém případě nejpozději do pěti pracovních dnů, překročení, která byla zjištěna v rámci zpětného testování, aby umožnily příslušným orgánům průběžně dohlížet na přiměřenost multiplikačních faktorů.
Článek 367
Požadavky na měření rizika
1. Jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku a jakýkoli interní model obchodování s korelací musí splňovat všechny následující požadavky:
a)
model přesně zachycuje všechna podstatná cenová rizika;
b)
model zachycuje v závislosti na míře aktivity instituce na příslušných trzích dostatečný počet rizikových faktorů. Je-li určitý rizikový faktor součástí modelu oceňování instituce, ale nikoli modelu měření rizika, musí být instituce schopna toto nezařazení do modelu odůvodnit ke spokojenosti příslušného orgánu. Model měření rizika zachycuje pro opce a jiné produkty nelineárnosti a také riziko korelace a bazické riziko. Jsou-li pro rizikové faktory používány zástupné ukazatele, vykazují pro skutečnou drženou pozici spolehlivé záznamy minulého vývoje.
2. Jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku musí splňovat všechny následující požadavky:
a)
model zahrnuje soubor rizikových faktorů odpovídajících úrokovým mírám v každé měně, ve které má instituce rozvahové nebo podrozvahové pozice citlivé na úrokové míry. Instituce profiluje výnosové křivky pomocí jednoho z obecně uznávaných postupů. Pro podstatné expozice vůči úrokovému riziku v hlavních měnách a na hlavních trzích se výnosová křivka rozděluje do minimálně šesti segmentů splatnosti, aby byly zachyceny změny volatility úrokových měr na výnosové křivce. Model musí také zachycovat riziko ne zcela korelovaných pohybů mezi různými výnosovými křivkami;
b)
model zahrnuje rizikové faktory týkající se zlata a jednotlivých cizích měn, ve kterých jsou pozice instituce denominovány. Pro subjekty kolektivního investování se zohlední skutečné měnové pozice subjektu kolektivního investování. Instituce se mohou spolehnout na informace třetí strany o měnových pozicích subjektu kolektivního investování, je-li správnost těchto informací náležitým způsobem zajištěna. Jestliže instituci nejsou známy měnové pozice subjektu kolektivního investování, tato pozice se izoluje a zachází se s ní v souladu s čl. 353 odst. 3;
c)
model zahrnuje nejméně jeden samostatný rizikový faktor pro každý z akciových trhů, na kterých instituce drží významnější pozice;
d)
model zahrnuje nejméně jeden samostatný rizikový faktor pro každou komoditu, ve které instituce drží významnější pozice. Model také zachycuje riziko ne zcela korelovaných pohybů mezi podobnými, nikoliv však identickými komoditami, a expozici vůči změnám forwardových cen vyplývající z nesouladu splatností. Zohledňuje rovněž charakteristiky trhu, zejména dodací lhůty a možnosti obchodníků k uzavírání pozic;
e)
interní model instituce konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen podle realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele musí být přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
3. Instituce mohou v rámci jakéhokoli interního modelu použitého pro účely této kapitoly používat empirické korelace v rámci jednotlivých kategorií rizika a mezi nimi pouze tehdy, pokud je přístup instituce k měření korelací přiměřený a řádně používaný.
Článek 368
Kvalitativní požadavky
1. Jakýkoli interní model použitý pro účely této kapitoly musí být koncepčně správný a řádně používaný, a zejména musí být splněny tyto kvalitativní požadavky:
a)
jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku nebo komoditnímu riziku je úzce začleněn do procesu každodenního řízení rizik instituce a slouží jako základ pro hlášení rizikových expozic vrcholnému vedení instituce;
b)
instituce mají útvar řízení rizik, který je nezávislý na obchodních útvarech a podléhá přímo vrcholnému vedení instituce. Útvar je odpovědný za tvorbu a používání interního modelu používaného pro účely této kapitoly. Útvar provádí počáteční a průběžné validace jakéhokoli interního modelu používaného pro účely této kapitoly a současně je odpovědný za celkový proces řízení rizik. Útvar denně vypracovává a analyzuje zprávy o výstupech jakéhokoli interního modelu používaného pro výpočet kapitálového požadavku k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku a o vhodných opatřeních, která je třeba přijmout ohledně limitů obchodování;
c)
vedoucí orgán a vrcholné vedení instituce se aktivně účastní procesu řízení rizik a denní zprávy vypracované útvarem řízení rizik jsou přezkoumávány řídícími pracovníky, jež disponují dostatečnou pravomocí k prosazení jak redukce pozic zaujatých jednotlivými obchodníky, tak i celkové rizikové expozice instituce;
d)
instituce mají dostatečný počet zaměstnanců, kteří umějí používat propracované interní modely, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly, v oblastech obchodování, řízení rizik, auditu a back-office;
e)
instituce mají zavedené postupy, kterými sledují a zajišťují dodržování zdokumentovaného souboru interních strategií a kontrol týkajících se celkového fungování svých interních modelů, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly;
f)
u jakéhokoli interního modelu použitého pro účely této kapitoly musí být prokázána přijatelná přesnost v měření rizik;
g)
instituce často provádějí důkladné zátěžové testování, včetně reverzních zátěžových testů, které zahrnuje jakýkoli interní model používaný pro účely této kapitoly, a výsledky těchto zátěžových testů přezkoumává vrcholné vedení a zohledňuje je při stanovování strategií a limitů. Tento proces se zaměřuje zejména na nelikvidnost trhů v krizových podmínkách na trhu, riziko koncentrace, jednosměrné trhy, riziko událostí a riziko náhlého selhání (jump-to-default), nelinearitu produktů, pozice hluboko mimo peníze, pozice podléhající zvětšujícím se rozdílům cen a další rizika, která nemusí být přiměřeně zachycena v interních modelech. Aplikované výkyvy musí zohlednit povahu portfolia a dobu, která by mohla být nutná pro zajištění nebo zvládnutí rizik za ztížených tržních podmínek;
h)
jako součást svého běžného výkonu vnitřního auditu provádějí instituce nezávislý přezkum svých interních modelů, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly.
2. Přezkum uvedený v odst. 1 písm. h) se vztahuje jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizik. Nejméně jednou ročně instituce provede přezkum svého celkového procesu řízení rizik. Tento přezkum se vztahuje na tyto prvky:
a)
adekvátnost dokumentace o systému a procesu řízení rizik a o organizaci útvaru řízení rizik;
b)
začlenění měření rizika do každodenního řízení rizika a spolehlivost informačního systému pro vedení instituce;
c)
postup používaný institucí pro schvalování modelů oceňování rizika a systémy oceňování, které používají pracovníci útvaru sjednávání obchodů (front office) a útvaru vypořádání obchodů (back office);
d)
rozsah rizik zachycených interním modelem pro měření rizika a validaci jakýchkoli podstatných změn v interním modelu pro měření rizika;
e)
přesnost a úplnost údajů o pozicích, přesnost a přiměřenost předpokladů volatility a korelace a přesnost při oceňování a výpočtech citlivosti na riziko;
f)
ověřovací postup, kterého instituce využívá k vyhodnocování jednotnosti, časové příhodnosti, spolehlivosti a nezávislosti zdrojů údajů používaných v interním modelu;
g)
ověřovací postup, kterého instituce využívá k vyhodnocování zpětného testování, pomocí něhož hodnotí přesnost interního modelu.
3. Instituce sledují vývoj technik a osvědčených postupů a využívají jich ve všech svých interních modelech, jež se používají pro účely této kapitoly.
Článek 369
Interní validace
1. Instituce zavedou postupy, kterými zajistí, aby všechny jejich interní modely používané pro účely této kapitoly byly adekvátně validovány přiměřeně kvalifikovanými stranami nezávislými na vývojovém procesu, a tím bylo zaručeno, že jsou koncepčně správné a odpovídajícím způsobem zahrnují všechna podstatná rizika. Validace se provádí zpočátku, když je interní model vyvinut, a vždy, když jsou v něm provedeny významné změny. Validace se provádí také v pravidelných intervalech, ale zejména když dojde k významným strukturálním změnám na trhu nebo ke změnám ve složení portfolia, které by mohly vést k tomu, že interní model již není adekvátní. Instituce sledují vývoj technik a osvědčených postupů pro interní validaci a zavádějí nové poznatky do praxe. Validace interního modelu se neomezuje na zpětné testování, ale zahrnuje přinejmenším také tyto prvky:
a)
testy prokazující, že veškeré předpoklady v interním modelu jsou přiměřené a nepodceňují nebo nepřeceňují rizika;
b)
vedle regulatorních programů zpětného testování provádějí samy instituce validační testy interního modelu týkající se rizik a struktury jejich portfolií, včetně zpětného testování;
c)
využití hypotetických portfolií, aby se zajistilo, že interní model je schopen zohlednit specifické strukturální vlastnosti, které se mohou objevit, například podstatná bazická rizika a riziko koncentrace.
2. Instituce provádějí zpětné testování jak pro skutečné, tak pro hypotetické změny hodnoty portfolia.
Oddíl 3
Zvláštní požadavky na modelování specifického rizika
Článek 370
Požadavky na modelování specifického rizika
Interní model používaný pro výpočet kapitálových požadavků ke specifickému riziku a interní model pro obchodování s korelací musí splňovat tyto dodatečné požadavky:
a)
objasňuje historické cenové pohyby v portfoliu;
b)
zachycuje koncentrace z hlediska velikosti a změn skladby portfolia;
c)
správně funguje také v nepříznivých podmínkách;
d)
je validován pomocí zpětného testování, na jehož základě se posuzuje, zda je specifické riziko přesně zachyceno. Pokud instituce provádí toto zpětné testování na základě relevantních subportfolií, musí být tato subportfolia vybírána stále stejným způsobem;
e)
zachycuje bazické riziko vázané na daný titul, a je zejména citlivý k podstatným idiosynkratickým rozdílům mezi podobnými, nikoli však identickými pozicemi;
f)
zachycuje riziko událostí.
Článek 371
Vyloučení z modelů specifického rizika
1. Instituce se může rozhodnout, že z výpočtu svého kapitálového požadavku ke specifickému riziku pomocí interního modelu vyloučí ty pozice, u nichž splňuje kapitálový požadavek ke specifickému riziku v souladu s čl. 332 odst. 1 písm. e) nebo článkem 337 s výjimkou těch pozic, na něž se vztahuje přístup podle článku 377.
2. Instituce se může rozhodnout, že ve svém interním modelu nebude zachycovat rizika selhání a migrace u obchodovaných dluhových nástrojů, pokud tato rizika zachycuje prostřednictvím požadavků stanovených v oddíle 4.
Oddíl 4
Interní model pro dodatečné riziko selhání a migrace
Článek 372
Požadavek mít interní model IRC
Instituce, která používá interní model pro výpočet kapitálových požadavků ke specifickému riziku obchodovaných dluhových nástrojů, zavede také interní model pro dodatečné riziko selhání a migrace (IRC), pomocí nějž zachytí vedle rizik zachycených výpočtem hodnot v riziku, popsaným v čl. 365 odst. 1, i dodatečná rizika selhání a migrace pozic jejího obchodního portfolia. Instituce musí prokázat, že její interní model splňuje níže uvedené standardy za předpokladu konstantní úrovně rizika a případně upravené tak, aby odrážely dopad likvidity, koncentrací, zajišťování a přítomnosti opčních charakteristik:
a)
interní model umožňuje smysluplné rozlišení rizika a přesné a konzistentní odhady dodatečného rizika selhání a migrace;
b)
odhady potenciálních ztrát získané pomocí interního modelu plní zásadní úlohu při řízení rizik prováděném danou institucí;
c)
údaje o trhu a pozicích využívané pro účely interního modelu jsou aktuální a jsou podrobovány odpovídajícímu hodnocení kvality;
d)
jsou splněny požadavky uvedené v čl. 367 odst. 3, článku 368, čl.369 odst. 1 a v čl.370 písm. b), c), e) a f).
EBA vydá pokyny týkající se požadavků uvedených v článcích 373 až 376.
Článek 373
Rozsah použití interního modelu IRC
Interní model IRC zahrnuje všechny pozice, pro které platí kapitálový požadavek ke specifickému úrokovému riziku včetně těch, pro které platí 0 % kapitálový požadavek ke specifickému riziku podle článku 336, ale nezahrnuje sekuritizované pozice a úvěrové deriváty n-tého selhání.
Instituce může, se svolením příslušných orgánů, rozhodnout, že bude do modelu IRC soustavně zahrnovat všechny kótované akciové pozice a derivátové pozice odvozené od kótovaných akcií. Svolení se udělí, pokud je takové zařazení v souladu se způsobem, jakým instituce interně měří a řídí riziko.
Článek 374
Parametry interního modelu IRC
1. Instituce používají interní model pro výpočet hodnoty, která vyjadřuje ztráty způsobené selháním a migracemi mezi interními či externími ratingy s 99,9 % intervalem spolehlivosti za horizont jednoho roku. Instituce vypočítají tuto hodnotu alespoň jednou týdně.
2. Korelační předpoklady jsou podpořeny analýzou objektivních údajů v koncepčně správném rámci. Interní model přiměřeně odráží koncentrace emitentů. Odráží rovněž koncentrace, které mohou za krizových podmínek vznikat v rámci kategorií produktů a napříč těmito kategoriemi.
3. Interní model IRC odráží dopad korelací mezi případy selhání a migrace. Dopad diverzifikace mezi případy selhání a migrace na jedné straně a ostatními rizikovými faktory na straně druhé tento model odrážet nesmí.
4. Interní model je založen na předpokladu konstantní úrovně rizika po dobu horizontu v délce jednoho roku, z čehož vyplývá, že dané jednotlivé pozice či skupiny pozic v obchodním portfoliu, u nichž během jejich horizontu likvidity došlo k selhání či migraci, jsou na konci horizontu likvidity přeskládány tak, aby dosáhly počáteční úrovně rizika. Alternativně se instituce může rozhodnout, že bude konzistentně používat předpoklad konstantní pozice po dobu jednoho roku.
5. Horizonty likvidity se stanoví podle doby potřebné k prodeji pozice nebo zajištění všech podstatných relevantních cenových rizik za krizových podmínek na trhu, se zvláštním přihlédnutím k velikosti dané pozice. Horizonty likvidity odrážejí skutečné postupy a zkušenosti z období systematických i idiosynkratických stresů. Horizont likvidity je měřen za konzervativních předpokladů a je dostatečně dlouhý k tomu, aby samotný akt prodeje či zajištění podstatně neovlivnil cenu, za kterou by se prodej nebo zajištění uskutečnily.
6. Pro určení vhodného horizontu likvidity pro pozici či skupinu pozic platí minimální období tří měsíců.
7. Určení vhodného horizontu likvidity pro pozici či skupinu pozic musí zohlednit interní zásady instituce týkající se úprav ocenění a řízení nehybných pozic. Jestliže instituce určuje horizonty likvidity spíše pro skupiny pozic než pro jednotlivé pozice, kritéria pro definování skupin pozic jsou stanovena způsobem, který smysluplně odráží rozdíly v úrovni likvidity. Horizonty likvidity pro koncentrované pozice jsou delší, a odrážejí tak delší období nutné k uzavření takových pozic. Horizont likvidity pro aktiva uskladněná k sekuritizaci (securitisation warehouse) odráží dobu nutnou k vytvoření, prodeji a sekuritizaci aktiv nebo k zajištění podstatných rizikových faktorů za krizových podmínek na trhu.
Článek 375
Zohlednění zajištění v interním modelu IRC
1. Do interního modelu instituce k zachycování dodatečných rizik selhání a migrace lze začlenit zajištění. Pozice lze kompenzovat, pokud se dlouhé a krátké pozice týkají stejného finančního nástroje. Zajištění nebo diversifikační efekty spojené s dlouhými a krátkými pozicemi se zahrnutím různých nástrojů nebo různých cenných papírů vydaných týmž dlužníkem i s dlouhými a krátkými pozicemi u různých emitentů lze zohlednit pouze explicitním modelováním hrubých dlouhých a krátkých pozic v různých nástrojích. Instituce zohlední dopad podstatných rizik, která by mohla vzniknout v intervalu mezi okamžikem splatnosti zajištění a horizontem likvidity, i možnou přítomnost významných bazických rizik v zajišťovacích strategiích podle produktu, seniority v kapitálové struktuře, interního či externího ratingu, doby splatnosti, roku původu a jiných rozdílů v nástrojích. Instituce zohledňuje zajištění pouze v rozsahu, v němž je lze zachovat i v situaci, kdy se u dlužníka zvyšuje pravděpodobnost úvěrové či jiné události.
2. U pozic v obchodním portfoliu zajištěných pomocí dynamických zajišťovacích strategií lze zohlednit přeskládání zajištění v rámci horizontu likvidity zajištěné pozice za předpokladu, že instituce:
a)
se rozhodne modelovat přeskládání zajištění konzistentně v celé příslušné skupině pozic obchodního portfolia;
b)
prokáže, že zohlednění výsledků přeskládání vede k lepšímu měření rizik, a
c)
prokáže, že trhy pro zajišťující nástroje jsou dostatečně likvidní na to, aby toto přeskládání i v krizových obdobích umožnily. Veškerá zbytková rizika vyplývající z dynamických zajišťovacích strategií musí být zohledněna v kapitálovém požadavku.
Článek 376
Zvláštní požadavky na interní model IRC
1. Interní model k zachycování dodatečných rizik selhání a migrace odráží nelineární dopad opcí, strukturovaných úvěrových derivátů a ostatních pozic s podstatným nelineárním chováním vzhledem k cenovým pohybům. Instituce rovněž řádně zohlední rizika modelů přítomná v oceňování a odhadování cenových rizik spojených s takovými produkty.
2. Interní model je založen na údajích, které jsou objektivní a aktuální.
3. Při nezávislém přezkoumávání a validaci svých interních modelů používaných pro účely této kapitoly, a to i pro účely systému měření rizika, instituce provádí zejména všechny tyto činnosti:
a)
ověří, zda je její modelovací přístup ke korelacím a cenovým změnám pro její portfolio vhodný, včetně volby a vah jejích faktorů systémového rizika;
b)
provede různé zátěžové testy včetně analýzy citlivosti a analýzy scénářů s cílem vyhodnotit kvalitativní a kvantitativní oprávněnost interního modelu, zvláště pokud jde o zacházení s koncentrovanými pozicemi. Tyto testy nesmí být omezeny na škálu zaznamenaných historických událostí;
c)
uskuteční vhodnou kvantitativní validaci včetně příslušných interních standardů (benchmarks) modelování.
4. Interní model musí být konzistentní s interními metodikami řízení rizik pro určování, měření a řízení obchodních rizik používanými v dané instituci.
5. Instituce musí dokumentovat své interní modely tak, aby byly její předpoklady ohledně korelací a dalších prvků modelovacího postupu pro příslušné orgány transparentní.
6. Interní model konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen za realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele jsou přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
Oddíl 5
Interní model pro obchodování s korelací
Článek 377
Požadavky na interní model pro obchodování s korelací
1. Příslušné orgány udělí svolení používat interní model pro kapitálový požadavek u obchodního portfolia s korelací namísto kapitálového požadavku podle článku 338 institucím, kterým je povoleno používat interní model pro specifické riziko dluhových nástrojů a které splňují požadavky stanovené v odstavcích 2 až 6 tohoto článku, v čl. 367 odst. 1 a odst. 3, v článku 368, čl. 369 odst. 1 a čl. 370 písm. a), b), c), e) a f).
2. Instituce použije tento interní model pro výpočet hodnoty, která přiměřeně zachytí všechna cenová rizika s 99,9 % intervalem spolehlivosti po dobu horizontu v délce jednoho roku za předpokladu konstantní úrovně rizika a případně bude upravena tak, aby odrážela vliv likvidity, koncentrací, zajištění a přítomnosti opčních charakteristik. Instituce vypočítají tuto hodnotu alespoň jednou týdně.
3. Model uvedený v odstavci 1 náležitě zachytí tato rizika:
a)
kumulativní riziko vyplývající z vícenásobných selhání u tranšovaných produktů, včetně různého řazení selhání;
b)
riziko úvěrového rozpětí, včetně gama efektů a křížových gama efektů;
c)
volatilitu implikovaných korelací, včetně křížového efektu mezi rozpětími a korelacemi;
d)
bazické riziko včetně:
i)
bazického rozdílu mezi úvěrovým rozpětím indexu a úvěrovým rozpětím jeho jednotlivých složek a
ii)
bazického rozdílu mezi implikovanou korelací indexu a implikovanou korelací individuálního portfolia (bespoke portfolios);
e)
volatilitu míry výtěžnosti, jelikož tato volatilita souvisí s tím, že míra výtěžnosti má tendenci ovlivňovat ceny tranší;
f)
riziko podhodnocení nákladu zajištění (hedge slippage) vzhledem ke skutečnosti, že komplexní riziková míra využívá dynamické zajišťování, a potenciální náklady na přeskládání těchto zajištění;
g)
jakákoli další podstatná cenová rizika pozic v portfoliu obchodování s korelací.
4. Instituce v rámci modelu uvedeného v odstavci 1 použije dostatek tržních údajů, aby tak zajistila plné zachycení zásadních rizik těchto expozic ve svém interním přístupu, v souladu s požadavky stanovenými v tomto článku. Instituce rovněž prokáže příslušným orgánům prostřednictvím zpětného testování nebo jinými vhodnými prostředky, že její model dokáže odpovídajícím způsobem objasnit historické cenové změny těchto produktů.
Instituce zavede odpovídající zásady a postupy pro oddělení pozic, pro které má svolení začlenit je do kapitálového požadavku v souladu s tímto článkem, od jiných pozic, pro které takové svolení nemá.
5. Instituce pravidelně podrobí portfolio všech pozic zahrnutých do modelu uvedeného v odstavci 1 souboru zvláštních, předem stanovených zátěžových scénářů. Tyto zátěžové scénáře zkoumají účinky krizových podmínek na míry selhání, míry výtěžnosti, úvěrová rozpětí, bazické riziko a účinky korelací a jiných relevantních rizikových faktorů na portfolio obchodování s korelací. Instituce tyto zátěžové scénáře použije alespoň jednou týdně a alespoň jednou za čtvrt roku podá příslušným orgánům zprávu o výsledcích, která bude zahrnovat srovnání s kapitálovým požadavkem dané instituce stanoveným podle tohoto článku. Jakékoli případy, kdy zátěžové testy ukazují na podstatně nedostatečný kapitálový požadavek pro portfolio obchodování s korelací, jsou oprávněnému orgánu dohledu včas hlášeny. EBA vydá pokyny pro používání zátěžových scénářů určených pro portfolio obchodování s korelací.
6. Interní model instituce konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen za realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele jsou přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
HLAVA V
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K VYPOŘÁDACÍMU RIZIKU
Článek 378
Vypořádací riziko a riziko dodání
V případě transakcí, v nichž dluhové nástroje, akcie, cizí měny a komodity (kromě repo obchodů a půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit) nejsou vypořádány po řádném datu dodání, instituce vypočítá cenový rozdíl, kterému je vystavena.
Cenový rozdíl se vypočítá jako rozdíl mezi dohodnutou vypořádací cenou za dotyčný dluhový nástroj, akcii, cizí měnu nebo komoditu a jejich aktuální tržní hodnotou, pokud by tento rozdíl mohl znamenat pro úvěrovou instituci ztrátu.
Instituce cenový rozdíl vynásobí příslušným koeficientem v pravém sloupci níže uvedené tabulky č. 1 za účelem výpočtu kapitálového požadavku instituce k vypořádacímu riziku.
Tabulka č. 1
Počet pracovních dnů po řádném dni vypořádání
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 nebo více
100
Článek 379
Volné dodávky
1. Od instituce se požaduje, aby držela kapitál, jak je stanoveno v tabulce č. 2, pokud:
a)
zaplatila za cenné papíry, cizí měny nebo komodity dříve, než je obdržela, nebo dodala cenné papíry, cizí měny nebo komodity dříve, než za ně dostala zaplaceno;
b)
v případě přeshraničních transakcí uplynul jeden nebo více dnů od provedení platby nebo dodávky.
Tabulka č. 2
Kapitálové zacházení s volnými dodávkami
Sloupec 1
Sloupec 2
Sloupec 3
Sloupec 4
Typ transakce
Až do první smluvní platby nebo dodávky
Od první smluvní platby nebo dodávky až do čtyř dnů po druhé smluvní platbě nebo dodávce
Od 5 pracovních dnů po druhé smluvní platbě nebo dodávce až do zániku transakce
Volné dodávky
Bez kapitálového požadavku
Zacházet jako s expozicí
Zacházet jako s expozičním rizikem s váhou 1 250 %
2. Při uplatňování rizikové váhy na expozice volných dodávek, se kterými se zachází podle sloupce 3 v tabulce č. 2, mohou instituce využívající přístup IRB stanovený v části třetí hlavě II kapitole 3 přiřadit protistranám, pro které nemají jinou expozici investičního portfolia, PD na základě externího ratingu protistrany. Instituce používající vlastní odhady LGD mohou uplatnit LGD stanovené v čl. 161 odst. 1 na expozice volných dodávek, které se posuzují podle sloupce 3 v tabulce č. 2, za předpokladu, že tento postup uplatní na všechny takové expozice. Alternativně mohou instituce používající přístup IRB stanovený v části třetí hlavě II kapitole 3 uplatnit rizikové váhy podle standardizovaného přístupu stanoveného v části třetí hlavě II kapitole 2 za předpokladu, že je uplatní na všechny takové expozice, nebo mohou na všechny takové expozice uplatnit 100 % rizikovou váhu.
Pokud není výše kladné expozice vyplývající z transakcí v rámci volných dodávek podstatná, mohou instituce na tyto expozice uplatnit rizikovou váhu 100 % kromě případů, kdy je třeba na tyto expozice uplatnit rizikovou váhu 1 250 % v souladu se sloupcem 4 tabulky č. 2 v odstavci 1.
3. Jako alternativu k používání rizikové váhy 1 250 % na expozice volných dodávek podle sloupce 4 tabulky č. 2 v odstavci 1 může instituce odečíst převedenou hodnotu plus stávající pozitivní expozici těchto expozic vůči položkám kmenového kapitálu tier 1 v souladu se čl. 36 odst. 1 písm. k).
Článek 380
Upuštění od požadavků
Pokud dojde k systémovému selhání celého vypořádacího nebo clearingového systému nebo ústřední protistrany, mohou příslušné orgány upustit od kapitálových požadavků vypočtených podle článků 378 a 379, dokud nedojde k nápravě situace. V tomto případě nebude selhání protistrany při vypořádání obchodu považováno za selhání pro účely úvěrového rizika.
HLAVA VI
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K RIZIKU ÚVĚROVÉ ÚPRAVY V OCENĚNÍ
Článek 381
Význam pojmu „úvěrová úprava v ocenění“
Pro účely této hlavy a hlavy II kapitoly 6 se „úvěrovou úpravou v ocenění“ (credit valuation adjustment, dále jen „CVA“) rozumí úprava v ocenění portfolia transakcí s protistranou, které bylo stanoveno tržní cenou střed. Tato úprava odráží aktuální tržní hodnotu úvěrového rizika protistrany vůči instituci, ovšem neodráží aktuální tržní hodnotu úvěrového rizika instituce vůči protistraně.
Článek 382
Oblast působnosti
1. Instituce vypočítá kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s touto hlavou u všech OTC derivátových nástrojů pro všechny své obchodní činnosti, s výjimkou úvěrových derivátů uznaných ke snížení objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko.
2. Instituce zahrnou transakce s financováním cenných papírů do výpočtu kapitálových požadavků podle odstavce 1, pokud příslušný orgán rozhodne, že expozice dané instituce vůči riziku CVA vyplývajícímu z těchto operací jsou podstatné.
3. Transakce se způsobilou ústřední protistranou a transakce mezi klientem a členem clearingového systému, pokud člen clearingového systému působí jako prostředník mezi klientem a způsobilou ústřední protistranou a dané transakce způsobují vznik obchodní expozice člena clearingového systému vůči způsobilé ústřední protistraně, se vylučují z kapitálových požadavků k riziku CVA.
4. Z kapitálových požadavků k riziku CVA se vylučují tyto transakce:
a)
operace s nefinančními protistranami podle definice uvedené v čl. 2 bodu 9 nařízení (EU) č. 648/2012, nebo operace s nefinančními protistranami usazenými ve třetí zemi, pokud tyto operace nepřekročí clearingový práh podle čl. 10 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení.
b)
obchody uvnitř skupiny podle článku 3 nařízení (EU) č. 648/2012, pokud členské státy nepřijmou vnitrostátní právní předpisy požadující strukturální oddělení v rámci bankovní skupiny, přičemž v takovém případě mohou příslušné orgány požadovat, aby byly tyto obchody uvnitř skupiny mezi strukturálně oddělenými institucemi zahrnuty do kapitálových požadavků;
c)
operace s protistranami podle čl. 2 bodu 10 nařízení (EU) č. 648/2012, na něž se vztahují přechodná ustanovení čl. 89 odst. 1 uvedeného nařízení, dokud tato přechodná ustanovení nepřestanou být použitelná;
d)
operace s protistranami podle čl. 1 odst. 4 písm. a) a b) a odst. 5 písm. a), b) a c) nařízení (EU) č. 648/2012 a operace s protistranami, pro něž je v článku 115 tohoto nařízení stanovena riziková váha 0 % pro expozice vůči takovým protistranám.
Výjimka z požadavku CVA vůči takovým operacím podle tohoto odstavce písm. c), které jsou podniknuty během přechodného období stanoveného v čl. 89 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012, by se uplatní po celou dobu smlouvy týkající se takové operace.
5. EBA provede do 1. ledna 2015 a poté každé dva roky přezkum s ohledem na vývoj v oblasti mezinárodní regulace, mimo jiné o potenciálních metodikách nastavení a prahů pro uplatnění požadavků CVA vůči nefinačním protistranám usazeným ve třetí zemi.
EBA ve spolupráci s orgánem ESMA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení postupů, jimiž by se operace s nefinančními protistranami usazenými ve třetí zemi vyňaly z kapitálových požadavků pro riziko CVA.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do šesti měsíců ode dne provedení přezkumu uvedeného v prvním pododstavci.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v druhém pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.];
Článek 383
Pokročilá metoda
1. Instituce, která má svolení používat interní model pro specifické riziko dluhových nástrojů v souladu s čl. 363 odst. 1 písm. d), pro všechny transakce, pro které má svolení k použití metody interního modelu pro určení hodnoty expozice u přidružené expozice úvěrového rizika protistrany v souladu s článkem 283, stanoví kapitálové požadavky k riziku CVA modelováním dopadu změn úvěrových rozpětí protistrany na CVA všech protistran těchto transakcí, s přihlédnutím k zajištěním CVA, která jsou způsobilá podle článku 386.
Instituce použije svůj interní model pro stanovení kapitálových požadavků ke specifickému riziku spojenému s obchodovanými dluhovými pozicemi a uplatní 99 % interval spolehlivosti a období držení rovnocenné 10 dnům. Interní model je třeba použít takovým způsobem, aby simuloval změny úvěrového rozpětí protistran, ale nemodeloval citlivost CVA na změny jiných tržních faktorů, včetně změny v hodnotě referenčního aktiva, komodity, měny nebo úrokové sazby derivátu.
Kapitálové požadavky k riziku CVA pro každou protistranu se vypočítají v souladu s tímto vzorcem:
kde:
ti
=
čas i-tého přecenění s počátkem v t0= 0;
tT
=
nejdelší smluvní splatnost z celé skupiny transakcí se započtením s protistranou;
si
=
je úvěrové rozpětí protistrany vztahující se k časovému vrcholu ti použité pro výpočet CVA protistrany. Pokud je známo rozpětí swapu úvěrového selhání protistrany, instituce použije toto rozpětí. Pokud toto rozpětí swapu úvěrového selhání známo není, instituce použije zástupný indikátor rozpětí přiměřený ratingu, odvětví a regionu protistrany;
LGDMKT
=
LGD protistrany, která je založena na rozpětí tržního nástroje protistrany, pokud je nástroj protistrany znám. Pokud nástroj protistrany znám není, musí být založena na zástupných indikátorech rozpětí, které jsou přiměřené s ohledem na rating, odvětví a region protistrany.
První člen součtu představuje aproximaci tržní implikované podmíněné pravděpodobnosti selhání ke kterému by došlo mezi dobami ti-1 a ti;
EEi
=
očekávaná expozice vůči protistraně v čase přecenění ti, přičemž expozice plynoucí z různých skupin transakcí se započtením vůči stejné protistraně se sčítají a nejdelší splatnost každé skupiny transakcí se započtením je dána nejdelší smluvní splatností ve skupině transakcí se započtením; v případě maržového obchodování musí instituce použít zacházení stanovené v odstavci 3, pokud instituce používá pro maržové obchodování míry EPE uvedené v čl. 285 odst. 1 písm. a) nebo písm. b);
Di
=
bezrizikový diskontní faktor v čase ti, kde D0 = 1.
2. Při výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA pro protistranu založí instituce všechny vstupy do svého interního modelu pro specifické riziko dluhových nástrojů na těchto vzorcích (podle toho, který je vhodný):
a)
pokud je model založen na úplném přecenění, je nutno přímo použít vzorec uvedený v odstavci 1.
b)
pokud je model založen na citlivosti na úvěrová rozpětí pro specifické časové vrcholy, instituce založí každou citlivost na úvěrové rozpětí („Regulatorní CS01“) na tomto vzorci:
Pro poslední časový úsek i = T je odpovídajícím vzorcem
c)
pokud model využívá citlivostí na úvěrové rozpětí, pokud jde o paralelní posuny v úvěrovém rozpětí, instituce použije tento vzorec:
d)
pokud model využívá citlivostí druhého řádu na posuny v úvěrových rozpětích (gama rozpětí), vypočítá se gama podle vzorce v odstavci 1.
3. Instituce používající míry EPE pro kolateralizované OTC deriváty uvedené v čl. 285 odst. 1 písm. a) nebo b) postupují při stanovování kapitálových požadavků k riziku CVA v souladu s odstavcem 1 takto:
a)
předpokládají konstantní profil očekávaných expozic;
b)
stanoví očekávanou expozici rovnu efektivní očekávané expozici vypočítané podle čl. 285 odst. 1 písm. b) pro splatnosti rovnající se větší z těchto hodnot:
i)
polovina nejdelší splatnosti vyskytující se ve skupině transakcí se započtením;
ii)
pomyslná vážená průměrná splatnost všech transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením.
4. Instituce, které je uděleno svolení příslušným orgánem v souladu s článkem 283 používat metodu interního modelu pro výpočet hodnot expozice ve vztahu k většině její činnosti, ale která používá metody stanovené v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 pro menší portfolia a které je uděleno povolení používat přístup interních modelů pro specifické riziko dluhových nástrojů v souladu s čl.363 odst. 1 písm. d), může se svolením příslušných orgánů vypočítat kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s odstavcem 1 pro skupiny transakcí se započtením nezahrnuté do metody interního modelu. Příslušné orgány udělí toto svolení pouze tehdy, pokud instituce používá metody stanovené v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 pro omezený počet malých portfolií.
Pro účely výpočtu podle předchozího pododstavce, a pokud model použitý v rámci metody interního modelu nevytvoří profil očekávaných expozic, postupují instituce takto:
a)
předpokládají konstantní profil očekávaných expozic;
b)
stanoví očekávané expozice jako rovnající se hodnotě expozice vypočtené podle metod stanovených v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 nebo podle metody interního modelu pro splatnost rovnající se větší z těchto hodnot:
i)
polovina nejdelší splatnosti vyskytující se ve skupině transakcí se započtením;
ii)
pomyslná vážená průměrná splatnost všech transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením.
5. Instituce stanoví kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s čl. 364 odst. 1 a články 365 a 367 jako součet nestresových a stresových hodnot v riziku, které se vypočtou takto:
a)
pro nestresovou hodnotu v riziku se použije stávající kalibrace parametrů pro očekávané expozice, jak je uvedeno v čl. 292 odst. 2 prvním pododstavci;
b)
pro stresovou hodnotu v riziku se použijí budoucí profily očekávaných expozic protistrany s využitím zátěžové kalibrace uvedené v čl. 292 odst. 2 druhém pododstavci. Krizové období pro parametry úvěrového rozpětí je nejvážnější jednoleté krizové období, které lze identifikovat v rámci tříletého krizového období použitého pro parametry expozice;
c)
pro tyto výpočty se použije koeficient násobení třemi zavedený ve výpočtu kapitálových požadavků na základě hodnoty v riziku a stresové hodnoty v riziku. EBA sleduje důslednost veškerých rozhodnutí orgánů dohledu vedoucích k uplatnění vyššího násobku, než je uvedený trojnásobek vstupních údajů hodnoty v riziku a stresové hodnoty v riziku, na jejichž základě se stanoví požadavek CVA. Příslušné orgány, které uplatní koeficient vyšší než tři, předloží orgánu EBA písemné odůvodnění;
d)
výpočet se provede alespoň jednou měsíčně a očekávaná expozice, která se použije, se vypočítá se stejně často. Pokud je použita nižší než denní četnost, pro účely výpočtu stanoveného v čl. 364 odst. 1 písm. a) bodu ii) a písm. b) bodu ii) použijí instituce průměr za období tří měsíců.
6. V případě expozic vůči protistraně, pro níž interní model instituce pro specifické riziko dluhových nástrojů nestanovuje zástupný indikátor rozpětí, který je přiměřený s ohledem na kritéria ratingu, odvětví a regionu protistrany, použije instituce pro výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA metodu stanovenou v článku 384.
7. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
jak má být vymezen zástupný indikátor rozpětí pomocí schváleného interního modelu pro specifické riziko dluhových nástrojů dané instituce pro účely určení si a LGDMKT podle odstavce 1;
b)
počet a velikost portfolií, které splňují kritérium omezeného počtu malých portfolií uvedené v odstavci 4.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 384
Standardizovaná metoda
1. Instituce, která nevypočítává kapitálové požadavky k riziku CVA pro své protistrany v souladu s článkem 383, vypočítá kapitálové požadavky portfolia k riziku CVA pro každou protistranu podle níže uvedeného vzorce, přičemž zohlední zajištění CVA, která jsou způsobilá podle článku 386:
kde:
h
=
roční rizikový horizont (v ročních jednotkách); h = 1;
wi
=
váha použitelná na protistranu „i“.
Protistraně „i“ je přiřazena jedna ze šesti vah wi na základě externího úvěrového hodnocení vypracovaného určenou externí ratingovou agenturou, jak je uvedeno v tabulce č. 1. U protistran, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou:
a)
instituce používající přístup podle hlavy II kapitoly 3 přiřadí internímu ratingu protistrany jedno z úvěrových hodnocení;
b)
instituce používající přístup podle hlavy II kapitoly 2 přidělí této protistraně váhu wi = 1,0 %. Pokud však instituce použije na rizikovou váhu expozice úvěrového rizika protistrany vůči této protistraně článek 128, přidělí se váha wi = 3,0 %.
=
celková hodnota expozice úvěrového rizika protistrany „i“ (součet v rámci celé skupiny transakcí se započtením) včetně dopadu kolaterálu v souladu s metodami stanovenými v hlavě II kapitole 6 oddílech 3 až 6, podle potřeby, na výpočet kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany pro tuto protistranu. Instituce používající jednu z metod uvedených v hlavě II kapitole 6 oddílech 3 a 4 mohou jako hodnotu EADitotal použít plně upravenou hodnotu expozice v souladu s čl. 223 odst. 5.
U institucí, které nepoužívají metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6 se expozice diskontuje použitím tohoto činitele:
Bi
=
pomyslná hodnota nakoupených zajištění swapů úvěrového selhání na jedno jméno (jejich součet, pokud jde o více než jednu pozici) odkazujících na protistranu „i“ a používaných k zajištění rizika CVA.
Tato pomyslná částka musí být diskontována s použitím tohoto činitele:
Bind
=
plná pomyslná hodnota jednoho nebo více swapů úvěrového selhání založených na indexu, nakoupených k zajištění a použitých k zajištění rizika CVA.
Tato pomyslná částka musí být diskontována s použitím tohoto činitele:
wind
=
váha použitelná na zajištění založené na indexu.
Instituce stanoví hodnotu wind na základě výpočtu váženého průměru wi, který je použitelný pro jednotlivé složky tohoto indexu;
Mi
=
efektivní splatnost transakcí s protistranou i.
U instituce, která používá metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6, se Mi vypočítá podle čl. 162 odst. 2 písm. g). Pro tyto účely však nesmí být Mi omezena na pět let, ale na nejdelší smluvní zbývající dobu splatnosti ve skupině transakcí se započtením;
U instituce, která nepoužívá metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6, je Mi průměrná pomyslná vážená splatnost podle čl. 162 odst. 2 písm. b); Pro tyto účely však nesmí být Mi omezena na pět let, ale na nejdelší smluvní zbývající dobu splatnosti ve skupině transakcí se započtením;
=
splatnost zajišťovacího nástroje s pomyslnou Bi (množství Mi hedge Bi se sečtou, pokud jde o několik pozic);
Mind
=
splatnost indexového zajištění.
V případě více než jedné pozice se zajištěním založeným na indexu je Mind průměrná splatnost vážená pomyslnými hodnotami.
2. Pokud je protistrana zahrnuta do indexu, na němž je založen swap úvěrového selhání použitý pro zajištění úvěrového rizika protistrany, instituce může odečíst pomyslnou částku, kterou by bylo možné přiřadit uvedené protistraně v souladu s váhou jejího referenčního nástroje, od pomyslné hodnoty CDS založeného na indexu a posuzovat ji jako zajištění na jedno jméno (Bi) jednotlivé protistrany se splatností založenou na splatnosti indexu.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
Váha wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Článek 385
Alternativa k metodám CVA pro výpočet kapitálových požadavků
Instituce používající metodu původní expozice podle článku 275 mohou alternativně k článku 384 pro nástroje uvedené v článku 382 a s výhradou předchozího souhlasu příslušného orgánu vynásobit výsledné objemy rizikově vážených expozic koeficientem v hodnotě 10 pro zjištění úvěrového rizika protistran u těchto expozic, namísto výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA.
Článek 386
Způsobilá zajištění
1. Zajištění jsou „způsobilými zajištěními“ pro účely výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA podle článků 383 a 384 pouze tehdy, pokud se používají za účelem snížení rizik CVA a jsou jako taková řízena a odpovídají jednomu z těchto typů:
a)
swapy úvěrového selhání na jedno jméno nebo jiné rovnocenné zajišťovací nástroje odkazující přímo na protistranu;
b)
swapy úvěrového selhání založené na indexu za předpokladu, že jakákoli báze mezi rozpětím jednotlivé protistrany a rozpětím nástroje, který náleží do indexu, na němž je swap úvěrového selhání založen, se ke spokojenosti příslušného orgánu odráží v hodnotě v riziku.
Požadavek v písmenu b), že jakákoli báze mezi rozpětím jednotlivé protistrany a rozpětím nástrojů indexů, na kterých jsou založena zajištění swapů úvěrového selhání, se odráží v hodnotě v riziku, se uplatní rovněž na případy, kdy se pro rozpětí protistrany použije zástupných indikátorů.
U všech protistran, pro které se použije zástupných indikátorů, instituce použije přiměřené bazické časové řady z reprezentativní skupiny podobných jmen, u kterých je rozpětí k dispozici.
Není-li příslušný orgán spokojen s tím, jak je zohledněna báze mezi rozpětím jednotlivých protistran a rozpětími nástrojů indexů, na kterých jsou založena zajištění swapů úvěrového selhání, pak instituce zohlední pouze 50 % pomyslné hodnoty tohoto zajištění při výpočtu hodnoty v riziku.
Nadměrné zajištění expozic vůči swapům úvěrového selhání na jedno jméno metodou stanovenou v článku 383 není dovoleno.
2. Instituce při výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA nezohlední jiné typy zajištění rizika protistrany. Zejména tranšované swapy nebo swapy úvěrového selhání n-tého selhání a úvěrové dluhové cenné papíry n-tého selhání nejsou způsobilými zajištěními pro účely výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA.
3. Způsobilá zajištění, která jsou zahrnuta do výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA, nelze zahrnout do výpočtu kapitálových požadavků ke specifickému riziku, jak je stanoven v hlavě IV, nebo posuzovat jako snížení jiného úvěrového rizika než úvěrového rizika protistrany u stejného portfolia transakcí.
ČÁST ČTVRTÁ
VELKÉ EXPOZICE
Článek 387
Předmět
Instituce sledují a řídí své velké expozice v souladu s touto částí.
Článek 388
Negativní působnost
Tato část se nepoužije na investiční podniky, které splňují kritéria stanovená v čl. 95 odst. 1 nebo v čl. 96 odst. 1.
Tato část se nepoužije na skupinu na základě její konsolidované situace, pokud tato skupina zahrnuje pouze investiční podniky podle čl. 95 odst. 1 nebo čl. 96 odst. 1 a pomocné společnosti, a v případě, že součástí této skupiny nejsou úvěrové instituce.
Článek 389
Definice
Pro účely této části se „expozicí“ rozumí jakékoli aktivum nebo podrozvahová položka uvedené v části třetí hlavě II kapitole 2 bez uplatnění rizikové váhy nebo stupně rizika.
Článek 390
Výpočet hodnoty expozice
1. Hodnota expozice vyplývající z položek uvedených v příloze II se vypočítá podle jedné z metod stanovených v části třetí hlavě II kapitole 6.
2. Instituce se svolením použít metodu interního modelu v souladu s článkem 283 mohou tuto metodu použít pro výpočet hodnoty expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, maržových obchodů a transakcí s delší dobou vypořádání.
3. Instituce, které vypočítávají kapitálové požadavky pro své obchody zahrnuté v obchodním portfoliu podle části třetí hlavy IV kapitoly 2 článku 299 a části třetí hlavy V, a případně části třetí hlavy IV kapitoly 5, vypočítají expozice vůči jednotlivým klientům, které vznikají v obchodním portfoliu, sečtením těchto položek:
a)
kladné převahy dlouhých pozic instituce nad jejími krátkými pozicemi u všech finančních nástrojů emitovaných daným klientem, přičemž se čistá pozice u každého z různých nástrojů vypočítá podle metod uvedených v části třetí hlavě IV kapitole 2;
b)
čisté expozice v případě upsání dluhových nebo akciových nástrojů;
c)
expozic vyplývajících z transakcí, dohod a smluv s dotyčným klientem uvedených v článcích 299 a 378 až 380, přičemž tyto expozice se vypočítají způsobem stanoveným v uvedených článcích pro výpočet hodnot expozice.
Pro účely písmene b) se čistá expozice vypočítá tak, že se odečtou ty pozice z upsání, které upsaly nebo za které spoluručí třetí strany na základě formální dohody, snížené o faktory uvedené v článku 345.
Pro účely písmene b) instituce zřídí systémy pro sledování a řízení upsaných expozic mezi dobou počátečního závazku a následujícím pracovním dnem s přihlédnutím k povaze rizik podstupovaných na dotyčných trzích.
Pro účely písmene c) se z odkazu v článku 299 vyloučí část třetí hlava II kapitola 3.
4. Celkové expozice vůči jednotlivým klientům nebo ekonomicky spjatým skupinám klientů se vypočítají jako součet expozic obchodního portfolia a investičního portfolia.
5. Expozice vůči ekonomicky spjatým skupinám klientů se vypočítají jako součet expozic vůči jednotlivým klientům ve skupině.
6. Expozice nezahrnují:
a)
v případě devizových operací expozice s obvyklým průběhem vypořádání do dvou pracovních dnů po zaplacení;
b)
v případě koupě nebo prodeje cenných papírů expozice s obvyklým průběhem vypořádání do pěti pracovních dnů po zaplacení nebo dodání cenných papírů podle toho, k čemu dojde dřív;
c)
v případě poskytování služeb převodů peněz, včetně provádění platebních služeb, clearingu a vypořádání v jakékoli měně a korespondenčního bankovnictví nebo clearingu finančních nástrojů a vypořádání transakcí a úschovy pro klienty, opožděné příjmy prostředků financování a jiné expozice vzniklé z důvodu činnosti klienta, které trvají nejdéle do následujícího pracovního dne;
d)
v případě poskytování služeb převodů peněz, včetně provádění platebních služeb, clearingu a vypořádání v jakékoli měně a korespondenčního bankovnictví, expozice v horizontu jednoho dne (intra-day) vůči institucím poskytujícím tyto služby;
e)
expozice odečtené z kapitálu v souladu se články 36, 56 a 66.
7. Za účelem zjištění celkové expozice vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, pokud jde o klienty, vůči nimž má instituce expozice na základě transakcí uvedených v čl. 112 písm. m) a o) nebo na základě jiných transakcí, u nichž existuje expozice vůči podkladovým aktivům, instituce posoudí své podkladové expozice s přihlédnutím k ekonomické podstatě struktury transakce a rizikům spojeným se strukturou vlastní transakce, aby určila, zda tato struktura představuje dodatečnou expozici.
8. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky a metodiky používané k určení celkové expozice vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, pokud jde o druhy expozic uvedené v odstavci 7;
b)
podmínky, za nichž struktura transakce uvedená v odstavci 7 nepředstavuje dodatečnou expozici.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 391
Definice instituce pro účely týkající se velkých expozic
Pro účely výpočtu hodnoty expozic v souladu s touto částí pojem „instituce“ zahrnuje rovněž všechny soukromé nebo veřejné podniky včetně jejich poboček, které by, kdyby byly usazeny v Unii, odpovídaly definici pojmu „instituce“ a získaly povolení ve třetí zemi, která uplatňuje požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii.
Článek 392
Definice velké expozice
Expozice instituce vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů se považuje ze velkou, představuje-li její hodnota alespoň 10 % použitelného kapitálu instituce.
Článek 393
Schopnost identifikovat a řídit velkou expozici
Instituce musí mít řádné administrativní a účetní postupy a odpovídající mechanismy vnitřní kontroly pro účely určování, řízení, sledování, podávání zpráv a pro záznam všech velkých expozic a jejich následných změn v souladu s tímto nařízením.
Článek 394
Požadavky týkající se podávání zpráv
1. Instituce podá příslušným orgánům o každé velké expozici včetně velkých expozic, které jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, zprávu obsahující tyto informace:
a)
určení klienta nebo ekonomicky spjaté skupiny klientů, vůči kterým má instituce velkou expozici;
b)
hodnotu expozice před případným zohledněním účinku snižování úvěrového rizika;
c)
typ majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, pokud je použito;
d)
hodnotu expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika vypočítanou pro účely čl. 395 odst. 1.
V případě, že se na instituci vztahuje ustanovení části třetí hlavy II kapitoly 3, dá příslušným orgánům k dispozici údaje o svých 20 největších expozicích na konsolidovaném základě vyjma těch, které jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1.
2. Kromě zprávy obsahující informace uvedené v odstavci 1 podá instituce příslušným orgánům, pokud jde o jejích 10 největších expozic na konsolidovaném základě vůči institucím, jakož i o jejích 10 největších expozic na konsolidovaném základě vůči neregulovaným finančním subjektům, včetně velkých expozic vyjmutých z uplatňování čl. 395 odst. 1, zprávu obsahující tyto informace:
a)
určení klienta nebo ekonomicky spjaté skupiny klientů, vůči kterým má instituce velkou expozici;
b)
hodnotu expozice před případným zohledněním účinku snižování úvěrového rizika;
c)
typ majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, pokud je použito;
d)
hodnotu expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika vypočítanou pro účely čl. 395 odst. 1;
e)
očekávané ukončení expozice vyjádřené v podobě částky splatné v rámci měsíčních košů splatnosti až to jednoho roku, čtvrtletních košů splatnosti až do tří let a poté každoročně.
3. Zpráva se podává alespoň dvakrát ročně.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotné formáty pro podávání zpráv uvedených v odstavci 3, které musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností instituce, a pokyny pro používání těchto formátů;
b)
četnost a data podávání zpráv uvedených v odstavci 3;
c)
IT řešení použitelná pro podávání zpráv uvedených v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 395
Limity velkých expozic
1. Instituce nesmí být vystavena expozici vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, jejíž hodnota po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 přesahuje 25 % jejího použitelného kapitálu. Pokud je uvedený klient institucí nebo pokud ekonomicky spjatá skupina klientů zahrnuje jednu či více institucí, nesmí tato hodnota přesáhnout 25 % použitelného kapitálu instituce nebo částku 150 milionů EUR podle toho, co je vyšší, za podmínky, že součet hodnot expozic po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 vůči všem ekonomicky spjatým klientům, kteří nejsou institucemi, nepřesahuje 25 % použitelného kapitálu instituce.
Pokud bude částka 150 milionů EUR vyšší než 25 % použitelného kapitálu instituce, hodnota expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 nesmí překročit přiměřený limit s ohledem na použitelný kapitál instituce. Instituce stanoví tento limit v souladu se zásadami a postupy uvedenými v článku 81 směrnice 2013/36/EU s cílem řešit a kontrolovat riziko koncentrace. Tento limit nesmí překročit 100 % použitelného kapitálu instituce.
Příslušné orgány mohou stanovit nižší limit než 150 milionů EUR a informují o tom EBA a Komisi.
2. V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 zohlední EBA účinek snížení úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 i výsledky vývoje v oblasti stínového bankovnictví a velkých expozic na úrovni Unie a na mezinárodní úrovni, a vydá do 31. prosince 2014 pokyny s cílem stanovit přiměřené souhrnné limity pro takové expozice nebo přísnější individuální limity pro expozice vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec.
Při vypracování těchto pokynů zváží EBA, zda by zavedení dodatečných limitů mělo škodlivý dopad na rizikový profil institucí usazených v Unii, na poskytování úvěrů pro reálnou ekonomiku nebo na stabilitu a řádné fungování finančních trhů.
Do 31. prosince 2015 Komise posoudí vhodnost a dopad ukládání limitů na expozice vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec a zohlední vývoj na úrovni Unie a mezinárodní vývoj v oblasti stínového bankovnictví a velkých expozic, jakož i snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403. Komise předloží zprávu Evropskému parlamentu a Radě spolu s případným legislativním návrhem týkajícím se limitů expozic vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec.
3. S výhradou článku 396 instituce vždy dodrží příslušný limit stanovený v odstavci 1.
4. Aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznaným investičním podnikům z třetích zemí mohou podléhat stejnému zacházení stanovené v odstavci 1.
5. Limity stanovené v tomto článku lze překročit u expozic v obchodním portfoliu instituce, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
riziko investičního portfolia vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů nepřekračuje limit stanovený v odstavci 1, přičemž tento limit je vypočítán s ohledem na použitelný kapitál, takže převýšení vzniká výlučně v obchodním portfoliu;
b)
instituce splňuje dodatečný kapitálový požadavek na částky převyšující limit stanovený v odstavci 1, který se vypočítá v souladu s články 397 a 398;
c)
tam, kde uplynulo deset dnů nebo méně od překročení limitů, nepřevýší expozice vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů v obchodním portfoliu 500 % použitelného kapitálu instituce;
d)
jakékoliv překročení limitů, které trvalo déle než deset dnů, nepřevyšuje ve svém součtu 600 % použitelného kapitálu instituce.
V každém případě, kdy dojde k překročení limitu, instituce neprodleně podá příslušným orgánům zprávu o částce převýšení a jménu příslušného klienta a případně o jménu ekonomicky spjaté skupiny klientů.
6. Pro účely tohoto odstavce se strukturálními opatřeními rozumí opatření přijatá členským státem a prováděná příslušnými orgány tohoto členského státu předtím, než vstoupí v platnost právní akt výslovně harmonizující taková opatření, která požadují, aby úvěrové instituce povolené v tomto členském státě omezily své expozice vůči různým právním subjektům podle svých činností, bez ohledu na to, kde jsou takové činnosti prováděny, s cílem ochránit vkladatele a zachovat finanční stabilitu.
Bez ohledu na odstavec 1 tohoto článku a čl. 400 odst. 1 písm. f), v případech, kdy členské státy ve svém vnitrostátním právu vyžadují přijetí strukturálních opatření v rámci určité bankovní skupiny, mohou příslušné orgány požadovat po institucích příslušné bankovní skupiny držící vklady, které podléhají systému pojištění vkladů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů (30) nebo rovnocennému systému pojištění vkladů ve třetí zemi, aby uplatnily limit velkých expozic nižší než 25 %, avšak nejméně 15 %, v období od 31. prosince 2014 do 30. června 2015, a nejméně 10 % od 1. července 2015, a to na subkonsolidovaném základě podle čl. 11 odst. 5, vůči expozicím uvnitř skupiny v případě, že tyto expozice obsahují expozice vůči subjektu, který nepatří do stejné podskupiny, pokud jde o příslušná strukturální opatření.
Pro účely tohoto odstavce musí být splněny tyto podmínky:
a)
všechny subjekty patřící do stejné podskupiny, pokud jde o příslušná strukturální opatření, se považují za jednoho klienta nebo ekonomicky spjatou skupinu klientů;
b)
příslušné orgány uplatňují jednotný limit vůči expozicím uvedeným v prvním pododstavci.
Uplatněním tohoto přístupu není dotčen účinný dohled na konsolidovaném základě a jeho uplatnění nesmí vést k neúměrným nepříznivým účinkům na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku ani nesmí představovat nebo vytvářet překážku bránící fungování vnitřního trhu.
7. Dříve, než přijmou konkrétní strukturální opatření podle odstavce 6, související s velkými expozicemi, musí příslušné orgány oznámit Radě, Komisi, dotyčným příslušným orgánům a orgánu EBA nejméně dva měsíce před zveřejněním rozhodnutí o přijetí strukturálního opatření všechny níže uvedené skutečnosti a předložit k nim relevantní kvantitativní nebo kvalitativní podklady:
a)
rozsah činností, na něž se vztahují strukturální opatření;
b)
vysvětlení, z jakého důvodu jsou taková navrhovaná opatření považována za vhodná, účinná a přiměřená, pokud jde o ochranu vkladatelů;
c)
posouzení pravděpodobného pozitivního nebo negativního dopadu těchto opatření na vnitřní trh, a to na základě informací, které má daný členský stát k dispozici.
8. Pravomoc přijmout prováděcí akt za účelem přijetí nebo odmítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření podle odstavce 7 je přenesena na Komisi, která jedná v souladu s postupem podle čl. 464 odst. 2.
EBA zašle do jednoho měsíce od obdržení oznámení podle odstavce 7 Radě, Komisi a dotyčnému členskému státu své stanovisko k bodům zmíněným v uvedeném odstavci. Dotyčné příslušné orgány mohou rovněž předložit Radě, Komisi a dotyčnému členskému státu svá stanoviska k bodům zmíněným v uvedeném odstavci.
Komise v co největší míře zohlední stanoviska uvedená v druhém pododstavci, a pokud existují spolehlivé a přesvědčivé důkazy o tom, že příslušná opatření mají nepříznivý dopad na vnitřní trh, jež převažuje nad přínosy finanční stability, navrhovaná vnitrostátní opatření do dvou měsíců od obdržení oznámení zamítne. V opačném případě Komise přijme navrhovaná vnitrostátní opatření na počáteční období dvou let, přičemž tato opatření mohou případně podléhat změnám.
Komise zamítne navrhovaná vnitrostátní opatření pouze v případě, že se domnívá, že navrhovaná vnitrostátní opatření mají v dalších členských státech nebo v celé Unii nepřiměřeně nepříznivé dopady na celý finanční systém nebo na jeho části, čímž představují nebo vytvářejí překážku fungování vnitřního trhu nebo volného pohybu kapitálu v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování EU.
Hodnocení Komise zohlední stanovisko EBA a zohlední i podklady předložené podle odstavce 7.
Před skončením platnosti příslušných opatření mohou příslušné orgány navrhnout nová opatření k prodloužení období provádění vždy na dodatečné období dvou let. V takovém případě o tom informují Komisi, Radu, dotyčné příslušné orgány a EBA. Schválení nových opatření podléhá postupu stanovenému v tomto článku. Tímto článkem nejsou dotčena ustanovení článku 458.
Článek 396
Soulad s požadavky na velkou expozici
1. Pokud ve výjimečných případech expozice instituce přesáhnou limit stanovený v čl. 395 odst. 1, oznámí instituce hodnotu expozice bezodkladně příslušným orgánům, které mohou, pokud to okolnosti vyžadují, poskytnout instituci časově omezené období, aby dosáhla souladu s limitem.
Pokud se použije částka 150 milionů EUR uvedená v čl. 395 odst. 1, příslušné orgány mohou v jednotlivých případech povolit překročení limitu 100 % použitelného kapitálu dané instituce.
2. Jestliže se podle čl. 7 odst. 1 upustí od požadavku, aby instituce plnila na individuálním nebo subkonsolidovaném základě povinnosti stanovené v této části, nebo jestliže se v případě mateřské instituce v členském státě použijí ustanovení článku 9, musí být přijata opatření zajišťující uspokojivé rozložení rizik uvnitř skupiny.
Článek 397
Výpočet dodatečných kapitálových požadavků pro velké expozice v obchodním portfoliu
1. Převýšení uvedené v čl. 395 odst. 5 písm. b) se vypočítá tak, že se vyberou ty složky celkové obchodní expozice vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, které mají nejvyšší požadavky ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavky v článku 299 a v části třetí hlavě V, jejichž součet se rovná částce převýšení uvedené v čl. 395 odst. 5 písm. a).
2. Tam, kde převýšení netrvá déle než deset dnů, činí dodatečný kapitálový požadavek u těchto složek 200 % požadavků uvedených v odstavci 1.
3. Od uplynutí deseti dnů po vzniku převýšení se složky převýšení vybrané podle odstavce 1 zanesou na příslušnou řádku ve sloupci 1 tabulky č. 1 ve vzestupném pořadí podle požadavků ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavků v článku 299 a části třetí hlavě V. Dodatečný kapitálový požadavek se rovná součtu požadavků ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavků v článku 299 a v části třetí hlavě V pro tyto složky, vynásobenému odpovídajícím činitelem ve sloupci 2 tabulky č. 1.
Tabulka č. 1
Sloupec 1: Překročení limitů
(na základě procenta použitelného kapitálu)
Sloupec 2: Činitelé
Do 40 %
200 %
Od 40 do 60 %
300 %
Od 60 do 80 %
400 %
Od 80 do 100 %
500 %
Od 100 do 250 %
600 %
Nad 250 %
900 %
Článek 398
Postupy, jak zabránit institucím ve vyhýbání se dodatečnému kapitálovému požadavku
Instituce se nesmí úmyslně vyhnout dodatečným kapitálovým požadavkům stanoveným v článku 397, které by jinak musely splnit, k expozicím překračujícím limit stanovený v čl. 395 odst. 1, jakmile tyto expozice trvaly déle než 10 dnů, dočasným převedením expozic do jiné společnosti, ať už v rámci stejné skupiny nebo ne, nebo prováděním umělých transakcí k uzavření expozice v průběhu tohoto desetidenního období a vytvoření nové expozice.
Instituce mají systémy, které zajistí, aby každý převod, který má účinek uvedený v prvním pododstavci, byl okamžitě hlášen příslušným orgánům.
Článek 399
Uznatelné techniky snižování úvěrového rizika
1. Pojem „záruka“ zahrnuje pro účely článků 400 až 403 úvěrové deriváty uznané podle části třetí hlavy II kapitoly 4 s výjimkou úvěrových dluhových cenných papírů.
2. S výhradou odstavce 3 tohoto článku v případech, kdy je podle článků 400 až 403 povoleno uznání majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, je nutno dodržet požadavky na způsobilost a jiné minimální požadavky stanovené v části třetí hlavě II kapitole 4.
3. Pokud se instituce řídí čl. 401 odst. 2, je uznání majetkového zajištění úvěrového rizika podmíněno splněním příslušných požadavků uvedených v části třetí hlavě II kapitole 3. Pro účely této části instituce nezohlední kolaterál uvedený v čl. 199 odst. 5 až 7, pokud to není povoleno podle článku 402.
4. Instituce pokud možno provádějí rozbor svých expozic vůči poskytovatelům kolaterálu, poskytovatelům osobního zajištění úvěrového rizika a vůči podkladovým aktivům podle čl. 390 odst. 7 z důvodu možné koncentrace, a kde je to vhodné, aby učinily opatření a oznámily příslušnému orgánu všechna významná zjištění.
Článek 400
Výjimky
1. Tyto expozice jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1:
a)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám, centrálním bankám nebo subjektům veřejného sektoru, kterým by nezajištěným byla přidělena riziková váha 0 % podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
b)
aktiva představující pohledávky vůči mezinárodním organizacím nebo mezinárodním rozvojovým bankám, kterým by nezajištěným byla přidělena riziková váha 0 % podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
c)
aktiva představující pohledávky kryté výslovnou zárukou ústředních vlád, centrálních bank, mezinárodních organizací, mezinárodních rozvojových bank nebo subjektů veřejného sektoru, v nichž by nezajištěným pohledávkám vůči subjektu poskytujícímu záruku byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %;
d)
jiné expozice vůči ústředním vládám, centrálním bankám, mezinárodním organizacím, mezinárodním rozvojovým bankám nebo subjektům veřejného sektoru nebo expozice, za něž výše uvedené subjekty ručí, jestliže by nezajištěným pohledávkám vůči subjektu, vůči němuž existuje expozice nebo který za ni ručí, byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %;
e)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 0 %;
f)
expozice vůči protistranám uvedené v čl. 113 odst. 6 nebo 7, pokud by jim byla podle části třetí hlavy II kapitoly 2 přidělena riziková váha 0 %. S expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí straně, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, či nikoli;
g)
aktiva a jiné expozice zajištěné kolaterálem ve formě hotovostních vkladů u instituce poskytující úvěr nebo u instituce, která je mateřským nebo dceřiným podnikem instituce poskytující úvěr;
h)
aktiva a jiné expozice zajištěné kolaterálem ve formě vkladních listů vydaných institucí poskytující úvěr nebo institucí, která je mateřským nebo dceřiným podnikem instituce poskytující úvěr, a uložených u některé z nich;
i)
expozice vzniklé na základě nevyčerpaných úvěrových příslibů klasifikovaných v příloze I jako podrozvahové položky s nízkým rizikem za předpokladu, že byla uzavřena dohoda s klientem nebo ekonomicky spjatou skupinou klientů, na jejímž základě lze úvěrový příslib čerpat pouze v případě, že je zjištěno, že čerpání nezpůsobí převýšení limitu podle čl. 395 odst. 1;
j)
obchodní expozice vůči ústředním protistranám a příspěvky ústředním protistranám do fondu pro riziko selhání;
k)
expozice vůči systémům pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES, které vyplývají z financování těchto systémů, pokud členské instituce systému mají právní nebo smluvní povinnost systém financovat.
Má se za to, že hotovost obdržená na základě úvěrového dluhového cenného papíru vydaného institucí stejně jako úvěry, které protistrana poskytla úvěrové instituci, a vklady protistrany u úvěrové instituce, které jsou předmětem dohody o rozvahovém započtení podle části třetí hlavy II kapitoly 4, spadají pod písmeno g).
2. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně vyjmout tyto expozice:
a)
kryté dluhopisy ve smyslu čl. 129 odst. 1, 3 a 6;
b)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 20 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 20 %;
c)
expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic instituce vůči mateřskému podniku, vůči jiným dceřiným podnikům takového mateřského podniku nebo vůči jeho vlastním dceřiným podnikům, podléhají-li tyto podniky témuž dohledu na konsolidovaném základě jako sama instituce v souladu s tímto nařízením, směrnicí 2002/87/ES nebo s rovnocennými normami platnými ve třetí zemi; s expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí straně, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, či nikoli;
d)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic vůči regionálním nebo ústředním úvěrovým institucím, se kterými je úvěrová instituce sdružena v síti v souladu s právními předpisy nebo stanovami a které jsou podle těchto předpisů nebo stanov odpovědné za hotovostní clearingové operace v rámci sítě;
e)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči úvěrovým institucím vzniklé úvěrovým institucím, z nichž jedna provozuje činnost na nekonkurenčním základě a poskytuje úvěry nebo záruky za ně podle legislativních programů nebo svých stanov na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které podléhají určité formě státního dohledu a omezením využití poskytovaných úvěrů, pokud příslušné expozice vzniknou z takových úvěrů přenášených na příjemce prostřednictvím úvěrových institucí nebo ze záruk za tyto úvěry;
f)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči institucím za podmínky, že tyto expozice nepředstavují kapitál takové instituce, netrvají déle než do následujícího obchodního dne a nejsou denominovány v některé z hlavních obchodních měn;
g)
aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám ve formě požadovaných minimálních rezerv držených těmito centrálními bankami, které jsou denominovány v jejich národních měnách;
h)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám v podobě zákonných požadavků na likviditu, která jsou uložena ve vládních cenných papírech, jež jsou denominovány a financovány v jejich národních měnách, pokud příslušné orgány rozhodnou, že úvěrové hodnocení těchto ústředních vlád stanovené určenou externí ratingovou agenturou odpovídá investičnímu stupni;
i)
50 % podrozvahových dokumentárních akreditivů se středně nízkým a nízkým rizikem a podrozvahových nevyčerpaných úvěrových příslibů se středně nízkým a nízkým rizikem podle přílohy I a se souhlasem příslušných orgánů 80 % jiných záruk než záruk na úvěry, které vyplývají z právních předpisů a které svým členům poskytují vzájemné záruční společnosti mající postavení úvěrových institucí;
j)
záruky vyžadované zákonem, které jsou používány v případě, že hypoteční půjčka financovaná vydáváním hypotečních dluhopisů je vyplacena vypůjčovateli před konečnou registrací hypotéky v katastru, pokud daná záruka není používána pro snížení rizika při výpočtu objemů rizikově vážených expozic;
k)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznávaným burzám.
3. Příslušné orgány mohou výjimku stanovenou v odstavci 2 použít pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
zvláštní povaha expozice, protistrany nebo vztahu mezi institucí a protistranou eliminují nebo snižují riziko expozice a
b)
případné zbývající riziko koncentrace lze vyřešit jinými stejně účinnými prostředky, jako například pomocí opatření, postupů a mechanismů stanovených v článku 81 směrnice 2013/36/EU.
Příslušné orgány informují orgán EBA o tom, zda mají v souladu s písmeny a) a b) tohoto odstavce v úmyslu využít některou z výjimek stanovených v odstavci 2, a své rozhodnutí s orgánem EBA konzultují.
Článek 401
Výpočet účinku, jaký má použití technik snižování úvěrového rizika
1. Při výpočtu hodnoty expozic pro účely čl. 395 odst. 1 může instituce použít „plně upravenou hodnotu expozice“ vypočítanou podle části třetí hlavy II kapitoly 4, přičemž se zohlední snížení úvěrového rizika, koeficient volatility a jakýkoli nesoulad splatnosti (E*).
2. Instituce, které je uděleno svolení používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů pro kategorii expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, může, se svolením příslušných orgánů, uznávat účinky finančního kolaterálu při výpočtu hodnoty expozice pro účely čl. 395 odst. 1.
Příslušné orgány udělí svolení uvedené v předchozím pododstavci pouze tehdy, pokud instituce může odhadnout účinky finančního kolaterálu na své expozice odděleně od ostatních aspektů týkajících se LGD.
Odhady provedené institucí jsou dostatečně vhodné pro snížení hodnoty expozice s cílem dodržovat ustanovení článku 395.
Instituce, které je povoleno používat vlastní odhady účinku finančního kolaterálu, je použije konzistentně s přístupem uplatňovaným při výpočtu kapitálových požadavků v souladu s tímto nařízením.
Instituce, které je povoleno používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů pro kategorii expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3 a která nevypočítává hodnotu svých expozic metodou uvedenou v prvním pododstavci tohoto článku, může používat pro výpočet hodnoty expozic komplexní metodu finančního kolaterálu nebo přístup uvedený v čl. 403 odst. 1 písm. b).
3. Instituce, která používá komplexní metodu finančního kolaterálu nebo které je povoleno používat při výpočtu hodnoty expozice pro účely čl. 395 odst. 1 metodu popsanou v odstavci 2 tohoto článku, provádí pravidelné zátěžové testy svých koncentrací úvěrového rizika, včetně rizika ve vztahu k realizovatelné hodnotě jakéhokoli přijatého kolaterálu.
Tyto pravidelné zátěžové testy uvedené v prvním pododstavci se zaměří na rizika vyplývající z potenciálních změn tržních podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit kapitálovou přiměřenost institucí, a rizika vyplývající z realizace kolaterálu v krizových podmínkách.
Provedené zátěžové testy musí být přiměřené a vhodné pro vyhodnocení takových rizik.
V případě, že pravidelný zátěžový test poukáže na nižší realizovatelnou hodnotu přijatého kolaterálu, než by bylo povoleno zohlednit při použití komplexní metody finančního kolaterálu, případně metody uvedené v odstavci 2, hodnota kolaterálu, která může být uznána při výpočtu hodnoty expozic pro účely čl. 395 odst. 1, se odpovídajícím způsobem sníží.
Instituce uvedené v prvním pododstavci zahrnou do svých strategií k řešení rizika koncentrace:
a)
zásady a postupy pro řešení rizik vyplývajících z nesouladu splatnosti expozic a jakéhokoli jejich úvěrového zajištění;
b)
zásady a postupy pro případ, že zátěžový test poukáže na nižší realizovatelnou hodnotu kolaterálu, než by byla zohledněna při použití komplexní metody finančního kolaterálu nebo metody uvedené v odstavci 2;
c)
zásady a postupy související s rizikem koncentrace vyplývajícím z používání technik snižování úvěrového rizika, a zejména s velkými nepřímými expozicemi, například vůči jedinému emitentovi cenných papírů přijatých jako kolaterál.
Článek 402
Expozice vznikající z poskytování hypoték
1. Pro výpočet hodnoty expozic pro účely článku 395 může instituce snížit hodnotu expozice nebo jakékoli části expozice plně zajištěné nemovitostí v souladu s čl. 125 odst. 1 o zastavenou výši tržní nebo zástavní hodnoty dotčené nemovitosti, avšak nejvýše o 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti v členských státech, které právními předpisy určily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
příslušné orgány členských států nestanovily rizikovou váhu vyšší než 35 % pro expozice nebo části expozic zajištěné obytnými nemovitostmi v souladu s čl. 124 odst. 2;
b)
expozice nebo část expozice je plně zajištěna
i)
zástavním právem k obytné nemovitosti nebo obdobnou jistotou; nebo
ii)
obytnou nemovitostí v případě nájemních operací, kdy si pronajímatel ponechává plné vlastnictví obytné nemovitosti a nájemce dosud nevyužil svého předkupního práva;
c)
jsou splněny požadavky uvedené v článku 208 a čl. 229 odst. 1.
2. Pro výpočet hodnoty expozic pro účely článku 395 může instituce snížit hodnotu expozice nebo jakékoli části expozice plně zajištěné nemovitostí v souladu s čl. 126 odst. 1 o zastavenou výši tržní nebo zástavní hodnoty dotčené nemovitosti, avšak nejvýše o 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti v členských státech, které právními předpisy určily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
příslušné orgány členských států nestanovily rizikovou váhu vyšší než 50 % pro expozice nebo části expozic zajištěné obchodními nemovitostmi v souladu s čl. 124 odst. 2;
b)
expozice je plně zajištěna:
i)
zástavními právy ke kancelářím nebo jiným obchodním prostorám; nebo
ii)
kancelářemi nebo jinými obchodními prostorami a expozicemi souvisejícími s transakcemi, které se týkají pronájmů nemovitostí.
c)
jsou splněny požadavky uvedené v čl. 126 odst. 2 písm. a), článku 208 a v čl. 229 odst. 1;
d)
obchodní nemovitost je stavebně zcela dokončena.
3. Instituce může s expozicí vůči protistraně, která vyplývá z reverzního repa, na jehož základě instituce od protistrany odkoupila neakcesorická samostatná hypoteční zástavní práva k nemovitostem třetích stran, zacházet jako s řadou individuálních expozic vůči každé z těchto třetích stran, za předpokladu, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
protistranou je instituce;
b)
expozice je plně zajištěna zástavními právy k nemovitostem daných třetích stran, která instituce odkoupila, a instituce může tato zástavní práva vykonávat;
c)
instituce zajistila splnění požadavků stanovených v článku 208 a v čl. 229 odst. 1;
d)
instituce se v případě selhání, platební neschopnosti nebo likvidace protistrany stane osobou oprávněnou z nároků, které protistrana vůči daným třetím stranám má;
e)
instituce podá příslušným orgánům v souladu s článkem 394 zprávu o celkovém objemu expozic vůči každé další instituci, s nimiž zachází v souladu s tímto odstavcem.
Pro tyto účely instituce předpokládá, že její expozice vůči každé z těchto třetích stran odpovídá výši pohledávky protistrany vůči dané třetí straně, a nikoli příslušnému objemu expozice vůči protistraně. S případnou zbývající částí expozice vůči této protistraně se nadále zachází jako s expozicí vůči protistraně.
Článek 403
Substituční přístup
1. Je-li expozice vůči klientovi zajištěna třetí stranou nebo je-li zajištěna kolaterálem vydaným třetí stranou, může instituce:
a)
zacházet s částí expozice, která je zajištěna, jako s expozicí vůči ručiteli namísto vůči klientovi, pokud by byla nezajištěné expozici vůči ručiteli přidělena riziková váha stejná nebo nižší než riziková váha nezajištěné expozice vůči klientovi podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
b)
zacházet s částí expozice zajištěné tržní hodnotou uznaného kolaterálu jako s expozicí vůči třetí straně namísto vůči klientovi, je-li expozice zajištěna kolaterálem a pokud by byla části expozice zajištěné kolaterálem přidělena riziková váha stejná nebo nižší než riziková váha nezajištěné expozice vůči klientovi podle části třetí hlavy II kapitoly 2.
Přístup uvedený v prvním pododstavci písmene b) instituce nepoužije v případě nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění.
Pro účely této části může instituce použít jak komplexní metodu finančního kolaterálu, tak zacházení stanovené v prvním pododstavci písmene b) pouze pokud je povoleno použít jak komplexní metodu finančního kolaterálu, tak jednoduchou metodu finančního kolaterálu pro účely článku 92.
2. Pokud instituce použije odst. 1 písm. a):
a)
jestliže je záruka denominována v jiné měně, než ve které je denominována expozice, vypočítá se hodnota expozice, která se považuje za krytou, v souladu s ustanoveními upravujícími nesoulad měn v případě osobního zajištění úvěrového rizika stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 4;
b)
postupuje se v případě nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění v souladu s ustanoveními upravujícími nesoulad splatností stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 4;
c)
částečné krytí lze uznat v souladu s postupem stanoveným v části třetí hlavě II kapitole 4.
ČÁST PÁTÁ
EXPOZICE VŮČI PŘEVEDENÉMU ÚVĚROVÉMU RIZIKU
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ PRO TUTO ČÁST
Článek 404
Oblast působnosti
Hlavy II a III se použijí na nové sekuritizace emitované od 1. ledna 2011. Hlavy II a III se po 31. prosinci 2014 použijí na stávající sekuritizace, pokud budou po tomto datu doplněny či nahrazeny nové podkladové expozice.
HLAVA II
POŽADAVKY PRO INSTITUCE, KTERÉ JSOU INVESTORY
Článek 405
Podíl, který si emitent ponechá
1. Instituce, která nejedná jako původce, sponzor nebo původní věřitel, může být vystavena úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice ve svém obchodním či investičním portfoliu pouze tehdy, pokud ji původce, sponzor nebo původní věřitel výslovně informoval o tom, že si průběžně ponechá podstatný čistý ekonomický podíl, který činí v každém případě nejméně 5 %.
Ponecháním podstatného čistého ekonomického podílu ve výši nejméně 5 % se rozumí pouze tyto případy:
a)
ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé tranše prodané investorům či na ně převedené;
b)
v případě sekuritizace revolvingových expozic ponechání podílu původce ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
c)
ponechání náhodně zvolených expozic, odpovídajících nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, pokud by tyto expozice jinak byly sekuritizovány v rámci sekuritizace, za předpokladu, že počet expozic určených k potenciální sekuritizaci činí při vzniku nejméně 100;
d)
ponechání tranše první ztráty a případně jiných tranší, které mají stejný nebo horší profil rizika než tranše převedené na investory nebo jim prodané a nejsou splatné dříve než tyto tranše, tak aby ponechané expozice v celkovém součtu činily nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
e)
ponechání první ztrátové expozice v hodnotě minimálně 5 % z každé sekuritizované expozice v rámci sekuritizace.
Výše čistého ekonomického podílu se určuje při vzniku a průběžně se zachovává. Čistý ekonomický podíl, včetně ponechaných pozic, podílu nebo expozice, nesmí být předmětem žádného snižování úvěrového rizika nebo jakékoli krátké pozice či jiného zajištění a nesmí být prodán. Čistý ekonomický podíl se stanoví podle pomyslné hodnoty podrozvahových položek.
Požadavky na ponechání čistého ekonomického podílu nesmí být pro žádnou sekuritizaci uplatňovány vícenásobně.
2. Pokud mateřská úvěrová instituce v EU, finanční holdingová společnost v EU, smíšená finanční holdingová společnost v EU nebo některý z jejich dceřiných podniků sekuritizuje jakožto původce či sponzor expozice vůči několika úvěrovým institucím, investičním podnikům nebo jiným finančním institucím, jež spadají do oblasti působnosti dohledu na konsolidovaném základě, lze požadavek uvedený v odstavci 1 splnit na základě konsolidované situace dotčené mateřské úvěrové instituce v EU, finanční holdingové společnosti v EU nebo smíšené finanční holdingové společnosti v EU.
První pododstavec se použije pouze v případě, kdy se úvěrové instituce, investiční podniky nebo finanční instituce, které vytvořily sekuritizované expozice, zavázaly, že budou plnit požadavky stanovené v článku 408 a včas původci nebo sponzorovi a mateřské úvěrové instituci v EU, finanční holdingové společnosti v EU nebo smíšené finanční holdingové společnosti v EU dodají informace nutné pro splnění požadavků uvedených v článku 409.
3. Odstavec 1 se nepoužije, pokud sekuritizované expozice představují expozice vůči níže uvedeným subjektům nebo jsou jimi plně, nepodmíněně a neodvolatelně zaručené:
a)
ústřední vlády nebo centrální banky;
b)
regionální vlády, místní orgány a subjekty veřejného sektoru členských států;
c)
instituce, jimž je v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 přidělena riziková váha nejvýše 50 %;
d)
mezinárodní rozvojové banky.
4. Odstavec 1 se nepoužije na transakce založené na jasném, transparentním a dostupném indexu, jehož podkladové referenční nástroje jsou shodné s těmi, které tvoří široce obchodovaný index, nebo se jedná o obchodovatelné cenné papíry, které nejsou sekuritizovanými pozicemi.
Článek 406
Náležitá péče
1. Před tím, než se vystaví rizikům ze sekuritizace, a případně i poté musí být instituce schopny příslušným orgánům prokázat pro každou svou jednotlivou sekuritizovanou pozici, že mají celkové a široké povědomí o formálních zásadách a postupech, které zavedly a které jsou přiměřené jejich obchodnímu i investičnímu portfoliu a odpovídají profilu rizika jejich investic do sekuritizovaných pozic pro analýzu a zaznamenávání:
a)
informací zpřístupněných původci, sponzory nebo původními věřiteli podle čl. 405 odst. 1 ke konkretizaci čistého ekonomického podílu, který průběžně drží v sekuritizaci;
b)
rizikové charakteristiky jednotlivých sekuritizovaných pozic;
c)
rizikové charakteristiky podkladových expozic sekuritizovaných pozic;
d)
reputací a ztrát vzniklých z předchozích sekuritizací původců nebo sponzorů v příslušných kategoriích podkladových expozic sekuritizovaných pozic;
e)
prohlášení a zpřístupnění informací učiněných původci nebo sponzory či jejich zástupci nebo poradci o jejich hloubkové kontrole sekuritizovaných expozic a případně o kvalitě doprovodného kolaterálu sekuritizovaných expozic;
f)
v příslušných případech metod a koncepcí, na nichž je založeno oceňování kolaterálu podporujícího sekuritizované expozice, a zásad přijatých původcem nebo sponzorem k zajištění nezávislosti oceňovatele;
g)
všech strukturálních rysů sekuritizace, které mohou podstatně ovlivnit výkonnost sekuritizované pozice dané instituce, jako jsou smluvní rozložení toků hotovosti a s nimi související spouštěcí mechanismy, úvěrová posílení, posílení likvidity, spouštěcí mechanismy založené na tržní ceně a definice selhání specifické pro daný kontrakt.
Instituce pravidelně provádějí své vlastní zátěžové testy přiměřené jejich sekuritizovaným pozicím. Za tímto účelem se instituce mohou spoléhat na finanční modely vytvořené externími ratingovými agenturami za předpokladu, že instituce mohou na požádání prokázat, že před investováním věnovaly náležitou péči validaci relevantních předpokladů modelů a jejich strukturování a porozumění metodice, předpokladům a výsledkům.
2. Instituce, jež nejednají jako původci, sponzoři nebo původní poskytovatelé půjček, vytvoří formální postupy přiměřené svému obchodnímu i investičnímu portfoliu a odpovídající rizikovému profilu svých investic do sekuritizovaných pozic pro průběžné a včasné sledování informací o výkonnosti podkladových expozic svých sekuritizovaných pozic. V příslušných případech to zahrnuje druh expozice, procento úvěrů po splatnosti více než 30, 60 a 90 dní, míry selhání, sazby u předčasného splacení, úvěry, u nichž bylo zahájeno vymáhání zajištění, druhy a využití kolaterálu, rozložení četnosti úvěrového hodnocení nebo jiných měření úvěruschopnosti podkladových expozic, odvětvovou a geografickou diverzifikaci, rozložení četnosti poměrů úvěru k hodnotě s šířkou pásem, která umožňují příslušnou analýzu citlivosti. V případě, že podkladové expozice jsou samy sekuritizovanými pozicemi, musí mít instituce informace uvedené v tomto pododstavci nejen o podkladových sekuritizovaných tranších, jako je název emitenta a kvalita úvěru, ale také o charakteristikách a výkonnosti seskupení podkládajících tyto sekuritizované tranše.
Instituce rovněž použijí stejné normy analýzy na účasti nebo úpisy u emisí sekuritizací nakupovaných od třetích stran, ať už takové účasti nebo úpisy mají být drženy v jejich obchodním portfoliu, nebo v jejich investičním portfoliu.
Článek 407
Dodatečná riziková váha
Pokud instituce nesplňuje požadavky podle článku 405, 406 nebo 409 v jakémkoli podstatném ohledu z důvodu své nedbalosti nebo opomenutí, příslušné orgány uplatní přiměřenou dodatečnou rizikovou váhu ve výši nejméně 250 % té rizikové váhy, která se použije na příslušné sekuritizované pozice způsobem stanoveným v čl. 245 odst. 6 nebo v čl. 337 odst. 3 (výsledná riziková váha nepřesáhne 1 250 %). Dodatečná riziková váha postupně narůstá s každým dalším porušením ustanovení o náležité péči.
Příslušné orgány zohlední výjimky pro určité sekuritizace uvedené v čl. 405 odst. 3 snížením rizikové váhy, kterou by jinak uplatnily podle tohoto článku ve vztahu k sekuritizaci, na niž se použije čl. 405 odst. 3.
HLAVA III
POŽADAVKY NA INSTITUCE, KTERÉ JSOU SPONZORY A PŮVODCI
Článek 408
Kritéria pro poskytování úvěrů
Instituce, které jsou sponzory a původci, použijí táž spolehlivá a jednoznačně stanovená kritéria pro poskytování úvěrů v souladu s požadavky článku 79 směrnice 2013/36/EU na expozice, které mají být sekuritizovány, jaká používají na expozice, které mají být drženy v jejich vlastním investičním portfoliu. Za tímto účelem instituce, které jsou původci a sponzory, použijí stejné postupy pro schvalování a případně změnu, obnovení a refinancování úvěrů.
V případě, že požadavky uvedené v prvním pododstavci tohoto článku nejsou splněny, instituce, která je původcem, nepoužije čl. 245 odst. 1 a nesmí jí být povoleno vyloučit sekuritizované expozice z výpočtu kapitálových požadavků podle tohoto nařízení.
Článek 409
Informační povinnost k investorům
Instituce, které jednají jako původce, sponzor nebo původní věřitel, zpřístupní investorům informace o míře svého závazku podle článku 405 ponechat čistý ekonomický podíl v sekuritizaci. Instituce, které jsou sponzory a původci, zajistí, aby budoucí investoři měli snadný přístup ke všem příslušným podstatným údajům o úvěrové kvalitě a výkonnosti jednotlivých podkladových expozic, peněžních tocích a doprovodném kolaterálu sekuritizované expozice, jakož i k takovým informacím, které jsou nezbytné k provedení uceleného a informačně kvalitního zátěžového testu peněžních toků a hodnot doprovodného kolaterálu podkladové expozice. Pro tyto účely se příslušné podstatné údaje stanoví ke dni sekuritizace a případně podle povahy sekuritizace i poté.
Článek 410
Jednotné podmínky použití
1. EBA každoročně podá Komisi zprávu o opatřeních přijatých příslušnými orgány v zájmu zajištění souladu s požadavky hlavy II a III ze strany institucí.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
požadavky stanovené v článcích 405 a 406 použitelné pro instituce, jež začínají být vystavovány riziku ze sekuritizace;
b)
požadavky na ponechání čistého ekonomického podílu, včetně ponechání podstatného čistého ekonomického podílu podle článku 405 a úroveň tohoto ponechání;
c)
požadavky týkající se náležité péče stanovené v článku 406 pro instituce, jež začínají být vystavovány úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice; a
d)
požadavky stanovené v článcích 408 a 409 použitelné pro instituce, které jsou sponzory, a instituce, které jsou původci;
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro usnadnění sbližování postupů dohledu s ohledem na provádění článku 407, včetně opatření, která mají být přijata v případě porušení povinností náležité péče a řízení rizik.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
ČÁST ŠESTÁ
LIKVIDITA
HLAVA I
DEFINICE A POŽADAVEK KRYTÍ LIKVIDITY
Článek 411
Definice
Pro účely této části se rozumí:
1)
„finančním zákazníkem“ zákazník, který vykonává jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU jako svou hlavní činnost nebo působí jako některý z těchto subjektů:
a)
úvěrová instituce;
b)
investiční podnik;
c)
sekuritizační jednotka pro speciální účel;
d)
subjekt kolektivního investování;
e)
neotevřený investiční program;
f)
pojišťovna;
g)
finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost;
2)
„retailovým vkladem“ závazek vůči fyzické osobě nebo malému a střednímu podniku, pokud by tuto fyzickou osobu nebo podnik bylo možné považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko, nebo závazek vůči společnosti způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 153 odst. 4, a pokud celkové vklady všech takových podniků v rámci skupiny nepřekročí 1 milion EUR.
Článek 412
Požadavek krytí likvidity
1. Instituce drží likvidní aktiva, přičemž součet hodnot těchto aktiv pokrývá odtok likvidity minus přítok likvidity za krizových podmínek tak, aby bylo zajištěno, že instituce udržují likviditní rezervy, které jsou přiměřené, aby čelily případné nerovnováze mezi přítokem likvidity a odtokem likvidity za vážných krizových podmínek po dobu třiceti dní. V krizové situaci mohou instituce použít svá likvidní aktiva na krytí svého čistého odtoku likvidity.
2. Instituce nezapočítávají dvojmo přítok likvidity a likvidní aktiva.
3. Instituce mohou použít likvidní aktiva uvedená v odstavci 1 ke splnění svých závazků za krizových podmínek, jak je uvedeno v článku 414.
4. Ustanovení uvedená v hlavě II se použijí výhradně pro účely upřesnění povinností týkajících se podávání zpráv stanovených v článku 415.
5. Předtím, než budou v Unii v souladu s článkem 460 stanoveny a plně zavedeny závazné minimální standardy pro požadavky krytí likvidity, mohou členské státy v oblasti požadavků týkajících se likvidity zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření. Členské státy nebo příslušné orgány mohou požadovat, aby instituce s vnitrostátním povolením nebo podskupiny těchto institucí plnily vyšší požadavek krytí likvidity až do úrovně 100 %, dokud nebude minimální standard plně zaveden ve výši 100 % v souladu s článkem 460.
Článek 413
Stabilní financování
1. Instituce zajistí, aby dlouhodobé závazky byly přiměřeně kryty různorodými nástroji stabilního financování za běžných i krizových podmínek.
2. Ustanovení uvedená v hlavě III se použijí výhradně pro účely upřesnění povinností týkajících se podávání zpráv stanovených v článku 415.
3. Předtím, než budou v Unii v souladu s článkem 510 stanoveny a zavedeny závazné minimální standardy pro požadavky čistého stabilní financování, mohou členské státy v oblasti požadavků na stabilní financování zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření.
Článek 414
Soulad s požadavky na likviditu
Pokud instituce nesplňuje požadavek stanovený v čl. 412 odst. 1 nebo obecnou povinnost stanovenou v čl. 413 odst. 1, nebo jejich nesplnění předpokládá, a to i v krizové situaci, neprodleně o této skutečnosti vyrozumí příslušné orgány a bez zbytečného odkladu jim předloží plán pro včasné obnovení souladu s článkem 412 nebo čl. 413 odst. 1. Dokud není soulad obnoven, podává instituce do konce každého obchodního dne zprávu o položkách uvedených v hlavě II nebo případně v hlavě III, pokud příslušný orgán nepovolí pro podávání zpráv nižší četnost nebo delší prodlevy. Příslušné orgány udělí takové povolení pouze na základě individuální situace instituce a s přihlédnutím k rozsahu a složitosti činností instituce. Sledují provádění plánu na obnovení souladu a případně vyžadují rychlejší obnovení.
HLAVA II
PODÁVÁNÍ ZPRÁV TÝKAJÍCÍCH SE LIKVIDITY
Článek 415
Povinnost podávat zprávy a formát zpráv
1. Instituce podávají příslušným orgánům zprávy o položkách a jejich částech podle hlav II a III, včetně skladby svých likvidních aktiv podle článku 416, v jedné měně bez ohledu na jejich skutečnou denominaci. Dokud nebude požadavek krytí likvidity uvedený v části šesté plně stanoven a uplatňován jako minimální standard podle článku 460, instituce podávají zprávy o položkách uvedených v hlavě II a příloze III. Instituce podávají zprávy o položkách uvedených v hlavě III. Zprávy se podávají nejméně jednou měsíčně, pokud jde o položky uvedené v hlavě II a příloze III, a nejméně čtvrtletně, pokud jde o položky uvedené v hlavě III.
Formáty zpráv zahrnou veškeré nezbytné informace a umožní orgánu EBA posoudit, zda byly řádně uvolněny zajištěné úvěrové transakce a kolaterálové swapy v případech, kdy likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) byla obdržena oproti kolaterálu, který podle čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) není způsobilý.
2. Instituce podávají příslušným orgánům domovského členského státu zprávy o položkách uvedených v odstavci 1 v měně uvedené níže, pokud
a)
má celkové závazky v jiné měně, než je vykazovací měna podle odstavce 1, ve výši rovnající se nebo větší než 5 % celkových závazků instituce nebo jediné podskupiny pro účely likvidity, nebo
b)
má významnou pobočku podle článku 51 směrnice 2013/36/EU v hostitelském členském státě, který používá jinou měnu, než je vykazovací měna podle odstavce 1 tohoto článku.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotných formátů a řešení v oblasti informačních technologií spolu s pokyny, pokud jde o četnost, sledovaná období a lhůty pro zasílání zpráv. Formáty a četnost podávání zpráv jsou přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti jednotlivých činností institucí a zahrnují zprávy vyžadované podle odstavců 1 a 2;
b)
požadavku vyžadovaného doplňkového měření sledování likvidity, které příslušným orgánům umožní získat ucelený pohled na profil rizika likvidity, přiměřeně povaze, rozsahu a komplexnosti činnosti instituce;
EBA předloží Komisi tyto návrhy prováděcích technických norem pro položky uvedené v písmeni a) do 1. února 2015 a pro položky uvedené v písmeni b) do 1. ledna 2014.
Dokud nebudou plně zavedeny závazné požadavky týkající se likvidity, mohou příslušné orgány i nadále shromažďovat informace prostřednictvím nástrojů sledování pro účely sledování souladu s vnitrostátními standardy platnými pro likviditu.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Příslušné orgány domovského členského státu na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky příslušným orgánům, národní centrální bance hostitelských členských států a orgánu EBA jednotlivé zprávy podávané v souladu s tímto článkem.
5. Příslušné orgány, které podle článku 112 směrnice 2013/36/EU vykonávají dohled na konsolidovaném základě, na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky níže uvedeným orgánům všechny zprávy předložené institucí podle jednotných formátů zpráv podle odstavce 3:
a)
příslušným orgánům a národní centrální bance hostitelských členských států, v nichž se nacházejí významné pobočky podle článku 51 směrnice 2013/36/EU mateřské instituce nebo instituce kontrolované stejnou mateřskou finanční holdingovou společností;
b)
příslušným orgánům, které povolily dceřiné podniky mateřské instituce nebo instituce kontrolované stejnou mateřskou finanční holdingovou společností a centrální bance téhož členského státu;
c)
orgánu EBA;
d)
ECB.
6. Příslušné orgány, jež instituci, která je dceřiným podnikem mateřského podniku nebo mateřské finanční holdingové společnosti, povolily, na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky příslušným orgánům, které vykonávají dohled na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU, centrální bance členského státu, ve kterém je instituce povolena, a orgánu EBA na jejich žádost všechny zprávy předložené touto institucí podle jednotných formátů zpráv uvedených v odstavci 3.
Článek 416
Podávání zpráv o likvidních aktivech
1. Instituce podávají zprávy o níže uvedených položkách jako o likvidních aktivech, pokud je nevylučuje odstavec 2, a pouze tehdy, pokud likvidní aktiva splňují podmínky uvedené v odstavci 3:
a)
o hotovosti u centrálních bank a expozicích vůči nim v rozsahu, v jakém je možno tyto expozice kdykoliv v krizové situaci zrušit. Pokud jde o vklady držené centrálními bankami, usiluje příslušný orgán a centrální banka o dosažení společného výkladu rozsahu, v jakém je možné minimální rezervy v krizové situaci zrušit;
b)
o jiných převoditelných aktivech, která jsou velmi vysoce likvidní a mají velmi vysokou úvěrovou kvalitu;
c)
o převoditelných aktivech představujících pohledávky za:
i)
ústřední vládou členského státu nebo regionem s fiskální autonomií k výběru daní, nebo ústřední vládou třetí země v domácí měně ústřední nebo regionální vlády, jestliže je instituce vystavena riziku likvidity v daném členském státě nebo třetí zemi, které kryje držením těchto likvidních aktiv,
ii)
centrálními bankami a subjekty veřejného sektoru na jiné úrovni, než je úroveň ústřední vlády, v domácí měně příslušné centrální banky a subjektu veřejného sektoru,
iii)
Bankou pro mezinárodní platby, Mezinárodním měnovým fondem, Komisí a mezinárodními rozvojovými bankami;
iv)
evropský nástrojem finanční stability a evropským mechanismem stability; nebo jsou těmito subjekty zaručeny.
d)
o převoditelných aktivech, která jsou vysoce likvidní a mají vysokou úvěrovou kvalitu;
e)
o pohotovostních úvěrových příslibech poskytovaných centrálními bankami v oblasti působnosti měnové politiky v rozsahu, v jakém tyto nástroje nejsou zajištěny likvidními aktivy, a s výjimkou případů nouzového poskytnutí likvidity;
f)
v případě, že je úvěrová instituce v souladu s právními předpisy nebo stanovami součástí sítě, o právními předpisy nebo stanovami požadovaných minimálních vkladech u ústřední úvěrové instituce a o dalším dle stanov nebo smlouvy dostupném likvidním financování od ústřední úvěrové instituce nebo institucí, které jsou členy sítě podle čl. 113 odst. 7 nebo jsou způsobilé pro výjimku podle článku 10, a to v rozsahu, v jakém toto financování není zajištěno likvidními aktivy.
Až do upřesnění jednotné definice vysoké a velmi vysoké likvidity a vysoké a velmi vysoké úvěrové kvality v souladu s článkem 460, instituce samy identifikují převoditelná aktiva v dané měně, která jsou vysoce nebo velmi vysoce likvidní a mají vysokou nebo velmi vysokou úvěrovou kvalitu. Až do upřesnění jednotné definice mohou příslušné orgány, s přihlédnutím ke kritériím uvedeným v čl. 509 odst. 3, 4 a 5, poskytnout obecné pokyny, kterými se instituce bude řídit při určování vysoce a velmi vysoce likvidních aktiv a vysoké a velmi vysoké úvěrové kvality. Pokud takové pokyny neexistují, instituce k tomuto účelu používá transparentní a objektivní kritéria, včetně některých nebo všech kritérií uvedených v čl. 509 odst. 3, 4 a 5.
2. Za likvidní aktiva se nepovažují:
a)
aktiva vydaná úvěrovou institucí, pokud nesplňují jednu z těchto podmínek:
i)
jedná se o dluhopisy, se kterými se zachází podle čl. 129 odst. 4 nebo 5, nebo nástroje, které jsou zajištěné aktivy a mají nejvyšší úvěrovou kvalitu podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
ii)
jedná se o dluhopisy uvedené v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES, avšak jiné než ty, které jsou uvedené v bodě i) tohoto písmene;
iii)
úvěrová instituce byla zřízena ústřední nebo regionální vládou členského státu a tato vláda má povinnost chránit hospodářskou základnu instituce a zachovávat její životaschopnost po celou dobu její činnosti, nebo je aktivum uvedenou vládou výslovně zaručeno, nebo je nejméně 90 % úvěrů poskytnutých danou institucí přímo nebo nepřímo zaručeno takovou vládou a příslušné aktivum se používá především k financování podpůrných úvěrů poskytnutých na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem podpory cílů veřejné politiky uvedené vlády;
b)
aktiva, která jsou poskytnuta jako kolaterál instituci v rámci reverzního repa a transakce s financováním cenných papírů, která jsou držena institucí pouze pro zmírnění úvěrového rizika a která nejsou podle právních předpisů a podle smlouvy k dispozici pro použití institucí;
c)
aktiva vydaná kterýmkoli z těchto subjektů
i)
investičním podnikem;
ii)
pojišťovnou;
iii)
finanční holdingovou společností;
iv)
smíšenou finanční holdingovou společností;
v)
jakýmkoli jiným subjektem, který vykonává jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU jako svou hlavní činnost.
3. V souladu s odstavcem 1 instituce podávají zprávy o aktivech, která splňují tyto podmínky pro likvidní aktiva:
a)
jsou nezatížená nebo jsou k dispozici v rámci seskupení kolaterálu, aby byla použita k získání dodatečného financování v rámci přislíbených avšak dosud nefinancovaných úvěrových linek, které jsou instituci k dispozici;
b)
nejsou vydána samotnou institucí nebo její mateřskou institucí nebo dceřinými institucemi nebo jiným dceřiným podnikem mateřské instituce nebo mateřské finanční holdingové společnosti;
c)
účastníci trhu se obecně dohodnou na jejich ceně, kterou lze na trhu snadno sledovat, nebo může být jejich cena určena vzorcem, který je snadné vypočítat na základě veřejně dostupných vstupů, přičemž cena nezávisí na předpokladech, jako tomu je obvykle u strukturovaných nebo exotických produktů;
d)
jsou způsobilým kolaterálem pro standardní likviditní operace centrální banky v členském státě nebo centrální banky třetí země, pokud jsou likvidní aktiva držena za účelem krytí odtoku likvidity v měně této třetí země;
e)
jsou kotované na uznané burze nebo jsou obchodovatelné v aktivním přímém prodeji nebo prostřednictvím prostého repa na schválených repo trzích. Tato kritéria se posoudí pro každý trh zvlášť.
Podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. c), d) a e) se nepoužijí na aktiva uvedená v odst. 1 písm. e).
Podmínka uvedená v prvním pododstavci písm. d) se nepoužije v případě likvidních aktiv držených k pokrytí odtoku likvidity v měně, ve které existuje velmi úzká definice způsobilosti pro centrální banku. V případě likvidních aktiv denominovaných v měnách třetích zemí se tato výjimka použije pouze tehdy, pokud příslušné orgány dané třetí země použijí stejnou nebo rovnocennou výjimku.
4. Bez ohledu na ustanovení odstavců 1, 2 a 3, do stanovení závazných požadavků týkajících se likvidity v souladu s článkem 460 a v souladu s odst. 1 druhým pododstavcem tohoto článku instituce podávají zprávy:
a)
o jiných obchodovatelných aktivech způsobilých pro jiné než centrální banky, jako jsou akcie a zlato, na základě transparentních a objektivních kritérií, včetně některých nebo všech kritérií uvedených v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
b)
o jiných obchodovatelných aktivech způsobilých pro centrální banky, jako jsou nástroje, které jsou zajištěné aktivy a mají nejvyšší úvěrovou kvalitu podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
c)
o jiných aktivech způsobilých pro centrální banky, jež však nejsou obchodovatelná, jako jsou úvěrové pohledávky podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem s uvedením měn, které splňují podmínky uvedené v odst. 3 třetím pododstavci.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. března 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Dokud nevstoupí technické normy uvedené v třetím pododstavci v platnost, mohou instituce i nadále používat postup uvedený v odst. 3 druhém pododstavci, pokud ho příslušné orgány používaly před 1. ledna 2014.
6. Akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování lze považovat za likvidní aktiva do absolutního objemu 500 milionů EUR v portfoliu likvidních aktiv jednotlivých institucí za předpokladu, že jsou splněny požadavky uvedené v čl. 132 odst. 3 a že subjekt kolektivního investování investuje pouze do likvidních aktiv uvedených v odstavci 1 tohoto článku, s výjimkou derivátů ke snižování úrokového, úvěrového nebo měnového rizika.
Použití nebo potenciální použití derivátových nástrojů ze strany subjektu kolektivního investování za účelem zajištění rizik povolených investic nepředstavuje překážku pro způsobilost tohoto subjektu. Není-li hodnota akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování pravidelně tržně oceňována třetími stranami uvedenými v čl. 418 odst. 4 písm. a) a b) a příslušný orgán nepovažuje za splněný požadavek, že má instituce vypracovat spolehlivé metodiky a postupy pro toto oceňování podle první věty čl. 418 odst. 4, nejsou tyto akcie nebo podíly v dotyčném subjektu kolektivního investování považovány za likvidní aktiva.
7. Pokud likvidní aktivum přestane být v rámci zásoby likvidních aktiv způsobilé, může je instituce nicméně i nadále považovat za likvidní aktivum po dobu následujících 30 kalendářních dnů. Pokud přestane být likvidní aktivum v subjektu kolektivního investování způsobilé pro postup uvedený v odstavci 6, akcie nebo podílová jednotka v subjektu kolektivního investování může být přesto považována za likvidní aktivum po dobu následujících 30 dnů za předpokladu, že tato aktiva nepředstavují více než 10 % celkových aktiv tohoto subjektu kolektivního investování.
Článek 417
Provozní požadavky na držení likvidních aktiv
Instituce podává zprávy pouze o těch likvidních aktivech, jejichž držení splňuje tyto podmínky:
a)
jsou vhodně diverzifikována. Diverzifikace není požadována, pokud jde o aktiva odpovídající čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c);
b)
jsou právně a prakticky snadno k dispozici kdykoli v průběhu následujících 30 dnů ke zpeněžení prostřednictvím přímého prodeje nebo prostého repa na schválených repo trzích za účelem plnění splatných závazků. Likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. c), která jsou držena ve třetích zemích, kde existují omezení převodu nebo která jsou denominována v nesměnitelné měně, se považují za dostupná pouze v rozsahu, v jakém odpovídají odtoku v dané třetí zemi nebo v dané měně, ledaže příslušná instituce může prokázat příslušným orgánům, že je přiměřeně zajištěna proti souvisejícímu měnovému riziku;
c)
likvidní aktiva jsou kontrolována funkcí řízení likvidity;
d)
část likvidních aktiv, s výjimkou likvidních aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a), c) a e), je pravidelně a nejméně jednou ročně zpeněžena prostřednictvím přímého prodeje nebo prostých rep na schválených repo trzích, a to pro tyto účely:
i)
testování přístupu těchto aktiv na trh;
ii)
testování účinnosti procesů pro zpeněžení aktiv;
iii)
testování použitelnosti aktiv;
iv)
minimalizace rizika negativních signálů během krizového období;
e)
cenová rizika spojená s aktivy mohou být zajištěna, ale likvidní aktiva jsou předmětem přiměřených interních opatření, která zajistí, že v případě potřeby budou okamžitě k dispozici pokladně, a zejména že nebudou použity v jiných probíhajících operacích, včetně:
i)
zajištění nebo jiných obchodních strategií;
ii)
poskytování úvěrových posílení ve strukturovaných transakcích;
iii)
pokrytí provozních nákladů;
f)
hodnota likvidních aktiv je v souladu s rozdělením podle měny odtoku likvidity po odečtení přítoku.
Článek 418
Ocenění likvidních aktiv
1. Hodnota likvidního aktiva, která se uvede ve zprávě, je jeho tržní hodnotou, dále sníženou o srážky při ocenění, které odrážejí nejméně duraci aktiva, úvěrové riziko a riziko ztráty likvidity aktiva a repo srážky odpovídající období všeobecné krize na trhu. Srážky při ocenění nesmí být nižší než 15 % u aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. d). Pokud instituce zajišťuje cenové riziko související s aktivem, bere v úvahu peněžní tok vyplývající z možnosti uzavřít zajišťovací vztah.
2. Akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování uvedené v čl. 416 odst. 6 podléhají srážkám při ocenění se zohledněním podkladových aktiv takto:
a)
0 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a);
b)
5 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. b) a c);
c)
20 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. d).
3. Přístup se zohledněním uvedený v odstavci 2 se uplatňuje takto:
a)
pokud je instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může je zohlednit, aby je zařadila v souladu čl. 416 odst. 1 písm. a) až d);
b)
pokud instituce není obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, předpokládá se, že daný subjekt kolektivního investování investuje v maximálním objemu, který mu povoluje jeho oprávnění, v sestupném pořadí podle typů aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a) až d), dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice.
4. Instituce vyvinou spolehlivé metodiky a postupy pro výpočet a oznamování tržní hodnoty a srážek pro akcie nebo jednotky v subjektech kolektivního investování. Pouze v případech, kdy mohou příslušnému orgánu uspokojivě prokázat, že význam expozic neodůvodňuje vývoj jejich vlastních metodik, mohou instituce v souladu s metodami stanovenými v odst. 3 písm. a) a b) při výpočtu a oznamování srážek pro akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování spoléhat na níže uvedené třetí strany:
a)
depozitář subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtů depozitáře nebo společnosti, která subjekty kolektivního investování spravuje, potvrzuje externí auditor.
Článek 419
Měny s omezeními dostupnosti likvidních aktiv
1. EBA posoudí, zda jsou institucím dostupná likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. b) v měnách, které jsou relevantní pro instituce usazené v Unii.
2. Pokud odůvodněné potřeby likvidních aktiv s ohledem na požadavek uvedený v článku 412 převyšují dostupnost těchto likvidních aktiv v určité měně, použije se jedna nebo více z těchto odchylek:
a)
odchylně od čl. 417 písm. f) může být denominace likvidních aktiv v nesouladu s měnovým rozložením odtoku likvidity po odečtení přítoku;
b)
v případě měn některého členského státu nebo třetích zemí mohou být požadovaná likvidní aktiva nahrazena úvěrovými linkami centrální banky tohoto členského státu nebo třetí země, které jsou smluvně neodvolatelně vázány na následujících 30 dnů a jsou oceněny reálnými cenami, nezávisle na čerpané výši, za předpokladu, že příslušné orgány tohoto členského státu nebo příslušné třetí země učiní totéž a tento členský stát nebo třetí země uplatňuje srovnatelné požadavky na podávání zpráv.
3. Odchylky použité v souladu s odstavcem 2 jsou nepřímo úměrné dostupnosti příslušných aktiv. Odůvodněné potřeby institucí se hodnotí s ohledem na jejich schopnost snížit řádným řízením likvidity potřebu těchto likvidních aktiv a držení daných aktiv jinými účastníky trhu.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem uvádějících seznam měn, které splňují požadavky stanovené v tomto článku.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. března 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění odchylek uvedených v odstavci 2, včetně podmínek jejich uplatňování.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 420
Odtok likvidity
1. Do doby stanovení požadavku týkajícího se likvidity v souladu s článkem 460 zahrne vykazovaný odtok likvidity tyto informace:
a)
stávající dlužnou částku za retailové vklady, jak je stanoveno v článku 421;
b)
stávající dlužnou částku za ostatní závazky, které dosáhnou splatnosti a které mohou být vyžádány vydávajícími institucemi nebo poskytovatelem financování nebo jsou spojeny s implicitním očekáváním poskytovatele financování, že by instituce splatila závazek v průběhu následujících 30 dnů, jak je stanoveno v článku 422;
c)
dodatečný odtok podle článku 423;
d)
maximální objem, který lze čerpat v průběhu následujících 30 dnů z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů, jak je uvedeno v článku 424;
e)
dodatečný odtok, který je vymezen v posouzení podle odstavce 2.
2. Instituce pravidelně posuzují pravděpodobnost a potenciální objem odtoku likvidity v průběhu následujících 30 dnů, pokud jde o dotčené produkty nebo služby, které nejsou zachyceny v článcích 422, 423 a 424 a které tyto instituce nabízejí nebo financují nebo které by potenciální kupující považovali za související s těmito institucemi, včetně mimo jiné odtoku likvidity vyplývajícího z jakýchkoli smluvních opatření, jako jsou jiné podrozvahové a podmíněné závazky financovat, včetně mimo jiné přislíbených nástrojů financování, nevyčerpaných úvěrů a zálohových plateb profesionálním protistranám, sjednaných, ale dosud nevyčerpaných hypoték, kreditních karet, přečerpání, plánovaného odtoku souvisejícího s obnovením nebo poskytnutím nových retailových nebo mezibankovních úvěrů, plánovaných plateb z derivátů a produktů souvisejících s podrozvahovým financováním obchodu uvedených v článku 429 a příloze I. Tento odtok se posuzuje za předpokladu kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře.
Pro toto posouzení instituce zejména zohlední podstatné poškození pověsti, které by mohlo být výsledkem neposkytnutí podpory likvidity těmto produktům nebo službám. Instituce podávají nejméně jednou ročně příslušným orgánům zprávy o těch produktech a službách, u nichž jsou pravděpodobnost realizace a potenciální objem odtoku likvidity uvedený v prvním pododstavci podstatné, a příslušné orgány určí odtok, který jim má být přiřazen. Příslušné orgány mohou uplatnit sazbu odtoku až do výše 5 % pro produkty související s podrozvahovým financováním obchodu uvedené v článku 429 a příloze I.
Příslušné orgány podávají nejméně jednou ročně zprávu orgánu EBA o druzích produktů nebo služeb, pro které na základě zpráv institucí určily odtok. V této zprávě rovněž vysvětlí metodiku použitou k určení odtoku.
Článek 421
Odtok retailových vkladů
1. Instituce podají samostatnou zprávu o výši retailových vkladů, které jsou kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi, a vynásobí ji koeficientem ve výši nejméně 5 %, jestliže vklad je buď:
a)
součástí vzniklého vztahu, který činí výběr vysoce nepravděpodobným, nebo
b)
je držen na transakčním účtu, včetně účtů, na které jsou pravidelně připisovány platy.
2. Instituce vynásobí ostatní retailové vklady, které nejsou uvedeny v odstavci 1, koeficientem ve výši nejméně 10 %.
3. S přihlédnutím k chování místních vkladatelů, o němž podají informace příslušné orgány, EBA do 1. ledna 2014 vydá pokyny ohledně kritérií k určení podmínek uplatňování odstavců 1 a 2, pokud jde o identifikaci retailových vkladů spojených s odlišným odtokem a definice těchto produktů pro účely této hlavy. Tyto pokyny zohlední, s jakou pravděpodobností povedou tyto vklady k odtoku likvidity v následujících 30 dnech. Tento odtok se posuzuje za předpokladu kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře.
4. Bez ohledu na odstavce 1 a 2 vynásobí instituce retailové vklady, které přijaly ve třetích zemích, vyšším procentem, než je stanoveno v uvedených odstavcích, je-li procento stanoveno srovnatelnými požadavky na podávání zpráv třetí země.
5. Instituce mohou z výpočtu odtoku vyjmout určité jasně vymezené kategorie retailových vkladů pod podmínkou, že instituce v každém případě přísně uplatňuje tyto podmínky na celou kategorii daných vkladů, pokud se nejedná o jednotlivě odůvodněné případy finančních nesnází vkladatele:
a)
vkladateli není povoleno vklad vybrat v průběhu 30 dnů, nebo
b)
v případě předčasného výběru v průběhu 30 dnů musí vkladatel zaplatit sankci, která zahrnuje ztrátu úroku za období mezi datem výběru a datem smluvní splatnosti plus významnou sankci, která nemusí být vyšší než úrok za období mezi datem vkladu a datem výběru.
Článek 422
Odtok ostatních závazků
1. Instituce vynásobí závazky vyplývající z vlastních provozních výdajů instituce koeficientem ve výši 0 %.
2. Instituce vynásobí závazky vyplývající ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu ve smyslu čl. 192 bodu 3:
a)
koeficientem ve výši 0 % do výše hodnoty likvidních aktiv podle článku 418 v případě zajištění aktivy, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
b)
koeficientem ve výši 100 % nad výši hodnoty likvidních aktiv podle článku 418 v případě zajištění aktivy, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
c)
koeficientem ve výši 100 % v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, s výjimkou transakcí podle písmen d) a e) tohoto odstavce;
d)
koeficientem ve výši 25 % v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, je-li věřitelem ústřední vláda, subjekt veřejného sektoru členského státu, v němž byla úvěrová instituce povolena nebo v němž zřídila pobočku, nebo mezinárodní rozvojová banka. Subjekty veřejného sektoru, s nimiž je takto zacházeno, jsou omezeny na subjekty s rizikovou váhou 20 % nebo nižší v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2;
e)
koeficientem ve výši 0 %, pokud je věřitelem centrální banka.
3. Instituce vynásobí závazky vyplývající z vkladů, které musí být drženy:
a)
vkladatelem s cílem získat od příslušné instituce clearing, služby úschovy, správy hotovosti nebo jiných srovnatelných služeb;
b)
v kontextu společného sdílení úkolů v rámci institucionálního systému ochrany, který splňuje požadavky čl. 113 odst. 7, nebo jako právní nebo zákonný minimální vklad jiného subjektu, který je členem téhož institucionálního systému ochrany;
c)
vkladatelem v rámci jiného zavedeného operačního vztahu, než který je uveden v písmenu a);
d)
vkladatelem za účelem využívání služeb hotovostního clearingu a služeb ústřední úvěrové instituce a v případě, že dotyčná úvěrová instituce je v souladu s právními předpisy nebo stanovami součástí sítě;
koeficientem ve výši 5 % v případě písmene a) v rozsahu, ve kterém jsou kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi, a koeficientem ve výši 25 % v ostatních případech.
Vklady úvěrových institucí u ústředních úvěrových institucí, které jsou považovány za likvidní aktiva podle čl. 416 odst. 1 písm. f), se vynásobí 100 % sazbou odtoku.
4. Clearing, služby úschovy, správy hotovosti nebo jiné srovnatelné služby uvedené v odst. 3 písm. a) a d) se vztahují pouze na dané služby v rozsahu, ve kterém jsou poskytovány v rámci zavedených vztahů, na nichž vkladatel značně závisí. Nespočívají pouze v korespondenčním bankovnictví nebo makléřských službách a instituce má důkazy, že není možné, aby klient částky řádně splatné vybral v průběhu 30 dní, aniž by tím ohrozil svůj provoz.
Až do přijetí jednotné definice zavedeného operačního vztahu uvedeného v odst. 3 písm. c) instituce samy stanoví kritéria pro určení zavedeného operačního vztahu, u něhož mají důkazy, že není možné, aby klient částky řádně splatné v průběhu 30 dní vybral, aniž by tím ohrozil jejich provoz, a tato kritéria oznámí příslušným orgánům. Při neexistenci jednotné definice mohou příslušné orgány poskytovat obecné pokyny, jimiž se musí instituce řídit při určování vkladů držených vkladatelem v rámci zavedeného operačního vztahu.
5. Instituce násobí koeficientem 40 % závazky vyplývající z vkladů klientů, kteří nejsou finančními zákazníky v rozsahu, v jakém se na ně nevztahují odstavce 3 a 4, a koeficientem 20 % tyto závazky, na které se vztahuje systém pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenný systém pojištění vkladů ve třetí zemi.
6. Instituce zohledňují přítok a odtok očekávaný v průběhu 30 dní vyplývající ze smluv uvedených v příloze II na základě čisté hodnoty napříč protistranami a vynásobí je koeficientem ve výši 100 % v případě čistého odtoku. Čistou hodnotou se rozumí rovněž čistá hodnota kolaterálu, který bude přijat a který lze považovat za likvidní aktiva v souladu s článkem 416.
7. Instituce samostatně vykazují jiné závazky, které nespadají do odstavců 1 až 5.
8. Příslušné orgány mohou na základě individuálního posouzení udělit svolení uplatňovat nižší procentní hodnotu odtoku na závazky uvedené v odstavci 7, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
vkladatel je:
i)
mateřská nebo dceřiná instituce příslušné instituce nebo jiný dceřiný podnik téže mateřské instituce;
ii)
spojený s institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
iii)
instituce spadající do stejného institucionálního systému ochrany splňujícího požadavky čl. 113 odst. 7;
iv)
ústřední instituce nebo člen sítě v souladu s čl. 400 odst. 2 písm. d);
b)
existují důvody k očekávání nižšího odtoku v průběhu následujících 30 dnů i v případě kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře;
c)
odchylně od článku 425 vkladatel uplatňuje odpovídající symetrický nebo konzervativnější přítok;
d)
instituce a vkladatel jsou usazeni ve stejném členském státě.
9. Příslušné orgány mohou v případě použití čl. 20 odst. 1 písm. b) upustit od podmínek stanovených v odst. 8 písm. d). V takovém případě musí být splněna dodatečná objektivní kritéria stanovená v aktu v přenesené pravomoci podle článku 460. Pokud je povoleno uplatňování takového nižšího odtoku, příslušné orgány o výsledku postupu uvedeného v čl. 20 odst. 1 písm. b) informují orgán EBA. Příslušné orgány pravidelně přezkoumávají plnění podmínek takového nižšího odtoku.
10. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro další upřesnění dodatečných objektivních kritérií uvedených v odstavci 9.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 423
Dodatečný odtok
1. Kolaterál jiný než aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c), který instituce složí v souvislosti se smlouvami uvedenými v příloze II a s úvěrovými deriváty, podléhá dodatečnému odtoku ve výši 20 %.
2. Instituce oznámí příslušným orgánům veškeré uzavřené smlouvy, podle jejichž smluvních podmínek dochází během 30 dnů v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality instituce k odtoku likvidity nebo ke vzniku dodatečných potřeb kolaterálu. Pokud příslušné orgány považují tyto smlouvy za podstatné ve vztahu k možnému odtoku likvidity instituce, požadují, aby instituce doplnila dodatečný odtok u těchto smluv odpovídající dodatečným potřebám kolaterálu v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality instituce, jako je snížení jejího úvěrového hodnocení o tři stupně. Instituce rozsah tohoto podstatného zhoršení pravidelně přezkoumává s ohledem na relevantní aspekty smluv, které uzavřela, a výsledek svého přezkumu oznámí příslušným orgánům.
3. Instituce doplňuje dodatečný odtok odpovídající potřebám kolaterálu, který by byl výsledkem dopadu nepříznivého tržního scénáře na derivátové transakce instituce, na její transakce financování a jiné smlouvy, jestliže jsou podstatné.
EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro určení podmínek uplatňování s ohledem na podstatnost a metody měření tohoto dodatečného odtoku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené ve druhém pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Instituce doplní dodatečný odtok odpovídající tržní hodnotě cenných papírů nebo ostatních aktiv prodaných nedávno, které budou doručeny v průběhu 30 dnů, pokud nedrží cenné papíry k doručení nebo je nepůjčila za podmínek, které vyžadují jejich navrácení až po uplynutí 30 dnů, a cenné papíry nejsou součástí jejích likvidních aktiv.
5. Instituce doplní dodatečný odtok odpovídající:
a)
přebytečnému kolaterálu drženému institucí, o který může na základě smlouvy příslušná protistrana kdykoli požádat;
b)
kolaterálu, který má být vrácen protistraně;
c)
kolaterálu odpovídajícímu aktivům, která lze považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416 a která lze nahradit aktivy odpovídajícími aktivům, která nelze považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416 bez souhlasu instituce.
6. Vklady přijaté jako kolaterál se nepovažují za závazky pro účely článku 422, ale v příslušných případech budou podléhat ustanovením tohoto článku.
Článek 424
Odtok z úvěrových a likviditních příslibů
1. Instituce podává zprávy o odtoku z poskytnutých úvěrových a likviditních příslibů, který se určí jako procentní podíl z maximální částky, která může být čerpána během následujících 30 dnů. Tuto maximální částku, kterou lze čerpat, je možné posoudit bez jakéhokoli požadavku na likviditu, jenž by byl závazně stanoven podle čl. 420 odst. 2 pro podrozvahové položky týkající se financování obchodu, a bez hodnoty kolaterálu podle článku 418, pokud může instituce kolaterál opětovně použít a pokud je kolaterál držen ve formě likvidních aktiv v souladu s článkem 416. Poskytnutým kolaterálem nesmí být aktiva vydaná protistranou příslibu nebo jedním z jejích přidružených subjektů. Pokud má instituce k dispozici nezbytné informace, maximální částka, kterou lze čerpat v rámci úvěrových a likviditních příslibů, se určí jako maximální částka, která by mohla být čerpána, pokud by vlastní závazky protistrany byly splatné během následujících 30 dnů nebo pokud by měl být během tohoto období dodržen předem stanovený smluvní harmonogram čerpání.
2. Maximální částka, kterou lze čerpat z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů, se vynásobí koeficientem ve výši 5 %, pokud je lze považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko.
3. Maximální částka, kterou lze čerpat z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů, se vynásobí koeficientem ve výši 10 %, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nelze je považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko;
b)
byly poskytnuty klientům, kteří nejsou finančními zákazníky;
c)
nebyly poskytnuty za účelem nahrazení finančních prostředků klienta v situacích, kdy není možné, aby získal své finanční požadavky na finančních trzích.
4. Částka likviditního příslibu, která byla poskytnuta sekuritizačním jednotkám pro speciální účel s cílem umožnit jim nákup jiných aktiv než cenných papírů od klientů, kteří nejsou finančními zákazníky, se vynásobí 10 % v takovém rozsahu, v jakém přesahuje objem aktiv nakupovaných v dané době od klientů a pokud maximální částka, kterou lze čerpat, je smluvně omezena na objem aktiv v dané době nakupovaných.
5. Instituce podávají zprávu o maximální částce, kterou je možné čerpat z jiných poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů. Toto se použije zejména pro:
a)
likviditní přísliby, které instituce poskytla jiným sekuritizačním jednotkám pro speciální účel, než které jsou uvedeny v odst. 3 písm. b);
b)
ujednání, v rámci kterých se po instituci vyžaduje, aby nakoupila aktiva od sekuritizační jednotky pro speciální účel nebo si je s ní vyměnila;
c)
přísliby poskytnuté úvěrovým institucím;
d)
přísliby poskytnuté finančním institucím a investičním podnikům.
6. Odchylně od odstavce 5 mohou instituce, které byly zřízeny a jsou financovány ústřední nebo regionální vládou alespoň jednoho členského státu, uplatňovat postupy stanovené v odstavcích 2 a 3 také v případě úvěrových a likviditních příslibů, které jsou poskytovány institucím za výhradním účelem přímo nebo nepřímo financovaných podpůrných úvěrů, které lze považovat za kategorie expozic uvedené v těchto odstavcích. Jsou-li tyto podpůrné úvěry poskytovány prostřednictvím jiné instituce jakožto zprostředkovatele (průchozí úvěry), mohou instituce odchylně od čl. 425 odst. 2 písm. d) uplatňovat symetrický přítok a odtok. Tyto podpůrné úvěry jsou k dispozici pouze osobám, které nejsou finančními zákazníky, na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem podpory cílů veřejné politiky Unie nebo ústřední nebo regionální vlády daného členského státu. Čerpání takových příslibů je možné pouze v návaznosti na přiměřeně očekávanou poptávku po podpůrných úvěrech a až do částky takové poptávky související s následným podáním zpráv o využití uvolněných finančních prostředků.
Článek 425
Přítok
1. Instituce podává zprávy o svém přítoku likvidity. Limitovaným přítokem likvidity se rozumí přítok likvidity, který je omezen na 75 % odtoku likvidity. Instituce mohou z tohoto limitu vyjmout přítok likvidity z vkladů uložených u ostatních institucí, se kterými lze zacházet podle čl. 113 odst. 6 nebo 7. Instituce mohou z tohoto limitu vyjmout přítok likvidity ze splatných peněžních částek od dlužníků a investorů do dluhopisů souvisejících s hypotečními úvěry financovanými z dluhopisů, se kterými lze zacházet podle čl. 129 odst. 4, 5 nebo 6, nebo z dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES. Instituce mohou vyjmout přítok z podpůrných úvěrů, které instituce zprostředkovala. S výhradou předchozího souhlasu příslušným orgánem odpovědným za dohled na individuálním základě může instituce úplně nebo zčásti vyjmout přítok, pokud je poskytovatel mateřskou nebo dceřinou institucí příslušné instituce nebo jiným dceřiným podnikem stejné mateřské instituce nebo je spojen s danou instituci vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS.
2. Přítok likvidity se měří v průběhu nadcházejících 30 dnů. Obsahuje pouze smluvní přítok z expozic, které nejsou po splatnosti a u kterých instituce nemá důvod v průběhu daných 30 dní očekávat neplnění. Přítok likvidity se vykazuje úplně, přičemž níže uvedený přítok se vykazuje samostatně:
a)
peněžní částky splatné od zákazníků, kteří nejsou finančními zákazníky, za účelem platby jistiny se sníží o 50 % jejich hodnoty nebo o smluvní závazky vůči těmto zákazníkům poskytnout jim financování, podle toho, co je vyšší. Toto se nevztahuje na peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3, které jsou zajištěny likvidními aktivy v souladu s článkem 416, jak je uvedeno v písmeni d) tohoto odstavce.
Odchylně od prvního pododstavce tohoto písmena mohou instituce, které obdržely příslib podle čl. 424 odst. 6 k tomu, aby vyplatily podpůrný úvěr konečnému příjemci, zohlednit přítok až do výše odtoku, který uplatňují u odpovídajícího příslibu poskytnout tyto podpůrné úvěry;
b)
peněžní částky splatné z transakcí financování obchodu uvedených v čl. 162 odst. 3 druhém pododstavci písm. b) se zbytkovou splatností až do 30 dnů se zohlední úplně jako přítok;
c)
aktiva s neurčeným datem ukončení smlouvy se zohlední ve výši 20 % přítoku za předpokladu, že banka může na základě smlouvy odstoupit a požadovat platbu v průběhu 30 dnů;
d)
peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3, pokud jsou zajištěny likvidními aktivy podle čl. 416 odst. 1, se nezohlední až do výše hodnoty těchto likvidních aktiv snížené o srážky při ocenění a plně se zohlední u zbývajících splatných peněžních částek;
e)
splatné peněžní částky, se kterými instituce, která je dluží, zachází podle čl. 422 odst. 3 a 4, se vynásobí odpovídajícím symetrickým přítokem;
f)
peněžní částky splatné z pozic v kapitálových nástrojích zahrnutých do hlavního indexu, pokud se likvidní aktiva nezapočítávají dvojmo.
g)
jakékoli nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby a jiné přijaté závazky se nezohlední;
3. Přítok a odtok očekávaný v průběhu 30 dnů ze smluv uvedených v příloze II, se odrazí na základě čisté hodnoty napříč protistranami a vynásobí se koeficientem ve výši 100 % čistého přítoku. Čistou hodnotou se rozumí rovněž čistá hodnota kolaterálu, který bude přijat a který lze považovat za likvidní aktiva v souladu s článkem 416.
4. Odchylně od odst. 2 písm. g) mohou příslušné orgány na základě individuálního posouzení udělit svolení uplatňovat vyšší přítok pro úvěrové a likviditní přísliby, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
existují důvody k očekávání vyššího přítoku i v případě kombinované tržní a idiosynkratické krize poskytovatele;
b)
protistranou je mateřská nebo dceřiná instituce dané instituce nebo jiný dceřiný podnik téže mateřské instituce nebo je protistrana spojena s danou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS nebo je protistranou člen téhož institucionálního systému ochrany podle čl. 113 odst. 7 tohoto nařízení nebo ústřední institucí nebo členem sítě, na niž se vztahuje výjimka podle článku 10 tohoto nařízení;
c)
odchylně od článků 422, 423 a 424 protistrana uplatňuje odpovídající symetrický nebo konzervativnější odtok;
d)
instituce a protistrana jsou usazeny ve stejném členském státě.
5. Příslušné orgány mohou v případě použití čl. 20 odst. 1 písm. b) upustit od podmínky stanovené v odst. 4 písm. d). V takovém případě musí být splněna dodatečná objektivní kritéria stanovená v aktu v přenesené pravomoci podle článku 460. Pokud je povoleno uplatňování takového vyššího odtoku, příslušné orgány o výsledku postupu uvedeného v čl. 19 odst. 1 písm. b) informují orgán EBA. Příslušné orgány pravidelně přezkoumávají plnění podmínek takového vyššího odtoku.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro další upřesnění dodatečných objektivních kritérií uvedených v odstavci 5.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Instituce nepodávají zprávy o přítoku ze všech likvidních aktiv vykázaných v souladu s článkem 416, ale jen o platbách splatných za aktiva, které se neodrážejí v tržní hodnotě aktiva.
8. Instituce nepodává zprávy o přítoku z jakýchkoli nově přijatých závazků.
9. Instituce zohledňuje přítok likvidity, který obdrží ve třetích zemích, kde existují omezení převodu, nebo který je denominován v nesměnitelných měnách, pouze v rozsahu, v jakém odpovídá odtoku v dané třetí zemi nebo v dané měně.
Článek 426
Aktualizace budoucích požadavků na likviditu
Poté, co Komise přijme akt v přenesené pravomoci týkající se požadavku na likviditu v souladu s článkem 460, může EBA vypracovat návrh prováděcích technických norem pro upřesnění podmínek stanovených v čl. 421 odst. 1, v článku 422, s výjimkou odstavců 8, 9 a 10 uvedeného článku, a v článku 424, aby byly zohledněny mezinárodně dohodnuté standardy.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v tomto odstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
HLAVA III
PODÁVÁNÍ ZPRÁV O STABILNÍM FINANCOVÁNÍ
Článek 427
Položky zajišťující stabilní financování
1. Instituce podávají příslušným orgánům zprávy v souladu s požadavky na podávání zpráv uvedenými v čl. 415 odst. 1 a v souladu s jednotnými formáty zpráv podle čl. 415 odst. 3 o těchto položkách s cílem umožnit posouzení dostupnosti stabilního financování:
a)
kapitál po zohlednění případných odpočtů:
i)
kapitálové nástroje zahrnované do kapitálu tier 1,
ii)
kapitálové nástroje zahrnované do kapitálu tier 2,
iii)
další prioritní akcie a kapitálové nástroje nad rámec přípustného objemu kapitálu tier 2, jejichž efektivní splatnost je alespoň jeden rok,
b)
tyto závazky, které nejsou zahrnuty v písmenu a):
i)
retailové vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 421 odst. 1;
ii)
retailové vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 421 odst. 2;
iii)
vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 422 odst. 3 a 4;
iv)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které podléhají systému pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocennému systému pojištění vkladů ve třetí zemi ve smyslu čl. 421 odst. 2;
v)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které spadají pod čl. 422 odst. 3 písm. b);
vi)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které spadají pod čl. 422 odst. 3 písm. d);
vii)
vložené částky nespadající pod bod i), ii) nebo iii), pokud nejsou vloženy finančními zákazníky;
viii)
všechny finanční prostředky získané od finančních zákazníků;
ix)
samostatně částky, které spadají pod bod vii) a viii), financování ze zajištěných půjček a transakce na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3:
-
které jsou zajištěny aktivy, jež lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
-
které jsou zajištěny jinými aktivy;
x)
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů, se kterými lze zacházet podle čl. 129 odst. 4 nebo 5 nebo způsobem vymezeným v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
xi)
tyto ostatní závazky vyplývající z vydaných cenných papírů, které nespadají pod písmeno a):
-
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů s efektivní splatností alespoň jeden rok;
-
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů s efektivní splatností méně než jeden rok;
xii)
všechny ostatní závazky.
2. Je-li to možné, všechny položky se uvádějí v těchto pěti koších podle data jejich splatnosti a nejbližšího data, kdy mohou být smluvně splaceny, podle toho, co je dříve:
a)
během tří měsíců;
b)
mezi třemi a šesti měsíci;
c)
mezi šesti a devíti měsíci;
d)
mezi devíti a dvanácti měsíci;
e)
po dvanácti měsících.
Článek 428
Položky vyžadující stabilní financování
1. Pokud nejsou níže uvedené položky odečteny od kapitálu, podávají se o nich zprávy příslušným orgánům samostatně, aby bylo možné posoudit dostupnost stabilního financování:
a)
aktiva, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, rozčleněná podle druhu aktiva;
b)
tyto cenné papíry a nástroje peněžního trhu, které nejsou zahrnuty v písmenu a);
i)
aktiva, jež splňují podmínky pro stupeň úvěrové kvality 1 podle článku 122;
ii)
aktiva, jež splňují podmínky pro stupeň úvěrové kvality 2 podle článku 122;
iii)
jiná aktiva;
c)
majetkové cenné papíry nefinančních subjektů zahrnutých do hlavního indexu uznaného regulovaného trhu;
d)
ostatní majetkové cenné papíry;
e)
zlato;
f)
ostatní drahé kovy;
g)
neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky, a samostatně ty neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky, kdy dlužníky jsou:
i)
fyzické osoby jiné než soukromí podnikatelé a osobní společnosti;
ii)
malé a střední podniky, které lze považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko, nebo společnost, která je způsobilá pro zacházení stanovené v čl. 153 odst. 4, pokud je celkový vklad vložen tímto klientem nebo ekonomicky spjatou skupinou klientů nižší než 1 milion EUR;
iii)
ústřední vlády, centrální banky a subjekty veřejného sektoru;
iv)
klienti neuvedení v bodech i) a ii) jiní než finanční zákazníci;
v)
klienti neuvedení v bodech i), ii) a iii), kteří jsou finančními zákazníky, a z nich samostatně ti, kteří jsou úvěrovými institucemi a jinými finančními zákazníky;
h)
neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky uvedené v písmenu g), a z nich samostatně ty, které jsou:
i)
zajištěné obchodními nemovitostmi;
ii)
zajištěné obytnými nemovitostmi;
iii)
spolufinancované (postoupením) prostřednictvím dluhopisů, se kterým lze zacházet podle čl. 129 odst. 4 nebo 5 nebo prostřednictvím dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
i)
deriváty, pohledávky;
j)
všechna ostatní aktiva;
k)
poskytnuté nevyčerpané úvěrové přísliby, které lze podle přílohy I považovat za položky se „středním rizikem“ nebo „středně nízkým rizikem“.
2. Je-li to možné, všechny položky se uvádějí v pěti koších uvedených v čl. 427 odst. 2.
ČÁST SEDMÁ
PÁKA
Článek 429
Výpočet pákového poměru
1. Instituce vypočítají svůj pákový poměr podle metodiky stanovené v odstavcích 2 až 11.
2. Pákový poměr se vypočítá jako hodnota kapitálu instituce dělená celkovou mírou expozic dané instituce a vyjadřuje se v procentech.
Instituce vypočítají pákový poměr jako aritmetický průměr měsíčních pákových poměrů za čtvrtletí.
3. Pro účely odstavce 2 je hodnotou kapitálu hodnota kapitálu tier 1.
4. Celková míra expozic je součet hodnot expozic všech aktiv a podrozvahových položek, které nejsou odečteny při určování hodnoty kapitálu podle odstavce 3.
Pokud instituce zahrnují subjekt finančního sektoru, v němž mají významnou investici podle článku 43, do své konsolidace podle použitelného účetního rámce, ale nikoliv do své obezřetnostní konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, stanoví hodnotu expozice pro tuto významnou investici ne podle odst. 5 písm. a) tohoto článku, ale jako částku, která se získá vynásobením částky definované v písmenu a) tohoto pododstavce a koeficientu definovaného v písmenu b) tohoto pododstavce:
a)
součet hodnot expozic pro všechny expozice subjektu finančního sektoru, ve kterém je držena významná investice;
b)
celkový objem všech přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektu finančního sektoru, jenž není odečten podle článku 47 a čl. 48 odst. 1 písm. b), vydělený celkovým objemem těchto položek.
5. Instituce určí hodnotu expozic pro aktiva v souladu s těmito zásadami:
a)
hodnotami expozic pro aktiva, kromě smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, se rozumí hodnoty expozic podle čl. 111 odst. 1 první větě;
b)
nabytý fyzický nebo finanční kolaterál, nabyté záruky nebo snižování úvěrového rizika se nepoužijí ke snížení hodnot expozic aktiv;
c)
úvěry se nesnižují o vklady;
6. Instituce určují hodnoty expozic u smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, metodou stanovenou v článku 274.
Při určování hodnoty expozice u smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů instituce zohlední dopady smluv o novaci a ostatních dohod o započtení, s výjimkou dohod o smluvním křížovém započtení v souladu s článkem 295.
7. Odchylně od odstavce 6 mohou instituce použít metodu stanovenou v článku 275 k určení hodnoty expozice u smluv uvedených v příloze II bodech 1 a 2 pouze tehdy, pokud tuto metodu používají také ke stanovení hodnoty expozice u těchto smluv pro účely splnění požadavků na kapitál uvedených v článku 92.
8. Při určování možné budoucí úvěrové expozice u úvěrových derivátů uplatní instituce zásady stanovené v čl. 299 odst. 2 na všechny své úvěrové deriváty, a nikoliv pouze na ty deriváty, které jsou zařazeny do obchodního portfolia.
9. Instituce stanoví hodnotu expozice aktiv zahrnutých do repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů, včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, v souladu s čl. 220 odst. 1 až 3 a článkem 222 a zohlední účinky rámcových dohod o započtení, kromě dohod o smluvním křížovém započtení, podle článku 206.
10. Instituce určuje hodnotu expozic podrozvahových položek, kromě položek uvedených v odstavcích 6 a 9 tohoto článku, v souladu s čl. 111 odst. 1, s výhradou těchto změn konverzních faktorů obsažených v uvedeném článku:
a)
konverzní faktor, který se použije na nominální hodnotu u nevyčerpaných úvěrových příslibů, které lze kdykoli bezpodmínečně a bez výpovědi zrušit, podle přílohy I bodu 4 písm. a) a b), činí 10 %;
b)
konverzní faktor pro podrozvahové položky financování obchodu, které jsou uvedeny v příloze I bodu. 3 písm. a) a jsou spojeny se středně nízkým rizikem, a pro podrozvahové položky související se státem podporovanými vývozními úvěry, které jsou uvedeny v příloze I bodu 3 písm. b) podbodu i), činí 20 %;
c)
konverzní faktor pro podrozvahové položky financování obchodu, které jsou uvedeny v příloze I bodu 2 písm. a) a bodu. 2 písm. b) podbodu i) a jsou spojeny se středním rizikem, a pro podrozvahové položky související se státem podporovaným financováním vývozu, které jsou uvedeny v příloze I bodu 2 písm. b) podbodu ii), činí 50 %;
d)
konverzní faktor pro všechny ostatní podrozvahové položky uvedené v příloze I činí 100 %.
11. Pokud se podle vnitrostátních všeobecně přijímaných účetních zásad aktiva ve svěřenecké správě zaúčtovávají v rozvaze podle článku 10 směrnice 86/635/EHS, je možné tato aktiva z celkové míry expozice pro účely pákového poměru vyjmout, pokud splňují kritéria pro nezaúčtování stanovená v mezinárodním účetním standardu(IAS) 39 podle nařízení (ES) č. 1606/2002, a případně kritéria pro vynětí z konsolidace stanovená v mezinárodním standardu účetního výkaznictví (IFRS) 10 podle nařízení (ES) č. 1606/2002.
Článek 430
Požadavky týkající se podávání zpráv
1. Instituce předloží příslušným orgánům veškeré nezbytné informace o pákovém poměru a jeho částech podle článku 429. Příslušné orgány vezmou v úvahu tyto informace při přezkumu v rámci dohledu uvedeném v článku 97 směrnice 2013/36/EU.
Instituce rovněž předloží příslušným orgánům informace požadované pro účely přípravy zprávy podle článku 511.
Příslušné orgány předkládají orgánu EBA informace získané od institucí na jeho žádost za účelem usnadnění přezkumu uvedeného v článku 511.
2. Pro účely požadavků na podávání zpráv uvedených v odstavci 1 vypracuje EBA návrhy prováděcích technických norem k určení jednotné šablony pro podávání zpráv, pokynů, jak tuto šablonu používat, četnosti a lhůt pro podávání zpráv a řešení v oblasti informačních technologií.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
ČÁST OSMÁ
ZPŘÍSTUPŇOVÁNÍ INFORMACÍ INSTITUCEMI
HLAVA I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 431
Rozsah požadavků na zpřístupňování informací
1. Instituce veřejně zpřístupňují informace stanovené v hlavě II, s výhradou ustanovení uvedených v článku 432.
2. Svolení nástrojů a metodik uvedených v hlavě III příslušnými orgány podle části třetí je podmíněno tím, že instituce zveřejní informace stanovené v uvedené hlavě.
3. Instituce přijmou formální zásady pro plnění požadavků na zpřístupňování informací stanovené v této části a zavedou zásady pro posuzování přiměřenosti zpřístupňovaných informací, včetně jejich ověřování a četnosti. Instituce zavedou rovněž zásady pro posuzování toho, zda jimi zpřístupněné informace plně informují účastníky trhu o rizikovém profilu daných institucí.
Jestliže tyto zpřístupněné informace neinformují účastníky trhu o rizikovém profilu v plném rozsahu, instituce veřejně zpřístupní kromě informací požadovaných podle odstavce 1 další nezbytné informace. Jsou však povinny zpřístupňovat pouze informace, jež jsou podstatné a nejsou vyhrazené nebo důvěrné podle článku 432.
4. Instituce na vyžádání vysvětlí svá rozhodnutí týkající se ratingů malým a středním podnikům a jiným podnikům, které žádají o úvěry, přičemž toto vysvětlení na požádání poskytnou písemně. Správní náklady na poskytnutí vysvětlení musí být přiměřené k výši úvěru.
Článek 432
Nepodstatné, vyhrazené nebo důvěrné informace
1. Instituce nemusí zpřístupňovat některé z informací vyjmenovaných v hlavě II, jestliže informace, které by byly zpřístupněny, se nepovažují za podstatné, s výjimkou zpřístupňování informací stanovených v čl. 435 odst. 2 písm. c), článku 437 a článku 450.
Při zpřístupňování se informace považují za podstatné, jestliže by jejich opomenutí nebo nesprávné uvedení mohlo změnit nebo ovlivnit posuzování nebo rozhodování uživatele spoléhajícího na tyto informace při rozhodování o ekonomických záležitostech.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny stanovící způsob, jakým instituce určí podstatnost v souvislosti s požadavky na zpřístupňování informací podle hlavy II.
2. Instituce mohou také vynechat některé z položek zpřístupňovaných informací vyjmenovaných v hlavách II a III, pokud tyto položky zahrnují informace, které jsou považovány za vyhrazené nebo důvěrné v souladu s druhým a třetím pododstavcem, s výjimkou zpřístupňování informací stanovených v článcích 437 a 450.
Informace se z hlediska instituce považují za vyhrazené, pokud by jejich veřejné zpřístupňování ohrozilo její konkurenční postavení. Může se jednat o informace o produktech nebo systémech, které by, pokud by se o nich dozvěděli konkurenti, snížily hodnotu investic instituce.
Informace se považují za důvěrné, pokud existují závazky vůči zákazníkům nebo jiné vztahy s protistranami zavazující instituci k důvěrnosti.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny stanovící způsob, jakým instituce určí vyhrazenost a důvěrnost v souvislosti s požadavky na zpřístupňování informací podle hlav II a III.
3. Ve výjimečných případech uvedených v odstavci 2 dotčená instituce ve svém zpřístupňování uvede, že určité položky informací nebyly zpřístupněny a důvody jejich nezpřístupňování, a zveřejní obecnější informace o daném tématu, na nějž se uplatňuje požadavek na zpřístupňování informací, pokud uvedené informace nejsou klasifikovány jako vyhrazené nebo důvěrné.
4. Ustanovení odstavců 1, 2 a 3 se nedotýkají rozsahu odpovědnosti za nezveřejnění podstatných informací.
Článek 433
Četnost zpřístupňování informací
Instituce zveřejňují zpřístupněné informace vyžadované v této části alespoň jednou ročně.
Každoročně zpřístupňované informace se zveřejňují ve spojení s datem zveřejnění účetní závěrky.
Instituce posoudí, zda je nutné zveřejňovat některé nebo všechny zpřístupňované informace častěji než jednou ročně vzhledem k charakteru své činnosti, jako například rozsahu operací, škále činností, přítomnosti v různých zemích, angažovanosti v různých finančních sektorech a účasti na mezinárodních finančních trzích a v platebních, vypořádacích a clearingových systémech. Při tomto posuzování zejména věnují pozornost možné potřebě častějšího zpřístupňování položek informací stanovených v článku 437 a v čl. 438 písm. c) až f) a informací o rizikové expozici a jiných položkách, které se mohou rychle měnit.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny týkající se institucí posuzujících častější zpřístupňování podle hlav II a III.
Článek 434
Způsob zpřístupňování informací
1. Instituce mohou samy určit, kde a na jakém nosiči zpřístupní požadované údaje a jak je ověří, aby byly řádně splněny požadavky na zpřístupňování stanovené v této části. V proveditelné míře se všechny požadované informace zpřístupní na jednom nosiči nebo místě. Pokud byly podobné informace zpřístupněny na dvou nebo více nosičích, je odkaz na obdobné informace na ostatních nosičích součástí každého z nosičů.
2. Rovnocenné zpřístupňování informací, které instituce provedly podle požadavků na účetnictví, kotování na burze nebo jiných požadavků, lze považovat za splnění této části. Jestliže nejsou zpřístupňované informace zahrnuty do účetní závěrky, instituce jednoznačně v účetní závěrce uvedou, kde je lze nalézt.
HLAVA II
TECHNICKÁ KRITÉRIA PRO TRANSPARENTNOST A ZPŘÍSTUPŇOVÁNÍ INFORMACÍ
Článek 435
Cíle a zásady řízení rizik
1. Instituce zpřístupňují informace o svých cílech a zásadách v oblasti řízení rizik pro jednotlivé kategorie rizik včetně rizik uvedených v této hlavě. Zpřístupňují se tyto informace:
a)
strategie a procesy řízení uvedených rizik;
b)
struktura a organizace příslušné funkce řízení rizik včetně informací o její pravomoci a statutu nebo jiných příslušných uspořádáních;
c)
rozsah a povaha systémů hlášení a měření rizik;
d)
zásady pro zajištění a snižování rizika a strategie a postupy pro sledování trvalé efektivity zajištění a snižování rizika;
e)
prohlášení schválené vedoucím orgánem o přiměřenosti opatření k řízení rizik instituce poskytující ujištění, že zavedené systémy řízení rizik jsou přiměřené s ohledem na profil a strategii instituce;
f)
stručné prohlášení o riziku schválené vedoucím orgánem, které výstižně popisuje celkový rizikový profil instituce související se strategií podnikání. Toto prohlášení obsahuje klíčové ukazatele a údaje, které poskytují externím zúčastněným stranám komplexní představu o řízení rizika institucí, včetně toho, jak je rizikový profil instituce propojen s tolerancí k riziku stanovenou vedoucím orgánem.
2. Instituce zpřístupňují dále uvedené informace týkající se systémů správy a řízení včetně pravidelných aktualizací prováděných minimálně jednou ročně:
a)
počet míst ve vedoucích orgánech společností správní radě zastávaný členem vedoucího orgánu;
b)
politika náboru pracovníků pro výběr členů vedoucího orgánu a jejich skutečné znalosti, dovednosti a zkušenosti;
c)
politika rozmanitosti s ohledem na výběr členů vedoucího orgánu, jeho cíle a příslušné specifické cíle stanovené v této politice a míru, v jaké bylo těchto obecných a specifických cílů dosaženo;
d)
zda instituce zřídila zvláštní výbor pro rizika a kolikrát tento výbor zasedal;
e)
popis toku informací o riziku pro vedoucí orgán.
Článek 436
Oblast působnosti
Instituce zpřístupňují dále uvedené informace týkající se oblasti působnosti požadavků stanovených v tomto nařízení v souladu se směrnicí 2013/36/EU:
a)
název instituce, pro kterou platí požadavky podle tohoto nařízení;
b)
uvedení rozdílů v konsolidovaném základě pro účely účetnictví a obezřetnostního dohledu se stručným popisem subjektů a vysvětlením, zda jsou:
i)
plně konsolidovány;
ii)
poměrně konsolidovány;
iii)
odečteny od kapitálu;
iv)
nejsou ani konsolidovány ani odečteny;
c)
jakékoli současné nebo předpokládané podstatné věcné nebo právní překážky bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mezi mateřským podnikem a jeho dceřinými podniky;
d)
souhrnnou částku, o niž je skutečný kapitál nižší, než je požadováno, ve všech dceřiných podnicích nezahrnutých do konsolidace a název nebo názvy těchto dceřiných podniků;
e)
případně okolnosti, za nichž jsou ustanovení stanovená v článcích 7 a 9 využívána.
Článek 437
Kapitál
1. Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se jejich kapitálu:
a)
úplné sesouhlasení položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1, položek kapitálu tier 2 a filtrů a odpočtů uplatněných podle článků 32 až 35, 36, 56, 66 a 79 na kapitál instituce a rozvahu v rámci auditované účetní závěrky instituce;
b)
popis hlavních rysů nástrojů kmenového kapitálu tier 1 a vedlejšího kapitálu tier 1 a nástrojů kapitálu tier 2 emitovaných institucí;
c)
podmínky všech nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 v plném znění;
d)
odděleně zpřístupní informace o povaze a objemech:
i)
každého obezřetnostního filtru uplatněného podle článků 32 až 35;
ii)
každého odpočtu provedeného podle článků 36, 56 a 66;
iii)
položek, které nebyly odečteny v souladu s články 47, 48, 56, 66 a 79;
e)
popis všech omezení uplatněných na výpočet kapitálu v souladu s tímto nařízením a nástrojů, obezřetnostních filtrů a odpočtů, na které se tato omezení použijí;
f)
pokud instituce zpřístupňují kapitálové poměry vypočtené pomocí složek kapitálu určených na jiném základě, než který je stanoven v tomto nařízení, komplexní objasnění základu použitého pro výpočet těchto poměrů kapitálu.
2. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro stanovení jednotných šablon pro zpřístupňování informací podle odst. 1 písm. a), b), d) a e).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 438
Požadavky na kapitál
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se splnění požadavků stanovených v článku 92 tohoto nařízení a v článku 73 směrnice 2013/36/EU:
a)
shrnutí přístupu instituce k hodnocení přiměřenosti jejího vnitřně stanoveného kapitálu vzhledem k současným a budoucím činnostem;
b)
na vyžádání daného příslušného orgánu výsledek interního postupu instituce pro hodnocení kapitálové přiměřenosti včetně složení dodatečných kapitálových požadavků na základě procesu dohledu uvedené v čl. 104 odst. 1 písm. a) směrnice 2013/36/EU;
c)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, 8 % objemu rizikově vážených expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 112;
d)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, 8 % objemu rizikově vážených expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 147. V případě kategorie retailových expozic se tento požadavek použije na každou kategorii expozic, které odpovídají různé korelace podle čl. 154 odst. 1 až 4. V případě kategorie akciových expozic se tento požadavek použije na:
i)
každý z přístupů uvedených v článku 155;
ii)
akciové expozice obchodované na regulovaných trzích, akciové expozice neobchodované na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích a jiné expozice;
iii)
expozice, které v oblasti kapitálových požadavků podléhají přechodným pravidlům dohledu;
iv)
expozice, které v oblasti kapitálových požadavků podléhají ustanovením o zachování právních účinků;
e)
kapitálové požadavky vypočítané podle čl. 92 odst. 3 písm. b) a c);
f)
kapitálové požadavky vypočítané podle části třetí hlavy III kapitol 2, 3 a 4 a zpřístupňované odděleně.
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic podle čl. 153 odst. 5 nebo čl. 155 odst. 2, zpřístupňují expozice přiřazené k jednotlivým kategoriím v tabulce č. 1 v čl. 153 odst. 5 nebo k jednotlivým rizikovým váhám zmíněným v čl. 155 odst. 2.
Článek 439
Expozice vůči úvěrovému riziku protistrany
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se expozice instituce úvěrovému riziku protistrany uvedené v části třetí hlavě II kapitole 6:
a)
diskusi metodiky použité pro přiřazení vnitřně stanoveného kapitálu a úvěrových limitů pro úvěrové expozice vůči protistraně;
b)
diskusi zásad zajištění kolaterálem a ustavení úvěrových rezerv;
c)
diskusi zásad týkajících se expozic rizika pozitivní korelace;
d)
diskusi dopadu výše kolaterálu, kterou by instituce musely poskytnout v případě snížení svého ratingu;
e)
hrubou kladnou reálnou hodnotu smluv, prospěch ze započtení, započtenou současnou úvěrovou expozici, kolaterál v držení instituce a čistou úvěrovou expozici z derivátu. Čistá úvěrová expozice z derivátu je úvěrová expozice u derivátových transakcí po zohlednění prospěchu z právně vymahatelných dohod o započtení a opatření týkajících se kolaterálu;
f)
měření hodnoty expozice metodami stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 6 oddílech 3 až 6, podle toho, která metoda se použije;
g)
pomyslnou hodnotu zajišťovacích operací s úvěrovými deriváty a rozdělení současné úvěrové expozice podle druhů úvěrové expozice;
h)
pomyslné objemy úvěrových derivátových transakcí, odděleně podle použití pro vlastní úvěrové portfolio instituce a v rámci zprostředkovatelské činnosti, včetně rozdělení použitých úvěrových derivátových produktů členěných dále podle koupeného a prodaného zajištění v rámci každé skupiny produktů;
i)
odhad α, pokud k němu instituce obdržela svolení příslušných orgánů.
Článek 440
Kapitálové rezervy
1. Instituce zpřístupňuje níže uvedené informace týkající se dodržování požadavku na proticyklickou kapitálovou rezervu podle hlavy VII kapitoly 4 směrnice 2013/36/EU:
a)
zeměpisné rozdělení svých úvěrových expozic relevantních pro výpočet proticyklické kapitálové rezervy;
b)
objem proticyklické kapitálové rezervy stanovené konkrétně pro danou instituci.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem upřesňujících požadavky na zpřístupňování informací stanovených v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 441
Ukazatele globálního systémového významu
1. Instituce identifikované jako G-SVI v souladu s článkem 131 směrnice 2013/36/EU zveřejňují každoročně hodnoty ukazatelů použitých pro stanovení hodnocení instituce v souladu s identifikační metodikou podle uvedeného článku.
2. EBA vypracuje návrh prováděcích technických norem s cílem stanovit jednotné formáty a datum pro účely zveřejnění informací podle odstavce 1. Při vypracování těchto technických norem zohlední EBA mezinárodní standardy.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 442
Úpravy o úvěrové riziko
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se expozice instituce úvěrovému riziku a riziku rozmělnění:
a)
definice pojmů „po splatnosti“ a „se sníženou hodnotou“ pro účely účetnictví;
b)
popis přístupů a metod přijatých pro určení specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
c)
celkový objem expozic po účetních kompenzacích a bez zohlednění účinků snižování úvěrového rizika a průměrný objem expozic za celé období v členění podle jednotlivých kategorií expozic;
d)
zeměpisné rozdělení expozic, a to v členění ve významných oblastech podle podstatných kategorií expozic, případně s dalšími podrobnostmi;
e)
rozdělení expozic podle odvětví nebo druhu protistrany, a to v členění podle kategorií expozic, včetně uvedení expozice vůči malým a středním podnikům, případně s dalšími podrobnostmi;
f)
rozdělení všech expozic podle zbytkové splatnosti, a to v členění podle jednotlivých kategorií expozic, případně s dalšími podrobnostmi;
g)
za každé významné odvětví nebo druh protistrany výši:
i)
expozic se sníženou hodnotou a expozic po splatnosti, uvedené odděleně;
ii)
specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
iii)
nákladů na specifické a obecné úpravy o úvěrové riziko během vykazovaného období;
h)
objem expozic se sníženou hodnotou a expozic po splatnosti, uvedených odděleně, v členění podle významných zeměpisných oblastí, včetně, je-li to vhodné, výše specifických a obecných úprav o úvěrové riziko spojené s jednotlivými zeměpisnými oblastmi;
i)
sesouhlasení změn ve specifických a obecných úpravách o úvěrové riziko u expozic se sníženou hodnotou, uvedené odděleně. Tyto informace musí obsahovat:
i)
popis druhu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
ii)
počáteční zůstatky;
iii)
výše úprav v průběhu vykazovaného období;
iv)
objemy vyčleněné nebo rezervované na odhadované pravděpodobné ztráty z expozic během vykazovaného období, jakékoliv jiné úpravy včetně úprav v důsledku kursových rozdílů, podnikové kombinace, převzetí a zcizení dceřiných podniků a převody mezi úpravami o úvěrové riziko;
v)
konečné zůstatky.
Specifické úpravy o úvěrové riziko a zpětně získané částky uvedené přímo ve výsledovce se musí zpřístupňovat odděleně.
Článek 443
Nezatížená aktiva
EBA vydá do 30. června 2014 pokyny stanovující zveřejňování nezatížených aktiv, přičemž zohlední doporučení Evropské rady pro systémová rizika ESRB/2012/2 ze dne 20. prosince 2012 o financování úvěrových institucí (31), a zejména doporučení D - transparentnost trhu týkající se zatížení aktiv. Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení zveřejňování účetní hodnoty podle kategorií expozice a posouzení kvality a celkové částky účetní hodnoty, která není zatížena, přičemž se zohlední doporučení ESRB/2012/2, za podmínky, že EBA ve své zprávě dojde k závěru, že takové dodatečné zveřejnění poskytne spolehlivé a významné informace.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 444
Použití externích ratingových agentur
V případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, se za každou kategorii expozic uvedenou v článku 112 zpřístupňují tyto informace:
a)
názvy určených externích ratingových agentur a exportních úvěrových agentur a důvody pro případné změny;
b)
kategorie expozic, pro které jsou jednotlivé externí ratingové agentury nebo exportní úvěrové agentury používány;
c)
popis postupu používaného k převodu úvěrových hodnocení emitenta a emise na položky, které nejsou součástí obchodního portfolia;
d)
přiřazení externího ratingu jednotlivých určených externích ratingových agentur nebo exportních úvěrových agentur stupňům úvěrové kvality stanoveným v části třetí hlavě II kapitole 2, přičemž tato informace nemusí být zpřístupněna, pokud instituce splňuje standardní způsob přiřazování zveřejněný orgánem EBA;
e)
hodnoty expozic a hodnoty expozic po snižování úvěrového rizika přiřazené jednotlivým stupňům úvěrové kvality předepsaným v části třetí hlavě II kapitole 2, jakož i ty, které byly odečteny od kapitálu.
Článek 445
Expozice vůči tržnímu riziku
Instituce, které počítají kapitálové požadavky podle čl. 92 odst. 3 písm. b) a c), zpřístupňují tyto požadavky odděleně pro jednotlivá rizika zmiňovaná v uvedených ustanoveních. Kromě toho se odděleně zpřístupňuje kapitálový požadavek ke specifickému úrokovému riziku sekuritizovaných pozic.
Článek 446
Operační riziko
Instituce zpřístupňují přístupy používané danou institucí pro hodnocení kapitálových požadavků k operačnímu riziku; popis metodiky stanovené v čl. 312 odst. 2, pokud ji instituce používá, včetně diskuse příslušných vnitřních a vnějších faktorů zohledněných v přístupu instituce k měření, a v případě dílčího používání je třeba uvést rozsah a pokrytí jednotlivých metodik, které jsou používány.
Článek 447
Akciové expozice nezahrnuté do obchodního portfolia
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se akciových expozic nezahrnutých do obchodního portfolia:
a)
rozlišení expozic na základě jejich cílů, včetně vztahu ke kapitálovým výnosům a strategických důvodů, a přehled použitých účetních technik a metodik oceňování, včetně hlavních předpokladů a postupů ovlivňujících oceňování a jakýchkoliv významných změn v těchto postupech;
b)
účetní hodnotu, reálnou hodnotu a, v případě akcií obchodovaných na regulovaných trzích, srovnání s tržní cenou, pokud se podstatně liší od reálné hodnoty;
c)
druhy, povahu a objemy expozic obchodovaných na regulovaných trzích, akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích a jiných expozic;
d)
kumulativní výši realizovaných zisků nebo ztrát z prodeje a likvidace v daném období; a
e)
celkovou výši nerealizovaných zisků nebo ztrát, celkovou výši oceňovacích rozdílů a kteroukoli z těchto částek zahrnutých do původního nebo dodatečného kapitálu.
Článek 448
Expozice vůči úrokovému riziku u pozic nezahrnutých do obchodního portfolia
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace o své expozici úrokovému riziku u pozic nezahrnutých do obchodního portfolia:
a)
povahu úrokového rizika a hlavní předpoklady (včetně předpokladů ohledně předčasného splacení úvěrů a vývoj vkladů splatných na požádání) a četnost měření úrokového rizika;
b)
kolísání zisků, ekonomickou hodnotu nebo jiné relevantní měřítko používané vedením k měření prudkých výkyvů úrokových sazeb směrem nahoru a dolů v souladu s metodou používanou vedením pro měření úrokového rizika, v členění podle jednotlivých měn.
Článek 449
Expozice vůči sekuritizovaným pozicím
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 5 nebo kapitálové požadavky podle článku 337 nebo 338, zpřístupňují tyto informace, v případě potřeby odděleně pro obchodní a investiční portfolio:
a)
popis cílů instituce v souvislosti se sekuritizací;
b)
povahu ostatních rizik včetně rizika likvidity spojeného se sekuritizovanými aktivy;
c)
druh rizik z hlediska nadřízenosti podkladových sekuritizovaných pozic a z hlediska podkladových aktiv těchto sekuritizovaných pozic převzatých a držených v resekuritizaci;
d)
jednotlivé role, které instituce hraje v procesu sekuritizace;
e)
přibližný rozsah působení instituce v jednotlivých rolích uvedených v písmeni d);
f)
popis postupů pro sledování změn úvěrového a tržního rizika sekuritizovaných expozic včetně toho, jaké dopady na sekuritizované expozice má vývoj podkladových aktiv, a popis, jak se tyto postupy liší pro resekuritizované expozice;
g)
popis politiky instituce upravující používání zajištění a osobní zajištění ke snižování rizik držených sekuritizovaných a resekuritizovaných expozic, včetně identifikace protistran, které jsou zdrojem podstatného zajištění podle druhu rizikové expozice;
h)
přístupy k výpočtu objemu rizikově vážených expozic, které instituce používá v souvislosti se sekuritizací včetně informace, jaký přístup se používá pro jaký druh sekuritizované expozice;
i)
druhy sekuritizačních jednotek pro speciální účel, které instituce v roli sponzora používá k sekuritizaci expozic vůči třetím stranám, včetně toho, zda, v jaké formě a v jakém rozsahu má instituce expozice vůči těmto sekuritizačním jednotkám pro speciální účel, uváděné odděleně pro rozvahové a podrozvahové expozice, jakož i seznam subjektů, které instituce řídí nebo jimž poskytuje poradenství a které investují buď do sekuritizovaných pozic, jež instituce sekuritizovala, nebo do sekuritizačních jednotek pro speciální účel, jež instituce sponzoruje;
j)
shrnutí účetních metod instituce použitých pro sekuritizaci včetně informací:
i)
zda jsou transakce vykázány jako prodej nebo financování;
ii)
o uznání zisků z prodeje;
iii)
o metodách, hlavních předpokladech a vstupech při ocenění sekuritizovaných pozic a příslušných změnách oproti předchozímu období;
iv)
o zacházení se syntetickými sekuritizacemi, pokud se jím již nezabývají jiné účetní metody;
v)
o způsobech ocenění aktiv čekajících na sekuritizaci a o tom, zda jsou evidované v investičním nebo obchodním portfoliu instituce;
vi)
o zásadách pro uznávání rozvahových závazků za ujednání, která by od instituce mohla vyžadovat poskytnutí finanční podpory pro sekuritizovaná aktiva;
k)
názvy externích ratingových agentur použitých pro sekuritizace a druhy expozic v členění podle jednotlivých použitých agentur;
l)
případně popis metody interního hodnocení podle části třetí hlavy II kapitoly 5 oddílu 3 včetně struktury procesu interního hodnocení a vztahu mezi interním hodnocením a externím hodnocením, použití interního hodnocení pro jiné účely než pro stanovení kapitálového požadavku metodou interního hodnocení, kontrolních mechanismů pro proces interního hodnocení včetně diskuse nezávislosti, odpovědnosti a přezkumu procesu interního hodnocení, informace o druzích expozic, pro které se proces interního hodnocení použije, a o zátěžových faktorech použitých k určení úrovní úvěrového posílení podle druhu expozice;
m)
vysvětlení významných kvantitativních změn v informacích zpřístupněných podle písmen n) až q) od posledního vykazovaného období;
n)
odděleně pro obchodní a investiční portfolio tyto informace, a to v členění podle druhu expozice:
i)
celkový objem nesplacených expozic sekuritizovaných institucí, odděleně pro tradiční a syntetické sekuritizace a sekuritizace, v nichž je instituce pouze sponzorem;
ii)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených rozvahových sekuritizovaných pozic a podrozvahových sekuritizovaných expozic;
iii)
souhrnný objem aktiv čekajících na sekuritizaci;
iv)
u sekuritizovaných facilit podléhajících předčasnému umoření souhrnný objem čerpaných expozic připadajících na podíl původce a souhrnný objem čerpaných investic připadajících na podíly investorů, souhrnné kapitálové požadavky vzniklé instituci vůči podílu původce a souhrnné kapitálové požadavky vzniklé instituci vůči podílům investora na čerpaných zůstatcích a na nečerpaných úvěrových linkách;
v)
objem sekuritizovaných pozic, které byly odečteny od kapitálu nebo jimž byla přidělena riziková váha 1 250 %;
vi)
shrnutí o sekuritizaci v běžném období včetně objemu sekuritizovaných expozic a uznaného zisku nebo ztráty z prodeje;
o)
zvlášť pro obchodní a investiční portfolio tyto informace:
i)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených sekuritizovaných pozic, a s nimi spojených kapitálových požadavků, v členění na sekuritizované a resekuritizované expozice členěné dále podle rizikových vah nebo kapitálových požadavků, a jaký přístup pro jaký kapitálový požadavek byl použit;
ii)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených resekuritizovaných expozic v členění na expozice před a po zajištění/pojištění a expozice vůči finančním ručitelům v členění podle kategorií úvěruschopnosti ručitele nebo jména ručitele;
p)
u investičního portfolia a v souvislosti s expozicemi sekuritizovanými institucí objem aktiv se sníženou hodnotou / po splatnosti sekuritizovaných institucí a ztráty uznané institucí v běžném období, obojí v členění podle druhu expozice;
q)
u obchodního portfolia celkový objem nesplacených expozic sekuritizovaných institucí a podléhajících kapitálovému požadavku k tržnímu riziku v členění na expozice z tradiční/syntetické sekuritizace a podle druhu expozice;
r)
případně informaci, zda instituce poskytla podporu ve smyslu čl. 248 odst. 1 a dopad na kapitál.
Článek 450
Zásady odměňování
1. Instituce zpřístupňují alespoň níže uvedené informace týkající se jejích zásad a postupů odměňování těch kategorií pracovníků, jejichž pracovní činnosti mají podstatný dopad na rizikový profil dané instituce:
a)
informace o rozhodovacím procesu použitém pro stanovení zásad odměňování, jakož i počet zasedání hlavního orgánu instituce, jenž na odměňování dohlíží během příslušného účetního období, včetně případných informací o složení a mandátu výboru pro odměňování, o externím poradci, jehož služby byly využity při stanovování zásad odměňování, a úlohy příslušných zainteresovaných subjektů;
b)
informace o vazbě mezi odměnou a výkonností;
c)
nejdůležitější charakteristiky systému odměňování, včetně informací o kritériích používaných k měření výkonnosti, o úpravách o riziko, zásadách pro oddálení nároku na pohyblivou složku odměny a kritériích pro jejich přiznání;
d)
poměry mezi stálou a pohyblivou složkou odměny stanovené podle čl. 94 odst. 1 písm. g) směrnice 2013/36/EU;
e)
informace o výkonnostních kritériích, na nichž je založeno přiznání nároku na akcie, opce nebo pohyblivé složky odměny;
f)
hlavní parametry a zdůvodnění všech systémů pohyblivých složek odměny a dalších nepeněžních výhod;
g)
souhrnné kvantitativní informace o odměnách v členění podle oblasti podnikání;
h)
souhrnné kvantitativní informace o odměnách v členění na vrcholné vedení a na pracovníky, jejichž činnost má podstatný dopad na rizikový profil instituce, s uvedením:
i)
výše odměn v účetním období v členění na pevnou a pohyblivou složku odměny a počet příjemců;
ii)
výše a forem pohyblivé složky odměny v členění podle formy na peněžní odměny, akcie, nástroje spojené s akciemi a ostatní;
iii)
výše dosud nevyplacených, oddálených odměn v členění na již přiznané a nepřiznané nároky;
iv)
výše oddálených odměn přiznaných během daného účetního období v členění na částky vyplacené a částky, o které byly odměny sníženy v důsledku úprav na základě výkonnosti;
v)
výše odměn na nově vzniklé pracovní poměry a výše odstupného, vyplacené v účetním období, a počtu jejich příjemců;
vi)
výše odstupného přiznaného v účetním období, počtu příjemců a nejvyšší částky odstupného přiznané jedné osobě;
i)
počet osob, kterým byly v účetním období vyplaceny odměny ve výši 1 milionu EUR nebo více, v případě odměn pohybujících se mezi 1 milionem EUR a 5 miliony EUR v členění na pásma vyplacených odměn po 500 000 EUR a v případě odměn ve výši 5 milionů EUR a více v členění na pásma vyplacených odměn po 1 milionu EUR.
j)
na žádost členského státu nebo příslušného orgánu, celkové odměny pro každého člena vedoucího orgánu nebo vrcholného vedení.
2. Instituce, které jsou významné z hlediska své velikosti, vnitřní organizace a povahy, rozsahu a složitosti svých činností, zpřístupní kvantitativní informace uvedené v tomto článku rovněž na úrovni členů vedoucího orgánu instituce.
Instituce dodržují požadavky stanovené v tomto článku způsobem, který odpovídá jejich velikosti, vnitřní organizaci a povaze, rozsahu a složitosti jejich činností, aniž je dotčena směrnice 95/46/ES.
Článek 451
Páka
1. Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se jejich pákového poměru vypočteného podle článku 429 a jejich řízení rizika nadměrné páky:
a)
pákový poměr a způsob, jak instituce uplatňuje čl. 499 odst. 2 a 3;
b)
rozčlenění celkové míry expozice a sesouhlasení celkové míry expozice s důležitými informacemi zpřístupněnými ve zveřejněné účetní závěrce;
c)
případně objem odúčtovaných položek ve svěřenecké správě podle čl. 429 odst. 11;
d)
popis postupů použitých k řízení rizika nadměrné páky;
e)
popis faktorů, které měly vliv na pákový poměr během období, kterého se zpřístupněný pákový poměr týká.
2. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro stanovení jednotné šablony pro zpřístupňování informací uvedených v odstavci 1 a pokynů, jak tyto šablony používat.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 30. června 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
HLAVA III
KVALIFIKAČNÍ POŽADAVKY PRO POUŽÍVÁNÍ URČITÝCH NÁSTROJŮ NEBO METODIK
Článek 452
Použití přístupu IRB k úvěrovému riziku
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic použitím přístupu IRB, zpřístupňují tyto informace
a)
svolení přístupu nebo schváleného přechodu příslušným orgánem;
b)
vysvětlení a přezkum:
i)
struktury systémů interních ratingů a vztahu mezi interním a externím ratingem;
ii)
použití interních odhadů pro jiné účely, než je výpočet objemu rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3;
iii)
postupu řízení a uznávání technik snižování úvěrového rizika;
iv)
kontrolních mechanismů pro systémy hodnocení včetně popisu jejich nezávislosti a odpovědnosti a přezkumu systémů hodnocení;
c)
popis procesu interních ratingů, a to odděleně pro tyto kategorie expozic:
i)
vůči ústředním vládám a centrálním bankám;
ii)
vůči institucím;
iii)
podnikové, včetně vůči malým a středním podnikům, specializované úvěrové expozice a podnikové pohledávky nabyté za úplatu;
iv)
retailové, za každou kategorii expozic, které odpovídají různé korelace podle čl. 154 odst. 1 až 4;
v)
akciové;
d)
hodnoty expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 147. Expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám, institucím a podnikové expozice, u nichž instituce použijí pro výpočet objemu rizikově vážených expozic vlastní odhady LGD nebo konverzních faktorů, se zpřístupňují odděleně od expozic, pro které instituce takové odhady nepoužijí;
e)
za každou kategorii expozic (expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám, vůči institucím, podnikové expozice, akciové expozice) a při dostatečném počtu stupňů dlužníků (včetně selhání), aby byla zajištěna dostatečná diferenciace úvěrového rizika, instituce zpřístupňují:
i)
celkové expozice, včetně za tyto kategorie expozic: vůči ústředním vládám a centrálním bankám, vůči institucím a podnikové expozice, součet nesplacených úvěrů a hodnoty expozic z nevyčerpaných příslibů; v případě akciových expozic nesplacenou částku;
ii)
expozicí váženou průměrnou rizikovou váhu;
iii)
v případě institucí, které pro výpočet objemu rizikově vážených expozic používají vlastní odhady konverzních faktorů, objem nevyčerpaných příslibů a hodnoty expozicí vážené průměrné hodnoty expozic pro každou kategorii expozic;
f)
v případě kategorie retailových expozic a všech kategorií stanovených v písm. c) bodě iv) buď informace uvedené v písmenu e) (případně na základě seskupení), nebo analýzu expozic (nesplacené úvěry a hodnoty expozic u nevyčerpaných příslibů) založenou na dostatečném počtu stupňů EL, aby bylo zajištěno smysluplné rozlišení úvěrového rizika (případně na základě seskupení);
g)
skutečné specifické úpravy o úvěrové riziko v předchozím období pro každou kategorii expozic (v případě retailových expozic pro každou kategorii stanovenou v písm. c) bodě iv)) a informace o tom, jak se liší od dřívějších zkušeností;
h)
popis faktorů, které ovlivnily údaje o ztrátách v předchozím období (např. zda instituce zaznamenala nadprůměrné podíly selhání, nadprůměrné hodnoty LGD nebo nadprůměrné konverzní faktory);
i)
odhady instituce ve srovnání se skutečnými výsledky za delší období. Tato část přinejmenším obsahuje informace o odhadech ztrát ve srovnání se skutečnými ztrátami v jednotlivých kategoriích expozic (v případě retailových expozic pro jednotlivé kategorie stanovené v písm. c) bodě iv)) za dostatečně dlouhé období, aby bylo možno spolehlivě posoudit fungování procesů interních ratingů pro každou kategorii expozic (v případě retailových expozic u jednotlivých kategorií stanovených v písm. c) bodě iv)). Instituce případně poskytnou také analýzu hodnot PD, a v případě institucí, které používají vlastní odhady LGD nebo konverzních faktorů, výsledné hodnoty LGD a konverzních faktorů ve srovnání s odhady poskytnutými ve zpřístupňování informací o kvantitativním hodnocení rizik stanoveném v tomto článku;
j)
pro všechny kategorie expozic uvedených v článku 147 a pro každou kategorii expozic, kterým odpovídají různé korelace uvedené v čl. 154 odst. 1 až 4:
i)
v případě institucí, které pro výpočet objemu rizikově vážených expozic používají vlastní odhady LGD, expozicí váženou průměrnou hodnotu LGD a PD vyjádřenou v procentech za každou příslušnou zeměpisnou oblast úvěrových expozic;
ii)
v případě institucí, které nepoužívají vlastní odhady LGD, expozicí váženou průměrnou hodnotu PD v procentech za každou příslušnou zeměpisnou oblast úvěrových expozic.
Pro účely písmene c) musí popis obsahovat druhy expozic zahrnutých do dané kategorie expozic, definice, metody a údaje pro odhad a validaci hodnot PD, a případně hodnot LGD a konverzních faktorů, včetně předpokladů použitých při odvozování těchto proměnných, a popisy podstatných odchylek od definice selhání uvedené v článku 178, včetně širokých segmentů ovlivněných těmito odchylkami.
Pro účely písmene j) se příslušnou zeměpisnou oblastí úvěrové expozice rozumí expozice v členských státech, ve kterých byla instituce povolena, a členské státy nebo třetí země, ve kterých instituce vykonávají činnost prostřednictvím pobočky nebo dceřiného podniku.
Článek 453
Použití technik snižování úvěrového rizika
Instituce uplatňující techniky snižování úvěrového rizika zpřístupňují tyto informace:
a)
zásady a procesy používání rozvahového a podrozvahového započtení s uvedením rozsahu, v jakém jej subjekt používá;
b)
zásady a procesy oceňování a řízení kolaterálu;
c)
popis používaných hlavních druhů kolaterálu;
d)
hlavní druhy ručitelů a protistran u úvěrových derivátů a jejich úvěruschopnost;
e)
informace o koncentracích tržního nebo úvěrového rizika v rámci snižování úvěrového rizika;
f)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB, ale nestanoví vlastní odhady hodnoty LGD nebo konverzních faktorů vzhledem k dané kategorii expozic, odděleně za každou kategorii expozic celkovou hodnotu expozic (případně po rozvahovém nebo podrozvahovém započtení), která je kryta - po použití koeficientů volatility - způsobilým finančním kolaterálem a jiným způsobilým kolaterálem;
g)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB, odděleně za každou kategorii expozic celkovou expozici (případně po rozvahovém nebo podrozvahovém započtení), která je kryta zárukami nebo úvěrovými deriváty. V případě kategorie akciových expozic se tento požadavek uplatňuje na každý z přístupů uvedených v článku 155.
Článek 454
Použití pokročilých přístupů k měření operačního rizika
Instituce, které pro výpočet kapitálových požadavků k operačnímu riziku používají přístupy stanovené v článcích 321 až 324, zpřístupňují popis použití pojištění a jiných mechanismů převodu rizika pro účely snižování uvedeného rizika.
Článek 455
Použití interních modelů pro tržní riziko
Instituce, které počítají kapitálové požadavky podle článku 363, zpřístupňují tyto informace:
a)
pro každé dílčí portfolio:
i)
charakteristiky použitých modelů;
ii)
případně u interních modelů pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro obchodování s korelací použité metodiky a rizika měřená s použitím interního modelu včetně popisu přístupu použitého institucí k určení horizontů likvidity, metodiky použité s cílem získat hodnocení kapitálu splňující požadovaný standard spolehlivosti a přístupy použité při validaci modelu;
iii)
popis zátěžového testování uplatněného na dané dílčí portfolio;
iv)
popis přístupů používaných pro zpětné testování a validaci přesnosti a konzistentnosti interních modelů a procesů modelování;
b)
rozsah svolení uděleného příslušným orgánem;
c)
popis rozsahu a metodik pro splnění požadavků stanovených v článcích 104 a 105;
d)
nejvyšší, nejnižší a střední hodnotu:
i)
denní výše hodnot v riziku za vykazované období a ke konci období;
ii)
výše hodnot v riziku za krizových podmínek za vykazované období a ke konci období;
iii)
výše rizik pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro specifické riziko portfolia obchodování s korelací během vykazovaného období a ke konci období;
e)
prvky kapitálového požadavku podle článku 364;
f)
vážený průměrný horizont likvidity pro každé dílčí portfolio, na které se použijí interní modely pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro obchodování s korelací;
g)
porovnání denní výše hodnot v riziku ke konci dne a jednodenních změn hodnoty portfolia na konci následujícího obchodního dne spolu s analýzou veškerých významných překročení během vykazovaného období.
ČÁST DEVÁTÁ
AKTY V PŘENESENÉ PRAVOMOCI A PROVÁDĚCÍ AKTY
Článek 456
Akty v přenesené pravomoci
1. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462, pokud jde o:
a)
vyjasnění definic stanovených v článcích 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 a 411 s cílem zajistit jednotné uplatňování tohoto nařízení;
b)
vyjasnění definic stanovených v článcích 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 a 411 s cílem zohlednit při uplatňování tohoto nařízení vývoj na finančních trzích;
c)
změnu seznamu kategorií expozic uvedených v článcích 112 a 147 s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
d)
objem specifikovaný v čl. 123 písm. c), čl. 147 odst. 5 písm. a), čl. 153 odst. 4 a čl. 162 odst. 4 s cílem zohlednit účinky inflace;
e)
seznam a klasifikace podrozvahových položek v přílohách I a II s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
f)
úpravu kategorií investičních podniků v čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1 s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
g)
vyjasnění požadavku stanoveného v článku 97 s cílem zajistit jednotné uplatňování tohoto nařízení;
h)
změnu kapitálových požadavků podle článků 301 až 311 tohoto nařízení a článků 50a až 50d nařízení (EU) č. 648/2012 s ohledem na vypracování nebo pozměnění mezinárodních standardů pro expozice vůči ústřední protistraně;
i)
vyjasnění podmínek, na něž jsou vázány výjimky stanovené v článku 400;
j)
změnu míry kapitálu a celkové míry expozice pákového poměru podle čl. 429 odst. 2 za účelem nápravy jakýchkoli nedostatků zjištěných na základě zpráv uvedených v čl. 430 odst. 1 před tím, než jsou instituce povinny zveřejnit pákový poměr, jak je stanoveno v čl. 451 odst. 1) písm. a).
2. EBA provádí sledování kapitálových požadavků k riziku úvěrové úpravy v ocenění a do 1. ledna 2015 předloží Komisi zprávu. Ve zprávě zejména posoudí:
a)
přístup k riziku CVA jakožto samostatnému požadavku ve srovnání se situací, kdy je nedílnou složkou rámce pro tržní rizika;
b)
oblast působnosti požadavku týkajícího se rizika CVA, včetně výjimky stanovené v článku 482;
c)
způsobilá zajištění;
d)
výpočet kapitálových požadavků pro riziko CVA.
Na základě této zprávy a v případě, že z příslušných závěrů vyplývá, že je takové opatření nezbytné, je Komise rovněž zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 s cílem pozměnit tyto položky.
Článek 457
Technické úpravy a opravy
Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462, pokud jde o provedení technických úprav a oprav jiných než podstatných prvků s cílem zohlednit nový vývoj v oblasti nových finančních produktů nebo činností, za účelem provedení úprav se zřetelem na vývoj po přijetí tohoto nařízení v jiných legislativních aktech Unie o finančních službách a účetnictví včetně účetních standardů podle nařízení (ES) č. 1606/2002 v těchto ustanoveních týkajících se:
a)
kapitálových požadavků k úvěrovému riziku stanovených v článcích 111 až 134 a v článcích 143 až 191;
b)
účinků snižování úvěrového rizika v souladu s články 193 až 241;
c)
kapitálových požadavků pro sekuritizaci stanovených v článcích 243 až 266;
d)
kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany v souladu s články 272 až 311;
e)
kapitálových požadavků k operačnímu riziku stanovených v článcích 315 až 324;
f)
kapitálových požadavků k tržnímu riziku stanovených v článcích 325 až 377;
g)
kapitálových požadavků k vypořádacímu riziku stanovených v článcích 378 a 379;
h)
kapitálových požadavků k riziku úvěrové úpravy v ocenění stanovené v článcích 383, 384 a 386;
i)
části druhé a článku 99 pouze v důsledku vývoje účetních standardů nebo požadavků, které zohledňují právní předpisy Unie
Článek 458
Makroobezřetnostní nebo systémové riziko zjištěné na úrovni členského státu
1. Členské státy určí orgán odpovědný za uplatňování tohoto článku. Tímto orgánem bude příslušný orgán nebo pověřený orgán.
2. Pokud orgán určený podle odstavce 1 zjistí, že ve finančním systému došlo ke změnám velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika, které mohou mít závažné nepříznivé důsledky pro finanční systém a reálnou ekonomiku v konkrétním členském státě a které by podle názoru orgánu určeného podle odstavce 1 bylo lepší řešit prostřednictvím přísnějších opatření na vnitrostátní úrovni, uvědomí o této skutečnosti Evropský parlament, Komisi, Radu, ESRB a EBA a předloží příslušné kvantitativní nebo kvalitativní důkazy všech níže uvedených skutečností:
a)
změny velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika;
b)
důvody, proč by uvedená změna mohla představovat hrozbu pro finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni;
c)
odůvodnění, proč články 124 a 164 tohoto nařízení a články 101, 103, 104, 105, 133 a 136 směrnice 2013/36/EU nemohou zjištěné makroobezřetnostní nebo systémové riziko s přihlédnutím k relativní účinnosti těchto opatření dostatečně vyřešit;
d)
návrh vnitrostátních opatření pro instituce s vnitrostátním povolením nebo podskupinu těchto institucí, jejich účelem je zmírnit změnu velikosti rizika a jež se týkají:
i)
úrovně kapitálu stanovené v článku 92;
ii)
požadavků týkajících se velkých expozic stanovených v článku 392 a článcích 395 až 403;
iii)
požadavků na zveřejňování informací stanovených v článcích 431 až 455;
iv)
výše bezpečnostní kapitálové rezervy podle článku 129 směrnice 2013/36/EU;
v)
požadavků na likviditu stanovených v části šesté;
vi)
rizikových vah pro ošetření bublin v odvětví obytných a obchodních nemovitostí; nebo
vii)
expozic uvnitř finančního sektoru;
e)
vysvětlení, proč orgán určený podle odstavce 1 považuje navrhovaná opatření za vhodná, účinná a přiměřená k řešení dané situace a
f)
posouzení pravděpodobného pozitivního nebo negativního dopadu navrhovaných opatření na jednotný trh, a to na základě informací, které má daný členský stát k dispozici.
3. Získá-li orgán určený podle odstavce 1 povolení uplatnit vnitrostátní opatření podle tohoto článku, poskytne dotčeným příslušným orgánům nebo pověřeným orgánům v jiných zemích veškeré relevantní informace.
4. Pravomoc přijmout prováděcí akt s cílem zamítnout navrhovaná vnitrostátní opatření podle odst. 2 písm. d) je svěřena Radě, která jedná kvalifikovanou většinou, na návrh Komise.
ESRB a EBA zašlou do jednoho měsíce od obdržení oznámení podle odstavce 2 Radě, Komisi a dotčenému členskému státu svá stanoviska k bodům zmíněným v uvedeném odstavci 2.
Pokud existují spolehlivé, silné a podrobné důkazy, že příslušné opatření bude mít negativní dopad na jednotný trh, jenž převáží přínosy v oblasti finanční stability vyplývající ze snížení zjištěného makroobezřetnostního nebo systémového rizika, Komise zohlední co nejvíce stanoviska uvedená v druhém pododstavci a ve lhůtě jednoho měsíce může navrhnout Radě prováděcí akt k zamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření.
Pokud Komise v uvedené lhůtě jednoho měsíce nepředloží žádný návrh, může dotčený členský stát okamžitě přijmout navrhovaná vnitrostátní opatření na dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve.
Rada přijme rozhodnutí o návrhu předloženém Komisí během jednoho měsíce po obdržení návrhu a uvede důvody zamítnutí nebo nezamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření.
Rada zamítne navrhovaná vnitrostátní opatření pouze v případě, že bude toho názoru, že nejsou splněny tyto podmínky:
a)
změny velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika jsou takové povahy, že ohrožují finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni;
b)
články 124 a 160 tohoto nařízení a články 101, 103, 104, 105, 133 a 136 směrnice 2013/36/EU nemohou zjištěné makroobezřetnostní nebo systémové riziko s přihlédnutím k relativní účinnosti těchto opatření dostatečně vyřešit;
c)
navrhovaná vnitrostátní opatření jsou pro vyřešení zjištěného makroobezřetnostního nebo systémového rizika vhodnější a nemají neúměrné nepříznivé účinky na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku tím, že by bránila fungování vnitřního trhu nebo že by vytvářela překážky bránící jeho fungování;
d)
problém se týká pouze jednoho členského státu; a
e)
rizika dosud nejsou řešena jinými opatřeními stanovenými v tomto nařízení nebo ve směrnici 2013/36/EU.
Rada ve svém posouzení zohlední stanovisko ESRB a EBA a vychází z důkazů, které v souladu s odstavcem 2 předložil orgán určený podle odstavce 1.
Pokud Rada nepřijme prováděcí akt o zamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření ve lhůtě jednoho měsíce po obdržení návrhu Komise, může příslušný členský stát přijmout příslušná opatření a uplatňovat je po dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve.
5. Ostatní členské státy mohou opatření stanovená v souladu s tímto článkem uznat a uplatnit na jimi povolené pobočky nacházející se v členském státě, který získal povolení k uplatňování těchto opatření.
6. Pokud členské státy uznají opatření stanovená v souladu s tímto článkem, vyrozumí o této skutečnosti Radu, Komisi, orgán EBA, ESRB a členský stát, který získal povolení k uplatňování těchto opatření.
7. Při rozhodování o uznání opatření stanovených v souladu s tímto článkem členský stát zohlední kritéria uvedená v odstavci 4.
8. Členský stát, který získal povolení k uplatňování opatření, může požádat ESRB o vydání doporučení podle článku 16 nařízení (EU) č. 1092/2010 určeného pro jeden nebo více členských států, které opatření neuznají.
9. Před skončením platnosti povolení vydaného podle odstavce 4 členský stát v konzultaci s ESRB a orgánem EBA danou situaci přezkoumá a může podle potřeby postupem uvedeným v odstavci 4 přijmout nové rozhodnutí o prodloužení doby uplatňování vnitrostátních opatření vždy o jeden další rok. Po prvním prodloužení Komise v konzultaci s ESRB a orgánem EBA situaci alespoň jednou ročně přezkoumá.
10. Bez ohledu na postup uvedený v odstavcích 3 až 9 mohou členské státy u expozic stanovených v odst. 2 písm. d) bodech vi) a vii) tohoto článku zvýšit rizikové váhy nad rámec vah stanovených v tomto nařízení až o 25 % a zpřísnit limit velkých expozic stanovený v článku 395 až o 15 %, a to na dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve, za předpokladu, že jsou splněny podmínky a požadavky týkající se oznamování uvedené v odstavci 2 tohoto článku.
Článek 459
Obezřetnostní požadavky
Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 za účelem uložení přísnějších obezřetnostních požadavků pro expozice na dobu jednoho roku, pokud je to nezbytné pro zohlednění změn ve velikosti mikroobezřetnostních a makroobezřetnostních rizik, která vyplývají z vývoje na trhu v Unii nebo na trhu mimo Unii, jenž má dopad na všechny členské státy, a v případech, kdy nástroje tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU nepostačují k řešení těchto rizik, zejména na základě doporučení nebo stanoviska ESRB nebo EBA, jež se týkají:
a)
úrovně kapitálu stanovené v článku 92;
b)
požadavků týkajících se velkých expozic stanovených v článku 392 a článcích 395 až 403;
c)
požadavků na zveřejňování informací stanovených v článcích 431 až 455.
Komise za přispění ESRB předloží minimálně jednou ročně Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vývoji na trhu, na základě kterého by mohlo být potřebné použít tento článek.
Článek 460
Likvidita
1. Komise je zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 s cílem podrobně rozvést obecný požadavek uvedený v čl. 412 odst. 1. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle tohoto odstavce vychází z položek, jež mají být oznámeny podle části šesté hlavy II a podle přílohy III, stanoví, za jakých okolností musí příslušné orgány nařídit úvěrovým institucím konkrétní úrovně přítoku a odtoku s cílem pokrýt konkrétní rizika, kterým jsou tyto úvěrové instituce vystaveny, a respektuje prahové hodnoty uvedené v odstavci 2.
2. Požadavek krytí likvidity uvedený v článku 412 se zavede postupně takto:
a)
60 % požadavku krytí likvidity v roce 2015;
b)
70 % od 1. ledna 2016;
c)
80 % od 1. ledna 2017;
d)
100 % od 1. ledna 2018.
Komise za tímto účelem zohlední zprávy uvedené v čl. 509 odst. 1, 2 a 3 a mezinárodní standardy vypracované mezinárodními fóry, jakož i zvláštní podmínky v Unii.
Komise přijme akt v přenesené pravomoci podle odstavce 1 do 30. června 2014. Tento akt vstoupí v platnost do 31. prosince 2014, avšak nepoužije se dříve než 1. ledna 2015.
Článek 461
Přehled postupného zavádění požadavku krytí likvidity
1. Po konzultaci s ESRB podá orgán EBA do 30. června 2016 Komisi zprávu, zda by postupné zavádění požadavku krytí likvidity podle čl. 460 odst. 2 nemělo být změněno. Taková analýza řádně zohlední vývoj na trhu a v oblasti mezinárodní regulace, jakož i zvláštní podmínky v Unii.
Orgán EBA ve své zprávě zejména posoudí, zda je vhodné zavedení 100 % minimálního závazného standardu odložit do 1. ledna 2019. Ve zprávě se zohlední výroční zprávy uvedené v čl. 509 odst. 1, relevantní údaje týkající se trhu a doporučení všech příslušných orgánů.
2. Pokud bude nutné řešit tržní vývoj a vývoj v jiných oblastech, Komise je zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci podle článku 462 s cílem pozměnit postupné zavádění uvedené v článku 460 a odložit do roku 2019 zavedení 100 % závazného minimálního standardu pro požadavek krytí likvidity podle čl. 412 odst. 1 a uplatnit v roce 2018 90% závazný minimální standard pro požadavek krytí likvidity.
Pro účely posouzení nezbytnosti odkladu zohlední Komise zprávu a hodnocení podle odstavce 1.
Akt v přenesené pravomoci přijatý podle tohoto článku se nepoužije před 1. lednem 2018 a vstoupí v platnost do 30. června 2017.
Článek 462
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 456 až 460 je svěřena Komisi na dobu neurčitou od 31. prosince 2014.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 456 až 460 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku dnem následujícím po zveřejnění tohoto rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článků 456 až 460 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví.. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
Článek 463
Námitky proti regulačním technickým normám
Pokud Komise přijme regulační technickou normu podle tohoto nařízení, která je totožná s návrhem regulační technické normy předloženým EBA, lhůta, v níž mohou Evropský parlament a Rada vznést námitky vůči této regulační technické normě, je jeden měsíc ode dne oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se uvedená lhůta prodlouží o jeden měsíc. Odchylně od čl. 13 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 1093/2010 lze lhůtu, v níž mohou Evropský parlament nebo Rada vyslovit námitky proti dané regulační technické normě, případně prodloužit ještě o jeden měsíc.
Článek 464
Evropský bankovní výbor
1. Komisi je nápomocen Evropský bankovní výbor zřízený rozhodnutím Komise 2004/10/ES (32). Uvedený výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
ČÁST DESÁTÁ
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ, ZPRÁVY, PŘEZKUMY A ZMĚNY
HLAVA I
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Požadavky na kapitál, nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou a odpočty
Oddíl 1
Požadavky na kapitál
Článek 465
Požadavky na kapitál
1. Odchylně od písm. a) a b) čl. 92 odst. 1 v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014 platí tyto požadavky na kapitál:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 na úrovni, která spadá do rozmezí 4 až 4,5 %;
b)
kapitálový poměr tier 1 na úrovni, která spadá do rozmezí 5,5 až 6 %.
2. Příslušné orgány určí a zveřejní úrovně poměru kmenového kapitálu tier 1 a kapitálového poměru tier 1, které musí instituce splňovat nebo překračovat, v rozmezích uvedených v odstavci 1.
Článek 466
První uplatnění Mezinárodních standardů účetního výkaznictví (IFRS)
Odchylně od čl. 24 odst. 2 povolí příslušné orgány institucím, po nichž je požadováno oceňování aktiv a podrozvahových položek a stanovení kapitálu v souladu s Mezinárodními účetními standardy dle nařízení (ES) č. 1606/2002, lhůtu 24 měsíců na zavedení nezbytných interních postupů a technických požadavků.
Oddíl 2
Nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou
Článek 467
Nerealizované ztráty při oceňování reálnou hodnotou
1. Odchylně od článku 35 zahrnou v průběhu období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce do výpočtu položek svého kmenového kapitálu tier 1 pouze použitelný procentní podíl nerealizovaných ztrát souvisejících s aktivy nebo pasivy oceněnými reálnou hodnotou a vykázaných v rozvaze, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v článku 33, a všech jiných nerealizovaných ztrát vykázaných ve výsledovce.
2. Použitelný procentní podíl pro účely odstavce 1 musí být v těchto rozmezích:
a)
20 až 100 % po celé období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016; a
d)
80 až 100 % v období od 1. ledna do 31. prosince 2017.
Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány v případě, že takové zacházení bylo uplatněno před 1. ledna 2014, povolit institucím neuvádět v žádné části kapitálu nerealizované zisky nebo ztráty z expozic vůči ústředním vládám zařazených do kategorie „Realizovatelné“ standardu IAS 39 potvrzeného EU.
Zacházení stanovené v druhém pododstavci se uplatní do té doby, dokud Komise nepřijme nařízení na základě nařízení (ES) č. 1606/2002, kterým se potvrzuje mezinárodní standard účetního výkaznictví nahrazující standard IAS 39.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl v mezích uvedených v odst. 2 písm. a) až d).
Článek 468
Nerealizované zisky při oceňování reálnou hodnotou
1. Odchylně od článku 35, v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce vyloučí z položek svého kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků souvisejících s aktivy nebo pasivy oceněnými reálnou hodnotou a vykázaných v rozvaze, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v článku 33, a všech jiných nerealizovaných zisků s výjimkou zisků souvisejících s investičním nemovitým majetkem a vykázaných ve výsledovce. Výsledná zbytková částka nebude vyloučena z položek kmenového kapitálu tier 1.
2. Pro účely odstavce 1 se použitelný procentní podíl rovná 100 % během období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2014 a po tomto datu spadá do těchto rozmezí:
a)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
c)
20 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2017;
Od 1. ledna 2015, pokud podle článku 467 vyžaduje příslušný orgán po institucích, aby do výpočtu kmenového kapitálu tier 1 zahrnuly 100 % jejich nerealizovaných ztrát oceněných reálnou hodnotou, příslušný orgán může rovněž povolit institucím zahrnout to tohoto výpočtu 100 % jejich nerealizovaných zisků oceněných reálnou hodnotou.
Od 1. ledna 2015, pokud příslušný orgán požaduje podle článku 467 po instituci, aby do výpočtu kmenového kapitálu tier 1 zahrnula procentní podíl nerealizovaných ztrát oceněných reálnou hodnotou, nesmí tento příslušný orgán stanovit použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků podle odstavce 2 tohoto článku, který přesahuje použitelný procentní podíl nerealizovaných ztrát stanovený podle článku 467.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků v mezích uvedených v odst. 2 písm. a) až c), který se nevyloučí z kmenového kapitálu tier 1.
4. Odchylně od čl. 33 odst. 1 písm. c) instituce během období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2017 zahrnou do svého kapitálu použitelný procentní podíl zisků a ztrát v reálné hodnotě dle článku 478 z derivátových závazků vzniklých z vlastního úvěrového rizika.
Oddíl 3
Odpočty
Pododdíl 1
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
Článek 469
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 36 odst. 1 se v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 použije tento postup:
a)
instituce odečte od položek kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
instituce použijí odpovídající ustanovení uvedená v článku 472 na zbytkové částky položek, které je třeba odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
c)
instituce odečte od položek kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z celkové částky, který je třeba po uplatnění článku 470 odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i);
d)
instituce uplatní požadavky stanovené v čl. 472 odst. 5 nebo 11 podle toho, který je použitelný, na celkovou zbytkovou částku položek, které je třeba po uplatnění článku 470 odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i).
2. Instituce určí část celkové zbytkové částky uvedené v odst. 1 písm. d), na kterou se vztahuje čl. 472 odst. 5, vydělením částky uvedené v písmenu a) tohoto odstavce částkou uvedenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
výše odložených daňových pohledávek, které jsou závislé na budoucím zisku a vyplývají z přechodných rozdílů, uvedených v článku 470 odst. 2 písm. a);
b)
součet částek uvedených v čl. 470 odst. 2 písm. a) a b).
3. Instituce určí část celkové zbytkové částky uvedené v odst. 1 písm. d), na kterou se vztahuje čl. 472 odst. 11, vydělením částky uvedené v písmenu a) tohoto odstavce částkou uvedenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
částka přímých a nepřímých kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 uvedených v článku 470 odst. 2 písm. b);
b)
součet částek uvedených v čl. 470 odst. 2 písm. a) a b).
Článek 470
Výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Pro účely tohoto článku zahrnují příslušné položky kmenového kapitálu tier 1 i položky kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočítané s použitím ustanovení článků 32 až 35 a odpočtů podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodu ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů.
2. Odchylně od čl. 48 odst. 1 neprovedou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce odpočet položek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce, které jsou v součtu rovny nejvýše 15 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1 dané instituce:
a)
odložené daňové pohledávky, které jsou závislé na budoucí ziskovosti, které vyplývají z přechodných rozdílů a které jsou v součtu rovny nejvýše 10 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1;
b)
pokud instituce významně investuje do subjektu finančního sektoru, přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto subjektu, jež jsou v součtu rovny nejvýše 10 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1.
3. Odchylně od čl. 48 odst. 4 se na položky, pro něž platí výjimka podle odstavce 2 tohoto článku, použije riziková váha 250 %. Na položky uvedené v odst. 2 písm. b) tohoto článku se vztahují příslušné požadavky části třetí hlavy IV.
Článek 471
Výjimky z odpočtů kapitálových investic do pojišťoven od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 49 odst. 1 mohou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2022 příslušné orgány povolit institucím neodečítat kapitálové investice do pojišťoven, zajišťoven a pojišťovacích holdingových společností, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
podmínky stanovené v čl. 49 odst. 1 písm. a), c) a e);
b)
příslušné orgány jsou spokojeny s úrovní kontroly rizika a s postupy finanční analýzy specificky přijatými institucí za účelem dohledu nad investicí do podniku nebo holdingové společnosti;
c)
kapitálové investice instituce do pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovací holdingové společnosti nepřevyšují 15 % nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných pojišťovacím subjektem k 31. prosinci 2012 a v období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2022;
d)
výše kapitálových investic, která není odečtena, nepřevyšuje výši kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovací holdingové společnosti k 31. prosinci 2012.
2. Kapitálové investice, které nejsou odečteny podle odstavce 1, se považují za expozice a použije se na ně riziková váha 370 %.
Článek 472
Položky neodečtené od kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 33 odst. 1 písm. c) a čl. 36 odst. 1 písm. a) až i) použijí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce tento článek na zbytkové částky položek podle čl. 468 odst. 4 a případně podle čl. 469 odst. 1 písm. b) a d).
2. Zbytková částka úprav v ocenění týkajících se derivátových závazků vyplývajících z vlastního úvěrového rizika příslušné instituce se neodečítá.
3. Se zbytkovou částkou ztrát v běžném účetním roce uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
ztráty, které jsou podstatné, se odečtou od položek tier 1;
b)
ztráty, které nejsou podstatné, se neodečítají.
4. Instituce odečte zbytkovou částku nehmotných aktiv uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. b) od položek tier 1.
5. Zbytková částka odložených daňových pohledávek podle čl. 36 odst. 1 písm. c) se neodečítá a uplatní se na ni riziková váha 0 %.
6. Zbytková částka položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. d) se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2.
7. Zbytková částka aktiv penzijního fondu definovaných požitků uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. e) se neodečítá od žádného prvku kapitálu a je zahrnuta do položek kmenového kapitálu tier 1, pokud by tato částka byla uznána jako původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) až ca) směrnice 2006/48/ES.
8. Se zbytkovou částkou kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vlastního kmenového kapitálu tier 1 uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. f) instituce zacházejí takto:
a)
částka přímých kapitálových investic se odečte od položek tier 1;
b)
částka nepřímých a syntetických kapitálových investic, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního kmenového kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
9. Se zbytkovou částkou kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, se kterými je instituce ve vztahu vzájemné účasti, uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. g) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, zachází se s částkou její účasti v nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto subjektu, jako by spadala pod čl. 36 odst. 1 písm. h);
b)
pokud instituce má v tomto subjektu finančního sektoru významné investice, s částkou jejích kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 příslušného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 36 odst. 1 písm. i).
10. Se zbytkovými částkami položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. h) instituce zacházejí takto:
a)
částky, které je třeba odečíst a které se vztahují k přímým kapitálovým investicím, se odečtou z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částky, které se vztahují k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váhy v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
11. Se zbytkovými částkami položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. i) instituce zacházejí takto:
a)
částky, které je třeba odečíst a které se vztahují k přímým kapitálovým investicím, se odečtou z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částky, které se vztahují k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
Článek 473
Zavedení změn standardu IAS 19
1. Odchylně od článku 481, v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2018 mohou příslušné orgány povolit institucím, které připravují své účetní závěrky v souladu s mezinárodními účetními standardy přijatými postupem podle čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 1606/2002, aby do svého kmenového kapitálu tier 1 doplnily použitelnou částku podle odstavce 2 nebo 3 tohoto článku, případně vynásobenou koeficientem podle odstavce 4.
2. Použitelná částka se vypočítá tak, že se od celkové částky podle písmene a) odečte celková částka podle písmene b):
a)
instituce stanoví hodnotu aktiv svých penzijních fondů nebo plánů definovaných požitků v souladu s nařízením (ES) č. 1126/2008 (33) ve znění nařízení (EU) č. 1205/2011 (34). Instituce poté odečtou od hodnoty těchto aktiv hodnoty závazků v rámci týchž fondů nebo plánů, které se určí podle stejných účetních pravidel.
b)
instituce stanoví hodnotu svých penzijních fondů nebo plánů definovaných požitků podle pravidel stanovených v nařízení (ES) č. 1126/2008. Instituce poté odečtou od hodnoty těchto aktiv hodnoty závazků v rámci týchž fondů nebo plánů, které se určí podle stejných účetních pravidel.
3. Částka stanovená podle odstavce 2 se omezuje na částku, jejíž odpočet od kapitálu není požadován, před 1. ledna 2014, podle vnitrostátních prováděcích opatření směrnice 2006/48/ES, pokud tato vnitrostátní prováděcí opatření budou v způsobilá pro zacházení stanovené v článku 481 tohoto nařízení v daném členském státě.
4. Použijí se tyto koeficienty:
a)
1 v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0,8 během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
0,6 během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
d)
0,4 během období od 1. ledna do 31. prosince 2017;
e)
0,2 během období od 1. ledna do 31. prosince 2018.
5. Instituce zpřístupní hodnoty aktiv a závazků podle odstavce 2 ve svých zveřejněných účetních závěrkách.
Pododdíl 2
Odpočty od položek vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 474
Odpočty od položek kapitálu tier 1
Odchylně od článku 56 platí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 toto:
a)
instituce odečtou od položek vedlejšího kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle článku 56;
b)
na zbytkové částky položek, které je třeba odečíst podle článku 56, uplatní instituce požadavky stanovené v článku 475.
Článek 475
Položky neodečtené od položek vedlejšího kapitálu tier 1
1. Odchylně od článku 56 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 pro zbytkové částky uvedené v čl. 474 písm. b) požadavky stanovené v tomto článku.
2. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
přímé kapitálové investice do nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 se odečtou v účetní hodnotě od položek tier 1;
b)
nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního vedlejšího kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
3. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. b) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 56 písm. c);
b)
pokud má instituce významné investice do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 56 písm. d).
4. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. c) a d) instituce zacházejí takto:
a)
částka vztahující se k přímým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 56 písm. c) a d), se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částka vztahující se k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 56 písm. c) a d), se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky části třetí hlavy IV.
Pododdíl 3
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Článek 476
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Odchylně od článku 66 platí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 toto:
a)
instituce odečtou od položek kapitálu tier 2 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle článku 66;
b)
na zbytkové částky, které je třeba odečíst podle článku 66, instituce uplatní požadavky stanovené v článku 477.
Článek 477
Odpočty od položek kapitálu tier 2
1. Odchylně od článku 66 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 pro zbytkové částky uvedené v čl. 476 písm. b) požadavky stanovené v tomto článku.
2. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
přímé kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 se odečtou v účetní hodnotě od položek tier 2;
b)
nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního kapitálu tier 2, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
3. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. b) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 66 písm. c);
b)
pokud má instituce významné investice do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 uvedeného subjektu finančního sektoru se zachází, jako by spadala pod čl. 66 písm. d).
4. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. c) a d) instituce zacházejí takto:
a)
částka vztahující se k přímým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 66 písm. c) a d), se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částka vztahující se k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 66 písm. c) a d), se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky části třetí hlavy IV.
Pododdíl 4
Použitelné procentní podíly pro odpočet
Článek 478
Použitelné procentní podíly pro odpočet od položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
1. Použitelný procentní podíl pro účely čl. 468 odst. 4, čl. 469 odst. 1 písm. a) a c), čl. 474 písm. a) a čl. 476 písm. a) spadá do těchto rozmezí:
a)
20 až 100 % po celé období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
d)
80 až 100 % v období od 1. ledna do 31. prosince 2017.
2. Odchylně od odstavce 1 spadají pro položky uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. c), které existovaly před …*, použitelné procentní podíly pro účely čl. 469 odst. 1 písm. c) do těchto rozpětí:
a)
0 až 100 % pro období od 1. ledna 2014 do 2. ledna 2015;
b)
10 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2015 a končící 2. ledna 2016;
c)
20 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2016 a končící 2. ledna 2017;
d)
30 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2017 a končící 2. ledna 2018;
e)
40 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2018 a končící 2. ledna 2019;
f)
50 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2019 a končící 2. ledna 2020;
g)
60 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2020 a končící 2. ledna 2021;
h)
70 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2021 a končící 2. ledna 2022;
i)
80 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2022 a končící 2. ledna 2023;
j)
90 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2023 a 2. ledna 2024.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl v rozmezích uvedených v odstavcích 1 a 2 pro každý z těchto odpočtů:
a)
jednotlivé odpočty vyžadované podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
celkový objem odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů a dále položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. i), který je třeba odečíst podle článku 48;
c)
každý odpočet vyžadovaný podle čl. 56 písm. b) až d);
d)
každý odpočet vyžadovaný podle čl. 66 písm. b) až d).
Oddíl 4
Menšinové podíly a nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 vydané dceřinými podniky
Článek 479
Uznání nástrojů a položek, které nelze považovat za menšinové podíly, v konsolidovaném kmenovém kapitálu tier 1
1. Odchylně od části druhé hlavy II stanoví v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 příslušné orgány v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku, že položky, jež lze podle vnitrostátních prováděcích předpisů k článku 65 směrnice 2006/48/ES považovat za konsolidované rezervní fondy a jež nelze z kteréhokoli z níže uvedených důvodů považovat za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1, budou uznány za konsolidovaný kapitál:
a)
nástroj nelze považovat za nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1, a související nerozdělený zisk a emisní ážio proto nelze považovat za konsolidované položky kmenového kapitálu tier 1;
b)
položky jsou nezpůsobilé v důsledku čl. 81 odst. 2;
c)
položky jsou nezpůsobilé,jelikož dceřiný podnik není institucí nebo subjektem, pro který platí na základě použitelného vnitrostátního práva požadavky tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
d)
položky jsou nezpůsobilé,jelikož dceřiný podnik není v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
2. Použitelný procentní podíl položek uvedených v odstavci 1, který lze považovat za konsolidované rezervní fondy v souladu s vnitrostátními prováděcími opatřeními k článku 65 směrnice 2006/48/ES, se považuje za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1.
3. Pro účely odstavce 2 spadají použitelné procentní podíly do těchto rozmezí:
a)
0 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0 až 60 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0 až 40 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 až 20 % během období od 1. ledna do 2017 do 31. prosince 2017.
4. Příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelný procentní podíl v rozmezích uvedených v odstavci 3.
Článek 480
Uznání menšinových podílů a kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 v konsolidovaném kapitálu
1. Odchylně od čl. 84 odst. 1 písm. b), čl. 85 odst. 1 písm. b) a čl. 87 odst. 1 písm. b) se během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 procentuální podíly uvedené v těchto článcích násobí příslušným koeficientem.
2. Pro účely odstavce 1 spadají použitelné koeficienty do těchto rozmezí:
a)
0,2 až 1 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0,4 až 1 během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0,6 až 1 během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016; a
d)
0,8 až 1 během období od 1. ledna 2017 do 31. prosince 2017.
3. Příslušné orgány stanoví a zveřejní hodnotu použitelného koeficientu v rozmezích uvedených v odstavci 2.
Oddíl 5
Dodatečné filtry a odpočty
Článek 481
Dodatečné filtry a odpočty
1. Odchylně od článků 32 až 36, 56 a 66 provedou v období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce úpravy, které nejsou požadovány v souladu s částí druhou tohoto nařízení, k zahrnutí použitelných procentních podílů filtrů nebo odpočtů, které vyžadují vnitrostátní prováděcí opatření k článkům 57, 61, 63, 63a, 64 a 66 směrnice 2006/48/ES a články 13 a 16 směrnice 2006/49/ES, do položek kmenového kapitálu tier 1, do položek kapitálu tier 1, do položek kapitálu tier 2 nebo do položek kapitálu nebo k jejich odpočtu z uvedených kapitálů.
2. Odchylně od čl. 36 odst. 1 písm. i) a čl. 49 odst. 1 a 3 mohou příslušné orgány v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014 institucím nařídit nebo povolit, aby namísto odpočtu požadovaného podle čl. 36 odst. 1 uplatňovaly metody uvedené v čl. 49 odst. 1, pokud nejsou splněny požadavky stanovené v čl. 49 odst. 1 písm. b) a e). V takových případech se podíl investic do kapitálových nástrojů subjektu finančního sektoru, v němž má mateřský podnik významnou investici, která nemusí být odečtena v souladu s čl. 49 odst. 1, určí na základě použitelného procentního podílu podle odstavce 4 tohoto článku. Na neodpočtenou částku se vztahují příslušné požadavky čl. 49 odst. 4.
3. Pro účely odstavce 1 spadají použitelné procentní podíly do těchto rozmezí:
a)
0 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0 až 60 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0 až 40 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 až 20 % během období od 1. ledna do 201731. prosince 2017.
4. Pro účely odstavce 2 spadají použitelné procentní podíly do rozmezí 0 až 50 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014.
5. Pro každý filtr nebo odpočet uvedený v odstavci 1 a 2 příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelné procentní podíly v rozmezích uvedených v odstavci 3 a 4.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž stanoví podmínky, podle nichž příslušné orgány určí, zda úpravy, nebo jejich prvky, provedené v rámci kapitálu v souladu s vnitrostátními prováděcími opatřeními ke směrnici 2006/48/ES nebo směrnici 2006/49/ES, které nejsou uvedeny v části druhé tohoto nařízení, musí být pro účely tohoto článku provedeny i v rámci položek kmenového kapitálu tier 1, položek vedlejšího kapitálu tier 1, položek kapitálu tier 1, položek kapitálu Tier 2 nebo kapitálu.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 482
Oblast působnosti pro derivátové transakce uzavřené s penzijními fondy
Pokud jde o transakce uvedené v článku 89 nařízení (EU) č. 648/2012 a uzavřené se složkami penzijního systému, jak jsou definovány v článku 2 uvedeného nařízení, instituce neprovádějí výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA, jak je stanoveno v čl. 382 odst. 4 písm. c) tohoto nařízení.
KAPITOLA 2
Zachování právních účinků kapitálových nástrojů
Oddíl 1
Nástroje, které přestavují státní podporu
Článek 483
Zachování právních účinků nástrojů státní podpory
1. Odchylně od článků 26 až 29, 51, 52, 62 a 63 se během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 tento článek vztahuje na kapitálové nástroje a položky, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje byly vydány před 1. ledna 2014;
b)
nástroje byly vydány v kontextu rekapitalizačních opatření podle pravidel pro státní podporu. Pokud část těchto nástrojů upsali soukromí investoři, musí být tyto nástroje vydány před 30. červnem 2012 a ve spojení s těmi částmi, které upsal členský stát;
c)
Komise tyto nástroje považovala za slučitelné s vnitřním trhem podle článku 107 Smlouvy o fungování EU;
d)
v případě, že nástroje upsali členský stát i soukromí investoři, dojde-li k částečnému splacení nástrojů upsaných členským státem, odpovídající podíl části nástrojů upsané soukromými investory zůstane zachován podle článku 484. Dojde-li ke splacení všech nástrojů upsaných členským státem, zbývající nástroje upsané soukromými investory zůstanou zachovány podle článku 484.
2. Nástroje, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na tyto skutečnosti:
a)
nejsou splněny podmínky stanovené v článku 28 tohoto nařízení;
b)
nástroje vydal podnik uvedený v článku 27 tohoto nařízení a podmínky stanovené v článku 28 tohoto nařízení nebo v příslušných případech v článku 29 tohoto nařízení, nejsou splněny.
3. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že nejsou splněny požadavky podle odst. 2 písm. a) nebo b) tohoto článku, považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 podle odstavců 5 nebo 7.
4. Nástroje, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. ca) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 tohoto nařízení nejsou splněny.
5. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. ca) směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 tohoto nařízení, považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 podle odstavců 3 nebo 7.
6. Položky, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f), g) nebo h) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 bez ohledu na to, že tyto položky nejsou uvedeny v článku 62 tohoto nařízení nebo že podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení nejsou splněny.
7. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f), g) nebo h) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že tyto položky nejsou uvedeny v článku 62 tohoto nařízení nebo že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení, považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 podle odstavců 3 nebo 5.
8. Nástroje uvedené v odstavcích 3, 5 a 7 lze považovat za kapitálové nástroje podle uvedených odstavců pouze tehdy, je-li splněna podmínka stanovená v odst. 1 písm. a) a jsou-li tyto nástroje vydány institucemi se sídlem v členském státě, který realizuje ekonomický ozdravný program, a vydání těchto nástrojů je dohodnuto nebo je použitelné v rámci tohoto programu.
Oddíl 2
Nástroje, které nepředstavují státní podporu
Pododdíl 1
Způsobilost pro zachování právních účinků a jeho limity
Článek 484
Způsobilost pro zachování právních účinků položek kvalifikovaných jako kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES
1. Tento článek se použije pouze na nástroje a položky, které byly vydány nebo byly použitelné jako kapitál před 31. prosincem 2011 a nejsou uvedeny v čl. 483 odst. 1.
2. Odchylně od článků 26 až 29, 51, 52, 62 a 63 se tento článek použije v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
3. S výhradou článku 485 tohoto nařízení a omezení uvedeného v čl. 486 odst. 2 tohoto nařízení se kapitál ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS a související emisní ážio považované za původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES považují za položky kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že tento kapitál nesplňuje podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v použití článku 29 tohoto nařízení.
4. S výhradou omezení uvedeného v čl. 486 odst. 3 tohoto nařízení se nástroje a související emisní ážio považované za původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. ca) a ke čl. 154 odst. 8 a 9 směrnice 2006/48/ES považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 52 tohoto nařízení.
5. S výhradou omezení uvedených v čl. 486 odst. 4 tohoto nařízení se položky a související emisní ážio splňující podmínky podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. e), f), g) nebo h) směrnice 2006/48/ES považují za položky kapitálu tier 2 bez ohledu na to, že tyto položky nejsou zahrnuty v článku 62 tohoto nařízení nebo že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení.
Článek 485
Způsobilost emisního ážia souvisejícího s položkami, které jsou podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES považovány za kapitál, k zahrnutí do kmenového kapitálu tier 1
1. Tento článek se použije pouze na nástroje, které byly vydány před 31. prosincem 2010 a nejsou uvedeny v čl. 483 odst. 1.
2. Emisní ážio související s kapitálem ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS, které je podle vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES považováno za původní kapitál, se považuje za položky kmenového kapitálu tier 1, pokud splňují podmínky stanovené v čl. 28 písm. i) a j) tohoto nařízení.
Článek 486
Limity zachování právních účinků položek v rámci položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
1. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 je míra, do jaké se nástroje a položky uvedené v článku 484 považují za kapitál, omezena v souladu s tímto článkem.
2. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 3, které se považují za položky kmenového kapitálu tier 1, je omezena na použitelný procentní podíl součtu částek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota kapitálu uvedeného v čl. 484 odst. 3, který byl v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s položkami uvedenými v písmenu a).
3. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 4, jež se považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1, je omezena na použitelný procentní podíl vynásobený rozdílem součtu částek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce a součtu částek uvedených v písmenech c) až f) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které byly stále v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
částka nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které dne 31. prosince 2012 překračovaly limity stanovené ve vnitrostátních prováděcích opatřeních k čl. 66 odst. 1 písm. a) a čl. 66 odst. 1a směrnice 2006/48/ES;
d)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu c);
e)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které byly v emisi dne 31. prosince 2012, ale nepovažují se za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 podle čl. 489 odst. 4;
f)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu e).
4. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 5, které lze považovat za položky kapitálu tier 2, je omezena na použitelný procentní podíl vynásobený rozdílem součtu částek uvedených v písmenech a) až d) tohoto odstavce a součtu částek uvedených v písmenech e) až h) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly stále v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
nominální hodnota podřízeného dluhového kapitálu, který byl stále v emisi dne 31. prosince, snížená o částku požadovanou vnitrostátními prováděcími opatřeními k čl. 64 odst. 3 písm. c) směrnice 2006/48/ES;
d)
nominální hodnota položek uvedených v čl. 484 odst. 5, jiných než nástroje a podřízený dluhový kapitál uvedené v písmenech a) a c) tohoto odstavce, které byly v emisi dne 31. prosince 2012;
e)
nominální hodnota nástrojů a položek uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly v emisi dne 31. prosince 2012 a které překračují limity stanovené ve vnitrostátních prováděcích opatřeních k čl. 66 odst. 1 písm. a) směrnice 2006/48/ES;
f)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu e);
g)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly v emisi dne 31. prosince 2012 a které nelze považovat za položky kapitálu tier 2 podle čl. 490 odst. 4;
h)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu g).
5. Pro účely tohoto článku spadají použitelné procentní podíly uvedené v odstavcích 2 až 4 do těchto rozmezí:
a)
60 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 70 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
20 až 60 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 % až 50 % během období od 1. ledna 2017 do 31. prosince 2017;
e)
0 % až 40 % během období od 1. ledna 2018 do 31. prosince 2018;
f)
0 % až 30 % během období od 1. ledna 2019 do 31. prosince 2019;
g)
0 % až 20 % během období od 1. ledna 2020 do 31. prosince 2020;
h)
0 až 10 % během období od 1. ledna 2021 do 31. prosince 2021.
6. Příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelné procentní podíly v rozmezích uvedených v odstavci 5.
Článek 487
Položky vyloučené ze zachování právních účinků v rámci položek kmenového kapitálu tier 1 nebo vedlejšího kapitálu tier 1 v ostatních složkách kapitálu
1. Odchylně od článků 51, 52, 62 a 63 mohou během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zacházet s kapitálem a souvisejícím emisním ážiem uvedenými v čl. 484 odst. 3, které nepatří do položek kmenového kapitálu tier 1, neboť překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 2, jako s položkami uvedenými v čl. 484 odst. 4, a to v rozsahu, v jakém zahrnutí tohoto kapitálu a souvisejícího emisního ážia nepřesahuje použitelný procentní limit uvedený v čl. 486 odst. 3.
2. Odchylně od článků 51, 52, 62 a 63 mohou během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zacházet s níže uvedenými položkami jako s položkami uvedenými v čl. 484 odst. 5, pokud jejich zahrnutí nepřekročí použitelný procentní limit uvedený v čl. 486 odst. 4:
a)
kapitál a související emisní ážio uvedené v čl. 484 odst. 3, které nepatří mezi položky kmenového kapitálu tier 1, neboť překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 2;
b)
nástroje a související emisní ážio uvedené v čl. 484 odst. 4, které překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 3.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž upřesní podmínky zacházení s kapitálovými nástroji uvedenými v odstavcích 1 a 2, jako by spadaly pod čl. 486 odst. 4 nebo 5, během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 488
Umořování položek, pro něž platí zachování právních účinků jako pro položky kapitálu tier 2
Pro položky uvedené v čl. 484 odst. 5, které se považují za položky kapitálu tier 2 podle čl. 484 odst. 5 nebo čl. 486 odst. 4, platí požadavky stanovené v článku 64.
Pododdíl 2
Zahrnutí nástrojů s kupní opcí a pobídkou ke splacení do položek vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
Článek 489
Hybridní nástroje s kupní opcí a pobídkou ke splacení
1. Odchylně od článků 51 a 52 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 pro nástroje, které jsou uvedeny v čl. 484 odst. 4 a zahrnují ve svých podmínkách kupní opce s pobídkou ke splacení ze strany instituce, požadavky stanovené v odstavcích 2 až 7 tohoto článku.
2. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze před 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 jsou splněny od 1. ledna 2013.
3. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 4 do data jejich skutečné splatnosti a poté se považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1 bez omezení za předpokladu, že:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení až 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 jsou splněny od data skutečné splatnosti nástrojů.
4. Nástroje se nepovažují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a nevztahuje se na ně čl. 484 odst. 4 od 1. ledna 2014, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nejsou od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
5. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 4 do data jejich skutečné splatnosti a nepovažují se poté za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nejsou od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
6. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 v souladu s čl. 484 odst. 4, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze 31. prosince 2011 nebo předtím;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nebyly od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
Článek 490
Položky kapitálu tier 2 s pobídkou ke splacení
1. Odchylně od článků 62 a 63 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 pro položky uvedené v čl. 484 odst. 5, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f) nebo h) směrnice 2006/48/ES a zahrnují ve svých podmínkách kupní opce s pobídkou ke splacení ze strany instituce, požadavky stanovené v odstavcích 2 až 7 tohoto článku.
2. Položky se považují nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze před 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 jsou splněny od 1. ledna 2013.
3. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 v souladu s čl. 484 odst. 5 do data jejich skutečné splatnosti a poté se považují za položky kapitálu tier 2 bez omezení za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení až 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 jsou splněny od data skutečné splatnosti položek.
4. Od 1. ledna 2013 se položky nepovažují za položky kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
5. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 5 do data jejich skutečné splatnosti a nepovažují se poté za položky kapitálu tier 2, pokud:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni jejich skutečné splatnosti nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
6. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 v souladu s čl. 484 odst. 5, pokud:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze 31. prosince 2011 nebo předtím;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
Článek 491
Skutečná splatnost
Pro účely článků 489 a 490 se skutečná splatnost stanoví takto:
a)
pro položky uvedené v odstavcích 3 a 5 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení, k níž dojde 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
pro položky uvedené v odstavcích 4 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení, k níž dojde mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
c)
pro položky uvedené v odstavci 6 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení před 31. prosincem 2011.
KAPITOLA 3
Přechodná ustanovení pro zpřístupňování informací o kapitálu
Článek 492
Zpřístupňování informací o kapitálu
1. Instituce použijí tento článek během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
2. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2015 instituce zpřístupní informace o tom, do jaké míry úrovně kmenového kapitálu tier 1 a kapitálu tier 1 překročily požadavky stanovené v článku 465.
3. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce zpřístupní tyto dodatečné informace o svém kapitálu:
a)
povahu a účinek jednotlivých filtrů a odpočtů uplatněných v souladu s články 467 až 470, 474, 476 a 479 na kmenový kapitál tier 1, vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 2 a kapitál;
b)
částky menšinových podílů a nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 a souvisejícího nerozděleného zisku a emisního ážia, vydaných dceřinými podniky, které jsou zahrnuty do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1, kapitálu tier 2 a kapitálu v souladu s kapitolou 1 oddílem 4;
c)
účinek jednotlivých filtrů a odpočtů uplatněných v souladu s článkem 481 na kmenový kapitál tier 1, vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 2 a kapitál;
d)
povahu a výši položek, které se považují za položky kmenového kapitálu tier 1, položky kapitálu tier 1 a položky kapitálu tier 2 na základě uplatnění odchylek uvedených v kapitole 2 oddíle 2.
4. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zpřístupní informace o hodnotě nástrojů, které se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 na základě použití článku 484.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro specifikaci jednotných šablon pro zpřístupňování podle tohoto článku. Šablony zahrnou položky uvedené v čl. 437 odst. 1 písm. a), b), d) a e), jak byly pozměněny v kapitole 1 a 2 této hlavy.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 4
Velké expozice, kapitálové požadavky, páka a úroveň Basilej I
Článek 493
Přechodná ustanovení pro velké expozice
1. Ustanovení o velkých expozicích uvedená v čl. 387 až 403 se nevztahují na investiční podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES a na něž se nevztahovala k 31. prosinci 2006 směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů (35). Tato výjimka platí do 31. prosince 2017 nebo do dne vstupu jakékoli změny podle odstavce 2 tohoto článku v platnost, podle toho, co nastane dříve.
2. Do 31. prosince 2015 předloží Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o:
a)
vhodném systému obezřetnostního dohledu nad investičními podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu ke komoditním a finančním derivátům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES;
b)
potřebnosti změny směrnice 2004/39/ES pro vytvoření další kategorie investičního podniku, jehož hlavní podnikatelskou činností je poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddílu C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES ve vztahu k dodávkám energií.
Na základě této zprávy může Komise předložit návrhy na změny tohoto nařízení.
3. Odchylně od čl. 400 odst. 2 a 3 mohou členské státy po přechodné období do vstupu jakéhokoli právního aktu vyplývajícího z přezkumu podle článku 507 v platnost, avšak nikoli po dni 2. ledna 2029 zcela nebo částečně vyjmout z působnosti čl. 395 odst. 1 tyto expozice:
a)
kryté dluhopisy podle čl. 129 odst. 1, 3 a 6;
b)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 20 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 20 %;
c)
expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic instituce vůči mateřskému podniku, vůči jiným dceřiným podnikům takového mateřského podniku nebo vůči jeho vlastním dceřiným podnikům, podléhají-li tyto podniky témuž dohledu na konsolidovaném základě jako sama instituce v souladu s tímto nařízením, směrnicí 2002/87/ES nebo s rovnocennými normami platnými ve třetí zemi. S expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí osobě, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1 tohoto nařízení, nebo nikoli;
d)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic vůči regionálním nebo ústředním úvěrovým institucím, se kterými je úvěrová instituce sdružena v síti v souladu s právními předpisy nebo stanovami a které jsou podle těchto předpisů nebo stanov odpovědné za hotovostní clearingové operace v rámci sítě;
e)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči úvěrovým institucím vzniklé úvěrovým institucím, z nichž jedna provozuje činnost na nekonkurenčním základě a poskytuje úvěry nebo záruky za ně podle legislativních programů nebo svých stanov na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které podléhají určité formě státního dohledu a omezením využití poskytovaných úvěrů, pokud příslušné expozice vzniknou z takových úvěrů přenášených na příjemce prostřednictvím úvěrových institucí nebo ze záruk za tyto úvěry;
f)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči institucím za podmínky, že tyto expozice nepředstavují kapitál takové instituce, netrvají déle než do následujícího obchodního dne a nejsou denominovány v některé z hlavních obchodních měn;
g)
aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám ve formě požadovaných minimálních rezerv držených těmito centrálními bankami, které jsou denominovány v jejich národních měnách;
h)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám v podobě zákonných požadavků na likviditu, která jsou uložena ve vládních cenných papírech, jež jsou denominovány a financovány v jejich národních měnách, pokud příslušné orgány rozhodnou, že úvěrové hodnocení těchto ústředních vlád stanovené určenou externí ratingovou agenturou odpovídá investičnímu stupni;
i)
50 % podrozvahových dokumentárních akreditivů se středně nízkým a nízkým rizikem a podrozvahových nevyčerpaných úvěrových příslibů se středně nízkým a nízkým rizikem podle přílohy I a se souhlasem příslušných orgánů 80 % jiných záruk než záruk na úvěry, které vyplývají z právních předpisů a které svým členům poskytují vzájemné záruční společnosti mající postavení úvěrových institucí;
j)
záruky vyžadované zákonem, které jsou používány v případě, že hypoteční půjčka financovaná vydáváním hypotečních dluhopisů je vyplacena vypůjčovateli před konečnou registrací hypotéky v katastru, pokud daná záruka není používána pro snížení rizika při výpočtu objemu rizikově vážených expozic;
k)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznávaným burzám.
Článek 494
Přechodná ustanovení pro použitelný kapitál
Odchylně od čl. 4 odst. 1 bodu 71 písm. b) může být do použitelného kapitálu zahrnut kapitál tier 2 až do výše:
a)
100 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
75 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
50 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016.
Článek 495
Zacházení s akciovými expozicemi podle přístupu IRB
1. Odchylně od části třetí kapitoly 3, až do 31. prosince 2017 mohou příslušné orgány přiznat výjimku ze zacházení IRB některým kategoriím akciových expozic držených institucemi a dceřinými podniky v EU institucí v daném členském státě, a to k 31. prosinci 2007. Příslušný orgán zveřejní kategorie akciových expozic, u kterých lze využít tohoto zacházení v souladu s článkem 143 směrnice 2013/36/EU.
Vyjmuté pozice se měří počtem podílů držených k 31. prosinci 2007 a jakýchkoli dalších podílů, jejichž vlastnictví vyplývá přímo z držení daných kapitálových investic, pokud tyto podíly nezvyšují poměrný podíl vlastnictví ve společnosti pro správu portfolia.
Jestliže nabytí účasti zvýší poměrný podíl vlastnictví v konkrétní kapitálové investici, výjimka se na toto zvýšení nevztahuje. Výjimka se nevztahuje ani na kapitálové investice, na něž se původně vztahovala, ale které byly prodány a pak zpětně odkoupeny.
Akciové expozice, na něž se vztahuje toto ustanovení, podléhají kapitálovým požadavkům vypočítaným v souladu se standardizovaným přístupem podle části třetí hlavy II kapitoly 2, popřípadě požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
Příslušné orgány oznámí Komisi a EBA provádění tohoto odstavce.
2. Při výpočtu objem rizikově vážených expozic pro účely čl. 114 odst. 4 se až do 31. prosince 2015 expozicím vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám členských států, které jsou denominovány a financovány v národní měně kteréhokoli členského státu, přidělí stejná riziková váha, která by se uplatnila v případě, že by tyto expozice byly denominovány a financovány v jejich národní měně.
3. EBA vypracuje návrh regulačních technických norem pro stanovení podmínek, za kterých příslušné orgány přiznají výjimku uvedenou v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 496
Kapitálové požadavky pro kryté dluhopisy
1. Do 31. prosince 2017 mohou příslušné orgány zcela nebo částečně upustit od uplatňování 10 % limitu pro dluhopisy s přednostním vypořádáním vydané francouzskými Fonds Communs de Créances nebo sekuritizačními společnostmi, které jsou francouzským Fonds Communs de Créances rovnocenné, jak je uvedeno v čl. 129 odst. 1 písm. d) a e), pokud jsou splněny obě tyto podmínky:
a)
sekuritizované expozice týkající se obytných nebo obchodních nemovitostí pochází od člena stejné konsolidované skupiny, jejímž členem je emitent krytých dluhopisů, nebo od subjektu přidruženého ke stejnému ústřednímu subjektu, k němuž je přidružen emitent krytých dluhopisů, přičemž příslušnost ke stejné skupině nebo přidružení ke stejnému orgánu jsou určeny v době, kdy jsou dluhopisy s přednostním vypořádáním použity jako kolaterál pro kryté dluhopisy; a
b)
člen stejné konsolidované skupiny, jejímž členem je emitent krytých dluhopisů, nebo subjekt přidružený ke stejnému ústřednímu subjektu, k němuž je přidružen emitent krytých dluhopisů, si ponechá celou tranši první ztráty podporující tyto dluhopisy s přednostním vypořádáním.
2. Do 31. prosince 2014 se pro účely čl. 129 odst. 1 písm. c) považují přednostní nezajištěné expozice instituce, které podle vnitrostátních právních předpisů před vstupem tohoto nařízení v platnost splňují podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %, za expozice splňující podmínky stupně úvěrové kvality 1.
3. Do 31. prosince 2014 se pro účely čl. 129 odst. 5 přednostní nezajištěné expozice instituce, které podle vnitrostátních právních předpisů před vstupem tohoto nařízení v platnost splňují podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %, považují za expozice splňující podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %.
Článek 497
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústředním protistranám
1. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci čl. 89 odst. 3 prvního pododstavce nařízení (EU) č. 648/2012 nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 14 uvedeného nařízení o povolení ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, může instituce takovou ústřední protistranu pokládat za způsobilou ústřední protistranu, pokud je splněna podmínka uvedená v první části uvedeného pododstavce.
2. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci čl. 89 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 648/2012 nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 25 uvedeného nařízení o uznání ústřední protistrany usazené v třetí zemi, podle toho, co nastane dříve, může instituce takovou ústřední protistranu pokládat za způsobilou ústřední protistranu.
3. Za mimořádných okolností, kdy je nutné a přiměřené zamezit narušení mezinárodních finančních trhů, může Komise přijmout prováděcí akt podle článku 5 nařízení (EU) č. 182/2011 s cílem prodloužit platnost přechodných ustanovení v odstavcích 1 a 2 tohoto článku o dalších šest měsíců.
4. Do uplynutí lhůt uvedených v odstavcích 1 a 2 a prodloužených podle odstavce 3 v případě, že ústřední protistrana nemá fond pro riziko selhání a nesjednala si s členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo zčásti využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, instituce nahradí příslušný vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) uvedeného v čl. 308 odst. 2 tímto:
kde:
IMi
=
počáteční marže složená členem clearingového systému (i) ústřední protistraně;
IM
=
celková částka počáteční marže sdělená instituci ústřední protistranou.
Článek 498
Výjimky pro obchodníky s komoditami
1. Ustanovení o kapitálových požadavcích uvedená v tomto nařízení se nevztahují na investiční podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům uvedeným v bodech 5, 6, 7, 9 a 10 oddílu C přílohy I směrnice 2004/39/ES, na které se k 31. prosinci 2006 nevztahovala směrnice 93/22/EHS.
Tato výjimka platí do 31. prosince 2017 nebo do dne vstupu v platnost jakékoli změny podle odstavců 2 a 3, podle toho, co nastane dříve.
2. Do 31. prosince 2015 předloží Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o:
a)
vhodném systému obezřetnostního dohledu nad investičními podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu ke komoditním a finančním derivátům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES;
b)
potřebnosti změny směrnice 2004/39/ES pro vytvoření další kategorie investičního podniku, jehož hlavní podnikatelskou činností je poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES ve vztahu k dodávce energie, včetně elektřiny, uhlí, plynu a ropy.
3. Na základě zprávy uvedené v odstavci 2 může Komise předložit návrhy na změny tohoto nařízení.
Článek 499
Páka
1. Odchylně od článků 429 a 430 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce vypočítají a oznámí pákový poměr s použitím obou níže uvedených měr kapitálu:
a)
kapitál tier 1;
b)
kapitál tier 1, s výhradou odchylek stanovených v kapitolách 1 a 2 této hlavy.
2. Odchylně od čl. 451 odst. 1 si instituce může zvolit, zda zpřístupní informace o pákovém poměru založené buď pouze na jedné, nebo na obou definicích míry kapitálu uvedených v odst. 1 písm. a) a b) tohoto článku. Pokud instituce změní své rozhodnutí, o kterém pákovém poměru zpřístupní informace, musí první následující zpřístupněné sdělení obsahovat souhrnnou informaci o všech pákových poměrech, o nichž byly zveřejněny informace až do okamžiku, kdy ke změně rozhodnutí došlo.
3. Odchylně od čl. 429 odst. 2 mohou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 příslušné orgány institucím povolit, aby vypočítávaly pákové poměry čtvrtletně, pokud se domnívají, že instituce nemusí mít dostatečně kvalitní údaje pro výpočet pákového poměru, který je aritmetickým průměrem měsíčních pákových poměrů za čtvrtletí.
Článek 500
Přechodná ustanovení - úroveň Basilej I
1. Instituce, které vypočítávají objem rizikově vážených expozic v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 3, a instituce, které používají pokročilý přístup k měření podle části třetí hlavy III kapitoly 4 pro výpočet kapitálových požadavků k operačnímu riziku, splní do 31. prosince 2017 oba tyto požadavky:
a)
držet kapitál, jak je stanoven v článku 92;
b)
držet kapitál, který je za všech okolností vyšší nebo roven 80 % celkové minimální částky kapitálu, který by daná instituce byla povinna držet podle článku 4 směrnice 93/6/EHS, neboť uvedená směrnice a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (36) byly v platnosti před 1. lednem 2007.
2. S výhradou souhlasu příslušných orgánů může být částka uvedená v odst. 1 písm. b) nahrazena požadavkem na držení kapitálu, který je za všech okolností vyšší nebo roven 80 % kapitálu, jehož držení příslušnou institucí by bylo požadováno podle článku 92 s ohledem na výpočet objemu rizikově vážených expozic v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 a případně částí třetí hlavou III kapitolou 2 nebo 3, namísto v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 3 nebo případně částí třetí hlavou III kapitolou 4.
3. Úvěrová instituce může odstavec 2 uplatnit pouze v případě, že pro výpočet svých kapitálových požadavků začala dle svého prohlášení používat přístup IRB nebo pokročilé přístupy k měření od 1. ledna 2010 nebo později.
4. Dodržování požadavků podle odst. 1 písm. b) se provádí na základě objemů kapitálu, které jsou plně upraveny tak, aby odrážely rozdíly mezi výpočtem kapitálu podle směrnice 93/6/EHS a směrnice 2000/12/ES, ve znění platném před 1. lednem 2007, a výpočtem kapitálu podle tohoto nařízení, které vyplývají z odděleného zacházení s očekávanými a neočekávanými ztrátami podle části třetí hlavy II kapitoly 3 tohoto nařízení.
5. Příslušné orgány mohou, po konzultaci s EBA, upustit od uplatňování odst. 1 písm. b) na instituce za předpokladu, že všechny požadavky pro přístup IRB stanovené v části třetí hlavě II kapitole 3 oddíle 6 nebo případně kvalifikační kritéria pro využívání pokročilého přístupu k měření stanovená v části třetí hlavě III kapitole 4 jsou splněny.
6. Komise podá do 1. ledna 2017 zprávu Evropskému parlamentu a Radě o tom, zda je vhodné prodloužit uplatňování příslušné úrovně Basilej I po 31. prosinci 2017 s cílem zajistit, aby v souvislosti s interními modely existovala určitá mez, přičemž zohlední mezinárodní vývoj a mezinárodně dohodnuté standardy. V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh.
Článek 501
Kapitálové požadavky k úvěrovému riziku týkající se expozic vůči malým a středním podnikům
1. Kapitálové požadavky k úvěrovému riziku týkající se expozic vůči malým a středním podnikům se vynásobí koeficientem 0,7619.
2. Pro účely tohoto článku:
a)
jsou expozice zahrnuty do kategorie retailových nebo podnikových expozic nebo zajištěny nemovitostmi. Expozice v selhání jsou vyloučeny.
b)
malé a střední podniky jsou definovány v souladu s doporučením Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (37). Z kritérií uvedených v článku 2 přílohy tohoto doporučení se zohlední jen roční obrat;
c)
celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina dlužníků dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice v selhání, ale s výjimkou pohledávek nebo podmíněných pohledávek zajištěných obytnými nemovitostmi, nepřekročí, podle informací, které má instituce k dispozici, 1,5 milionu EUR. Instituce podnikne patřičné kroky k získání takových informací.
3. Instituce podávají každé tři měsíce příslušným orgánům zprávu o celkovém objemu expozic vůči malým a středním podnikům vypočteném v souladu s odstavcem 2.
4. Komise vypracuje do 2. ledna 2017 zprávu o dopadu kapitálových požadavků stanovených v tomto nařízení na poskytování úvěrů malým a středním podnikům a fyzickým osobám a předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
5. Pro účely odstavce 4 podá EBA Komisi zprávu o:
a)
analýze vývoje trendů poskytování úvěrů malým a středním podnikům v průběhu období uvedeného v odstavci 4;
b)
analýze skutečné rizikovosti malých a středních podniků Unie v průběhu celého hospodářského cyklu;
c)
konzistentnosti kapitálových požadavků uvedených v tomto nařízení k úvěrovému riziku z expozic vůči malým a středním podnikům včetně výsledků analýzy podle písmen a) a b).
HLAVA II
ZPRÁVY A PŘEZKUM
Článek 502
Cykličnost kapitálových požadavků
Komise ve spolupráci s EBA, ESRB a se členskými státy a se zřetelem ke stanovisku ECB pravidelně kontroluje, zda toto nařízení jako celek, spolu se směrnicí 2013/36/EU, má významný dopad na hospodářský cyklus, a v návaznosti na tuto kontrolu zváží, zda existuje důvod k přijetí jakýchkoli nápravných opatření. Do 31. prosince 2013 EBA oznámí Komisi, zda a jak by mělo dojít ke sblížení metodik institucí v rámci přístupu IRB s cílem dosáhnout srovnatelnějších kapitálových požadavků a zmírnit procykličnost.
Na základě této analýzy a se zřetelem ke stanovisku ECB Komise vypracuje jednou za dva roky zprávu, kterou předloží spolu s vhodnými návrhy Evropskému parlamentu a Radě. Příspěvky od stran přijímajících úvěr a poskytujících úvěr se při vypracování zprávy berou ve vhodné míře na vědomí.
Do 31. prosince 2014 přezkoumá Komise uplatňování čl. 33 odst. 1 písm. c) a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
S ohledem na možné vypuštění čl. 33 odst. 1 písm. c) a na jeho možné uplatnění na úrovni Unie přezkum prověří zejména zavedení dostatečných záruk pro zajištění finanční stability ve všech členských státech.
Článek 503
Kapitálové požadavky pro expozice ve formě krytých dluhopisů
1. Komise podá do 31. prosince 2014 po konzultaci s EBA Evropskému parlamentu a Radě zprávu, spolu s vhodnými návrhy, zda rizikové váhy stanovené v článku 129 a kapitálové požadavky ke specifickému riziku v čl. 336 odst. 3 jsou přiměřené pro všechny nástroje, které splňují podmínky pro toto zacházení, a zda jsou kritéria v článku 129 přiměřená.
2. Zpráva a návrhy uvedené v odstavci 1 zohledňují:
a)
míru, v jaké stávající regulativní kapitálové požadavky vztahující se na kryté dluhopisy odpovídajícím způsobem diferencují mezi rozdíly v úvěrové kvalitě krytých dluhopisů a kolaterálem, jimž jsou kryté dluhopisy zajištěny, včetně míry rozdílů mezi členskými státy;
b)
transparentnost trhu s krytými dluhopisy a míru, v níž investorům usnadňuje komplexní vnitřní analýzu úvěrového rizika krytých dluhopisů a kolaterálu, jimž jsou zajištěny, a k oddělení majetku v případě platební neschopnosti emitenta, včetně zmírňujících účinků výchozího přísného vnitrostátního právního rámce podle článku 129 tohoto nařízení a čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES na celkovou úvěrovou kvalitu krytého dluhopisu a jejich důsledků pro úroveň transparentnosti pro potřeby investorů; a
c)
míru, v níž vydání krytého dluhopisu úvěrovou institucí ovlivňuje úvěrové riziko, jemuž jsou vystaveni další věřitelé vydávající instituce.
3. Komise podá do 31. prosince 2014 po konzultaci EBA Evropskému parlamentu a Radě zprávu o tom, zda úvěry zajištěné leteckými dopravními prostředky (zástavním právem k leteckým dopravním prostředkům) a úvěry na bydlení zajištěné zárukou, nikoliv však zaevidovaným zástavním právem, by měly za určitých podmínek být považovány za způsobilá aktiva podle článku 129.
4. Komise přezkoumá do 31. prosince 2016 vhodnost odchylky stanovené v článku 496 a případně vhodnost rozšíření stejného zacházení na jakýkoliv jiný typ krytého dluhopisu. Na základě tohoto přezkumu může Komise případně přijmout akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 k tomu, aby tato odchylka nabyla trvalé platnosti, nebo předložit legislativní návrhy na rozšíření této odchylky na jiné typy krytých dluhopisů.
Článek 504
Kapitálové nástroje upsané veřejnými orgány v mimořádných situacích
Komise podá do 31. prosince 2016 po konzultaci s orgánem EBA zprávu Evropskému parlamentu a Radě spolu s případnými vhodnými návrhy, zda je třeba zacházení uvedené v článku 31 pozměnit nebo vypustit.
Článek 505
Přezkum dlouhodobého financování
Komise podá do 31. prosince 2014 Evropskému parlamentu a Radě zprávu včetně případných vhodných návrhů o přiměřenosti požadavků tohoto nařízení s ohledem na potřebu zajistit odpovídající úrovně financování pro všechny formy dlouhodobého financování hospodářství, včetně rozhodujících infrastrukturních projektů v Unii v oblasti dopravy, energetiky a komunikací.
Článek 506
Úvěrové riziko - definice selhání
EBA podá do 31. prosince 2017 Komisi zprávu o tom, jaký bude mít nahrazení 90denní lhůty po splatnosti 180denní lhůtou podle čl. 178 odst. 1 písm. b) dopad na objem rizikově vážených expozic, a o vhodnosti pokračování uplatňování uvedeného ustanovení po 31. prosinci 2019.
Na základě této zprávy může Komise předložit legislativní návrh změny tohoto nařízení.
Článek 507
Velké expozice
Komise provede do 31. prosince 2015 přezkum a vypracuje zprávu o uplatňování čl. 400 odst. 1 písm. j) a čl. 400 odst. 2 včetně toho, zda udělování výjimek stanovených v čl. 400 odst. 2 by má být dobrovolné, a předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
S ohledem na možné zrušení diskrečních pravomocí členských států podle čl. 400 odst. 2 písm. c) a na jejich případné uplatňování na úrovni Unie se Komise v tomto přezkumu zejména soustředí na účinnost řízení rizik skupin a současně zajistí zavedení dostatečných záruk s cílem zajistit finanční stabilitu ve všech členských státech, pod jejichž jurisdikci spadá subjekt dotčené skupiny.
Článek 508
Úroveň použití
1. Komise přezkoumá do 31. prosince 2014 uplatňování článků části první hlavy II a čl. 113 odst. 6 a 7 a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
2. Komise vypracuje do 31. prosince 2015 zprávu o tom, zda a jak by se požadavek krytí likvidity stanovený v části šesté měl uplatňovat na investiční podniky, a po konzultaci s EBA předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
3. Komise předloží do 31. prosince 2015 po konzultaci s orgány EBA a ESMA a s ohledem na jednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vhodném režimu pro obezřetnostní dohled nad investičními podniky a podniky uvedenými v čl. 4 odst.1 bodu 2 písm. b) a c). V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh.
Článek 509
Požadavky na likviditu
1. EBA sleduje a hodnotí zprávy vypracované v souladu s čl. 415 odst. 1, ve všech měnách a podle různých modelů podnikání. EBA podá po konzultaci s ESRB, nefinančními koncovými uživateli, bankovním odvětvím, příslušnými orgány a centrálními bankami ESCB každoročně a poprvé do 31. prosince 2013 Komisi zprávu, zda je pravděpodobné, že vymezení obecného požadavku krytí likvidity v části šesté na základě položek, které mají být vykazovány podle části šesté hlavy II a přílohy III, buď jednotlivě nebo hromadně, bude mít podstatný nepříznivý dopad na podnikání a rizikový profil institucí usazených v Unii nebo na stabilitu a řádné fungování finančních trhů nebo hospodářství a stabilitu nabídky bankovních úvěrů, se zvláštním zaměřením na úvěrování malých a středních podniků, a na financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů.
Zpráva uvedená v prvním pododstavci náležitě zohlední vývoj na trzích a v oblasti mezinárodní regulace, jakož i interakce požadavku krytí likvidity s jinými obezřetnostními požadavky podle tohoto nařízení, jako jsou kapitálové poměry založené na riziku stanovené v článku 92 nebo pákové poměry.
Evropský parlament a Rada mají příležitost se ke zprávě uvedené v prvním pododstavci vyjádřit.
2. EBA posoudí ve zprávě uvedené v odstavci 1 zejména tyto aspekty:
a)
zajištění mechanismů omezujících hodnotu přítoku likvidity, zejména pokud jde o stanovení vhodného limitu přítoku a podmínek pro jeho uplatňování s ohledem na různé modely podnikání, včetně průchozího financování, faktoringu, leasingu, krytých dluhopisů, hypoték, vydávání krytých dluhopisů, a rozsahu, v jakém by měl být uvedený limit pozměněn nebo odstraněn, aby se zohlednily specifické podmínky specializovaného financování;
b)
nastavení přítoku a odtoku podle části šesté hlavy II, zejména podle čl. 422 odst. 7 a čl. 425 odst. 2;
c)
zajištění mechanismů omezujících krytí požadavků na likviditu určitými kategoriemi likvidních aktiv, zejména posouzení vhodného minimálního procentního podílu pro likvidní aktiva podle čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) na celkových likvidních aktivech, testování 60 % prahové hodnoty a zohlednění vývoje v oblasti mezinárodní regulace. Dlužná a splatná aktiva nebo aktiva svolatelná do 30 kalendářních dnů by se neměla započítávat do limitu, pokud nebyla získána oproti kolaterálu, který rovněž splňuje podmínky čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c);
d)
stanovení zvláštních snížených odtokových nebo vyšších přítokových sazeb pro finanční toky uvnitř skupiny s upřesněním, za jakých podmínek by tyto zvláštní přítokové a odtokové sazby byly z hlediska obezřetnosti opodstatněné, a stanovení vysoce kvalitního konceptu metodiky využívající objektivní kritéria a parametry k určení zvláštních úrovní přítoků a odtoků mezi institucí a protistranou v případě, že nejsou usazeny ve stejném členském státě;
e)
nastavení sazeb čerpání použitelných na nevyčerpané úvěrové a likviditní přísliby, na něž se vztahuje čl. 424 odst. 3 a 5. EBA zejména testuje 100 % sazbu čerpání;
f)
definici retailového vkladu uvedenou v čl. 411 bodu. 2, zejména přiměřenost zavedení prahové hodnoty pro vklady fyzických osob;
g)
nutnost zavedení nové kategorie retailového vkladu s nižším odtokem s ohledem na zvláštní charakteristiky takových vkladů, které by mohly odůvodnit nižší odtokovou sazbu, přičemž se zohlední mezinárodní vývoj;“
h)
odchylky od požadavků na skladbu likvidních aktiv, které budou instituce povinny držet, pokud souhrnné opodstatněné potřeby institucí s ohledem na likvidní aktiva přesahují v dané měně dostupnost těchto likvidních aktiv, a podmínky, jimž by tyto odchylky měly podléhat;
i)
definici finančních produktů, které jsou v souladu s právem šária, jako alternativy k aktivům, která by byla považována za likvidní aktiva pro účely článku 416, pro použití v bankách, které jsou v souladu s právem šária;
j)
definici krizových podmínek, včetně zásad pro použití zásob likvidních aktiv a nezbytných reakcí dohledu, za nichž by instituce mohly svá likvidní aktiva použít ke splnění odtoku likvidity, a způsobů řešení nesplnění těchto podmínek;
k)
definici zavedeného operačního vztahu pro nefinančního zákazníka, jak je uvedeno v čl. 422 odst. 3 písm. c);
l)
nastavení odtokové sazby použitelné v korespondenčním bankovnictví a makléřských službách, jak je uvedeno v čl. 422 odst. 4 prvním pododstavci;
m)
mechanismech zachování právních účinků u vládou zaručených dluhopisů, které byly vydány úvěrovým institucím v rámci podpůrných vládních opaření s povolením státní podpory v rámci Unie, jako např. dluhopisy vydané Národní agenturou pro správu aktiv (National Asset Management Agency, NAMA) v Irsku a španělskou Společností pro správu aktiv ve Španělsku, jež mají jako aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou odstranit problémová aktiva z rozvah úvěrových institucí, nejpozději do prosince 2023.
3. EBA podá po konzultaci s ESMA a ECB do 31. prosince 2013 Komisi zprávu o vhodných jednotných definicích a o převoditelných aktivech s vysokou a velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou pro účely článku 416, jakož i o náležitém snížení hodnoty aktiv, která by bylo možné považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416, s výjimkou aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c).
Evropský parlament a Rada mají příležitost se ke zprávě vyjádřit.
Tato zpráva uvedená v prvním pododstavci rovněž zváží:
a)
jiné kategorie aktiv, zejména cenné papíry zajištěné hypotékami na obytné nemovitosti (RMBS), které mají vysokou likviditu a úvěrovou kvalitu,
b)
jiné kategorie cenných papírů nebo úvěrů způsobilých pro centrální banky, jako například dluhopisy nebo obchodní cenné papíry místních vlád, a
c)
jiná obchodovatelná aktiva, která jsou způsobilá pro jiné než centrální banky, jako například akcie kotované na uznané burze, zlato, kapitálové nástroje zahrnuté do hlavního indexu, zaručené dluhopisy, kryté dluhopisy, podnikové dluhopisy a fondy založené na těchto aktivech.
4. Ve zprávě uvedené v odstavci 3 se rovněž zváží, zda a v jakém rozsahu by měly být pohotovostní úvěrové přísliby uvedené v čl. 416 odst. 1 písm. e) zahrnovány jako likvidní aktiva s ohledem na mezinárodní vývoj a s ohledem na zvláštní evropské podmínky, včetně způsobu, jakým je v Unii prováděna měnová politika.
EBA zejména ověří vhodnost níže uvedených kritérií a přiměřené úrovně pro tyto definice:
a)
minimální objem obchodu s aktivy;
b)
minimální objem zbývajících aktiv;
c)
transparentní tvorba cen a informace po provedení obchodu;
d)
stupně úvěrové kvality uvedené v části třetí hlavě II kapitole 2;
e)
ověřený záznam cenové stability;
f)
průměrný objem obchodu a jeho průměrná velikost;
g)
maximální rozpětí nabídky a poptávky;
h)
zbývající doba splatnosti;
i)
minimální poměr obratu.
5. Do 31. ledna 2014 dále EBA podá zprávu o:
a)
jednotných definicích vysoké a velmi vysoké likvidity a úvěrové kvality;
b)
možných nezamýšlených důsledcích definice likvidních aktiv na provádění operací měnové politiky a o rozsahu, v jakém:
i)
může seznam likvidních aktiv, který není vázaný na seznam aktiv způsobilých pro centrální banku, instituce pobízet k tomu, aby v rámci refinančních operací předkládaly způsobilá aktiva, která nespadají do definice likvidních aktiv;
ii)
může regulace likvidity odrazovat instituce od půjček a výpůjček na nezajištěném peněžním trhu a zda to může při provádění měnové politiky zpochybnit cílování zaměřené na EONIA;
iii)
může zavedení požadavku krytí likvidity centrálním bankám ztížit jejich úsilí o zajištění cenové stability prostřednictvím stávajícího rámce a nástrojů měnové politiky;
c)
provozních požadavcích na držení likvidních aktiv, jak je uvedeno v čl. 417 písm. b) až f), v souladu s vývojem v oblasti mezinárodní regulace.
Článek 510
Požadavky čistého stabilního financování
1. Do 31. prosince 2015 podá EBA Komisi zprávu založenou na položkách, které mají být vykázány podle části šesté hlavy III, o tom, zda a jakým způsobem by bylo vhodné zajistit, aby instituce využívaly stabilních zdrojů financování, včetně posouzení dopadu na podnikání a rizikový profil institucí usazených v Unii nebo na finanční trhy nebo hospodářství a bankovní úvěry, se zvláštním zaměřením na úvěry pro malé a střední podniky a financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů a modelů průchozího financování, včetně spolufinancovaných hypotečních úvěrů. EBA provede zejména analýzu dopadu stabilních zdrojů financování na struktury refinancování různých bankovních modelů v Unii.
2. EBA rovněž podá do 31. prosince 2015 Komisi zprávu založenou na položkách vykazovaných podle části šesté hlavy III a v souladu s jednotnými formáty zpráv podle čl. 415 odst. 3 písm. a) a po konzultaci s ESRB, která se bude týkat metodik pro stanovení výše stabilního financování dostupné institucím a institucemi požadované a vhodných jednotných definic pro výpočet takového požadavku čistého stabilního financování, přičemž se zaměří zejména na:
a)
kategorie a váhy uplatňované na zdroje stabilního financování dle čl. 427 odst. 1;
b)
kategorie a váhy uplatňované za účelem určení požadavku stabilního financování dle čl. 428 odst. 1;
c)
metodiky stanoví vhodná motivační a demotivační opatření, která budou stimulovat stabilnější a dlouhodobější financování aktiv, obchodních aktivit, investic a financování institucí;
d)
nutnost rozvíjet různé metodiky pro různé druhy institucí.
3. Komise případně předloží do 31. prosince 2016 legislativní návrh Evropskému parlamentu a Radě ohledně způsobu, jak zajistit, aby instituce využívaly stabilní zdroje financování, přičemž vezme v úvahu zprávy uvedené v odstavcích 1 a 2 a plně zohlední různorodost bankovního sektoru v Unii.
Článek 511
Páka
1. Komise předloží do 31. prosince 2016 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o dopadu a účinnosti pákového poměru na základě výsledků zprávy uvedené v odstavci 3.
2. V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh na zavedení přiměřeného počtu úrovní pákového poměru, kterých budou instituce sledující různé modely podnikání muset dosáhnout, s návrhem na odpovídající nastavení těchto úrovní a veškeré vhodné úpravy míry kapitálu a míry celkových expozic podle článku 429, případně spolu s veškerými souvisejícími s opatřeními v oblasti flexibility, včetně vhodných změn v článku 458 s cílem zavést pákový poměr v rámci opatření zahrnutých do uvedeného článku.
3. Pro účely odstavce 1 podá EBA Komisi do 31. října 2016 zprávu alespoň o těchto otázkách:
a)
zda je rámec pro pákový poměr stanovený tímto nařízením a články 87 a 98 směrnice 2013/36/EU vhodným nástrojem pro potlačení rizika nadměrné páky ze strany institucí přiměřeným způsobem a na přiměřené úrovni;
b)
o identifikaci modelů podnikání, které odrážejí celkové rizikové profily institucí a o zavedení diferencovaných úrovní pákového poměru pro tyto modely podnikání;
c)
zda požadavky stanovené v článcích 76 a 87 směrnice 2013/36/EU v souladu s články 73 a 97 směrnice 2013/36/EU pro řešení rizika nadměrné páky jsou dostatečné k zajištění řádného řízení tohoto rizika institucemi, a pokud ne, která další zlepšení jsou třeba v zájmu dosažení těchto cílů;
d)
zda - a pokud ano, jaké - změny metodiky výpočtu uvedené v článku 429 by byly nezbytné k zajištění toho, aby pákový poměr mohl být použit jako vhodný ukazatel rizika nadměrné páky u dané instituce;
e)
zda v rámci výpočtu celkové míry expozic pákového poměru se hodnota expozice smluv uvedených v příloze II stanovená pomocí metody původní expozice podstatně liší od hodnoty expozice určené pomocí metody oceňování podle tržní hodnoty;
f)
zda použití kapitálu nebo kmenového kapitálu tier 1 jako míry kapitálu pákového poměru by mohlo být vhodnější pro zamýšlený účel sledování rizika nadměrné páky, a pokud ano, jaké by mělo být odpovídající nastavení pákového poměru;
g)
zda je konverzní faktor uvedený v čl. 429 odst. 10 písm. a) pro nevyčerpané úvěrové přísliby, které lze kdykoli bezpodmínečně a bez výpovědi zrušit, přiměřeně konzervativní na základě důkazů shromážděných během období pozorování;
h)
zda je četnost a formát zpřístupňování položek zmiňovaných v článku 451 odpovídající;
i)
jaká by byla vhodná úroveň pro pákový poměr pro jednotlivé modely podnikání identifikované podle písmene b);
j)
zda by mělo být definováno rozmezí pro každou úroveň pákového poměru;
k)
zda by zavedení pákového poměr jako požadavku na instituce vyžadovalo jakékoli změny v rámci pro pákový poměr stanoveném tímto nařízením, a pokud ano, jaké;
l)
zda by zavedení pákového poměru jako požadavku pro instituce účinně omezilo riziko nadměrné páky, a pokud ano, zda by úroveň pákového poměru měla být stejná pro všechny instituce, nebo by se měla stanovit podle rizikového profilu a modelu podnikání, jakož i podle velikosti institucí, a v této souvislosti, jaké dodatečné nastavení či přechodné období by bylo požadováno.
4. Zpráva uvedená v odstavci 3 musí zahrnovat alespoň období od 1. ledna 2014 do 30. června 2016 a musí brát v úvahu alespoň toto:
a)
dopad zavedení pákového poměru, určeného v souladu s článkem 429, jako požadavek, který by instituce byly povinny splnit, na:
i)
finanční trhy obecně, a zejména na trhy pro repo obchody, deriváty a kryté dluhopisy;
ii)
stabilitu institucí;
iii)
modely podnikání a struktury rozvah institucí, zejména pokud jde o nízkorizikové oblasti obchodování, jako jsou podpůrné úvěry veřejných rozvojových bank, financování obcí, financování obytných nemovitostí a další nízkorizikové oblasti, které se řídí vnitrostátním právem;
iv)
migraci expozic vůči subjektům, které nejsou předmětem obezřetnostního dohledu;
v)
finanční inovace, zejména na vývoj nástrojů se zahrnutou pákou;
vi)
rizikové chování institucí;
vii)
činnosti týkající se clearingu, vypořádání a úschovy a fungování ústřední protistrany;
viii)
cykličnost míry kapitálu a celkové míry expozic pákového poměru;
ix)
bankovní úvěry, se zvláštním zaměřením na úvěry pro malé a střední podniky, místní orgány, regionální orgány a subjekty veřejného sektoru a na financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů;
b)
interakci pákového poměru s kapitálovými požadavky založenými na riziku a požadavky na likviditu stanovené v tomto nařízení;
c)
dopad účetních rozdílů mezi účetními standardy použitelnými podle nařízení (ES) č. 1606/2002, účetními standardy použitelnými podle směrnice 86/635/EHS a podle jiného použitelného účetního rámce a dalších relevantních účetních rámců na srovnatelnost pákového poměru.
Článek 512
Expozice vůči převedenému úvěrovému riziku
Komise předloží do 31. prosince 2014 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání a účinnosti ustanovení části páté s ohledem na vývoj na mezinárodním trhu.
Článek 513
Makroobezřetnostní požadavky
1. Do 30. června 2014 Evropská komise po konzultaci s ESRB a EBA přezkoumá, zda jsou makroobezřetnostní požadavky obsažené v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU dostatečné pro snížení systémových rizik v odvětvích, regionech a členských státech, a současně posoudí:
a)
zda jsou stávající makroobezřetnostní nástroje stanovené v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU účinné, účelné a transparentní;
b)
zda jsou rozsah a případná míra překrývání jednotlivých makroobezřetnostních nástrojů určených k řešení podobných rizik, které jsou stanoveny v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU, přiměřené, a případně navrhne nové makroobezřetnostní požadavky;
c)
jakým způsobem se mezinárodně dohodnuté standardy pro systémové instituce a ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU vzájemně ovlivňují a případně navrhne nová pravidla zohledňující tyto mezinárodně dohodnuté standardy.
2. Do 31. prosince 2014 podá Komise na základě konzultací s ESRB a EBA zprávu Evropskému parlamentu a Radě o posouzení uvedeném v odstavci 1 a případně Evropskému parlamentu a Radě předloží legislativní návrh.
Článek 514
Úvěrové riziko protistrany a metoda původní expozice
Do 31. prosince 2016 přezkoumá Komise uplatňování článku 275 a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně i s legislativním návrhem.
Článek 515
Sledování a hodnocení
1. EBA a ESMA do 2. ledna 2015 vypracují zprávu o fungování tohoto nařízení se souvisejícími povinnostmi podle nařízení (EU) č. 648/2012, a zejména pokud jde o instituce provozující ústřední protistranu, aby se zabránilo zdvojování požadavků u derivátových transakcí, a zamezilo se tak zvýšenému regulačnímu riziku a zvýšeným nákladům na monitorování ze strany příslušných orgánů.
2. EBA sleduje a hodnotí fungování ustanovení o kapitálových požadavcích pro expozice vůči ústřední protistraně, jak stanoví část třetí hlava II kapitola 6 oddíl 9. Do 1. ledna 2015 podá EBA Komisi zprávu o dopadu a účinnosti těchto ustanovení.
3. Do 31. prosince 2016 Komise přezkoumá sladění tohoto nařízení se souvisejícími povinnostmi v rámci nařízení (EU) č. 648/2012, kapitálové požadavky uvedené v části třetí hlavě II kapitoly 6 oddílu 9, vypracuje o tom zprávu a tuto zprávu předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně i s legislativním návrhem.
Článek 516
Dlouhodobé financování
Do 31. prosince 2015 podá Komise zprávu o dopadu tohoto nařízení na vznik pobídek k dlouhodobým investicím do infrastruktury podporující růst.
Článek 517
Definice použitelného kapitálu
Do 31. prosince 2014 přezkoumá Komise vhodnost definice použitelného kapitálu používané pro účely části druhé hlavy III a části čtvrté a předloží o tom zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně s legislativním návrhem.
Článek 518
Přezkum kapitálových nástrojů, které mohou být odepsány nebo převedeny v okamžiku neživotaschopnosti
Do 31. prosince 2015 Komise přezkoumá, zda by toto nařízení mělo obsahovat požadavek, podle něhož by nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo tier 2 měly být odepsány, je-li stanoveno, že příslušná instituce přestala být životaschopná, a podá o tom zprávu. Komise tuto zprávu předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
Článek 519
Odpočty aktiv penzijního fondu definovaných požitků od položek kmenového kapitálu tier 1
EBA připraví do 30. června 2014 zprávu o tom, zda revidovaný standard IAS 19 ve spojení s odpočtem čistých penzijních aktiv, jak je uvedeno v čl. 36 odst. 1 písm. e), a změny v čistých penzijních závazcích nepovedou k nežádoucí volatilitě kapitálu institucí.
Komise zohlední zprávu EBA a připraví do 31. prosince 2014 zprávu pro Evropský parlament a Radu o otázce uvedené v prvním pododstavci, případně spolu s legislativním návrhem s cílem zavést pro výpočet kapitálu zacházení upravující aktiva nebo závazky penzijního fondu definovaných čistých požitků.
HLAVA III
ZMĚNY
Článek 520
Změny nařízení (EU) č. 648/2012
Nařízení (EU) č. 648/2012 se mění takto:
1)
V hlavě IV se doplňuje nová kapitola, která zní:
„KAPITOLA 4
Výpočty a podávání zpráv pro účely nařízení (EU) č. 575/2013
Článek 50a
Výpočet KCCP
1. Pro účely článku 308 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2012 ze dne 26 června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky (38), pokud ústřední protistrana obdržela oznámení podle čl. 301 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení, vypočítá KCCP, jak je uveden v odstavci 2 tohoto článku pro všechny smlouvy a transakce, jejichž clearing provádí pro všechny členy svého clearingového systému, na které se vztahuje příslušný fond pro riziko selhání.
2. Ústřední protistrana vypočítá hypotetický kapitál (KCCP) takto:
kde:
EBRMi
=
hodnota expozice před snižováním rizika, jež se rovná hodnotě expozice ústřední protistrany vůči členovi clearingového systému i, která vyplývá ze všech smluv a transakcí s tímto členem, vypočtená bez zohlednění kolaterálu složeného tímto členem clearingového systému;
IMi
=
počáteční marže složená členem clearingového systému i ústřední protistraně;
DFi
=
předfinancovaný příspěvek člena clearingového systému i;
RW
=
riziková váha 20 %;
kapitálový poměr
=
8 %.
3. Ústřední protistrana provede výpočet požadovaný podle odstavce 2 nejméně jednou za čtvrt roku nebo častěji, pokud to vyžadují příslušné orgány těch z členů jejího clearingového systému, kteří jsou institucemi.
4. EBA vypracuje návrh prováděcích technických norem s cílem upřesnit pro účely odstavce 3:
a)
četnost a data výpočtů uvedených v odstavci 2;
b)
stav, kdy příslušný orgán instituce působící jako člen clearingového systému může vyžadovat vyšší četnost provádění výpočtu a podávání zpráv, než je uvedeno v písmeni a).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 50b
Obecná pravidla pro výpočet KCCP
Pro účely výpočtu uvedeného v čl. 50a odst. 2 se použijí tato ustanovení:
a)
ústřední protistrana vypočítá hodnotu expozic, které má vůči členům svého clearingového systému takto:
i)
pro expozice vyplývající ze smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. a) a d) nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
pro expozice vyplývající ze smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. b), c) a e) nařízení (EU) č. 575/2013 provede výpočet v souladu s komplexní metodou finančního kolaterálu uvedenou v článku 223 uvedeného nařízení a s regulatorními koeficienty volatility uvedenými v článcích 223 a 224 uvedeného nařízení. Výjimka podle čl. 285 odst. 3 písm. a) uvedeného nařízení se nepoužije;
iii)
pro expozice vyplývající z transakcí, které nejsou uvedené v čl. 301 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 a zahrnují pouze vypořádací riziko, provede výpočet v souladu s částí třetí hlavy V uvedeného nařízení;
b)
pro instituce spadající do oblasti působnosti nařízení (EU) č. 575/2013 jsou skupiny transakcí se započtením stejné jako ty, které jsou definovány v části třetí hlavě II uvedeného nařízení;
c)
při výpočtu hodnot podle písmene a) odečte ústřední protistrana od svých expozic kolaterál složený členy jejího clearingového systému přiměřeně snížený o regulatorní koeficienty volatility v souladu s komplexní metodou finančního kolaterálu uvedenou v článku 224 nařízení (EU) č. 575/2013;
d)
ústřední protistrana vypočítá expozici z repo obchodu vůči členům svého clearingového systému podle komplexní metody finančního kolaterálu, s využitím regulativních koeficientů volatility, stanovené v článcích 223 a 224 nařízení (EU) č. 575/2013;
e)
v případě, že ústřední protistrana má expozice vůči jedné nebo více ústředním protistranám, musí s takovými expozicemi zacházet, jako by se jednalo o expozice vůči členům clearingového systému, a zahrnout veškeré marže nebo předfinancované příspěvky přijaté od těchto ústředních protistran do výpočtu KCCP;
f)
v případě, že si ústřední protistrana sjednala se členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo z části využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, považuje ústřední protistrana pro účely výpočtu v odstavci 1 tuto počáteční marži za předfinancovaný příspěvek, a nikoli za počáteční marži;
g)
pokud ústřední protistrana použije metodu oceňování podle tržní hodnoty, nahradí vzorec uvedený v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodu ii) nařízení (EU) č. 575/2013 tímto vzorcem:
;
kde čitatel v NGR je vypočítán podle čl. 274 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, a to bezprostředně předtím, než dojde k faktické výměně variační marže na konci vypořádacího období, a jmenovatelem jsou hrubé reprodukční náklady;
h)
pokud ústřední protistrana použije metodu oceňování podle tržní hodnoty uvedenou v článku 274 nařízení (EU) č. 575/2013, nahradí vzorec uvedený v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodu ii) uvedeného nařízení tímto vzorcem:
kde čitatel v NGR je vypočítán podle čl. 274 odst. 1 nařízení (EU) č. 575./2013*, a to bezprostředně předtím, než dojde k faktické výměně variační marže na konci vypořádacího období, a jmenovatelem jsou hrubé reprodukční náklady;
i)
v případě, že ústřední protistrana nemůže vypočítat hodnotu NGR, jak je stanoveno v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodě ii) nařízení (EU) č. 575/2013, uplatní tento postup:
i)
oznámí těm členům svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušným orgánům, že není schopna vypočítat hodnotu NGR, a důvody, pro něž výpočet nelze provést;
ii)
po dobu 3 měsíců může pro výpočet PCEred uvedený v písm. g) použít hodnotu NGR 0,3;
j)
pokud nebude ústřední protistrana na konci období uvedeného v písm. i) bodě ii) stále schopna vypočítat hodnotu NGR, uplatní následující postup:
i)
přestane provádět výpočet KCCP;
ii)
informuje ty ze členů svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušné orgány o tom, že přestala provádět výpočet KCCP;
k)
pro výpočet případné budoucí expozice u opcí a swapcí v souladu s metodou oceňování podle tržní hodnoty stanovenou v článku 274 nařízení (EU) č. 575/2013 vynásobí ústřední protistrana pomyslnou částku smlouvy absolutní hodnotou delta opce
, jak je stanoveno v čl. 280 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení;
l)
pokud má ústřední protistrana více než jeden fond pro riziko selhání, provede výpočet uvedený v čl. 50a odst. 2 pro každý fond pro riziko selhání zvlášť.
Článek 50c
Podávání informací
1. Pro účely článku 308 nařízení (EU) č. 575/2013 podává ústřední protistrana členům svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušným orgánům tyto informace:
a)
hypotetický kapitál (KCCP);
b)
součet předfinancovaných příspěvků (DFCM);
c)
výši svých předfinancovaných finančních prostředků, které je nutné použít - ze zákona nebo z důvodu smluvního ujednání se členy clearingového systému - k pokrytí ztráty plynoucí ze selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému před použitím příspěvků do fondu pro riziko selhání ostatních členů clearingového systému (DFCCP);
d)
celkový počet členů svého clearingového systému (N);
e)
koeficient koncentrace (β), jak je stanoven v článku 50d;
f)
součet všech smluvně stanovených příspěvků
.Pokud má ústřední protistrana více než jeden fond pro riziko selhání, podá informace podle prvního pododstavce pro každý fond pro riziko selhání zvlášť.
2. Ústřední protistrana vyrozumí ty ze členů svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, nejméně jednou za čtvrt roku nebo častěji, pokud to vyžadují příslušné orgány těchto členů clearingového systému.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
jednotná šablona pro účely podávání informací podle odstavce 1;
b)
četnost a lhůty podávání informací podle odstavce 2;
c)
stav, kdy příslušný orgán instituce působící jako člen clearingového systému může vyžadovat vyšší četnost podávání informací, než je stanoveno v písmeni b).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 50d
Výpočet specifických položek, které mají být vykazovány ústřední protistranou
Pro účely článku 50c se platí toto:
a)
pokud pravidla ústřední protistrany stanoví, že musí všechny nebo část svých finančních prostředků použít souběžně na předfinancované příspěvky členů svého clearingového systému takovým způsobem, že budou tyto zdroje rovnocenné předfinancovaným příspěvkům člena clearingového systému s ohledem na to, jak absorbují ztráty, které ústřední protistrana utrpí v případě selhání nebo platební neschopnosti jednoho nebo více členů jejího clearingového systému, přičte ústřední protistrana odpovídají výši těchto zdrojů k DFCM;
b)
pokud pravidla ústřední protistrany stanoví, že musí všechny nebo část svých finančních prostředků použít na pokrytí ztráty z důvodu selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému poté, co vyčerpá svůj fond pro riziko selhání, ale předtím, než požádá o smluvně stanovené příspěvky členů svého clearingového systému, přičte ústřední protistrana odpovídající výši těchto dodatečných finančních prostředků
k celkové výši předfinancovaných příspěvků (DF) tímto způsobem: .
c)
ústřední protistrana vypočítá koeficient koncentrace (β) podle tohoto vzorce:
kde:
PCEred,i
=
snížená hodnota možné budoucí úvěrové expozice za všechny smlouvy a transakce ústřední protistrany se členem clearingového systému i;
PCEred,1
=
snížená hodnota možné budoucí expozice u všech smluv a transakcí ústřední protistrany se členem clearingového systému, u něhož existuje největší hodnota PCEred;
PCEred,2
=
snížená hodnota možné budoucí úvěrové expozice za všechny smlouvy a transakce ústřední protistrany se členem clearingového systému, u něhož existuje druhá nejvyšší hodnota PCEred.
(38) Úř. věst. L 176, 27.6.2013, p. 1“" 						
2)
V čl. 11 odst. 15 se zrušuje písmeno b);
3)
V článku 89 se vkládá nový odstavec, který zní:
„5a. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci odst. 3 prvního pododstavce nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 14 o povolení ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, tato ústřední protistrana uplatní zacházení uvedené v třetím pododstavci tohoto odstavce.
Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci odst. 3 druhého pododstavce tohoto článku nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 25 o uznání ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, tato ústřední protistrana uplatní zacházení uvedené v třetím pododstavci.
Pokud ústřední protistrana nemá fond pro riziko selhání a nesjednala si s členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo zčásti využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, musí informace, které má podívat podle čl. 50c odst. 1 zahrnovat celkovou částku počáteční marže přijaté od členů jejího clearingového systému.
Lhůty v prvním a druhém pododstavci tohoto odstavce mohou být prodlouženy o dalších šest měsíců, pokud Komise přijme prováděcí akt uvedený v čl. 497 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013“
ČÁST JEDENÁCTÁ
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 521
Vstup v platnost a datum použitelnosti
1. Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Toto nařízení se použije ode dne 1. ledna 2014, s výjimkou:
a)
čl. 8 odst. 3, článku 21 a čl. 451 odst. 1, jež se použijí ode dne 1. ledna 2015;
b)
čl. 413 odst. 1, jež se použije ode dne 1. ledna 2016;
c)
těch ustanovení tohoto nařízení, podle nichž mají evropské orgány dohledu povinnost předkládat Komisi návrhy technických norem, a dále těch ustanovení tohoto nařízení, jimiž je Komise zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů a jež se použijí ode dne 31. prosince 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 26. června 2013
UREDBA (EU) št. 575/2013 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 26. junija 2013
o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 114 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke (1),
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Skupina G-20 je v izjavi z dne 2. aprila 2009 o krepitvi finančnega sistema pozvala k mednarodno usklajenemu prizadevanju za okrepitev preglednosti, odgovornosti in regulativne ureditve z izboljšanjem količine in kakovosti kapitala v bančnem sistemu, potem ko bo zagotovljena oživitev gospodarstva. V tej izjavi je bila izražena tudi zahteva po uvedbi dodatnega ukrepa, ki ne bi temeljil na tveganju in s katerim bi se omejilo povečevanje finančnih vzvodov v bančnem sistemu, ter razvoju okvira za večje likvidnostne blažilnike. Septembra 2009 se je skupina guvernerjev centralnih bank in glavnih nadzornikov (GHOS) na podlagi mandata, ki ji ga je podelila skupina G-20, dogovorila o več ukrepih za okrepitev regulativne ureditve bančnega sektorja. Te ukrepe so na vrhu v Pittsburghu, ki je potekal 24. in 25. septembra 2009, potrdili voditelji držav G-20, decembra 2009 pa so bili podrobno določeni. Julija in septembra 2010 je GHOS izdala dve dodatni sporočili o načrtovanju in umeritvi teh novih ukrepov, pri čemer je decembra 2010 Baselski odbor za bančni nadzor (BCBS) objavil končne ukrepe, na katere se sklicuje kot na okvir Basel III.
(2)
Skupina na visoki ravni za finančni nadzor v EU, ki ji je predsedoval Jacques de Larosière, (v nadaljnjem besedilu: de Larosièrjeva skupina) je Unijo pozvala, naj pripravi bolj usklajene finančne predpise. Evropski svet je v okviru prihodnje evropske strukture nadzora 18. in 19. junija 2009 prav tako izpostavil potrebo po pripravi "enotnega evropskega pravilnika", ki bo veljal za vse kreditne institucije in investicijska podjetja na notranjem trgu.
(3)
Kot navaja poročilo de Larosièrjeve skupine z dne 25. februarja 2009 (v nadaljnjem besedilu: de Larosièrjevo poročilo), bi morala država članica imeti možnost, da na nacionalni ravni sprejme strožje regulativne ukrepe, ki v domačem okolju štejejo za primerne za zaščito finančne stabilnosti, če upošteva načela notranjega trga in dogovorjene minimalne temeljne standarde.
(4)
Direktiva 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij (3) in Direktiva 2006/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij (4) sta bili večkrat bistveno spremenjeni. Veliko določb iz direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES se uporablja za kreditne institucije in investicijska podjetja. Zaradi jasnosti in zagotovitve usklajene uporabe teh določb, bi jih bilo treba združiti v nova zakonodajna akta, ki bi se uporabljala za kreditne institucije in investicijska podjetja, in sicer to uredbo in Direktivo 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne (5). Zaradi večje dostopnosti bi morale biti določbe iz prilog k direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES vključene v normativni del Direktive 2013/36/EU in te uredbe.
(5)
Ta uredba in Direktiva 2013/36/EU bi morala skupaj tvoriti pravni okvir, ki bi urejal dostop do dejavnosti, nadzorniški okvir ter bonitetna pravila za kreditne institucije in investicijska podjetja (v nadaljnjem besedilu skupaj: institucije). To uredbo bi zato bilo treba razlagati v povezavi z navedeno direktivo.
(6)
Direktiva 2013/36/EU, ki temelji na členu 53(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) bi morala med drugim vsebovati določbe o dostopu do dejavnosti institucij, načinih njihovega upravljanja ter njihovem nadzorniškem okviru, kot so določbe, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, pridobitev kvalificiranega deleža, uveljavljanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, pooblastila pristojnih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem, ter določbe, ki urejajo ustanovni kapital in nadzorniški pregled institucij.
(7)
Ta uredba bi morala med drugim vsebovati bonitetne zahteve za institucije, ki se izrecno nanašajo na delovanje trgov bančnih in finančnih storitev ter katerih namen je zagotoviti finančno stabilnost udeležencev na teh trgih in visoko raven zaščite investitorjev in vlagateljev. Cilj te uredbe je odločilno prispevati k nemotenemu delovanju notranjega trga, zato bi morala temeljiti na določbah člena 114 PDEU, kot se razlagajo na podlagi dosledne sodne prakse Sodišča Evropske unije.
(8)
Čeprav so bila z direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES pravila držav članic na področju bonitetnega nadzora v določenem obsegu usklajena, ti direktivi vsebujeta precej opcij in možnosti, v skladu s katerimi lahko države članice še vedno uvajajo pravila, ki so strožja od pravil iz navedenih direktiv. Posledica tega so razlike med nacionalnimi pravili, ki bi lahko ovirale čezmejno opravljanje storitev in omejevale svobodo ustanavljanja, s tem pa preprečevale nemoteno delovanje notranjega trga.
(9)
Zaradi pravne varnosti in enakih konkurenčnih pogojev v Uniji je enoten niz pravil za vse udeležence ključen za delovanje notranjega trga. Da bi preprečili izkrivljanje trga in regulativno arbitražo, bi bilo treba z ukrepi glede bonitetnega minimuma zagotoviti kar največjo uskladitev. Prehodna obdobja iz te uredbe so zato nujno potrebna za njeno nemoteno izvajanje in za preprečitev negotovosti na trgih.
(10)
Ob upoštevanju dela skupine za izvajanje standardov pri Baselskem odboru za bančni nadzor (BCBS), ki spremlja in pregleduje izvajanje okvira Basel III v državah članicah, bi morala Komisija redno, zanesljivo pa po vsaki objavi poročila BCBS o napredku pri izvajanju okvira Basel III, pripravljati poročila o izvajanju in sprejemanju tega sporazuma v drugih velikih jurisdikcijah, vključno z oceno skladnosti zakonodaje ali predpisov drugih držav z minimalnimi mednarodnimi standardi, da bi tako odkrili razlike, ki bi lahko ogrozile enake konkurenčne pogoje.
(11)
Za odpravo ovir pri trgovini in izkrivljanja konkurence, ki so posledice razlik med nacionalnimi zakonodajami, ter za preprečitev nastanka morebitnih dodatnih ovir pri trgovini in znatnega izkrivljanja konkurence je treba sprejeti uredbo, s katero bodo vzpostavljena enotna pravila, ki bodo veljala v vseh državah članicah.
(12)
Z določitvijo bonitetnih zahtev v obliki uredbe bi se zagotovila neposredna uporaba teh zahtev. S tem bi se zagotovili enotni pogoji, saj bi se preprečila morebitna uvedba različnih nacionalnih zahtev s prenosom direktive. S to uredbo bi se zagotovilo, da bi za vse institucije v celotni Uniji veljala enaka pravila, kar bi tudi povečalo zaupanje v stabilnost institucij zlasti v obdobju stresnih razmer. Z uredbo bi se tudi zmanjšali regulativna zapletenost in stroški usklajevanja za podjetja, zlasti za institucije, ki poslujejo čezmejno, ter bi se prispevalo k odpravi izkrivljanja konkurence. Kar zadeva posebnosti trgov nepremičnin, za katere so značilni različen gospodarski razvoj in različne sodne pristojnosti v posameznih državah članicah, regijah ali na lokalnih trgih, bi pristojni organi morali imeti možnost, da na posameznih območjih za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine, na podlagi izkušenj z neplačili in pričakovanega razvoja na trgu določijo večje uteži tveganja ali uporabijo strožja merila.
(13)
Pristojni organi ali države članice bi morali imeti možnost, da na področjih, ki jih ta uredba ne ureja, kot na primer dinamične rezervacije in določbe o nacionalnih sistemih kritih obveznic, ki niso povezani z obravnavo kritih obveznic v skladu s pravili iz te uredbe, ter pridobivanje in imetništvo deležev v finančnem in nefinančnem sektorju za namene, ki niso povezani z bonitetnimi zadevami, določenimi v tej uredbi, uveljavijo nacionalna pravila, če ta niso neskladna s to uredbo.
(14)
Najpomembnejši priporočili iz de Larosièrjevega poročila, ki sta bili pozneje uveljavljeni v Uniji, sta priporočili o vzpostavitvi enotnega pravilnika in evropskega okvira makrobonitetnega nadzora, cilj obeh pa je bil zagotoviti finančno stabilnost. Enotni pravilnik zagotavlja strog in enoten regulativni okvir, ki omogoča lažje delovanje notranjega trga in preprečuje možnosti za regulativno arbitražo. Makrobonitetna tveganja na notranjem trgu finančnih storitev pa se lahko v več pogledih razlikujejo; zaradi vrste nacionalnih posebnosti, kar je na primer mogoče opaziti kot razlike v strukturi in velikosti bančnega sektorja v primerjavi s širšim gospodarstvom in kreditnim ciklom.
(15)
V Direktivo 2013/36/EU in to uredbo je vključenih več instrumentov za preprečevanje in zmanjševanje makrobonitetnih in sistemskih tveganj, ki zagotavljajo fleksibilnost, ter hkrati tudi ustrezen nadzor nad uporabo teh instrumentov, da ne bi ogrozili delovanja notranjega trga, ter pregledno in dosledno uporabo teh instrumentov.
(16)
Če makrobonitetna ali sistemska tveganja zadevajo posamezno državo članico, bi morali pristojni ali imenovani organi zadevne države članice imeti možnost, da za odpravo teh tveganj poleg blažilnika sistemskih tveganj, ki je vključen v Direktivo 2013/36/EU, uporabijo nekatere specifične nacionalne makrobonitetne ukrepe, če menijo, da bi bilo to učinkoviteje. Evropski odbor za sistemska tveganja (ESRB), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 (6) in Evropski nadzorni organ (Evropski bančni organ) (EBA), ustanovljen z Uredbo (EU) št 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 (7) bi morala imeti možnost, da se izrečeta o tem, ali so pogoji za takšne nacionalne makrobonitetne ukrepe izpolnjeni, obstajati pa bi moral tudi mehanizem Unije, ki bi preprečil izvajanje nacionalnih ukrepov, če bi obstajali zelo očitni dokazi o neizpolnjevanju ustreznih pogojev. Čeprav so v tej uredbi določena enotna mikrobonitetna pravila za institucije, bi države članice zaradi svojega strokovnega znanja in obstoječe odgovornosti glede finančne stabilnosti morale ohraniti vodilno vlogo pri makrobonitetnem nadzoru. Ker odločitev o sprejetju kakršnih koli nacionalnih makrobonitetnih ukrepov vključuje nekatere ocene v zvezi s tveganji, ki bi lahko odločilno vplivala na makroekonomsko, fiskalno in proračunsko stanje zadevne države članice, bi bilo treba v tem specifičnem primeru v skladu s členom 291 PDEU pooblastiti Svet, da bi lahko na predlog Komisije zavrnil predlagane nacionalne makrobonitetne ukrepe.
(17)
Kadar Komisija predloži predlog za zavrnitev nacionalnih makrobonitetnih ukrepov, bi moral Svet ta predlog takoj preučiti in se odločiti, ali bo nacionalne ukrepe zavrnil ali ne. Na zahtevo države članice ali Komisije bi se lahko o tem glasovalo v skladu s Poslovnikom Sveta (8). Svet bi v skladu s členom 296 PDEU moral obrazložiti svojo odločitev za ukrepanje v zvezi z izpolnjevanjem pogojev iz te uredbe. Ker makrobonitetno in sistemsko tveganje pomembno vpliva na finančni trg zadevne države članice in bi bilo treba hitro ukrepati, je zelo pomembno, da se določi, da mora Svet odločitev sprejeti v enem mesecu. Če bi Svet po podrobni preučitvi predloga Komisije za zavrnitev predlaganega nacionalnega ukrepa ugotovil, da pogoji iz te uredbe, pod katerimi se lahko zavrnejo nacionalni ukrepi, niso izpolnjeni, bi moral to v vsakem takšnem primeru jasno in nedvoumno obrazložiti.
(18)
Države članice lahko do uskladitve likvidnostnih zahtev leta 2015 in do uskladitve količnika finančnega vzvoda leta 2018 uporabljajo ukrepe, za katere menijo, da so ustrezni, vključno z ukrepi za zmanjšanje makrobonitetnih in sistemskih tveganj v posamezni državi članici.
(19)
Blažilniki sistemskih tveganj ali individualni ukrepi držav članic za odpravo sistemskih tveganj, ki zadevajo te države članice, se lahko uporabijo za bančni sektor na splošno ali za eno ali več podskupin tega sektorja, in sicer podskupin institucij, katerih poslovne dejavnosti imajo podobne profile tveganja, ali za izpostavljenosti do enega ali več domačih gospodarskih sektorjev ali geografskih območij v bančnem sektorju.
(20)
Če dva ali več imenovanih organov iz držav članic ugotovi enake spremembe v intenzivnosti makrobonitetnih in sistemskih tveganj, ki v vsaki od teh držav članic ogrožajo finančno stabilnost na nacionalni ravni in bi jih bilo treba po mnenju zadevnih organov obravnavati z nacionalnimi ukrepi, lahko zadevne države članice o tem skupaj uradno obvestijo Svet, Komisijo, ESRB in EBA. Uradnemu obvestilu Svetu, Komisiji, ESBR in EBA predložijo države članice tudi ustrezne dokaze, vključno z njegovo utemeljitvijo.
(21)
Komisija bi morala biti poleg tega pooblaščena za sprejetje delegiranega akta za začasno povečanje zahtev glede ravni kapitala, uteži tveganja, zahtev glede velikih izpostavljenosti in zahtev glede javnega razkritja. Takšne določbe bi morale veljati največ eno leto, če Evropski parlament ali Svet v treh mesecih ne bi nasprotovala delegiranemu aktu. Komisija bi morala navesti razloge za uporabo takega postopka. Komisija bi morala biti pooblaščena le za sprejemanje strožjih bonitetnih zahtev za izpostavljenosti, ki so posledica razvoja dogodkov na trgu v Uniji ali zunaj nje, ki vpliva na vse države članice.
(22)
Da lahko Komisija med drugim oceni, ali so makrobonitetni instrumenti v tej uredbi ali v Direktivi 2013/36/EU učinkoviti, uspešni in pregledni, ali bi bilo treba predlagati nove instrumente, ali sta obseg delovanja in stopnja morebitnega prekrivanja makrobonitetnih instrumentov iz te uredbe ali Direktive 2013/36/EU za odkrivanje podobnih tveganj ustrezna ter kakšen je vzajemni učinek mednarodno dogovorjenih standardov za sistemske institucije in to uredbo ali Direktivo2013/36/EU, je pregled makrobonitetnih pravil upravičen.
(23)
Kadar države članice sprejmejo smernice, ki se splošno uporabljajo, zlasti na področjih, na katerih Komisija še ni sprejela osnutkov tehničnih standardov, te smernice niso v nasprotju z zakonodajo Unije in ne vplivajo negativno na njeno uporabo.
(24)
Ta uredba državam članicam ne preprečuje uvedbe enakovrednih zahtev za podjetja, ki ne spadajo v področje uporabe te uredbe, če je to ustrezno.
(25)
Splošne bonitetne zahteve iz te uredbe so dopolnjene z posameznimi ureditvami, o katerih odločajo pristojni organi na podlagi rednih nadzorniških pregledov posamezne institucije. Obseg takšnih nadzorniških ureditev bi moral biti med drugim določen v Direktivi 2013/36/EU, da bi lahko pristojni organi presodili, katere ureditve bi bilo treba uvesti.
(26)
Ta uredba ne bi smela vplivati na zmožnost pristojnih organov, da uvedejo posebne zahteve v okviru procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja iz Direktive 2013/36/EU, ki bi morale biti prilagojene posebnim profilom tveganosti institucij.
(27)
Uredba (EU) št. 1093/2010 ima za cilj izboljšati kakovost in doslednost nacionalnega nadzora ter okrepiti nadzor čezmejnih skupin.
(28)
Zaradi dodatnih nalog, podeljenih EBA, s to uredbo in Direktivo 2013/36/EU bi morali Evropski parlament, Svet in Komisija zagotoviti, da so na voljo zadostni človeški in finančni viri.
(29)
V skladu z Uredbo (EU) št. 1093/2010 EBA deluje v okviru direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES. EBA mora ukrepati tudi na področju dejavnosti institucij v zvezi z vprašanji, ki niso neposredno zajeta v navedenih direktivah, če je takšno ukrepanje nujno za učinkovito in dosledno uporabo navedenih direktiv. V tej uredbi bi bilo treba upoštevati vlogo in funkcijo EBA ter olajšati izvajanje njegovih pooblastil iz Uredbe (EU) št. 1093/2010.
(30)
Po zaključku opazovalnega obdobja in popolni uvedbi zahteve po likvidnostnem kritju v skladu s to uredbo, bi morala Komisija oceniti, ali bi s podelitvijo pooblastila EBA, da na lastno pobudo z zavezujočim posredovanjem poseže v postopek sprejemanja skupne odločitve pristojnih organov v skladu s členoma 20 in 21 te uredbe, dejansko olajšali oblikovanje in delovanje enotnih likvidnostnih podskupin ter ugotavljanje, ali so izpolnjena merila za posebno obravnavo znotraj skupine, ki se uporablja za čezmejne institucije. Na tej točki bi zato Komisija morala v okviru rednega poročanja o delovanju EBA v skladu s členom 81 Uredbe (EU) št. 1093/2010 posebej preučiti, ali bi bilo EBA treba podeliti takšna pooblastila, svoje ugotovitve pa vključiti v poročil, kateremu bi se moral po potrebi priložiti ustrezen zakonodajni predlog.
(31)
V de Larosièrjevem poročilu je navedeno, da z mikrobonitetnim nadzorom ni mogoče učinkovito varovati finančne stabilnosti brez ustreznega upoštevanja razvoja na makroravni, obenem pa je makrobonitetni nadzor smiseln le, če lahko vpliva na nadzor na mikroravni. Za popolnoma učinkovito delovanje ESRB ter ukrepanje na podlagi njegovih opozoril in priporočil je bistveno, da EBA in ESRB tesno sodelujeta. EBA bi moral ESRB zlasti posredovati vse ustrezne informacije, ki jih zberejo pristojni organi v skladu z obveznostjo poročanja, določeno v tej uredbi.
(32)
Ob upoštevanju uničujočih posledic zadnje finančne krize sta splošna cilja te uredbe spodbujanje gospodarsko koristnih bančnih dejavnosti, ki bodo v splošnem interesu, in odvračanje od nevzdržnih finančnih špekulacij brez resnične dodane vrednosti. To pomeni, da bi bilo treba v celoti reformirati načine usmerjanja prihrankov v produktivne naložbe. Da bi obvarovali vzdržno in raznovrstno bančništvo v Uniji, bi morali biti pristojni organi pooblaščeni, da za sistemsko pomembne institucije, ki bi lahko s svojimi poslovnimi dejavnostmi ogrozile svetovno gospodarstvo, določijo višje kapitalske zahteve.
(33)
Za zagotavljanje podobne zaščite varčevalcev in pravičnih konkurenčnih pogojev med primerljivimi skupinami institucij so potrebne enakovredne finančne zahteve za institucije, ki upravljajo z denarjem ali vrednostnimi papirji svojih strank.
(34)
Ker si institucije na notranjem trgu neposredno konkurirajo, bi morale biti zahteve glede spremljanja enake po vsej Uniji, pri čemer bi bilo treba upoštevati različne profile tveganosti institucij.
(35)
Kadar se med izvajanjem nadzora izkaže, da je treba določiti znesek konsolidiranega kapitala skupine institucij, bi se izračun moral narediti v skladu s to uredbo.
(36)
V skladu s to uredbo kapitalske zahteve veljajo na posamični in konsolidirani podlagi, razen če se pristojni organi, kadar se jim to zdi ustrezno, odločijo, da ne bodo izvajali nadzora na posamični podlagi. Nadzor na posamični, konsolidirani in čezmejni podlagi je uporabno sredstvo za nadzorovanje institucij.
(37)
Da bi zagotovili ustrezno kapitalsko ustreznost institucij v skupini, je nujno, da se kapitalske zahteve uporabljajo na podlagi konsolidiranega položaja institucij v tej skupini. Da bi zagotovili primerno razporeditev kapitala znotraj skupine in njihovo razpoložljivost za varovanje prihrankov, kjer je potrebno, bi se morale kapitalske zahteve uporabljati za posamezne institucije v skupini, če tega cilja ni mogoče učinkovito doseči drugače.
(38)
Manjšinski deleži iz vmesnih finančnih holdingov, za katere veljajo zahteve iz te uredbe na subkonsolidirani podlagi, se (znotraj določenih omejitev) tudi lahko vključijo v navadni lastniški temeljni kapital skupine na konsolidirani podlagi, saj tovrstni kapital vmesnega finančnega holdinga, ki pripada manjšinskim deležem, in del istega kapitala, ki pripada nadrejenemu podjetju, pokrivata pari passu izgube podrejenih družb, ko te nastanejo.
(39)
Natančna računovodska metodologija, ki se uporablja za izračun kapitala, njegove primernosti za tveganja, ki jim je izpostavljena institucija, in za oceno koncentracije izpostavljenosti, bi morala biti določena v skladu z določbami Direktive Sveta 86/635/EGS z dne 8. decembra 1986 o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih bank in drugih finančnih institucij (9), ki vključuje nekatere prilagoditve določb Sedme direktive Sveta 83/349/EGS z dne 13. junija 1983 o konsolidiranih računovodskih izkazih (10), ali Uredbe (ES) št. 1606/2002 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 19. julija 2002 o uporabi mednarodnih računovodskih standardov (11), odvisno od tega, katera od njiju ureja računovodstvo kreditnih institucij in investicijskih podjetij v nacionalni zakonodaji.
(40)
Za namen zagotavljanja primerne kapitalske ustreznosti je pomembno določiti kapitalske zahteve, ki tehtajo aktivne in zunajbilančne postavke v skladu s stopnjo tveganja.
(41)
BCBS je 26. junija 2004 sprejel okvirni sporazum o mednarodnem približevanju merjenja kapitalske ustreznosti in kapitalskih zahtev ("okvir Basel II"). Določbe direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES, ki so bile vključene v to uredbo, so enakovredne določbam okvira Basel II. Zato je z vključitvijo dodatnih elementov okviru Basel III ta uredba enakovredna določbam okvirov Basel II in III.
(42)
Nujno je treba upoštevati raznovrstnost institucij v Uniji tako, da se zagotovijo različni pristopi za izračun kapitalskih zahtev za kreditno tveganje, ki vsebujejo različne stopnje občutljivosti na tveganja in zahtevajo različne stopnje izpopolnjenosti. Uporaba zunanjih bonitetnih ocen in lastnih ocen institucij za posamezne parametre kreditnega tveganja predstavlja pomembno izboljšavo občutljivosti na tveganja in bonitetne zanesljivosti pravil o kreditnih tveganjih. Institucije bi bilo treba spodbuditi k prehodu na pristope, ki bolj upoštevajo tveganja. Institucije bi morale pri pripravi ocen, potrebnih za uporabo pristopov h kreditnemu tveganju iz te uredbe, izboljšati svoje postopke za merjenje in upravljanje kreditnega tveganja, da bi razvile metode za določanje bonitetnih kapitalskih zahtev za institucije, ki bi odražale naravo, obseg in zapletenost procesov posameznih institucij. V zvezi s tem bi bilo treba šteti, da zajema obdelava podatkov v zvezi z nastankom in upravljanjem izpostavljenosti do strank tudi razvoj in preverjanje sistemov za upravljanje in merjenje kreditnega tveganja. To ni namenjeno samo legitimnim interesom institucij, ampak je tudi v skladu z namenom te uredbe, da se uporabijo boljši načini merjenja in upravljanja tveganj ter da se uporabijo tudi za namen regulativnega kapitala. Ne glede na to pa so za pristope, ki bolj upoštevajo tveganja, potrebni precejšnje strokovno znanje in viri, pa tudi visokokakovostni in dovolj obsežni podatki. Institucije bi morali torej izpolnjevati visoke standarde, preden začnejo te pristope uporabljati za namen regulativnega kapitala. Glede na sedanja prizadevanja za zagotovitev ustreznih varovalk v povezavi z notranjimi modeli bi morala Komisija pripraviti poročilo o možnosti razširitve praga iz okvira Basel I in mu po potrebi priložiti zakonodajni predlog.
(43)
Kapitalske zahteve bi morale biti sorazmerne s tveganji, ki jih obravnavajo. V zahtevah bi se moralo upoštevati zlasti zmanjševanje ravni tveganja, ki je posledica velikega števila sorazmerno majhnih izpostavljenosti.
(44)
Majhna in srednja velika podjetja (MSP) so eden od stebrov gospodarstva Unije, saj so ključna za gospodarsko rast in ustvarjanje delovnih mest. Oživitev in prihodnja rast gospodarstva Unije sta v veliki meri odvisni od razpoložljivosti kapitala in finančnih sredstev, ki jih MSP, ki so ustanovljena v Uniji potrebujejo za prilagoditev novim tehnologijam in nabavo nove opreme ter s tem povečanje konkurenčnosti. MSP, ki so ustanovljena v Uniji zaradi omejenega števila alternativnih virov financiranja še bolj občutijo posledice bančne krize. Zato je pomembno, da se zapolni vrzel pri financiranju MSP in zagotovi, da bodo banke v sedanjih razmerah ustrezno kreditirale MSP. Kapitalske zahteve za izpostavljenosti do MSP bi bilo treba zmanjšati z uporabo faktorja podpore, ki bi bil enak 0,7619, s čimer bi kreditnim institucijam omogočili, da povečajo obseg kreditiranja MSP. Da bi ta cilj dosegli, bi morale kreditne institucije kapitalsko olajšavo, ki bi bila rezultat uporabe faktorja podpore, dejansko uporabiti samo za ustrezno kreditiranje MSP, ustanovljenih v Uniji. Pristojni organi bi morali redno spremljati skupni znesek izpostavljenosti kreditnih institucij do MSP in skupni znesek kapitalske olajšave.
(45)
V skladu z odločitvijo BCBS, kot jo je 10. januarja 2011 potrdil GHOS, bi vse instrumente dodatnega temeljnega kapitala in instrumente dodatnega kapitala institucije moralo biti mogoče v celoti in trajno odpisati ali v celoti pretvoriti v navadni lastniški temeljni kapital, ko institucija ni več sposobna delovati. Ustrezna zakonodaja, s katero bi zagotovili, da bi se za instrumente kapitala uporabljali dodatni mehanizmi za pokrivanje izgub, bi morala biti vključena v zakonodajo Unije kot del zahtev v zvezi s sanacijo in reševanjem institucij. Če zakonodaja Unije, na podlagi katere bi moralo biti mogoče kapitalske instrumente v celoti in trajno odpisati ali konvertirati v navadni lastniški temeljni kapital, ne bo sprejeta do 31. decembra 2015, bi Komisija morala preučiti, ali bi bilo treba takšno določbo vključiti v to uredbo in o tem poročati ter na podlagi te preučitve tudi predložiti ustrezne zakonodajne predloge.
(46)
Določbe te uredbe so skladne z načelom sorazmernosti, ker upoštevajo zlasti razlike med institucijami glede njihove velikosti, obsega poslov in njihovih področij dejavnosti. Spoštovanje načela sorazmernosti pomeni tudi, da so za ugotavljanje izpostavljenosti na drobno priznani najenostavnejši možni bonitetni postopki, tudi v okviru pristopa na osnovi notranjih bonitetnih ocen ("pristop IRB"). Države članice bi morale zagotoviti, da bi se zahteve iz te uredbe uporabljale sorazmerno z naravo, obsegom in zapletenostjo tveganj, povezanih s poslovnim modelom in dejavnostmi institucije. Komisija bi morala zagotoviti skladnost delegiranih in izvedbenih aktov, regulativnih tehničnih standardov in izvedbenih tehničnih standardov z načelom sorazmernosti ter s tem tudi sorazmerno izvajanje te uredbe. EBA bi zato moral zagotoviti, da bi bilo pri oblikovanju vseh regulativnih in izvedbenih tehničnih standardov upoštevano in ohranjeno načelo sorazmernosti.
(47)
Pristojni organi bi morali biti pozorni na primere, v katerih bi sumili, da so bile informacije označene za lastniške ali zaupne, da bi se izognili njihovemu razkritju. Čeprav institucija lahko sklene, da ne bo razkrila informacij, ki veljajo za lastniške ali zaupne, pa zgolj dejstvo, da informacije veljajo za lastniške ali zaupne, ne bi smela izničiti odgovornosti za posledice nerazkritja teh informacij, kadar bi tako nerazkritje lahko imelo pomemben učinek.
(48)
"Razvojni" značaj te uredbe institucijam omogoča, da izbirajo med tremi različno kompleksnimi pristopi kreditne tveganosti. Da bi lahko zlasti majhne institucije izbrala pristop IRB, ki je bolj občutljiv na tveganje, bi si bilo treba zadevne določbe v celotni uredbi razlagati tako, da bi kategorije izpostavljenosti vključevale vse izpostavljenosti, ki bi jim bile neposredno ali posredno enakovredne. Na splošno velja, da pristojni organi ne bi smeli razlikovati med tremi pristopi glede procesa izvajanja nadzora, kar pomeni, da za institucije, ki bi se odločile za standardizirani pristop, ne bi smela veljati strožja pravila samo zaradi tega razloga.
(49)
Večje priznavanje bi moralo biti namenjeno tehnikam zmanjševanja kreditnega tveganja v okviru pravil, pripravljenih z namenom, da neprimerno priznavanje ne bi ogrozilo kapitalske ustreznosti. Kadar koli je to mogoče, bi bilo treba pri standardiziranem pristopu, pa tudi pri drugih pristopih, upoštevati relevantna običajna bančna zavarovanja za zmanjševanje kreditnih tveganj, ki so trenutno uveljavljene v državah članicah.
(50)
Da bi zagotovili, da se tveganja in zmanjševanja tveganj, ki izhajajo iz dejavnosti listinjenja in naložb institucij, ustrezno odražajo v kapitalskih zahtevah institucij, je treba vključiti pravila, ki zagotavljajo obravnavo takih dejavnosti in naložb, ki je občutljiva na tveganja in bonitetno zanesljiva. V ta namen je potrebna jasna in široka opredelitev listinjenja, ki bi zajemala kateri koli posel ali shemo, pri katerem se tranšira kreditno tveganje, povezano z izpostavljenostjo ali skupino izpostavljenosti. Izpostavljenost, ki ustvari neposredno plačilno obveznost za posel ali shemo, ki se uporabi za financiranje ali upravljanje stvarnega premoženja, ne bi smela šteti za izpostavljenost iz naslova listinjenja, tudi če ima posel ali shema plačilne obveznosti različnih nadrejenosti.
(51)
Poleg nadzora, ki zagotavlja finančno stabilnost, bi bilo treba oblikovati tudi mehanizme, ki bi izboljšali in razvili učinkovito nadziranje in preprečevanje morebitnih balonov, da bi ob upoštevanju makroekonomskih izzivov in ciljev, zlasti pa dologoročnih naložb v realno gospodarstvo, zagotovili čim boljšo razporeditev kapitala.
(52)
Operativno tveganje je pomembno tveganje, ki so mu izpostavljene institucije, ter zahteva kritje s kapitalom. Nujno je treba upoštevati raznovrstnost institucij v Uniji tako, da se omogočijo različni pristopi za izračun zahtev za operativno tveganje, ki vsebujejo različne stopnje občutljivosti na tveganja in zahtevajo različne stopnje izpopolnjenosti. Institucije bi morale dobiti primerne spodbude za prehod na pristope, ki so bolj občutljivi na tveganja. Glede na najnovejše nastajajoče tehnike za merjenje in upravljanje operativnega tveganja, bi bilo treba pravila pregledovati in ustrezno posodabljati, vključno v zvezi s stroški za različna poslovna področja in priznavanjem tehnik za zmanjševanje tveganja. V tem smislu bi bilo treba posebno pozornost nameniti upoštevanju zavarovanj v enostavnih pristopih za izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje.
(53)
Spremljanje in kontrola izpostavljenosti institucije bi morala biti sestavni del nadzora nad njo. Zato lahko čezmerne koncentracije izpostavljenosti do posamezne stranke ali skupine povezanih strank povzročijo nesprejemljivo tveganje nastanka izgub. Za tako stanje velja, da lahko neugodno vpliva na kapitalsko ustreznost institucije.
(54)
Pri določanju obstoja skupine povezanih strank in s tem izpostavljenosti, ki predstavljajo eno samo tveganje, je pomembno upoštevati tudi tveganja, ki izhajajo iz pomembnega skupnega vira financiranja, ki ga zagotavlja institucija sama, njena finančna skupina ali njene povezane osebe.
(55)
Medtem ko je zaželeno, da izračun vrednosti izpostavljenosti temelji na izračunu, predvidenem za namene kapitalskih zahtev, je primerno sprejeti pravila za spremljanje velikih izpostavljenosti brez uporabe uteži ali stopnje tveganja. Poleg tega so bile tehnike za zmanjševanje kreditnega tveganja, ki se uporabljajo v režimu kapitalske ustreznosti, zasnovane ob predpostavki dobro razpršenega kreditnega tveganja. V primeru velikih izpostavljenosti, ki obravnavajo tveganje koncentracije za eno samo izpostavljenost (single name), kreditno tveganje ni dobro razpršeno. Zato bi bilo treba v zvezi s priznanjem učinkov teh tehnik uporabljati bonitetne varovalke. V tej zvezi je treba zagotoviti učinkovito izterjavo kreditnega zavarovanja za namene velikih izpostavljenosti.
(56)
Ker je izguba, ki izhaja iz izpostavljenosti do institucij, lahko prav tako velika kot izguba zaradi drugih izpostavljenosti, bi bilo treba te izpostavljenosti obravnavati in o njih poročati kot o vseh drugih izpostavljenostih. Da bi zmanjšali nesorazmeren učinek takšnega pristopa na majhne institucije, je bila predvidena alternativna količinska omejitev. Poleg tega so zelo kratkoročne izpostavljenosti, ki se nanašajo na prenos denarja, vključno z izvrševanjem plačilnih storitev, kliring, poravnavo in skrbniške storitve za stranke, izvzete, da se omogoči nemoteno delovanje finančnih trgov in z njimi povezanih infrastruktur. Te storitve zajemajo na primer izvajanje kliringa in poravnavo gotovinskih transakcij ter podobne dejavnosti, ki olajšujejo poravnavo. Te izpostavljenosti zajemajo izpostavljenosti, ki jih morda ni mogoče predvideti in jih zato kreditna institucija ne more v celoti nadzorovati, med drugim stanja na medbančnih računih, ki izhajajo iz plačil strank, vključno z v dobro ali v breme knjiženimi provizijami in obrestmi, ter iz drugih plačil za storitve za stranke, kot tudi danih ali prejetih zavarovanj s premoženjem.
(57)
Treba bi bilo uskladiti interese družb, ki kredite preoblikujejo v vrednostne papirje, s katerimi se trguje, in druge finančne instrumente (originatorji ali sponzorji), ter družb, ki vlagajo v te vrednostne papirje ali instrumente (investitorji). Da bi to dosegli, bi morali originatorji ali sponzorji zadržati pomemben delež v osnovnih izpostavljenostih. Zato je pomembno, da originatorji ali sponzorji zadržijo izpostavljenost tveganju iz naslova zadevnih kreditov. V splošnem posli listinjenja ne bi smeli biti strukturirani tako, da bi se izogibali zahtevi po zadržanju, zlasti prek struktur provizije ali premije ali obojih. Takšno zadržanje bi bilo treba uporabiti v vseh okoliščinah, kjer gre za listinjenje po ekonomski vsebini, ne glede na to, kakšna pravna struktura ali instrument bi se uporabila za dosego takšne ekonomske vsebine. Zlasti če se kreditno tveganje prenese z listinjenjem, bi se morali investitorji odločati po opravljenem natančnem skrbnem pregledu, za kar potrebujejo ustrezne informacije o listinjenju.
(58)
Ta uredba tudi določa, da se zahteva po zadržanju ne sme večkratno uporabiti. Za vsako listinjenje zadošča, da zahteva velja le za originatorja, sponzorja ali prvotnega kreditodajalca. Podobno bi se morala zahteva po zadržanju uporabljati le za listinjenje, ki je predmet vlaganja, če so osnovne izpostavljenosti v listinjenju pozicije v drugem listinjenju. Za odkupljene denarne terjatve zahteva po zadržanju ne bi smela veljati, če izhajajo iz korporativne dejavnosti in so prenesene ali prodane z diskontom zaradi financiranja te dejavnosti. Pristojni organi bi morali v zvezi z neupoštevanjem obveznosti glede skrbnega pregleda in upravljanja tveganj pri listinjenju za znatne kršitve politik in postopkov, ki so pomembni za analiziranje pripadajočih tveganj, določiti ustrezno utež tveganja. Komisija bi morala tudi preučiti, ali bi izognitev večkratni uporabi zahtev po zadržanju lahko vodilo k praksam izognitve zahtevam po zadržanju in ali pristojni organi učinkovito izvajajo pravila o listinjenju.
(59)
Da bi ustrezno ocenili tveganja za trgovalno in netrgovalno knjigo, ki nastajajo zaradi izpostavljenosti v listinjenju, bi bi bil potreben skrben pregled. Poleg tega bi morale biti zahteve glede skrbnega pregleda sorazmerne. Postopki skrbnega pregleda bi morali prispevati k večjemu zaupanju med originatorji, sponzorji in investitorji. Zato je zaželeno, da se ustrezne informacije glede postopkov skrbnega pregleda primerno razkrijejo.
(60)
Kadar v instituciji nastane izpostavljenost do njene nadrejene osebe ali do drugih podrejenih družb njene nadrejene osebe, je potrebna še posebna preudarnost. Upravljanje takih izpostavljenosti, ki nastanejo v institucijah, bi moralo potekati popolnoma avtonomno in v skladu z načeli preudarnega upravljanja, ne glede na katera koli druga načela. To je še zlasti pomembno pri velikih izpostavljenostih in v primerih, ki niso povezani le z upravljanjem znotraj skupine ali običajnimi posli v skupini. Pristojni organi bi morali takim izpostavljenostim znotraj skupine nameniti posebno pozornost. Vendar takih standardov ni treba uporabiti, kadar je nadrejena oseba finančni holding ali kreditna institucija ali kadar so druge podrejene družbe kreditne institucije ali finančne institucije ali družbe, ki ponujajo pomožne storitve, če so vse take družbe predmet nadzora kreditne institucije na konsolidirani podlagi.
(61)
Glede na občutljivost pravil o kapitalskih zahtevah na tveganje je zaželeno, da se pregleduje, ali imajo ta znatne vplive na gospodarski cikel. Komisija bi morala ob upoštevanju prispevka Evropske centralne banke (ECB) o teh vidikih poročati Evropskemu parlamentu in Svetu.
(62)
Pregledati bi bilo treba kapitalske zahteve za trgovce z blagom, vključno s tistimi trgovci, ki so trenutno izvzeti iz zahtev Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov (12).
(63)
Cilj liberalizacije trgov s plinom in električno energijo je tako gospodarsko kot tudi politično pomemben za Unijo. Zato morajo biti kapitalske zahteve in druga bonitetna pravila, ki jih morajo upoštevati podjetja, dejavna na teh trgih, sorazmerna in ne smejo neupravičeno zavirati uresničevanja cilja liberalizacije. Ta cilj je treba upoštevati zlasti pri izvajanju pregledov te uredbe.
(64)
Institucije, ki vlagajo v relistinjenja, bi morale ravnati s primerno skrbnostjo tudi v zvezi z osnovnimi listinjenji in nelistinjenimi izpostavljenostmi, ki neposredno oblikujejo prvega. Institucije bi morale oceniti, ali izpostavljenosti v okviru programov komercialnih zapisov s premoženjskim kritjem predstavljajo izpostavljenosti v relistinjenju, vključno s tistimi v okviru programov, ki pridobijo nadrejene tranše iz posameznih skupin celotnih kreditov, pri čemer nobeno od teh kreditov ne predstavlja izpostavljenosti v listinjenju ali relistinjenju, in kjer varovanje pred prvo izgubo za vsako naložbo zagotavlja prodajalec kreditov. V slednjem primeru skupini prilagojen okvirni likvidnostni kredit v splošnem ne bi smel pomeniti izpostavljenosti v relistinjenju, ker predstavlja tranšo ene skupine sredstev (tj. uporabljena skupina celotnih kreditov), ki ne vsebuje nobenih izpostavljenosti v listinjenju. Po drugi strani bi kreditna izboljšava za celoten program, ki krije le nekatere izgube nad zavarovanjem, ki ga zagotavlja prodajalec različnim skupinam, v splošnem predstavljala tranširanje tveganja skupine različnih sredstev, ki vsebujejo najmanj eno izpostavljenost v listinjenju, in bi zato pomenilo izpostavljenost v relistinjenju. Vendar če se takšen program v celoti financira z eno samo vrsto komercialnih zapisov in če kreditna izboljšava za celoten program ne pomeni relistinjenja ali če komercialni zapis v celoti podpira institucija v vlogi sponzorja, kar pomeni, da je investitor v komercialni zapis dejansko izpostavljen tveganju neplačila s strani sponzorja in ne tveganju neplačila osnovnih skupin ali sredstev, potem se ta komercialni zapis v splošnem ne bi smel šteti za izpostavljenost v relistinjenju.
(65)
Določbe o preudarnem vrednotenju za trgovalno knjigo bi morale veljati za vse instrumente, merjene po pošteni vrednosti, v trgovalni ali netrgovalni knjigi institucij. Pojasniti je treba, da se mora v primeru, ko bi uporaba preudarnega vrednotenja privedla do nižje vrednosti od dejansko priznane knjigovodske vrednosti, absolutna vrednost razlike odbiti od kapitala.
(66)
Institucije bi morale imeti možnost izbire, ali bodo izračunavale kapitalsko zahtevo ali pa od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbile tiste pozicije v listinjenju, za katere se v skladu s to uredbo uporablja utež tveganja 1 250 %, ne glede na to, ali so pozicije v trgovalni ali netrgovalni knjigi.
(67)
Preprečiti bi bilo treba možnost, da bi se institucije v vlogi originatorja ali sponzorja izognile prepovedi posredne podpore, tako da bi za zagotovitev takšne podpore uporabile svoje trgovalne knjige.
(68)
Brez poseganja v razkritja, ki so v tej uredbi izrecno zahtevana, je namen zahtev po razkritju udeležencem trga zagotoviti točne in celovite informacije v zvezi s profilom tveganosti posameznih institucij. Zato bi morale institucije razkriti dodatne informacije, ki niso izrecno navedene v tej uredbi, kadar je tako razkritje potrebno za dosego navedenega cilja. Pristojni organi bi morali biti hkrati pozorni na primere, v katerih bi sumili, da je institucija informacije označila za lastniške ali zaupne, da bi se izognila njihovemu razkritju.
(69)
Če zunanja bonitetna ocena za pozicijo v listinjenju vključuje učinek kreditnega zavarovanja, ki ga zagotavlja institucija v vlogi investitorja sama, ta ne more biti upravičena do nižje uteži tveganja, ki izhaja iz tega zavarovanja. Pozicija v listinjenju ne bi smela biti odšteta od kapitala, če obstajajo drugi načini za določitev uteži tveganja v skladu z dejanskim tveganjem pozicije, ki ne upoštevajo takšnega kreditnega zavarovanja.
(70)
Glede na njihove nedavne slabe rezultate je treba poostriti standarde za notranje modele za izračun kapitalskih zahtev za tržno tveganje. Zlasti je treba zajetje tveganj dopolniti v zvezi s kreditnimi tveganji v trgovalni knjigi. Poleg tega morajo kapitalske zahteve vključevati sestavino, primerno za stresne pogoje, namenjeno zaostritvi kapitalskih zahtev glede na poslabšanje tržnih pogojev in z namenom zmanjšanja možnosti za procikličnost. Institucije morajo prav tako izvesti povratne stresne teste, da preučijo, kakšni scenariji bi lahko ogrozili sposobnost delovanja institucije, razen če lahko dokažejo, da takšen test ni nujno potreben. Glede na nedavne posebne težave v zvezi z obravnavo pozicij v listinjenju z uporabo pristopov na podlagi notranjih modelov bi moralo biti priznavanje modeliranja tveganj listinjenja za izračun kapitalskih zahtev institucij v trgovalni knjigi omejeno, avtomatično pa bi se morala zahtevati standardizirana kapitalska zahteva za pozicije v listinjenju v trgovalni knjigi.
(71)
Ta uredba določa omejene izjeme za nekatere trgovalne dejavnosti s korelacijo, v skladu s katerimi lahko nadzornik instituciji dovoli, da izračuna kapitalsko zahtevo za celotno tveganje ob upoštevanju strogih zahtev. V takšnih primerih se od institucije zahteva, da za te dejavnosti določi kapitalsko zahtevo, ki je enaka višji izmed kapitalskih zahtev glede na notranje oblikovan pristop in 8 % kapitalske zahteve za posebno tveganje v skladu s standardiziranim načinom merjenja. Ni treba, da za te izpostavljenosti veljajo kapitalske zahteve za presežno tveganje neplačila, vendar bi jih bilo treba vključiti v mere tveganih vrednosti in tudi mere stresnih tveganih vrednosti.
(72)
Glede na vrsto in obseg nepričakovanih izgub, ki so jih imele institucije v času finančne in gospodarske krize, bi bilo treba dodatno izboljšati kakovost in usklajenostkapitala, ki ga morajo imeti institucije. To bi moralo vključevati uvedbo nove opredelitve temeljnih sestavin kapitala, razpoložljivih za kritje nepričakovanih izgub, ko te nastanejo, izboljšane opredelitve hibridnega kapitala in enotnih bonitetnih prilagoditev kapitala. Prav tako bi bilo treba bistveno zvišati raven kapitala, vključno z novimi kapitalskimi količniki, ki bi bili osredotočeni na temeljne sestavine kapitala za pokrivanje izgub, ko bi te nastale. Pričakuje se, da institucije, katerih delnice so sprejete v trgovanje na reguliranem trgu, izpolnjujejo kapitalske zahteve z vidika temeljnih sestavin kapitala izključno s takšnimi delnicami, ki izpolnjujejo vrsto strogih meril glede temeljnih kapitalskih instrumentov in razkritimi rezervami institucij. Da bi ustrezno upoštevali raznovrstnost pravnih oblik delovanja institucij v Uniji, bi se morala za institucije, katerih delnice niso sprejete v trgovanje na reguliranem trgu, uporabljati vrsta strogih meril glede temeljnih kapitalskih instrumentov, s čimer se bo zagotovila najvišja kakovost teh instrumentov. To institucijam ne bi smelo preprečiti, da bi na podlagi delnic z različnimi glasovalnimi pravicami ali brez njih, izplačale večkratnik donosa od tistega, ki se izplača na podlagi delnic s sorazmerno višjimi ravnmi glasovalnih pravic, pod pogojem, da so ne glede na raven glasovalnih pravic izpolnjena stroga merila za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, vključno s tistimi, ki se nanašajo na fleksibilnost pri plačilih, in pod pogojem, da se v primeru izplačila donosa ta izplača za vse delnice, ki jih je izdala institucija.
(73)
Izpostavljenosti iz naslova trgovinskega financiranja se po svoji naravi razlikujejo, vendar imajo tudi skupne lastnosti, kot je majhna vrednost in kratko trajanje ter neopredeljiv vir poplačila. Temeljijo na gibanju blaga in storitev, ki podpirajo realno gospodarstvo in v večini primerov pomagajo majhnim podjetjem pri njihovih vsakodnevnih potrebah, s tem pa ustvarjajo gospodarsko rast in priložnosti za zaposlovanje. Prilivi in odlivi so ponavadi izenačeni, zato je likvidnostno tveganje omejeno.
(74)
EBA bi moral skrbeti za redno posodobljen seznam vseh oblik kapitalskih instrumentov v posamezni državi članici, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala. S seznama bi moral umakniti kapitalske instrumente nedržavne pomoči, izdane po začetku veljavnosti te uredbe, ki ne izpolnjujejo meril, ki so v njej določena, ter to javno objaviti. Kadar bi bili instrumenti, ki jih je EBA umaknil s seznama, po objavi EBA še naprej priznani, bi moral EBA ukrepati v skladu z vsemi pooblastili, zlasti tistimi v zvezi s kršitvami prava Unije, ki so nanj prenesena na podlagi člena 17 Uredbe (EU) št. 1093/2010. Treba je opozoriti, da se za zagotovitev ustreznega odziva na primere nepravilne ali nezadostne uporabe prava Unije uporablja tristopenjski mehanizem, pri čemer lahko EBA na prvi stopnji razišče domnevne nepravilnosti ali pomanjkljivosti pri izpolnjevanju obveznosti iz prava Unije v nadzorni praksi nacionalnih organov ter na podlagi tega izda priporočilo. Če pristojni nacionalni organ ne upošteva priporočila, lahko Komisija na drugi stopnji izda uradno mnenje, v katerem upošteva priporočilo EBA, in od pristojnega organa zahteva, da sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev skladnosti s pravom Unije. Na tretji stopnji lahko EBA v skrajnem primeru sprejme odločitve, ki jih naslovi na posamezne finančne institucije, da bi tako našel rešitev v izjemnih primerih, v katerih zadevni pristojni organ dalj časa ne ukrepa. Prav tako je treba opozoriti, da lahko Komisija v skladu s členom 258 PDEU zadevo predloži Sodišču Evropske unije, če meni, da katera od držav članic ni izpolnila neke obveznosti iz Pogodb.
(75)
Ta uredba ne bi smela vplivati na možnost pristojnih organov, da ohranijo postopke predhodne odobritve pogodb, ki urejajo instrumente dodatnega temeljnega kapitala in instrumente dodatnega kapitala. V teh primerih bi se lahko tovrstni kapitalski instrumenti upoštevali znotraj dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala institucije šele potem, ko je uspešno zaključen postopek odobritve.
(76)
Da bi okrepili tržno disciplino in finančno stabilnost, je treba uvesti podrobnejše zahteve za razkritja oblike in vrste regulativnega kapitala in uvedenih bonitetnih prilagoditev, da se zagotovi zadostno obveščenost investitorjev in vlagateljev o kapitalski ustreznosti institucij.
(77)
Pristojni organi morajo poleg tega vedeti, kakšen je - vsaj skupen - obseg pogodb o začasni prodaji, posojanja vrednostnih papirjev in vseh oblik obremenitve sredstev. Takšne informacije bi bilo treba sporočiti pristojnim organom. Zaradi povečanja tržne discipline bi bile potrebne podrobnejše zahteve glede razkritja pogodb o začasni prodaji in zavarovanega financiranja.
(78)
Pri uvedbi nove opredelitve kapitala in regulativnih kapitalskih zahtev bi bilo treba upoštevati dejstvo, da obstajajo različna nacionalna izhodišča in okoliščine z začetnim odstopanjem od novih standardov, ki se zmanjšuje v prehodnem obdobju. Zaradi zagotavljanja ustrezne kontinuitete ravni kapitala se bodo v prehodnem obdobju instrumenti, izdani v okviru ukrepa dokapitalizacije v skladu s pravili o državni pomoči in pred datumom začetka uporabe te uredbe, upoštevali na podlagi predhodno veljavnih pravil. Odvisnost od državne pomoči bi bilo treba v prihodnje čim bolj zmanjšati. Ker pa je državna pomoč v nekaterih primerih vendarle nujna, bi bilo treba v tej uredbi določiti okvir za obravnavo takšnih primerov. Ta uredba bi morala predvsem določiti, kako bi bilo treba obravnavati kapitalske instrumente, izdane v okviru ukrepa dokapitalizacije v skladu s pravili o državni pomoči. Da bi bile institucije upravičene do takšne obravnave, bi morale izpolnjevati stroge pogoje. Če bi takšna obravnava omogočala odstopanja od novih meril kakovosti kapitalskih instrumentov, bi bilo treba ta odstopanja čim bolj omejiti. Pri obravnavi obstoječih kapitalskih instrumentov, izdanih v okviru ukrepa dokapitalizacije v skladu s pravili o državni pomoči, bi bilo treba jasno razlikovati med kapitalskimi instrumenti, ki izpolnjujejo zahteve iz te uredbe, in tistimi, ki teh zahtev ne izpolnjujejo. V zvezi s slednjimi bi zato ta uredba morala vključevati ustrezne prehodne določbe.
(79)
V skladu z Direktivo 2006/48/ES morajo kreditne institucije do 31. decembra 2011 zagotoviti kapital, ki je vsaj enak določenim minimalnim zneskom. Glede na trajajoče učinke finančne krize v bančnem sektorju in razširitev prehodnih ureditev za kapitalske zahteve, ki jih je sprejel BCBS, je ustrezno, da se ponovno uvede spodnja meja za omejeno časovno obdobje, dokler se ne doseže zadosten obseg kapitala v skladu s prehodnimi ureditvami za kapital iz te uredbe, ki bodo postopno uvedene v obdobju od datuma začetka uporabe te uredbe do leta 2019.
(80)
Za skupine, ki vključujejo pomembne bančne ali investicijske ali zavarovalniške posle, so v Direktivi 2002/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o dopolnilnem nadzoru kreditnih institucij, zavarovalnic in investicijskih družb v finančnem konglomeratu (13) določena posebna pravila za obravnavo takšnega dvojnega štetja kapitala. Direktiva 2002/87/ES temelji na mednarodno dogovorjenih načelih za obravnavo medsektorskih tveganj. Ta uredba podpira način uporabe teh pravil za finančne konglomerate za skupine bank in investicijskih podjetij ter s tem zagotavlja njihovo strogo in dosledno uporabo. Kakršne koli prihodnje spremembe, ki bi lahko bile potrebne, bodo obravnavane v okviru pregleda Direktive 2002/87/ES, ki je predviden v letu 2015.
(81)
Finančna kriza je pokazala, da so institucije množično podcenjevale raven kreditnega tveganja nasprotnih strank, povezanega z izvedenimi finančnimi instrumenti prostega trga (izvedeni finančni instrumenti OTC). Zato je skupina G-20 septembra 2009 pozvala, naj za več izvedenih finančnih instrumentov OTC kliring izvajajo centralne nasprotne stranke (CNS). Poleg tega je ta skupina tudii pozvala, naj za tiste izvedene finančne instrumente OTC, katerih kliringa ni mogoče izvesti centralno, veljajo višje kapitalske zahteve, da se ustrezno upoštevajo z njimi povezana večja tveganja.
(82)
Po pozivu skupine G-20 je BCBS, kot del okvira Basel III bistveno spremenil ureditev kreditnega tveganja nasprotne stranke. Pričakuje se tudi, da se bodo z okvirom Basel III znatno povečale kapitalske zahteve, povezane z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC in posli financiranja vrednostnih papirjev institucij ter da se bo institucije spodbudilo k uporabi CNS. Pričakuje se tudi, da se bodo z okvirom Basel III zagotovile dodatne spodbude za okrepitev upravljanja izpostavljenosti kreditnih tveganj nasprotne stranke in revizijo sedanjega režima za obravnavanje izpostavljenosti kreditnih tveganj nasprotne stranke do CNS.
(83)
Institucije bi morale imeti dodaten kapital zaradi tveganja prilagoditve kreditnega vrednotenja, ki izhaja iz izvedenih finančnih instrumentov OTC. Pri izračunu kapitalskih zahtevza izpostavljenosti iz naslova kreditnega tveganja nasprotne stranke do nekaterih finančnih institucij, ki izhajajo iz izvedenih finančnih instrumentov OTC in poslov financiranja vrednostnih papirjev, bi morale institucije uporabiti tudi višjo vrednost korelacije sredstev. Od institucij bi bilo treba poleg tega zahtevati, da z boljšo obravnavo tveganja neugodnega gibanja, nasprotnih strank z visokim finančnim vzvodom in zavarovanj s premoženjem bistveno izboljšajo merjenje in obvladovanje kreditnega tveganja nasprotne stranke, pri čemer bi morali ustrezno izboljšati tudi testiranje za nazaj in stresno testiranje.
(84)
Za trgovalne izpostavljenosti do CNS se običajno uporablja mehanizem večstranskega pobota in porazdelitve izgub, ki ga zagotovijo CNS. Zaradi tega imajo zelo majhno kreditno tveganje nasprotne stranke in zato bi morala zanje veljati zahteva zelo nizka kapitalska zahteva. Ta zahteva bi morala biti hkrati pozitivna za zagotovitev, da institucije sledijo izpostavljenostim do CNS in jih spremljajo kot del dobrega upravljanja s tveganji, ter prikaz, da niti trgovalne izpostavljenosti do CNS niso brez tveganj.
(85)
Jamstveni sklad CNS je mehanizem, ki omogoča porazdelitev (vzajemno) izgub med klirinškimi člani CNS. Uporabi se, kadar so izgube, ki jih imajo CNS zaradi neizpolnitve obveznosti klirinškega člana, večje od kritja in prispevkov tega klirinškega člana v jamstveni sklad ter kakršnih koli drugih lastnih namenskih sredstev, ki jih lahko CNS uporabi, in sicer preden se uporabijo prispevki ostalih klirinških članov v jamstveni sklad. Glede na navedeno je tveganje izgube, povezano z izpostavljenostmi iz naslova prispevkov v jamstveni sklad, večje od tveganja, povezanega s trgovalnimi izpostavljenostmi. Za to vrsto izpostavljenosti bi morala zato veljati višja kapitalska zahteva.
(86)
"Hipotetični kapital" CNS bi moral biti spremenljivka, potrebna za določitev kapitalske zahteve za izpostavljenosti klirinškega člana iz njegovih prispevkov v jamstveni sklad CNS. Nobena druga razlaga ni mogoča. Zlasti se ne sme razumeti kot znesek kapitala, ki ga mora imeti CNS v skladu z zahtevo pristojnega organa.
(87)
Pregled obravnave kreditnega tveganja nasprotne stranke in zlasti vzpostavitev višjih kapitalskih zahtev za dvostranske pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih, da se upoštevajo večja tveganja, ki jih lahko takšne pogodbe predstavljajo za finančni sistem, sta sestavni del prizadevanja Komisije za zagotovitev učinkovitih, varnih in zanesljivih trgov izvedenih finančnih instrumentov. Zato ta uredba dopolnjuje Uredbo (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov (14).
(88)
Komisija bi morala do 31. decembra 2015 pregledati zadevna izvzetja v zvezi z velikimi izpostavljenostmi. Dokler ne bodo znani rezultati tega pregleda, bi morali državam članicam dovoliti, da v ustrezno dolgem prehodnem obdobju še naprej same odločajo o izvzetju nekaterih velikih izpostavljenosti iz navedenih pravil. Na podlagi opravljenega dela med pripravami in pogajanji o Direktivi 2009/111/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o spremembi direktiv 2006/48/ES, 2006/49/ES in 2007/64/ES glede bank, ki so odvisne od centralnih institucij, nekaterih postavk lastnih sredstev, velikih izpostavljenosti, nadzornih režimov in kriznega upravljanja (15) ter ob upoštevanju razvoja dogodkov na tem področju na mednarodni in ravniUnije bi morala Komisija opraviti pregled, ali bi bilo treba izvzetja še naprej uporabljati po prosti presoji ali pa bolj splošno in ali se tveganja, povezana s temi izpostavljenostmi, uspešno obvladujejo na druge načine, predvidene v tej uredbi.
(89)
Da bi zagotovili, da pristojni organi z izvzetjem izpostavljenosti ne bi trajno ogrozili usklajenega izvajanja enotnih pravil, določenih v tej uredbi, bi se morali pristojni organi po zaključenem prehodnem obdobju, če rezultati navedenega pregleda ne bi bili na voljo, posvetovati z EBA glede primernosti nadaljne uporabe možnosti izvzetja nekaterih izpostavljenosti.
(90)
V obdobju pred finančno krizo so se pretirano nakopičile izpostavljenosti institucij glede na njihov kapital (finančni vzvod). V času finančne krize so morale institucije zaradi izgub in pomanjkanja financiranja v kratkem obdobju bistveno zmanjšati svoj finančni vzvod. S tem so bili pritiski na zniževanje cen premoženja še večji, zaradi česar so imele institucije dodatne izgube, kar je nato povzročilo še dodatno zmanjšanje njihovega kapitala. Končni posledici tega negativnega poteka dogodkov sta bili zmanjšanje obsega kreditov, ki so na voljo realnemu gospodarstvu, ter resnejša in daljša kriza.
(91)
Kapitalske zahteve, ki temeljijo na tveganju, so bistvene za zagotovitev zadostnega kapitala za kritje nepričakovanih izgub. Vendar se je med krizo pokazalo, da te zahteve same ne zadostujejo, da bi se institucije odvrnilo od prevzemanja tveganja prevelikega in nevzdržnega finančnega vzvoda.
(92)
Voditelji skupine G-20 so se septembra 2009 zavezali k oblikovanju mednarodno dogovorjenih pravil za odvračanje od prevelikega finančnega vzvoda. V ta namen so podprli uvedbo količnika finančnega vzvoda kot dodatnega ukrepa okvirnega sporazuma Basel II.
(93)
BCBS je decembra 2010 objavil smernice, v katerih je opredeljena metodologija za izračun količnika finančnega vzvoda. Ta pravila določajo obdobje opazovanja, ki bo trajalo od 1. januarja 2013 do 1. januarja 2017 in med katerim se bodo spremljali količnik finančnega vzvoda, njegovi sestavni deli in njegovo gibanje glede na zahtevo, ki temelji na tveganju. Na podlagi rezultatov iz obdobja opazovanja namerava BCBS vse končne prilagoditve opredelitve in umeritve količnika finančnega vzvoda sprejeti v prvi polovici leta 2017, da bi se 1. januarja 2018 prešlo na zavezujočo zahtevo na podlagi ustreznega pregleda in umeritve. Poleg tega smernice BCBS določajo razkrivanje količnika finančnega vzvoda in njegovih sestavnih delov od 1. januarja 2015.
(94)
Količnik finančnega vzvoda je novo regulativno in nadzorniško orodje Unije. V skladu z mednarodnimi dogovori bi bilo treba to orodje najprej uvesti kot dodaten element, ki ga je mogoče uporabiti za posamezne institucije po presoji nadzornih organov. Ustrezen pregled in umeritev z namenom prehoda na zavezujoč ukrep leta 2018 bi se omogočila z obveznostjo poročanja za institucije.
(95)
Pri pregledu učinka količnika finančnega vzvoda na različne poslovne modele bi bilo treba posebno pozornost nameniti poslovnim modelom, v okviru katerih naj bi bilo tveganje manjše, kot so hipotekarni krediti in posebni kreditni aranžmaji pri enotah regionalne in lokalne ravni držav ter osebah javnega sektorja. EBA bi na podlagi prejetih podatkov in ugotovitev iz nadzorniškega pregleda v obdobju opazovanja moral v sodelovanju s pristojnimi organi razviti klasifikacijo poslovnih modelov in tveganj. Na podlagi ustrezne analize, pri kateri naj bi se upoštevali tudi pretekli podatki ali stresni scenariji, bi bilo treba oceniti, kateri katera raven količnika finančnega vzvoda še zagotavlja odpornost ustreznih poslovnih modelov in ali naj bi te količnike določili kot pragove ali intervale. EBA bi moral po zaključku obdobja opazovanja in umeritve ustreznih količnikov finančnega vzvoda ter na podlagi navedene ocene objaviti ustrezen statistični pregled količnikov finančnega vzvoda, vključno s povprečji in standardnimi odkloni. Ta statistični pregled količnikov finančnega vzvoda, vključno s povprečji in standardnimi odkloni, za opredeljene kategorije bančnih institucij, bi moral EBA po sprejetju zahtev po količniku finančnega vzvoda tudi objaviti.
(96)
Institucije bi morale kot del procesa ocenjevanja ustreznega notranjega kapitala (ICAAP) spremljati raven in spremembe količnika finančnega vzvoda ter tudi tveganje, povezano s finančnim vzvodom. Tako spremljanje bi bilo treba vključiti v proces izvajanja nadzorniškega pregledovanjaa. Pristojni organi bi morali spremljati razvoj poslovnega modela in s tem povezanega profila tveganosti zlasti po uveljavitvi zahtev v zvezi s količnikom finančnega vzvoda, da bi zagotovili posodobljeno in primerno klasifikacijo institucij.
(97)
Strukture dobrega upravljanja, preglednost in razkritje so bistveni za preudarne politike prejemkov. Za zagotovitev ustrezne preglednosti njihovih struktur prejemkov in povezanega tveganja na trgu bi morale institucije razkriti podrobne informacije o svojih politikah in praksah prejemkov ter zaradi zaupnosti zbirne zneske za tiste zaposlene, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganja institucije. Te informacije bi morale biti na voljo vsem zainteresiranim stranem. Te posebne zahteve ne bi smele posegati v splošnejše zahteve po razkritju informacij o politikah prejemkov, ki se uporabljajo horizontalno v vseh sektorjih. Poleg tega bi države članice morale imeti možnost, da od institucij zahtevajo, da dajo na voljo podrobnejše informacije o prejemkih.
(98)
Priznanje bonitetne agencije kot zunanje bonitetne institucije (ECAI) ne bi smelo povečati omejevanja dostopa do trga, na katerem že prevladujejo tri družbe. Da bi odprli trg za druge družbe, bi morali EBA in centralne banke ESCB zagotoviti, da bi bilo za zunanje bonitetne institucije (ECAI) priznanih več bonitetnih agencij, pri čemer ta postopek ne bi smel postati lažji ali manj zahteven.
(99)
Za obdelavo osebnih podatkov za namene te uredbe se v celoti uporabljata Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (16) ter Uredba (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (17).
(100)
Institucije bi morale imeti na voljo blažilnik v obliki raznovrstnih likvidnih sredstev, ki bi jih lahko uporabili za kritje likvidnostnih potreb vobdobju kratkoročnega likvidnostnega stresa. Ker vnaprej ni mogoče zanesljivo vedeti, katera sredstva v okviru posameznih kategorij sredstev bi pozneje lahko bila izpostavljena šokom, je primerno spodbujati raznovrsten in visokokakovosten likvidnostni blažilnik, ki bi ga sestavljala sredstva iz različnih kategorij. Koncentracija sredstev in čezmerno zanašanje na tržno likvidnost pomenita sistemsko tveganje za finančni sektor ter bi se jima bilo treba izogibati. V začetnem obdobju opazovanja bi bilo zato treba upoštevati širok niz kakovostnih sredstev, ki se bodo uporabila pri opredeljevanju zahteve glede likvidnostnega kritja. Pri enotni opredelitvi likvidnih sredstev je pričakovati, da bodo vsaj državne obveznice in krite obveznice, s katerimi se trguje na preglednih trgih s stalnim prometom, obravnavane kot premoženje izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti. Prav tako bi bilo primerno, da bi v blažilnik brez omejitev vključili sredstva iz člena 416(1)(a)do(c). Ko bi institucije ta sredstva uporabile, bi morale vzpostaviti načrt za obnovitev imetja likvidnih sredstev, pristojni organi pa bi morali zagotoviti ustreznost načrta in njegovo izvajanje.
(101)
Za kritje likvidnostnih odlivov bi morala biti vedno na voljo likvidna sredstva. Raven likvidnostnih potreb v obdobju kratkoročnega likvidnostnega stresa bi bilo treba določiti na standardiziran način, da bi se zagotovili enoten standard stabilnosti in enaki konkurenčni pogoji. Zagotoviti bi bilo treba, da takšna standardizirana določitev ne bi imela nenačrtovanih posledic za finančne trge, zagotavljanje kreditiranja in gospodarsko rast, pri čemer bi bilo treba upoštevati tudi različne poslovne in naložbene modele ter pogoje financiranja institucij v Uniji. Zato bi moralo za zahtevo glede likvidnostnega kritja veljati obdobje opazovanja. Komisija bi morala biti pooblaščena, da na podlagi zadevnih ugotovitev in poročil EBA sprejme delegirane akte, s katerimi pravočasno uvede podrobno opredeljeno in usklajeno zahtevo glede likvidnostnega kritja za Unijo. Vsak delegirani akt, s katerim se uvaja zahteva glede likvidnostnega kritja, bi moral biti zaradi zagotavljanja vsesplošne usklajenosti na področju regulacije likvidnosti primerljiv z zahtevo glede likvidnostnega kritja iz dokončnega mednarodnega okvira za merjenje, standarde in spremljanje likvidnostnega tveganja BCBS ter obenem upoštevati posebnosti Unije in nacionalne posebnosti.
(102)
EBA bi moral v ta namen v obdobju opazovanja med drugim pregledati in oceniti ustreznost praga za likvidna sredstva prve stopnje, ki bi moral biti 60-odstoten, zgornje meje prilivov, ki bi morala znašati 75 % odlivov, in postopno uvajanje zahteve po likvidnostnem kritju, od višine 60 %, kolikor bi znašala 1. januarja 2015, do 100 %. EBA bi moral pri ocenjevanju enotnih opredelitev likvidnih sredstev in pri poročanju o njih upoštevati opredelitev visokokakovostnih likvidnih sredstev (HQLA), ki jo je priravil BCBS, ter posebnosi Unije in in nacionalne posebnosti. Če bi potrebe institucij, ustanovljene v Uniji, po likvidnih sredstvih presegale razpoložljivost teh likvidnih sredstev v tej valuti, bi moral EBA te valute opredeliti, enkrat letno pa bi moral tudi preučiti, ali bi bilo treba uporabiti odstopanja, vključno s tistimi, ki so opredeljena v tej uredbi. Enkrat letno bi moral tudi preučiti, ali bi morale institucije, ustanovljene v Uniji, ob uporabi katerega koli od teh odstopanj in odstopanj, ki so že opredeljena v tej uredbi, izpolnjevati dodatne pogoje oziroma ali bi bilo treba ponovno pregledati obstoječe pogoje. Zadevne ugotovitve bi moral navesti v letnem poročilu, ki ga predloži Komisiji.
(103)
Da bi povečali učinkovitost in zmanjšali upravno breme, bi moral EBA vzpostaviti usklajen okvir poročanja na podlagi usklajenega niza standardov za likvidnostne zahteve, ki bi se uporabljal v vsej Uniji. V ta namen bi moral pripraviti enotne obrazce za poročanje in informacijsko-tehnološke rešitve ter pri tem upoštevati določbe iz te uredbe in iz Direktive 2013/36/EU. Dokler likvidnostne zahteve ne začnejo veljati v celoti, bi institucije morale še naprej izpolnjevati nacionalne zahteve glede poročanja.
(104)
EBA bi moral v sodelovanju z ESRB objaviti smernice o načelih uporabe likvidnih sredstev v stresni situaciji.
(105)
Ne bi smelo biti samoumevno, da bodo institucije, kadar imajo težave pri izpolnjevanju svojih plačilnih obveznosti, prejele likvidnostno podporo od drugih institucij, ki so del iste skupine. Pod strogimi pogoji in s soglasjem vseh vpletenih pristojnih organov pa bi morali imeti pristojni organi možnost opustiti uporabo zahteve glede likvidnosti za posamezne institucije in zanje uporabiti konsolidirano zahtevo, s tem pa institucijam omogočiti centralno upravljanje njihove likvidnosti na ravni skupine ali podskupine.
(106)
V tem smislu bi morali biti v primerih, ko opustitev zahteve ni dovoljena, likvidnostni tokovi med dvema institucijama iste skupine, ki sta predmet konsolidiranega nadzora - ko bo zahteva glede likvidnosti postala zavezujoč ukrep - upravičeni do prednostne stopnje prilivov in odlivov le, če so bili vzpostavljeni vsi potrebni zaščitni ukrepi. Takšne posebne prednostne obravnave bi bilo treba natančno opredeliti in povezati z izpolnitvijo številnih strogih in nepristranskih pogojev. Posebno obravnavo, ki se uporabi za določen likvidnostni tok znotraj ene skupine, bi bilo treba določiti z metodologijo, ki temelji na objektivnih merilih in parametrih, da bi določili specifične ravni prilivov in odlivov med zadevno institucijo in nasprotno stranko. Na podlagi ugotovitev in poročila EBA bi morala biti Komisija pooblaščena, da po potrebi in kot del delegiranih aktov, ki jih sprejme v skladu s to Uredbo o določitvi zahteve glede kritja likvidnosti, sprejme delegirane akte, v katerih opredeli te posebne obravnave znotraj ene skupine, tozadevno metodologijo in objektivna merila ter postopek sprejemanja skupne odločitve o oceni navedenih meril.
(107)
Obveznice, izdane s strani irske nacionalne agencija za upravljanje (National Asset Management Agency - NAMA), so še posebno pomembne za okrevanje irskega bančnega sistema; izdane so bile s predhodno odobritvijo držav članic, Komisija pa jih je odobrila kot državno pomoč in kot podporni ukrep, s katerim naj bi iz bilanc stanja nekaterih kreditnih institucij izločilislabe terjatve. Izdaja takšnih obveznic, ki sta jo kot prehodni ukrep podprli Komisija in ECB, je sestavni del prestrukturiranja irskega bančnega sistema. Za takšne obveznice jamči irska vlada, monetarni organi pa jih priznavajo za primerno zavarovanje s premoženjem. Komisija bi morala v delegiranem aktu, ki ga sprejme v skladu s to uredbo o določitvi zahteve glede kritja likvidnosti,preučiti specifične mehanizme za ohranitev predhodno veljavnih pravil za prenosljiva sredstva, ki jih izdajo ali za katere jamčijo subjekti z dovoljenjem Unije za državno pomoč. Komisija bi v zvezi s tem morala upoštevati dejstvo, da bi bilo treba institucijam, ki izračunavajo zahteve glede likvidnostnega kritja v skladu s to uredbo, dovoliti, da nadrejene obveznice agencije NAMA do decembra 2019 uvrstijo med sredstva izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti.
(108)
Podobno velja za obveznice, ki jih izdaja španska družba za upravljanje; te so posebno pomembne za okrevanje španskega bančnega sistema in so prehodni ukrep, ki sta ga Komisija in ECB podprli kot sestavni del prestrukturiranja španskega bančnega sistema. Ker je izdaja teh obveznic določena v memorandumu o soglasju o posebnem političnem pogojevanju v finančnem sektorju, ki so ga 23. julija 2012 podpisali Komisija in španski organi, mora prenos sredstev odobriti Komisija, saj gre za ukrep državne pomoči, s katerim naj bi iz bilanc stanja nekaterih kreditnih institucij izločili slabe terjatve, v obsegu do katerega za obveznice jamči španska vlada in jih monetarni organi priznavajo za primerno zavarovanje s premoženjem Komisij bi morala v delegiranih aktih, ki jih sprejme v skladu s to Uredbo o določitvi zahteve glede kritja likvidnosti, preučiti specifične mehanizme za ohranitev predhodno veljavnih pravil za prenosljiva sredstva, ki jih izdajo ali za katere jamčijo subjekti z dovoljenjem Unije za državno pomoč. Komisija bi v zvezi s tem morala upoštevati, da bi bilo treba institucijam, ki izračunavajo zahteve glede kritja likvidnosti v skladu s to uredbo, dovoliti, da nadrejene obveznice španske družbe za upravljanje do decembra 2023 uvrstijo med sredstva izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti.
(109)
Komisija bi na podlagi poročil, katere mora predložiti EBA in pri pripravi predloga delegiranega akta o likvidnostnih zahtevah morala tudi preučiti, ali bi bilo treba na enak način obravnavati nadrejene obveznice, ki jih izdajo podobni subjekti, kot sta irska NAMA in španska družba za upravljanje, ki so z enakim namenom ustanovljeni v kateri koli drugi državi članici in so posebno pomembni za okrevanje bank, če za te obveznice jamčijo centralne ravni zadevne države članice in jih monetarni organi priznavajo za primerno zavarovanje s premoženjem.
(110)
EBA bi moral pri pripravi osnutka regulativnih tehničnih standardov v skladu s členom 411(3) preučiti možnost uporabe standardiziranega pristopa na podlagi preteklih podatkov kot metode za merjenje dodatnega odliva.
(111)
Do uvedbe količnika neto stabilnih virov financiranja kot zavezujočega minimalnega standarda bi morale institucije izpolnjevati splošno obveznost glede financiranja. Splošna obveznost glede financiranja ni zahteva po količniku. Če se pred uvedbo količnika neto stabilnih virov financiranja z nacionalnim predpisom kot minimalni standard uvede količnik stabilnih virov financiranja, bi morale institucije ustrezno izpolnjevati ta minimalni standard.
(112)
Poleg kratkoročnih likvidnostnih potreb bi morale institucije sprejeti tudi strukture financiranja, ki so dolgoročno stabilne. BCBS se je decembra 2010 dogovoril, da bo NSFR do 1. januarja 2018 prešel na minimalni standard ter da bo BCBS vzpostavil stroge postopke poročanja za spremljanje količnika v prehodnem obdobju in bo še naprej pregledoval posledice teh standardov za finančne trge, zagotavljanje kreditiranja in gospodarsko rast ter po potrebi obravnaval nenačrtovane posledice. BCBS se je tako strinjal, da bo za NSFR veljalo obdobje opazovanja in bo vključeval klavzulo o pregledu. V tem okviru bi morala EBA na podlagi poročanja, ki se zahteva s to uredbo, oceniti, kako bi morala biti zasnovana zahteva po stabilnem financiranju. Na podlagi te ocene bi morala Komisija poročati Evropskemu parlamentu in Svetu ter jima posredovati morebitne ustrezne predloge za uvedbo takšne zahteve do leta 2018.
(113)
Pomanjkljivosti pri korporativnem upravljanju številnih institucij so prispevale k prekomernemu in nepremišljenemu prevzemanju tveganj v bančnem sektorju, kar je povzročilo propad posameznih institucij in sistemske težave.
(114)
Zaradi lažjega spremljanja praks korporativnega upravljanja institucij in izboljšanja tržne discipline bi morale institucije javno razkriti svoje ureditve korporativnega upravljanja. Njihovi upravljalni organi bi morali potrditi in objaviti izjavo, na podlagi katere bi se javnosti zagotovilo, da so te ureditve ustrezne in učinkovite.
(115)
Zaradi raznovrstnosti poslovnih modelov institucij na notranjem trgu bi bilo treba podrobno pregledati nekatere dolgoročne strukturne zahteve, kot je količnik neto stabilnih virov financiranja in količnik finančnega vzvoda, da bi spodbujali raznovrstnost zanesljivih bančnih struktur, ki delujejo in bi tudi v prihodnje morale delovati v korist gospodarstvu Unije.
(116)
Za neprekinjeno zagotavljanje finančnih storitev gospodinjstvom in podjetjem je potrebna stabilna struktura financiranja. Dolgoročni tokovi financiranja v finančnih sistemih številnih držav članic, ki temeljijo na bankah, imajo na splošno lahko drugačne lastnosti kot tisti na mednarodnih trgih. Poleg tega so bile morda v državah članicah razvite posebne strukture financiranja za zagotavljanje stabilnega financiranja dolgoročnih naložb, vključno z decentraliziranimi bančnimi strukturami za usmerjanje likvidnosti ali specializiranimi hipotekarnimi vrednostnimi papirji, s katerimi se trguje na izjemno likvidnih trgih ali so dobrodošla naložba dolgoročnih vlagateljev. Te strukturne dejavnike bi bilo treba skrbno preučiti. Zato je nujno, da EBA in ESRB, potem ko bodo dokončno oblikovani mednarodni standardi, na podlagi poročil, ki so zahtevana v tej uredbi, in ob celovitem upoštevanju raznovrstnosti struktur financiranja na bančnem trgu Unije ocenita, kako bi morala biti zasnovana zahteva o stabilnem financiranju.
(117)
Za zagotovitev postopnega približevanja med ravnijo kapitala in bonitetnimi prilagoditvami, ki se uporabljajo za opredelitev kapitala v Uniji in opredelitev kapitala iz te uredbe v prehodnem obdobju, bi bilo treba zagotoviti postopno uvajanje zahtev glede kapitala iz te uredbe. Zagotoviti je treba tudi, da je to postopno uvajanje skladno z nedavnimi izboljšavami zahtevanih ravni kapitala in opredelitve kapitala v državah članicah. Zato bi morali pristojni organi v prehodnem obdobju znotraj opredeljene spodnje in zgornje meje določiti, kako hitro se bodo uvedle zahtevana raven kapitala in bonitetne prilagoditve iz te uredbe.
(118)
Zaradi lažjega nemotenega prehoda z različnih bonitetnih prilagoditev, ki se trenutno uporabljajo v državah članicah, na sklop bonitetnih prilagoditev iz te uredbe bi morali pristojni organi v prehodnem obdobju še naprej naprej imeti možnost zahtevati, da institucije v omejenem obsegu izvedejo bonitetne prilagoditve kapitala, ki pomenijo odstopanje od te uredbe.
(119)
Da bi imele institucije na voljo dovolj časa za doseganje novih potrebnih ravni in opredelitve kapitala, bi bilo treba nekatere kapitalske instrumente, ki ne ustrezajo opredelitvi kapitala iz te uredbe, med 1. januarjem 2013 in 31. decembrom 2021 postopno izključiti. Hkrati bi bilo treba določene instrumente, vplačane s strani države, v celoti priznati v kapitalu za omejeno obdobje. Poleg tega bi se moral vplačani presežek kapitala, povezan s postavkami, ki se v okviru nacionalnih ukrepov za prenos Direktive 2006/48/ES štejejo za kapital, v določenih okoliščinah šteti za navaden lastniški temeljni kapital.
(120)
Da bi zagotovili postopno približevanje k enotnim pravilom o razkritju s strani institucij, s čimer bi udeležencem na trgu zagotavljali točne in celovite informacije v zvezi s profilom tveganosti posameznih institucij, bi bilo treba zahteve po razkritju uvesti postopoma.
(121)
Da bi pri uporabi te uredbe upoštevali razvoj dogodkov na trgu in izkušnje, bi morala Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročila, po potrebi skupaj z zakonodajnimi predlogi, o možnem učinku kapitalskih zahtev na gospodarski cikel minimalnih kapitalskih zahtev, kapitalskih zahtevah za izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice, velikih izpostavljenostih, likvidnostnih zahtevah, finančnem vzvodu, izpostavljenostih do prenesenega kreditnega tveganja, kreditnem tveganju nasprotne stranke in metodi originalne izpostavljenosti, izpostavljenostih na drobno, opredelitvi sprejemljivega kapitala ter ravni uporabe te uredbe.
(122)
Glavni namen pravnega okvira za kreditne institucije bi moral biti zagotavljanje delovanja ključnih storitev za realno gospodarstvo ob hkratnem omejevanju nevarnosti moralnega hazarda. Eno od pomembnih sredstev za dosego tega cilja bi lahko bila strukturna ločitev dejavnosti bančništva na drobno od dejavnosti investicijskega bančništva znotraj bančnih skupin. Zato nobena določba sedanjega regulativnega okvira ne bi smela preprečevati uvedbe ukrepov za dejansko ločitev takšnih dejavnosti. Komisija bi morala analizirati vprašanje strukturne ločitve dejavnosti v Uniji ter Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo, po potrebi skupaj z zakonodajnim predlogom.
(123)
Da bi zaščitili vlagatalje in ohranili finančno stabilnost, bi bilo treba državam članicam dovoliti, da sprejmejo strukturne ukrepe, v skladu s katerimi bi morale kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v zadevni državi članici, zmanjšati izpostavljenosti do različnih pravnih subjektov glede na njihove dejavnosti, vendar ne glede na lokacijo teh dejavnosti. Takšni ukrepi pa bi se pred uveljavitvijo prihodnjega pravnih aktov, s katerim bi bili izrecno usklajeni, smeli odobriti le, če bi bili izpolnjeni strogi pogoji, saj bi v nasprotnem primeru lahko povzročili razdrobitev notranjega trga in torej imeli negativen učinek.
(124)
Za podrobno določitev zahtev iz te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU v zvezi s tehničnimi prilagoditvami te uredbe, da bi se pojasnile opredelitve za zagotovitev enotne uporabe te uredbe ali upošteval razvoj dogodkov na finančnih trgih; uskladila terminologija o naknadnih zadevnih aktih in okvirne opredelitve v skladu s temi akti; prilagodile določbe te uredbe o kapitalu, da bi se upošteval napredek v zvezi z računovodskimi standardi ali pravom Unije ali v zvezi z zbliževanjem nadzorniških praks; razširili seznami kategorij izpostavljenosti za namene standardiziranega pristopa ali pristopa IRB zaradi upoštevanja dogajanja na finančnih trgih; prilagodili določeni zneski, pomembni za te kategorije izpostavljenosti zaradi upoštevanja učinkov inflacije; prilagodila seznam in klasifikacija zunajbilančnih postavk ter prilagodile posebne določbe in tehnična merila za obravnavanje kreditnega tveganja nasprotne stranke, standardiziranega pristopa in pristopa IRB, zmanjševanja kreditnega tveganja, listinjenja, operativnega tveganja, tržnega tveganja, likvidnosti, finančnega vzvoda in razkritja zaradi upoštevanja dogajanja na finančnih trgih ali sprememb računovodskih standardov ali zakonodaje Unije ali v zvezi z zbliževanjem nadzorniških praks in merjenjem tveganja ter upoštevali rezultati pregleda različnih zadev, ki se nanašajo na področje uporabe Direktive 2004/39/ES.
(125)
Prav tako bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU v zvezi z določanjem začasnega znižanja ravni kapitala ali uteži tveganja iz te uredbe, da bi se upoštevale posebne okoliščine; pojasnilo izvzetje nekaterih izpostavljenosti iz uporabe določb te uredbe o velikih izpostavljenostih; podrobno opredelili zneske, pomembne za izračun kapitalskih zahtev za trgovalno knjigo, da se upošteva dogajanje na ekonomskem in monetarnem področju; prilagodile kategorije investicijskih podjetij, upravičene do nekaterih odstopanj od zahtevanih ravni kapitala za upoštevanje dogajanja na finančnih trgih; pojasnila zahteva, da imajo investicijska podjetja kapital, ki je enak eni četrtini njihovih stalnih splošnih stroškov iz predhodnega leta za zagotovitev enotne uporabe te uredbe; določili sestavine kapitala, od katerih se odbijejo naložbe institucije v instrumente zadevnih subjektov; uvedle dodatne prehodne določbe v zvezi z obravnavo aktuarskih dobičkov in izgub pri merjenju pokojninskih obveznosti z določenimi pravicami institucij. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu istočasno, pravočasno in na ustrezen način.
(126)
V skladu z izjavo (št. 39) o členu 290 PDEU bi se morala Komisija pri pripravi osnutkov delegiranih aktov na področju finančnih storitev v skladu z ustaljeno prakso še naprej posvetovati s strokovnjaki, ki jih imenujejo države članice.
(127)
S tehničnimi standardi v finančnih storitvah je treba zagotoviti usklajenost, enotne pogoje in ustrezno varstvo vlagateljev, investitorjev in potrošnikov po vsej Uniji. Ker je EBA organ z visoko specializiranimi strokovnjaki, bi bilo učinkovito in ustrezno, da se mu zaupa priprava osnutkov regulativnih in izvedbenih tehničnih standardov, ki ne vključujejo odločitev glede politik, ti osnutki pa se predložijo Komisiji. EBA bi moral pri pripravljanju tehničnih standardov zagotoviti učinkovitost notranjeorganizacijskih postopkov in postopkov poročanja. Obrazci za poročanje bi morali biti sorazmerni z naravo, obsegom in zapletenostjo dejavnosti institucij.
(128)
Komisija bi morala sprejeti osnutek regulativnih tehničnih standardov, ki ga pripravi EBA na področju vzajemnih institucij, zadružnih institucij, hranilnic ali podobnih institucij, nekaterih kapitalskih instrumentov, bonitetnih prilagoditev, odbitkov od kapitala, instrumentov dodatnega kapitala, manjšinskih deležev, pomožnih bančnih storitev, obravnavanja prilagoditve kreditnemu tveganju, verjetnosti neplačila, izgube ob neplačilu, pristopov do tehtanja tvegane aktive, zbliževanja nadzorniških praks, likvidnosti in prehodnih ureditev za kapital na podlagi delegiranih aktov v skladu s členom 290 PDEU in členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija in EBA bi morala zagotoviti, da bi lahko te standarde in zahteve uporabljale vse zadevne institucije na način, ki bi ustrezal naravi, obsegu in zapletenosti teh institucij in njihovih dejavnosti.
(129)
Izvajanje nekaterih delegiranih aktov, ki jih predvideva ta uredba, na primer delegiranih aktov glede zahteve glede likvidnostnega kritja, bi lahko imelo bistven učinek na nadzorovane institucije in realno gospodarstvo. Komisija bi morala poskrbeti, da bosta Evropski parlament in Svet še pred objavo delegiranih aktov vedno dobro seznanjena z aktualnim razvojem dogodkov na mednarodni ravni in stališči Komisije.
(130)
Komisija bi morala biti pooblaščena tudi za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov, ki jih razvije EBA v zvezi s konsolidacijo, skupnimi odločitvami, poročanjem, razkritjem, izpostavljenostmi, zavarovanimi s hipotekami, ocenjevanjem tveganja, pristopi za tehtanje tvegane aktive, utežmi tveganja in specifikacijami določenih izpostavljenosti, obravnavanjem opcij in nakupnih bonov, pozicijami v lastniških instrumentih in tujih valutah, uporabo notranjih modelov, finančnim vzvodom ter zunajbilančnimi postavkami z uporabo izvedbenih aktov v skladu s členom 291 PDEU in v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
(131)
Glede na podrobnosti in število regulativnih tehničnih standardov, ki se jih bo sprejelo v skladu s to uredbo, bi se moralo v primeru, da Komisija sprejme regulativni tehnični standard, ki je enak osnutku regulativnega tehničnega standarda, ki gaje predložil EBA obdobje, v katerem lahko Evropski parlament ali Svet nasprotuje regulativnemu tehničnemu standardu, kadar je to ustrezno, podaljšati za en mesec. Komisija bi si morala prizadevati za pravočasno sprejetje regulativnih tehničnih standardov, da bi Evropski parlament in Svet lahko izkoristila celotno obdobje pregleda, saj je treba upoštevati obseg in zapletenost regulativnih tehničnih standardov ter podrobnosti poslovnikov Evropskega parlamenta in Sveta, njun delovni koledar in njuno sestavo.
(132)
Da bi zagotovil visoko stopnjo preglednosti, bi moral EBA začeti posvetovanja o osnutku tehničnih standardov iz te uredbe. EBA in Komisija bi morala čim hitreje začeti pripravljati poročila o likvidnostnih zahtevah in finančnem vzvodu, kot so določena v tej uredbi.
(133)
Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te uredbe, bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije (18).
(134)
V skladu s členom 345 PDEU, v katerem je določeno, da Pogodbi v ničemer ne posegata v lastninskopravno ureditev v državah članicah, ta uredba ne diskriminira pozitivno ali negativno nobene vrste lastništva, ki spada na področje njene uporabe.
(135)
Opravljeno je bilo posvetovanje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov v skladu s členom 28(2) Uredbe (ES) št 45/2001, ki je sprejel mnenje (19).
(136)
Uredba (EU) št. 648/2012 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
DEL 1
SPLOŠNE DOLOČBE
NASLOV I
PODROČJE UREJANJA, PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV
Člen 1
Področje uporabe
Ta uredba določa enotna pravila o splošnih bonitetnih zahtevah, ki jih morajo izpolnjevati institucije, nadzorovane v skladu z Direktivo 2013/36/EU kar zadeva:
(a)
kapitalskih zahtev v zvezi s popolnoma merljivimi, enotnimi in standardiziranimi elementi kreditnega tveganja, tržnega tveganja, operativnega tveganja in tveganja poravnave;
(b)
zahteve, ki omejujejo velike izpostavljenosti;
(c)
po začetku veljavnosti delegiranega akta iz člena 460 likvidnostne zahteve v zvezi s popolnoma merljivimi, enotnimi in standardiziranimi elementi likvidnostnega tveganja;
(d)
zahteve glede poročanja v zvezi s točkami (a), (b) in (c) in finančnim vzvodom;
(e)
zahteve po javnem razkritju.
Ta uredba ne ureja zahtev glede razkritja, ki veljajo za pristojne organe na področju bonitetnih predpisov in nadzora institucij, kot je določeno v Direktivi 2013/36/EU.
Člen 2
Nadzorniška pooblastila
Zaradi zagotovitve skladnosti s to uredbo imajo pristojni organi pooblastila in upoštevajo postopke iz Direktive 2013/36/EU.
Člen 3
Uporaba strožjih zahtev s strani institucij
Ta uredba institucijam ne preprečuje, da bi imele več kapitala in njihovih sestavnih delov ali da bi uporabljale strožje ukrepe, kot je zahtevano v tej uredbi.
Člen 4
Opredelitve pojmov
1. V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"kreditna institucija" pomeni družbo, katere dejavnost je sprejemanje vlog ali drugih vračljivih sredstev od javnosti in dajanje kreditov za svoj račun;
(2)
"investicijsko podjetje" pomeni osebo, opredeljeno v točki (1) člena 4(1) Direktive 2004/39/ES, za katero veljajo zahteve, določene z navedeno direktivo, razen:
(a)
kreditnih institucij;
(b)
lokalnih podjetij;
(c)
podjetij, ki niso pooblaščena za opravljanje pomožnih storitev iz točke (1) dela B Priloge I k Direktivi 2004/39/ES in opravljajo le eno ali več investicijskih storitev ali dejavnosti iz točk (1), (2), (4) in (5) oddelka A Priloge I k navedeni direktivi ter ne smejo upravljati denarja ali vrednostnih papirjev svojih strank in zato ne morejo nikoli stopiti v dolžniško razmerje z njimi;
(3)
"institucija" pomeni kreditno institucija ali investicijsko podjetje;
(4)
"lokalno podjetje" pomeni podjetje, ki za svoj račun posluje na trgih s finančnimi standardiziranimi terminskimi pogodbami ali opcijami ali drugimi izvedenimi finančnimi instrumenti ter na gotovinskih trgih izključno z namenom varovanja pozicij na trgih izvedenih finančnih instrumentov ali ki posluje za račune drugih članov teh trgov in za katero jamčijo klirinški člani istih trgov, če odgovornost za zagotavljanje izvajanja sklenjenih pogodb takšnih podjetij prevzamejo klirinški člani istih trgov;
(5)
"zavarovalnica" pomeni zavarovalnico, kakor je opredeljena v točki (1) člena 13 Direktive 2009/138/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) (20);
(6)
"pozavarovalnica" pomeni pozavarovalnico, kakor je opredeljena v točki (4) člena 13 Direktive 2009/138/ES;
(7)
"kolektivni naložbeni podjem" ali "KNP" pomeni KNPVP, kot je opredeljen v členu 1(2) Direktive 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) (21), kar vključuje, če ni določeno drugače, subjekte tretjih držav, ki opravljajo podobne dejavnosti in so predmet nadzora v skladu z zakonodajo Unije ali zakonodajo tretje države, v kateri veljajo nadzorne in regulativne, ki so vsaj enakovredne zahtevam, ki veljajo v Uniji, AIS, kot je opredeljen v členu 4(1)(a) Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2011 o upraviteljih alternativnih investicijskih skladov (22), ali AIS iz tretjih držav, kot je opredeljen v členu 4(1)(aa) navedene direktive, ali KNPVP
(8)
"subjekt javnega sektorja" pomeni nekomercialen upravni organ, odgovoren enotam centralne, regionalne ali lokalne ravni države ali organom, ki izvaja enake pristojnosti kot regionalne ravni države in lokalni organi, ali nekomercialno podjetje, ki je v lasti centralnih, regionalnih ali lokalnih ravni držav ali pa so ga te ustanovile in ga financirajo ter ki ima sporazume o izrecnem jamstvu in lahko vključuje samoupravne organe, regulirane z zakonodajo, ki so pod javnim nadzorom.
(9)
"upravljalni ni organ" pomeni upravljani organ kot je opredeljen v točki (7) člena 3(1) Direktive 2013/36/EU;
(10)
"višje vodstvo" pomeni višje vodstvo kot je opredeljeno v točki 9 člena 3(1) 4 Direktive 2013/36/EU;
(11)
"sistemsko tveganje" pomeni sistemsko tveganje kot je opredeljeno v točki (10) člena 3(1) Direktive 2013/36/EU;
(12)
"modelsko tveganje" pomeni modelsko tveganje kot e opredljeno v točki (11) člena 3(1) Direktive 2013/36/EU;
(13)
"originator" pomeni subjekt, ki:
(a)
je sam ali prek povezanih subjektov neposredno ali posredno sodeloval pri izvorni pogodbi, s katero so nastale obveznosti ali pogojne obveznosti dolžnika ali morebitnega dolžnika, ki predstavljajo izpostavljenosti, ki se listinijo; ali
(b)
za lastni račun odkupi izpostavljenosti tretje osebe, nato pa jih olistini;
(14)
"sponzor" pomeni institucijo, ki ni institucija v vlogi originatorja, ki ustanovi in upravlja program komercialnih zapisov s premoženjskim kritjem ali drugo shemo listinjenja, ki odkupuje izpostavljenosti od subjektov tretjih oseb;
(15)
"nadrejena oseba" pomeni:
(a)
nadrejeno družbo v smislu člena 1 in 2 Direktive 83/349/EGS;
(b)
za namene oddelka IIpoglavij 3 in 4 naslova VII in naslova VIII Direktive 2013/36/EU in dela 5 te uredbe nadrejeno podjetje v smislu člena 1(1) Direktive 83/349/EGS in katero koli družbo, ki dejansko izvaja prevladujoč vpliv nad drugo družbo;
(16)
"podrejena družba" pomeni:
(a)
podrejeno podjetje v smislu členov 1 in 2 Direktive 83/349/EGS,
(b)
podrejeno podjetje v smislu člena 1(1) Direktive 83/349/EGS in katero koli podjetje, nad katerim nadrejena oseba dejansko izvaja prevladujoč vpliv.
Podrejene družbe podrejenih družb se prav tako štejejo za podrejene družbe tiste družbe, ki je nadrejena oseba njihove nadrejene osebe;
(17)
"podružnica" pomeni poslovno enoto, ki je pravno odvisen del institucije in neposredno izvaja vse ali nekatere posle, ki so del dejavnosti institucij;
(18)
"družba za pomožne storitve" pomeni družbo, katere osnovna dejavnost je lastništvo ali upravljanje premoženja, izvajanje storitev obdelave podatkov ali katera koli druga podobna dejavnost, ki je pomožna glede na osnovno dejavnost ene ali več institucij;
(19)
"družba za upravljanje" pomeni družbo za upravljanje, kot je opredeljena vtočki (5) člena 2 Direktive 2002/87/ES, in UAIS, kot je opredeljen v členu 4(1)(b) Direktive 2011/61/EU, vključno, če ni določeno drugače, s subjekti iz tretjih držav, ki opravljajo podobne dejavnosti in so predmet zakonodaje tretje države, v kateri veljajo zahteve glede nadzora in regulativne zahteve, ki so vsaj enakovredne tistim, ki se uporabljajo v Uniji;
(20)
"finančni holding" pomeni finančno institucijo, katere podrejene družbe so izključno ali pretežno institucije ali finančne institucije, pri čemer je vsaj ena od teh podrejenih družb institucija, in ki ni mešani finančni holding;
(21)
"mešani finančni holding" pomeni mešani finančni holding kot je opredeljen v točki (15) člena 2 Direktive 2002/87/ES;
(22)
"mešani poslovni holding" pomeni nadrejeno osebo, ki ni finančni holding ali institucija ali mešani finančni holdingin ki ima med podrejenimi družbami vsaj eno institucijo;
(23)
"zavarovalnica tretje države" pomeni zavarovalnico tretje države, kot je opredeljena v točki (3) člena 13 Direktive 2009/138/ES;
(24)
"pozavarovalnica tretje države" pomeni pozavarovalnico tretje države, kot je opredeljena v točki (6) člena členu 13 Direktive 2009/138/ES;
(25)
"priznana investicijska podjetja tretje države" pomeni podjetja, ki izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(a)
če bi imela sedež v Uniji, bi spadala v okvir opredelitve investicijskega podjetja;
(b)
so pridobila dovoljenje v tretji državi;
(c)
za njih veljajo bonitetna pravila in ta pravila upoštevajo, pri čemer so ta pravila po mnenju pristojnih organov vsaj tako stroga kot pravila iz te uredbe ali Direktive 2013/36/EU;
(26)
"finančna institucija" pomeni družbo, ki ni institucija in katere osnovna dejavnost je pridobivanje kapitalskih deležev ali opravljanje ene ali več dejavnosti iz točk 2 do 12 in točke 15 Priloge I k Direktivi 2013/36/EU, vključno s finančnimi holdingi, mešanimi finančnimi holdingi, plačilnimi institucijami v smislu Direktive 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu (23) in družbe za upravljanje, ne vključuje pa zavarovalnih holdingov in mešanih zavarovalnih holdingov kot so opredeljeni v točki (g) člena 212(1) Direktive 2009/138/ES;
(27)
"subjekt finančnega sektorja" pomeni kar koli od naslednjega:
(a)
institucijo;
(b)
finančno institucijo;
(c)
družbo za pomožne storitve, vključeno v konsolidiran finančni položaj institucije;
(d)
zavarovalnico;
(e)
zavarovalnico tretje države;
(f)
pozavarovalnico;
(g)
pozavarovalnico tretje države;
(h)
zavarovalni holding;
(i)
mešani poslovni holding;
(j)
mešani zavarovalni holding, kot je opredeljen v točki (g) člena 212(1) Direktive 2009/138/ES;
(k)
družbo, ki je izključena iz področja uporabe Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 4 navedene direktive;
(l)
družbo tretje države, katere glavna dejavnost je primerljiva s katerim koli subjektom iz točk (a) do (k);
(28)
"nadrejena institucija v državi članici" pomeni institucijo v državi članici, ki ima podrejeno družbo, ki je institucija ali finančna institucija, ali ki je udeležena v taki instituciji ali finančni instituciji in sama ni podrejena družba druge institucije z dovoljenjem v isti državi članici ali finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v isti državi članici;
(29)
"EU nadrejena institucija" pomeni nadrejeno institucijo v državi članici, ki ni podrejena družba druge institucije z dovoljenjem v kateri koli drugi državi članici ali finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v kateri koli drugi državi članici;
(30)
"nadrejeni finančni holding v državi članici" pomeni finančni holding, ki sam ni podrejena družba institucije z dovoljenjem v isti državi članici ali finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v isti državi članici;
(31)
"EU nadrejeni finančni holding" pomeni nadrejeni finančni holding v državi članici, ki ni podrejena družba institucije z dovoljenjem v kateri koli drugi državi članici ali drugega finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v kateri koli drugi državi članici;
(32)
"nadrejeni mešani finančni holding v državi članici" pomeni mešani finančni holding, ki sam ni podrejena družba institucije z dovoljenjem v isti državi članici ali finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v isti državi članici;
(33)
"EU nadrejeni mešani finančni holding" pomeni nadrejeni mešani finančni holding v državi članici, ki ni podrejena družba institucije z dovoljenjem v kateri koli drugi državi članici ali drugega finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v kateri koli drugi državi članici;
(34)
"centralna nasprotna stranka" ali "CNS" pomeni CNS, kot je opredeljena v točki (1) člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012;
(35)
"udeležba" pomeni udeležbo v smislu prvega stavka člena 17 Četrte direktive Sveta 78/660/EGS z dne 25. julija 1978 o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb (24) ali neposredno ali posredno imetništvo 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala družbe;
(36)
"kvalificirani delež" pomeni neposredni ali posredni delež v družbi, ki predstavlja 10 % ali več kapitala ali glasovalnih pravic ali ki omogoča pomemben vpliv na upravljanje zadevne družbe;
(37)
"obvladovanje" pomeni razmerje med nadrejenim in podrejenim podjetjem, kot je opredeljeno v členu 1 Direktive 83/349/EGS ali, kadar je ustrezno, računovodskih standardih, ki se uporabljajo za institucijo na podlagi Uredbe (ES) št. 1606/2002, ali podobno razmerje med katero koli fizično ali pravno osebo in družbo;
(38)
"tesna povezanost" pomeni položaj, ko sta dve ali več fizičnih ali pravnih oseb povezane na enega od naslednjih načinov:
(a)
udeležba v obliki imetništva, neposredno ali z obvladovanjem 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala podjetja;
(b)
obvladovanje;
(c)
stalno povezanostjo obeh ali vseh z isto tretjo osebo preko razmerja obvladovanja;
(39)
"skupina povezanih strank" pomeni kar koli od naslednjega:
(a)
dve ali več fizičnih ali pravnih oseb, ki, če ni dokazano nasprotno, predstavljajo eno samo tveganje, ker ena od njih neposredno ali posredno obvladuje drugo ali druge;
(b)
dve ali več fizičnih ali pravnih oseb, med katerimi ni razmerja, ki predstavlja obvladovanje, kot je opisano v točki (a), vendar je treba šteti, da predstavljajo eno samo tveganje, ker so med seboj tako povezane, da bi v primeru finančnih težav, zlasti težav s financiranjem ali odplačilom, ene od njih verjetno imele težave s financiranjem ali odplačilom tudi druge;
Ne glede na točki (a) in (b), kadar centralna raven države neposredno obvladuje več kot eno fizično ali pravno osebo ali pa je z njimi neposredno povezana, celote, ki jo sestavljajo centralna raven države in vse fizične ali pravne osebe, ki jih neposredno ali posredno obvladuje v skladu s točko (a) ali ki so v skladu s točko (b), ni nujno treba šteti za skupino povezanih strank. Namesto tega se lahko obstoj skupine povezanih strank, ki jo sestavljajo centralna raven države ter druge fizične in pravne osebe, oceni posebej za vsako osebo, ki jo neposredno obvladuje v skladu s točko (a) ali ki je neposredno povezana v skladu s točko (b), ter za vse fizične in pravne osebe, ki jih ta oseba neposredno obvladuje v skladu s točko (a) ali ki so s to osebo povezane v skladu s točko (b), vključno s centralno ravnjo države. Enako velja v primeru enot regionalne ali lokalne ravni držav, za katere se uporablja člen 115(2);
(40)
"pristojni organ" pomeni javni organ ali telo, ki je v skladu z nacionalno zakonodajo uradno priznan in pooblaščen za nadzor institucij kot del delujočega sistema nadzora v zadevni državi članici;
(41)
"konsolidacijski nadzornik" pomeni pristojni organ, ki je odgovoren za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi nad EU nadrejenimi institucijami in institucijami, ki jih obvladujejo EU nadrejeni finančni holdingi ali EU nadrejeni mešani finančni holdingi;
(42)
"dovoljenje" pomeni instrument, ki ga v kateri koli obliki izdajo organi in s katerim se dodeli pravica do opravljanja dejavnosti;
(43)
"matična država članica" pomeni državo članico, v kateri je institucija pridobila dovoljenje;
(44)
"država članica gostiteljica" pomeni državo članico, v kateri ima institucija podružnico ali v kateri opravlja storitve;
(45)
"centralne banke ESCB" pomenijo nacionalne centralne banke, ki so članice Evropskega sistema centralnih bank (ESCB), in Evropsko centralno banko (ECB);
(46)
"centralne banke" pomenijo centralne banke ESCB in centralne banke tretjih držav;
(47)
"konsolidirani položaj" pomeni položaj, ki je posledica uporabe zahtev iz te uredbe v skladu s poglavjem 2 naslova II, dela 1, za eno institucijo, kot če bi ta skupaj z eno ali več drugih subjektov predstavljala eno samo institucijo;
(48)
"konsolidirana podlaga" pomeni na podlagi konsolidiranega položaja;
(49)
"subkonsolidirana podlaga" pomeni na podlagi konsolidiranega položaja nadrejene institucije, finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga z izključitvijo podskupine subjektov, ali na podlagi konsolidiranega položaja nadrejene institucije, finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ki ni končna nadrejena institucija, finančni holding oziroma mešani finančni holding;
(50)
"finančni instrumenti" pomenijo kar koli od naslednjega:
(a)
pogodbe, ki eni stranki prinašajo finančno terjatev, drugi stranki pa finančno obveznost ali lastniški instrument;
(b)
instrument iz oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES;
(c)
izvedeni finančni instrument;
(d)
primarni finančni instrument;
(e)
denarni instrument.
Instrumenti iz točk (a), (b) in (c) so finančni instrumenti le, če njihova vrednost izhaja iz cene osnovnega finančnega instrumenta ali druge osnovne postavke, stopnje ali indeksa;
(51)
"ustanovnikapital" pomeni znesek in vrsto kapitala, opredeljenih v členu 12 Direktive 2013/36/EU za kreditne institucije in naslovu IV navedene direktive za investicijska podjetja;
(52)
"operativno tveganje" pomeni tveganje izgube zaradi neprimernega ali neuspešnega izvajanja notranjih procesov, ravnanj ljudi in delovanja sistemov ali zaradi zunanjih dogodkov ter vključuje pravno tveganje;
(53)
"tveganje zmanjšanja vrednosti" pomeni tveganje, da bi se znesek terjatve zmanjšal zaradi denarnih ali nedenarnih zahtevkov dolžnika po tej terjatvi;
(54)
"verjetnost neplačila" ali "PD" pomeni verjetnost neplačila nasprotne stranke v obdobju enega leta;
(55)
"izguba ob neplačilu" ali "LGD" pomeni razmerje med izgubo na izpostavljenosti, ki je posledica neplačila nasprotne stranke, in vrednostjo izpostavljenosti ob neplačilu;
(56)
"konverzijski faktor" pomeni razmerje med trenutno neizkoriščenim zneskom prevzete obveznosti, ki bi lahko bil črpan in bi torej v primeru neplačila ostal neporavnan, in trenutno neizkoriščenim zneskom prevzete obveznosti; znesek prevzete obveznosti je enak odobrenemu znesku razpolaganja, s katerim je dolžnik seznanjen, razen če je odobren znesek razpolaganja, ki ga določi institucija večji od njega;
(57)
"zmanjševanje kreditnega tveganja" pomeni tehniko, ki jo institucija uporablja za zmanjševanje kreditnega tveganja, povezanega z izpostavljenostjo ali izpostavljenostmi, ki jih še ima ta institucija;
(58)
"stvarno kreditno zavarovanje" pomeni tehniko zmanjševanja kreditnega tveganja, pri kateri je zmanjševanje kreditnega tveganja zaradi izpostavljenosti institucije posledica pravice te institucije, da v primeru neplačila nasprotne stranke ali ob nastopu drugega določenega kreditnega dogodka v zvezi z nasprotno stranko unovči ali pridobi prenos ali prisvojitev ali da zadrži nekatera sredstva ali zneske ali da zmanjša znesek izpostavljenosti ali ga nadomesti z zneskom razlike med zneskom izpostavljenosti in zneskom terjatve do institucije;
(59)
"osebno kreditno zavarovanje" pomeni tehniko zmanjševanja kreditnega tveganja v primerih, ko je zmanjševanje kreditnega tveganja zaradi izpostavljenosti institucije posledica tega, da se tretja stranka zaveže k plačilu določenega zneska v primeru neplačila kreditojemalca ali ob nastopu drugih specifičnih kreditnih dogodkov;
(60)
"denarju podoben instrument" pomeni potrdilo o vlogi, obveznice, vključno s kritimi obveznicami, ali kateri koli drug nepodrejen instrument, ki ga je izdala institucija ter za katerega je že prejela plačilo v celoti in ga bo brezpogojno unovčila po njegovi nominalni vrednosti;
(61)
"listinjenje" pomeni posel ali shemo, pri katerem se tranšira kreditno tveganje, povezano z izpostavljenostjo ali skupino izpostavljenosti, z obema naslednjima značilnostma:
(a)
plačila v poslu ali shemi so odvisna od kakovosti izpostavljenosti ali skupine izpostavljenosti;
(b)
podrejenost tranš določa razporeditev izgub med trajanjem posla ali sheme;
(62)
"pozicija v listinjenju" pomeni izpostavljenost iz naslova listinjenja;
(63)
"relistinjenje" pomeni listinjenje, kjer je tveganje, povezano s skupino osnovnih izpostavljenosti, tranširano in je vsaj ena od osnovnih izpostavljenosti pozicija v listinjenju;
(64)
"pozicija v relistinjenju" pomeni izpostavljenost iz naslova relistinjenja;
(65)
"kreditna izboljšava" pomeni pogodbeno ureditev, po kateri se kreditna kakovost pozicije v listinjenju izboljša glede na to, kakšna bi bila, če izboljšave ne bi bilo, vključno z izboljšavo, ki jo dajejo podrejene tranše v listinjenju in druge vrste kreditnega zavarovanja;
(66)
"subjekt s posebnim namenom pri listinjenju" ali "SSPE" pomeni korporacijski trust ali drug subjekt, ki ni institucija, ustanovljen za izvajanje listinjenja ali listinjenj, katere delovanje je omejeno na tiste, ki so primerne za doseganje navedenega cilja, katere struktura je namenjena ločevanju obveznosti SSPE od obveznosti institucije v vlogi originatorja in v kateri imajo imetniki upravičenj pravico, da zastavijo ali zamenjajo navedena upravičenja brez omejitev;
(67)
"tranša" pomeni pogodbeno določen segment kreditnega tveganja, povezan z izpostavljenostjo ali več izpostavljenostmi, kjer pozicija v segmentu prevzema tveganje kreditne izgube, ki je večje ali manjše kakor pri poziciji istega zneska v vsakem drugem takem segmentu, brez upoštevanja kreditnega zavarovanja, ki ga zagotavljajo tretje osebe neposredno imetnikom pozicij v segmentu ali drugih segmentih;
(68)
"vrednotenje po tekočih tržnih cenah" pomeni vrednotenje pozicij po dostopnih realiziranih cenah, pridobljenih iz neodvisnih virov, vključno z borznimi cenami, elektronskimi kotacijami ali kotacijami več neodvisnih uglednih borznih posrednikov;
(69)
"vrednotenje z modelom" pomeni vsako vrednotenje, ki mora biti opravljeno na podlagi primerjave, ekstrapolirano ali drugače izračunano na podlagi enega ali več vhodnih tržnih podatkov;
(70)
"neodvisen pregled cen" pomeni postopek, s katerim se redno preverjata natančnost in neodvisnost tržnih cen ali vhodnih podatkov vrednotenja z modelom;
(71)
"sprejemljiv kapital" pomeni vsoto naslednjega:
(a)
temeljnega kapitala iz člena 23;
(b)
dodatnega kapitala iz člena 71, ki je enak ali nižji od tretjine temeljnega kapitala;
(72)
"priznana borza" pomeni borzo, ki izpolnjuje oba naslednja pogoja:
(a)
je reguliran trg;
(b)
ima klirinške mehanizme, po katerih za pogodbe iz Priloge II veljajo predpisana dnevna kritja, ki po mnenju pristojnih organov predstavljajo ustrezno zaščito;
(73)
"posebne pokojninske ugodnosti" pomenijo razširjene pokojninske ugodnosti, ki jih institucija po lastni presoji odobri zaposlenemu v okviru njegove celote variabilnih prejemkov, ki pa ne zajemajo pridobljenih ugodnosti, odobrenih zaposlenemu pod pogoji sistema pokojninskega zavarovanja v družbi;
(74)
"hipotekarna kreditna vrednost" pomeni vrednost nepremičnine, kot je določena s preudarno oceno tržljivosti nepremičnine v prihodnosti tako, da se upoštevajo dolgoročni trajnostni vidiki nepremičnine, običajne in lokalne razmere na trgu, trenutna uporaba in alternativna primerna uporaba nepremičnine;
(75)
"stanovanjska nepremičnina" pomeni prebivališče, v katerem prebiva njegov lastnik ali zakupnik, kar vključuje tudi pravico do bivanja v stanovanju stanovanjskih zadrug na Švedskem;
(76)
"tržna vrednost" pomeni za namene nepremičnine ocenjeni znesek, za katerega bi bila nepremičnina na datum vrednotenja izmenjana med voljnim kupcem in voljnim prodajalcem na podlagi strogih poslovnih odnosov in po ustreznem trženju, pri čemer vsaka posamezna stranka ravna vestno, preudarno in brez prisile;
(77)
"veljavni računovodski okvir" pomeni računovodske standarde, ki se uporabljajo za institucijo v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002 ali Direktivo 86/635/EGS;
(78)
"enoletna stopnja neplačil" pomeni razmerje med številom neplačil v obdobju, ki se začne eno leto pred dnevom T, in številom dolžnikov v tem bonitetnem razredu ali skupini eno leto pred tem dnevom;
(79)
"špekulativno financiranje nepremičnin" pomeni kredite za nakup nepremičnin ali za razvoj ali pozidavo zemljišča v zvezi s takšno nepremičnino, z namenom da bi se nepremičnina nato prodala za dobiček;
(80)
"trgovinsko financiranje" pomeni financiranje, vključno z jamstvi, povezano z izmenjavo blaga in storitev prek finančnih produktov s fiksno kratkoročno zapadlostjo, na splošno manj kot eno leto, brez samodejne obnovitve;
(81)
"uradno podprti izvozni krediti" pomeni posojila ali kredite za financiranje izvoza blaga in storitev, za katera zagotavlja jamstva, zavarovanje ali neposredno financiranje uradna izvozna agencija;
(82)
"pogodba o začasni prodaji" in "pogodba o začasnem odkupu" pomenita vsako pogodbo, s katero institucija ali njena nasprotna stranka prenese vrednostne papirje ali blago ali zajamčene pravice v zvezi s:
(a)
pravico do vrednostnih papirjev ali blaga, če to jamstvo izda priznana borza s pravicami do teh vrednostnih papirjev ali blaga in če dogovor ne dopušča instituciji, da bi prenesla ali zastavila določen vrednostni papir ali določeno blago več kot eni nasprotni stranki hkrati, glede na zavezo, da jih začasno odkupi, ali
(b)
nadomestnimi vrednostnimi papirji ali blagom iste vrste po določeni ceni na določen dan v prihodnosti ali na dan, ki ga bo določil prenosnik, pri čemer gre v primeru institucije, ki prodaja vrednostne papirje ali blago, za pogodbo o začasni prodaji, v primeru institucije, ki kupuje vrednostne papirje, pa za pogodbo o začasnem odkupu;
(83)
"repo posel" pomeni vsak posel, ki ga ureja "pogodba o začasni prodaji" ali "pogodba o začasnem odkupu";
(84)
"enostavna pogodba o začasni prodaji" pomeni repo posel v zvezi s posamičnimi sredstvi ali podobnimi nekompleksnimi sredstvi za razliko od košarice sredstev;
(85)
"pozicije, namenjene trgovanju" pomenijo kar koli od naslednjega:
(a)
pozicije za lasten račun in pozicije, ki izhajajo iz servisiranja strank in vzdrževanja trga;
(b)
pozicije, ki naj bi se kratkoročno ponovno prodale;
(c)
pozicije, ki naj bi omogočile kratkoročni zaslužek na račun dejanskih ali pričakovanih razlik med njihovo prodajno in nakupno ceno ali na račun sprememb drugih cen ali obrestne mere;
(86)
"trgovalna knjiga" pomeni vse pozicije v finančnih instrumentih in blagu, ki jih ima institucija za namene trgovanja ali varovanje pozicij, ki jih ima za namene trgovanja;
(87)
"večstranski sistem trgovanja" pomeni večstranski sistem trgovanja kot je opredeljen v točki (15) člena 4 Direktive 2004/39/ES;
(88)
"kvalificirana centralna nasprotna stranka" pomeni centralno nasprotno stranko, ki je pridobila dovoljenje v skladu s členom 14 Uredbe (EU) št. 648/2012 ali je bila priznana v skladu s členom 25 navedene uredbe;
(89)
"jamstveni sklad" pomeni sklad, ki ga ustanovi CNS v skladu s členom 42 Uredbe (EU) št. 648/2012 in ki se uporablja v skladu s členom 45 navedene uredbe;
(90)
"predhodno plačan prispevek v jamstveni sklad CNS" pomeni prispevek institucije v jamstveni sklad CNS;
(91)
"trgovinska izpostavljenost" pomeni tekočo izpostavljenost, ki vključuje gibljivo kritje, ki pripada klirinškemu članu, vendar ga ta še ni prejel, in morebitno prihodnjo izpostavljenost klirinškega člana ali stranke do CNS, ki izhaja iz pogodb in poslov, navedenih v točkah (a) do (e) člena 301(1), kot tudi začetno kritje;
(92)
"regulirani trg" pomeni reguliran trg kot je opredeljen v točki (14) člena 4 Direktive 2004/39/ES;
(93)
"finančni vzvod" pomeni relativno velikost sredstev, zunajbilančnih obveznosti in pogojnih obveznosti institucije za plačilo ali izročitev ali zagotovitev zavarovanja s premoženjem, vključno z obveznostmi iz prejetih sredstev, sprejetih zavez, pogodb o izvedenih finančnih instrumentih ali pogodb o začasni prodaji, pri čemer pa so izključene obveznosti, ki jih je mogoče izvršiti le med likvidacijo institucije, glede na kapital navedene institucije;
(94)
"tveganje prevelikega finančnega vzvoda" pomeni tveganje, pogojeno z ranljivostjo institucije zaradi finančnega vzvoda ali pogojnega finančnega vzvoda, zaradi katerega bi lahko bili potrebni nenačrtovani popravni ukrepi poslovnega načrta institucije, vključno s prisilno prodajo sredstev, zaradi česar lahko nastanejo izgube ali prilagoditve vrednotenja za preostala sredstva institucije;;
(95)
"popravek zaradi kreditnega tveganja" pomeni znesek posebnih in splošnih rezervacij za izgube pri kreditnih tveganjih, ki je zaveden v računovodskih izkazih institucije v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(96)
"notranje varovanje" pomeni pozicijo, ki pomembno izravna elemente tveganja med pozicijo ali nizom pozicij, ki izhaja iz trgovalne knjige, in pozicijo ali nizom pozicij, ki izhaja iz netrgovalne knjige;
(97)
"referenčna obveznost" pomeni obveznost, ki se uporablja za določanje vrednosti kreditnega izvedenega finančnega instrumenta pri denarni poravnavi.
(98)
"zunanja bonitetna agencija" ali "ECAI" pomeni bonitetno agencijo, ki je registrirana ali certificirana v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o bonitetnih agencijah (25), ali centralno banko, ki izdaja bonitetne ocene, ki so izvzete iz Uredbe (ES) št. 1060/2009.
(99)
"imenovana ECAI" pomeni ECAI, ki jo je imenovala institucija;
(100)
"akumulirani drugi vseobsegajoči donos" ima enak pomen kot v Mednarodnem računovodskem standardu (MRS) 1, kakor se uporablja v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002;
(101)
"osnovna lastna sredstva" pomenijo osnovna lastna sredstva v smislu člena 88 Direktive 2009/138/ES;
(102)
"zavarovalniške postavke lastnih sredstev prvega reda" pomenijo postavke osnovnih lastnih sredstev družb, za katere veljajo zahteve iz Direktive 2009/138/ES, kadar so te postavke razvrščene v stopnjo 1 v smislu Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 94(1) navedene direktive;
(103)
"zavarovalniške postavke dodatnih lastnih sredstev prvega reda" pomenijo postavke osnovnih lastnih sredstev družb, za katere veljajo zahteve iz Direktive 2009/138/ES, v kateri so postavke razvrščene v stopnjo 1 v smislu Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 94(1) navedene direktive, pri čemer je vključitev teh postavk omejena z delegiranimi akti, sprejetimi v skladu s členom 99 navedene direktive;
(104)
"zavarovalniške postavke lastnih sredstev drugega reda" pomenijo postavke osnovnih lastnih sredstev družb, za katere veljajo zahteve iz Direktive 2009/138/ES, kadar so te postavke razvrščene v stopnjo 2 v smislu Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 94(2) navedene direktive;
(105)
"zavarovalniške postavke lastnih sredstev tretjega reda" pomenijo zavarovalniške postavke osnovnih lastnih sredstev družb, za katere veljajo zahteve iz Direktive 2009/138/ES, kadar so te postavke razvrščene v stopnjo 3 v smislu Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 94(3) navedene direktive;
(106)
"odložene terjatve za davek" imajo enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(107)
"odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček", pomenijo odložene terjatve za davek, katerih prihodnja vrednost je iztržljiva le, če institucija v prihodnosti ustvari obdavčljiv dobiček;
(108)
"odložene obveznosti za davek" ima enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(109)
"sredstva pokojninskega sklada z določenimi pravicami" pomenijo sredstva pokojninskega sklada ali programa z določenimi pravicami, ki se izračunajo, potem ko so zmanjšana za znesek obveznosti v okviru istega sklada ali programa;
(110)
"razdelitve" pomenijo izplačilo dividend ali obresti v kateri koli obliki;
(111)
"finančna družba" ima enak pomen kot "finančno podjetje" v točki (25)(b) in (d) člena 13 Direktive 2009/138/ES;
(112)
"rezervacije za splošna bančna tveganja" imajo enak pomen kot sklad za splošna bančna tveganja v členu 38 Direktive 86/635/EGS;
(113)
"dobro ime" ima enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(114)
"posredni delež" pomeni vsako izpostavljenost do vmesnega subjekta, ki ima izpostavljenost iz naslova kapitalskih instrumentov, izdanih s strani subjekta finančnega sektorja, in da se v primeru trajnega odpisa teh kapitalskih instrumentov, izguba, ki bi jo imela institucija ne bi bistveno razlikovala od izgube, ki bi jo ta institucija imela v primeru neposrednega deleža v teh kapitalskih instrumentih, izdanih s strani subjekta finančnega sektorja;
(115)
"neopredmetena sredstva" imajo enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom in vključujejo dobro ime;
(116)
"drugi kapitalski instrumenti" pomenijo kapitalske instrumente, ki jih izdajo subjekti finančnega sektorja in se ne štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala ali zavarovalniške postavke lastnih sredstev prvega reda, zavarovalniške postavke dodatnih lastnih sredstev prvega reda, zavarovalniške postavke lastnih sredstev drugega reda ali zavarovalniške postavke lastnih sredstev tretjega reda;
(117)
"druge rezerve" pomenijo rezerve v skladu z veljavnim računovodskim okvirom, ki jih je treba razkriti v skladu s tem veljavnim računovodskim standardom, razen zneskov, ki so že vključeni v akumulirani drugi vseobsegajoči donos ali zadržani dobiček;
(118)
"kapital" pomeni vsoto temeljnega in dodatnega kapitala;
(119)
"kapitalski instrumenti" pomenijo kapitalske instrumente, ki jih je izdala institucija in se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala in instrumente dodatnega temeljnega ali dodatnega kapitala;
(120)
"manjšinski delež" pomeni znesek navadnega lastniškega temeljnega kapitala družbe, ki je podrejena instituciji, in pripada fizičnim ali pravnim osebam, ki niso vključene v bonitetni obseg konsolidacije institucije;
(121)
"dobiček" ima enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(122)
"vzajemni navzkrižni delež" pomeni delež institucije v kapitalske instrumente in druge kapitalske instrumente, ki jih izdajo subjekti finančnega sektorja, kadar imajo ti subjekti tudi kapitalske instrumente, ki jih izda institucija;
(123)
"zadržani dobiček" pomeni prenesene dobičke in izgube, ki izhajajo iz dobičkov ali izgub iz preteklih let, v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(124)
"vplačan presežek kapitala" ima enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(125)
"začasne razlike" imajo enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(126)
"sintetični delež" pomeni naložbo institucije v finančni instrument, katerega vrednost je neposredno povezana z vrednostjo kapitalskih instrumentov, ki jih je izdal subjekt finančnega sektorja;
(127)
"shema solidarnega jamstva" pomeni shemo, ki izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
institucije spadajo v isto institucionalno shemo za zaščito vlog iz člena 113(7);
(b)
institucije so v skladu s členom 1(1)(b), (c) ali (d) ali členom 1 (2) Direktive 83/349/EGS polno konsolidirane in so vključene v nadzor na konsolidirani podlagi institucije, ki je nadrejena institucija v državi članici, v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1 te uredbe in so predmet kapitalskih zahtev;
(c)
nadrejena institucija v državi članici in podrejene družbe so ustanovljene v isti državi članici ter potrebujejo dovoljenje istega pristojnega organa in so pod njegovim nadzorom;
(d)
nadrejena institucija v državi članici in podrejene družbe so sklenile pogodbeno ali zakonsko določeno ureditev odgovornosti, ki ščiti te institucije, zlasti pa zagotavlja njihovo likvidnost in kapitalsko ustreznost, da se po potrebi prepreči stečaj;
(e)
obstajajo ureditve, ki zagotavljajo takojšendostop do finančnih sredstev v smislu kapitala in likvidnosti, če je to zahtevano v skladu s pogodbeno ali zakonsko določeno ureditvijo odgovornosti iz točke (d);
(f)
ustreznost ureditev iz točk (d) in (e) redno spremlja pristojen organ;
(g)
najkrajši odpovedni rok prostovoljni izstop podrejene družbe iz ureditve odgovornosti je 10 let;
(h)
pristojni organ je pooblaščen, da prepove prostovoljni izstop podrejene družbe iz ureditve odgovornosti;
(128)
"razpoložljiva sredstva" pomeni znesek dobička ob koncu preteklega poslovnega leta, h kateremu se prištejejo preneseni dobički in rezerve, ki se lahko uporabijo za ta namen pred razdelitvijo imetnikom kapitalskih instrumentov, zmanjšan za prenesene izgube, dobičke, ki po določbah zakonodaje ali pravilih institucije niso razdeljivi ter vsote, ki se v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo ali statuti institucije štejejo za nerazdeljive rezerve, pri čemer se te izgube in rezerve določijo na podlagi posamičnih računovodskih izkazov institucije in ne na podlagi konsolidiranih računovodskih izkazov.
2. V tej uredbi se vsako sklicevanje na posest ali stanovanjske ali poslovne nepremičnine ali hipoteko na takšnem premoženju nanaša tudi na deleže v finskih stanovanjsko-nepremičninskih družbah, ki poslujejo v skladu s finskim zakonom o nepremičninskih družbah iz leta 1991 ali pozneje sprejeto enakovredno zakonodajo. Države članice ali njihovi pristojni organi lahko dovolijo, da se delnice, ki pomenijo enakovreden posredni delež nepremičnine, obravnavajo kot neposredni delež nepremičnine, če je takšen posredni delež posebej urejen z nacionalno zakonodajo zadevne države članice in če v primeru, ko se uporabi kot zavarovanje s premoženjem, zagotavlja enakovredno zaščito za upnike.
3. Trgovinsko financiranje iz točke (80) odstavka 1 je običajno nezavezujoče in za vsako črpanje je potrebna ustrezna podporna transakcijska dokumentacija, ob kakršnem koli dvomu glede kreditne sposobnosti ali podporne transakcijske dokumentacije pa je možna zavrnitev izplačila. Poplačilo izpostavljenosti iz naslova trgovinskegamu financiranjau je običajno neodvisno od kreditojemalca, saj se sredstva črpajo iz gotovine, prejete od uvoznikov, ali iz iztržka od prodaje zadevnega blaga;
Člen 5
Opredelitve, ki so specifične za kapitalske zahteve za kreditno tveganje
Za namene naslova II, dela 3 se uporabljajo naslednje opredlitve pojmov:
(1)
"izpostavljenost" pomeni aktivno ali zunajbilančno postavko;
(2)
"izguba" pomeni ekonomsko izgubo, ki vključuje pomembne učinke diskontiranja, vključno s pomembnimi neposrednimi in posrednimi stroški, povezanimi z izterjavo vsake posamezne izpostavljenosti;
(3)
"pričakovana izguba (EL)" pomeni razmerje med zneskom, ki bo po pričakovanjih izgubljen na izpostavljenosti zaradi morebitnega neplačila nasprotne stranke ali zmanjšanja vrednosti v obdobju enega leta, ter vrednostjo izpostavljenosti ob neplačilu.
NASLOV II
RAVEN UPORABE ZAHTEV
POGLAVJE 1
Uporaba zahtev na posamični podlagi
Člen 6
Splošna načela
1. Institucije na posamični podlagi izpolnjujejo obveznosti iz delov od 2 do 5 in dela 8.
2. Instituciji, ki je podrejena družba v državi članici, kjer je pridobila dovoljenje in je nadzorovana, ali nadrejena oseba, in instituciji, ki je vključena v konsolidacijo na podlagi člena 19, ni treba na posamični podlagi izpolnjevati obveznosti iz členov 89, 90 in 91.
3. Instituciji, ki je nadrejena oseba ali podrejena družba, in instituciji, ki je vključena v konsolidacijo na podlagi člena 19, ni treba na posamični podlagi izpolnjevati obveznosti iz dela 8.
4. Kreditne institucije in investicijska podjetja, ki so pooblaščeni za opravljanje investicijskih storitev in dejavnosti iz točk 3 in 6 oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, na posamični podlagi izpolnjujejo obveznosti iz dela 6. Dokler ne prejmejo poročila Komisije v skladu s členom 508(3), lahko pristojni organi investicijska podjetja izvzamejo izpolnjevanja obveznosti iz dela 6, pri čemer upoštevajo naravo, obseg in zapletenost dejavnosti investicijskega podjetja.
5. Institucije, razen investicijskih podjetij iz členov 95(1) in 96(1) ter institucij, za katere pristojni organi uveljavljajo odstopanje iz člena 7(1) ali (3), na posamični podlagi izpolnjujejo obveznosti iz dela 7.
Člen 7
Odstopanje od uporabe bonitetnih zahtev na posamični podlagi
1. Pristojni organi lahko opustijo uporabo člena 6(1) za vsako podrejeno družbo institucije, kadar podrejena družba in institucija potrebujeta dovoljenje zadevne države članice in sta pod njenim nadzorom, podrejena družba pa je vključena v nadzor na konsolidirani podlagi na ravni institucije, ki je nadrejena oseba, pri čemer so izpolnjeni vsi naslednji pogoji za zagotovitev primerne razporeditve kapitala med nadrejeno osebo in podrejeno družbo:
(a)
ni trenutnih ali predvidenih pomembnih praktičnih ali pravnih ovir za takojšnji prenos kapitala ali poravnavo obveznosti s strani nadrejene osebe;
(b)
nadrejena oseba izpolni zahteve pristojnega organa glede preudarnega upravljanja podrejene družbe in z dovoljenjem pristojnega organa zagotovi, da jamči za obveznosti podrejene družbe, ali pa so tveganja v podrejeni družbi zanemarljiva;
(c)
postopki za ovrednotenje, merjenje in nadzor tveganja nadrejene osebe zajemajo podrejeno družbo;
(d)
nadrejena oseba ima več kot 50 % glasovalnih pravic, ki izhajajo iz deleža v kapitalu podrejene družbe, ali pravico imenovati ali odpoklicati večino članov upravljalnega organa podrejene družbe.
2. Pristojni organi lahko uporabijo možnost iz odstavka 1, če je nadrejena oseba finančni holding ali mešani finančni holding in ima sedež v isti državi članici kot institucija, pod pogojem, da je predmet enakega nadzora kot institucije in zlasti da zanjo veljajo standardi iz člena 11(1).
3. Pristojni organi lahko opustijo uporabo člena 6(1) za nadrejeno institucijo v državi članici, kjer ta institucija potrebuje dovoljenje zadevne države članice in je pod njenim nadzorom ter je vključena v nadzor na konsolidirani podlagi in sta izpolnjena oba naslednja pogoja za zagotovitev ustrezne razporeditve kapitala med nadrejeno osebo in podrejenimi družbami:
(a)
ni trenutnih ali predvidenih pomembnih praktičnih ali pravnih ovir za takojšnji prenos kapitala ali poravnavo obveznosti nadrejene institucije v državi članici;
(b)
postopki za ovrednotenje, merjenje in nadzor tveganja, ki so pomembni za konsolidirani nadzor, vključujejo nadrejeno institucijo v državi članici.
Pristojni organ, ki uporabi ta odstavek, obvesti pristojne organe vseh drugih držav članic.
Člen 8
Odstopanje od uporabe likvidnostnih zahtev na posamični podlagi
1. Pristojni organi lahko za institucijo in vse ali nekatere njene podrejene družbe v Uniji delno ali v celoti opustijo uporabo dela 6 ter jih nadzirajo kot enotno likvidnostno podskupino, če izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
nadrejena institucija na konsolidirani podlagi ali podrejena institucija na subkonsolidirani podlagi izpolnjuje obveznosti iz dela 6;
(b)
nadrejena institucija na konsolidirani podlagi ali podrejena institucija na subkonsolidirani podlagi stalno spremlja in nadzoruje likvidnostne pozicije vseh institucij znotraj skupine ali podskupine, za katere velja opustitev uporabe, in zagotavlja zadostno raven likvidnosti vseh teh institucij;
(c)
institucije sklenejo pogodbe, ki so v skladu z zahtevami pristojnih organov in ki zagotavljajo prost pretok sredstev med njimi, da lahko izpolnijo svoje posamične in skupne obveznosti, ko te zapadejo;
(d)
za izpolnjevanje pogodb iz točke (c) ni trenutnih ali predvidenih pomembnih praktičnih ali pravnih ovir.
Komisija do 1. januarja 2014 poroča Evropskemu parlamentu in Svetu o morebitnih pravnih ovirah, ki bi lahko onemogočile uporabo točke (c) prvega pododstavka, in po potrebi do 31. decembra 2015 pripravi zakonodajni predlog za odpravo takšnih ovir.
2. Pristojni organi lahko v celoti ali deloma opustijo uporabo dela 6 za institucijo in vse ali nekatere njene podrejene družbe, če imajo vse institucije enotne likvidnostne podskupine dovoljenje v isti državi članici in so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1.
3. Če imajo institucije enotne likvidnostne podskupine dovoljenje v več državah članicah, se odstavek 1 uporabi le ob upoštevanju postopka iz člena 21 in le za institucije, katerih pristojni organi se strinjajo o:
(a)
svoji oceni skladnosti organizacije in obravnave likvidnostnega tveganja s pogoji iz člena 86 Direktive 2013/36/EU v celotni enotni likvidnostni podskupini;
(b)
porazdelitvi zneskov, lokaciji in lastništvu zahtevanih likvidnih sredstev, ki jih mora imeti enotna likvidnostna podskupina;
(c)
določitvi minimalnih zneskov likvidnih sredstev institucij, za katere se bo opustila uporaba dela 6;
(d)
potrebi po strožjih parametrih od tistih iz dela 6;
(e)
neomejeni izmenjavi vseh informacij med pristojnimi organi;
(f)
celovitem razumevanju vseh posledici takšne opustitve.
4. Pristojni organi lahko odstavke 1, 2 in 3 uporabijo tudi za institucije, ki so članice iste institucionalne sheme za zaščito vlog iz člena 113(7)(b), če izpolnjujejo vse pogoje iz člena 113(7), in za druge institucije, povezane na način iz člena 113(6), če izpolnjujejo vse pogoje iz tega člena. Pristojni organi v tem primeru določijo eno od institucij, za katero velja opustitev uporabe, da izpolni del 6 na podlagi konsolidiranega položaja vseh institucij enotne likvidnostne podskupine.
5. Če se odobri opustitev uporabe v skladu z odstavkom 1 ali odstavkom 2, lahko pristojni organi na ravni enotne likvidnostne podskupine uporabljajo tudi člen ali dele člena 86 Direktive 2013/36/EU, na posamični podlagi pa opustijo uporabo člena ali delov člena 86 Direktive 2013/36/EU.
Člen 9
Metoda individualne konsolidacije
1. Ob upoštevanju odstavkov 2 in 3 tega člena ter člena 144(3) Direktive 2013/36/EU lahko pristojni organi v posameznih primerih dovolijo nadrejenim institucijam, da v izračun svojih zahtev na podlagi člena 6(1) vključijo podrejene družbe, ki izpolnjujejo pogoja iz točk (c) in (d) člena 7(1) ter imajo pomembne izpostavljenosti ali pomembne obveznosti do navedene nadrejene institucije.
2. Obravnavanje v skladu z odstavkom 1 je dovoljeno le, če nadrejena institucija pristojnim organom v celoti dokaže, da okoliščine in ureditve, vključno s pravnimi dogovori, ne predstavljajo pomembnih praktičnih ali pravnih ovir za takojšnji prenos kapitala ali poravnavo zapadlih obveznosti podrejene družbe njeni nadrejeni osebi ali teh ovir ni mogoče predvideti.
3. Če pristojni organ uporabi svojo diskrecijsko pravico iz odstavka 1, redno in najmanj enkrat na leto obvešča pristojne organe vseh preostalih držav članic o uporabi odstavka 1 ter tudi o okoliščinah in ureditvah iz odstavka 2. Če je podrejena družba v tretji državi, pristojni organi posredujejo enake informacije tudi pristojnim organom te tretje države.
Člen 10
Opustitev uporabe za kreditne institucije, ki so stalno povezane s centralnim organom
1. Pristojni organi lahko v skladu z nacionalno zakonodajo za eno ali več kreditnih institucij, ki so v isti državi članici in so stalno povezane s centralnim organom, ki jih nadzoruje in ima sedež v isti državi članici, delno ali v celoti opustijo uporabo zahtev iz delov od 2 do 8, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
obveznosti centralnega organa in povezanih institucij so skupna in solidarna odgovornost ali pa za obveznosti svojih povezanih institucij centralni organ jamči v celoti;
(b)
kapitalska ustreznost in likvidnost centralnega organa in vseh povezanih institucij se spremljata kot celota na podlagi konsolidiranih računovodskih izkazov teh institucij;
(c)
vodstvo centralnega organa je pooblaščeno za izdajanje navodil vodstvu povezanih institucij.
Države članice lahko ohranijo in uporabijo veljavno nacionalno zakonodajo v zvezi z uporabo opustitve iz prvega pododstavka, če to ni v nasprotju s to uredbo in Direktivo 2013/36/EU.
2. Kadar pristojni organi menijo, da so pogoji iz odstavka 1 izpolnjeni, in kadar povezane institucije v celoti jamčijo za obveznosti centralnega organa, lahko pristojni organi za centralni organ na posamični podlagi opustijo uporabo delov od 2 do 8.
POGLAVJE 2
Bonitetna konsolidacija
Oddelek 1
Uporaba zahtev na konsolidirani podlagi
Člen 11
Splošna obravnava
1. Nadrejene institucije v državi članici izpolnjujejo obveznosti iz delov 2 do 4 ter dela 7 na podlagi svojega konsolidiranega položaja v obsegu in na način, ki sta določena v členu 18. Nadrejene osebe in njihove podrejene družbe, za katere velja ta uredba, vzpostavijo ustrezno organizacijsko strukturo in ustrezne mehanizme notranjih kontrol, s čimer zagotovijo primerno obdelavo in posredovanje podatkov, potrebnih za konsolidacijo. Še zlasti zagotovijo, da podrejene družbe, za katere ta uredba ne velja, izvajajo ureditve, procese in mehanizme, ki zagotavljajo ustrezno konsolidacijo.
2. Institucije, ki jih obvladuje nadrejeni finančni holding ali nadrejeni mešani finančni holding v državi članici, izpolnjujejo obveznosti iz delov 2 do 4 ter dela 7 na podlagi konsolidiranega položaja navedenega finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga v obsegu in na način, ki sta določena v členu 18.
Če nadrejeni finančni holding ali nadrejeni mešani finančni holding v državi članici obvladuje več kot eno institucijo, se prvi pododstavek uporablja le za institucijo, za katero se uporablja nadzor na konsolidirani podlagi v skladu s členom 111 Direktive 2013/36/EU.
3. EU nadrejene institucije in institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni finančni holding, ter institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni mešani finančni holding, izpolnjujejo obveznosti iz dela 6 na podlagi konsolidiranega položaja navedene nadrejene institucije, finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, če skupino sestavlja eno ali več kreditnih institucij ali investicijskih podjetij, ki imajo dovoljenje za opravljanje investicijskih storitev in dejavnosti iz točk (3) in (6) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES. Če so v skupini le investicijska podjetja, lahko pristojni organi, dokler ne prejmejo poročila Komisije v skladu s členom 508(2), ta podjetja oprostijo izpolnjevanja obveznosti iz dela 6 na konsolidirani podlagi, pri čemer upoštevajo naravo, obseg in zapletenost njihovih dejavnosti.
4. Če se uporablja člen 10, centralni organ iz navedenega člena izpolnjuje zahteve iz delov 2 do 8 na podlagi konsolidiranega položaja celote, ki jo predstavlja centralni organ skupaj s svojimi povezanimi institucijami.
5. Brez poseganja v druge določbe iz te uredbe in iz Direktive 2013/36/EU lahko pristojni organi od strukturno ločenih institucij zahtevajo, da poleg obveznosti iz odstavkov 1 do 4 na subkonsolidirani podlagi izpolnjujejo tudi obveznosti iz delov 2 do 4 in 6 do 8 te uredbe ter iz naslova VII Direktive 2013/36/EU, če je to upravičeno za namene nadzora zaradi specifičnosti tveganja ali kapitalske strukture institucije ali kadar države članice sprejmejo nacionalno zakonodajo, v kateri se zahteva strukturna ločitev dejavnosti znotraj bančne skupine.
Uporaba pristopa iz prvega pododstavka ne posega v učinkovit nadzor na konsolidirani podlagi niti ne povzroči nesorazmernih negativnih učinkov na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v vsej Uniji oziroma ne predstavlja ali ustvarjaovir za delovanje notranjega trga.
Člen 12
Finančni holding ali mešani finančni holding s podrejeno kreditno institucijo in podrejenim investicijskim podjetjem
Če ima finančni holding ali mešani finančni holding vsaj eno podrejeno kreditno institucijo in eno podrejeno investicijsko podjetje, se zahteve, ki se uporabljajo na podlagi konsolidiranega položaja finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, uporabljajo za kreditno institucijo.
Člen 13
Uporaba zahtev po razkritju na konsolidirani podlagi
1. EU nadrejene institucije izpolnjujejo obveznosti iz dela 8 na podlagi svojega konsolidiranega položaja.
Pomembne podrejene družbe EU nadrejenih institucij in tiste podrejene družbe, ki so bistvenega pomena za njihov lokalni trg, razkrijejo informacije iz členov 437, 438, 440, 442, 450, 451 in 453 na posamični ali subkonsolidirani podlagi.
2. Institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni finančni holding ali EU nadrejeni mešani finančni holding, izpolnjujejo obveznosti iz dela 8 na podlagi konsolidiranega položaja navedenega finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga.
Pomembne podrejene družbe EU nadrejenih finančnih holdingov ali EU nadrejenih mešanih holdingov in tiste podrejene družbe, ki so bistvenega pomena za njihov lokalni trg, razkrijejo informacije iz členov 437, 438, 440, 442, 450, 451 in 453 na posamični ali subkonsolidirani podlagi.
3. Odstavka 1 in 2 se v celoti ali delno ne uporabljata za EU nadrejene institucije, institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni finančni holding ali EU nadrejeni mešani finančni holding, če so vključene v enakovredna razkritja, ki jih na konsolidirani podlagi zagotovi nadrejena družba s sedežem v tretji državi.
4. Kadar se uporablja člen 10, centralni organ iz navedenega člena izpolnjuje zahteve iz dela 8 na podlagi konsolidiranega položaja centralnega organa. Člen 18(1) se uporablja za centralni organ, pri čemer se njegove odvisne institucije obravnavajo kot podrejene družbe centralnega organa.
Člen 14
Uporaba zahtev iz dela 5 na konsolidirani podlagi
1. Nadrejene osebe in njihove podrejene družbe, za katere velja ta uredba, izpolnjujejo obveznosti iz dela 5 na konsolidirani ali subkonsolidirani podlagi, s čimer zagotovijo, da so njihove ureditve, procesi in mehanizmi, zahtevani v navedenih določbah, skladni in primerno integrirani ter da je mogoče pripraviti vse podatke in informacije, ki so pomembni za nadzor. Še zlasti zagotovijo, da podrejene družbe, za katere ta uredba ne velja, izvajajo ureditve, procese in mehanizme, ki zagotavljajo skladnost z navedenimi določbami.
2. Institucije pri uporabi člena 92 na konsolidirani ali subkonsolidirani podlagi uporabljajo dodatno utež tveganja v skladu s členom 407, če so zahteve iz člena 405 ali 406 kršene na ravni subjekta, ki ima sedež v tretji državi, kije vključena v konsolidacijo v skladu s členom 18, ter je kršitev resna glede na celoten profil tveganosti skupine.
3. Obveznosti, ki izhajajo iz dela 5, ne veljajo za podrejene družbe, za katere ta uredba sicer ne velja, če lahko EU nadrejena institucija ali institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni finančni holding ali EU nadrejeni mešani finančni holding EU, pristojnim organom dokaže, da je uporaba dela 5 v nasprotju z zakonodajo tretje države, v kateri ima podrejena družba sedež.
Člen 15
Odstopanje od uporabe kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi za skupine investicijskih podjetij
1. Konsolidacijski nadzornik lahko v posameznih primerih opusti uporabo dela 3 te uredbe in poglavja 4 naslova VII Direktive 2013/36/EU na konsolidirani podlagi, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vsako EU investicijsko podjetje v skupini uporablja drugačen izračun zneska skupne izpostavljenosti tveganju iz člena 95(2);
(b)
vsa investicijska podjetja v skupini spadajo v kategorije iz členov 95(1) in 96(1);
(c)
vsako posamezno EU investicijsko podjetje v skupini izpolnjuje zahteve iz člena 95 in hkrati od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbije vse pogojne obveznosti v korist investicijskih podjetij, finančnih institucij, družb za upravljanje in družb za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane;
(d)
kateri koli finančni holding, ki je nadrejeni finančni holding v državi članici katerega koli investicijskega podjetja v skupini, ima vsaj toliko kapitala, ki je opredeljen kot vsota postavk iz členov 26(1), 51 in 62, da se pokrije vsota naslednjega:
(i)
celotne knjigovodske vrednosti katerih koli deležev, podrejenih terjatev in instrumentov iz členov 36(1)(h) in (i), 56(1)(c) in (d) ter 66(1)(c) in (d) v investicijskih podjetjih, finančnih institucijah, družbah za upravljanje in družbah za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane, in
(ii)
skupnega zneska kakršnih koli pogojnih obveznosti v korist investicijskih podjetij, finančnih institucij, družb za upravljanje in družb za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane;
(e)
skupina ne vključuje kreditnih institucij.
Kadar so izpolnjena merila iz prvega pododstavka, ima vsako EU investicijsko podjetje vzpostavljene sisteme za spremljanje in nadzor virov kapitala in financiranja vseh finančnih holdingov, investicijskih podjetij, finančnih institucij, družb za upravljanje in družb za pomožne storitve v skupini.
2. Pristojni organi lahko uporabijo opustitev tudi, če je znesek kapitala finančnega holdinga nižji od zneska, izračunanega v skladu z odstavkom 1(d), vendar ni nižji od vsote kaapitalskih zahtev, določenih na posamični podlagi za investicijska podjetja, finančne institucije, družbe za upravljanje in družbe za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane, in od skupnega zneska vseh pogojnih obveznosti v korist investicijskih podjetij, finančnih institucij, družb za upravljanje in družb za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane. Za namene tega odstavka je kapitalska zahteva za investicijska podjetja iz tretjih držav, finančne institucije, družbe za upravljanje in družbe za pomožne storitve hipotetična kapitalska zahteva.
Člen 16
Odstopanje od uporabe zahtev po količniku finančnega vzvoda na konsolidirani podlagi za skupine investicijskih podjetij
Če so vsi subjekti v skupini investicijskih podjetij, vključno z nadrejenim subjektom, investicijska podjetja, ki so v skladu s členom 6(5) izvzeta iz uporabe zahtev iz dela 7 na posamični podlagi, se lahko nadrejeno investicijsko podjetje odloči, da ne bo uporabilo zahtev iz dela 7 na konsolidirani podlagi.
Člen 17
Nadzor investicijskih podjetij, ki so oproščena uporabe kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi
1. Investicijska podjetja v skupini, ki je oproščena zahtev iz člena 15, uradno obvestijo pristojne organe o vseh tveganjih, ki bi lahko oslabila njihove finančne položaje, vključno s tveganji, ki so povezana s sestavo in viri njihovega kapitala, notranjega kapitala in financiranja.
2. Kadar pristojni organi, ki so odgovorni za nadzor investicijskega podjetja, opustijo uporabo zahteve po bonitetnem nadzoru na konsolidirani podlagi iz člena 15, sprejmejo druge ustrezne ukrepe za spremljanje tveganj, zlasti velikih izpostavljenosti celotne skupine, vključno z družbami, ki niso na ozemlju države članice.
3. Kadar pristojni organi, ki so odgovorni za bonitetni nadzor investicijskega podjetja, opustijo uporabo kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi iz člena 15, se zahteve iz dela 8 uporabljajo na posamični podlagi.
Oddelek 2
Metode bonitetne konsolidacije
Člen 18
Metode bonitetne konsolidacije
1. Institucije, ki morajo izpolnjevati zahteve iz oddelka 1 na podlagi svojega konsolidiranega položaja, izvedejo polno konsolidacijo vseh institucij in finančnih institucij, ki so njihove podrejene družbe, ali po potrebi podrejenih družb istega nadrejenega finančnega holdinga ali nadrejenega mešanega finančnega holdinga. Odstavki od 2 do 8 tega člena se ne uporabljajo, kadar se del 6 uporablja na podlagi konsolidiranega položaja institucije.
2. Pristojni organi lahko kljub temu v posameznih primerih dovolijo sorazmerno konsolidacijo glede na delež kapitala, ki ga ima nadrejena oseba v svoji podrejeni družbi. Sorazmerna konsolidacija se lahko dovoli le, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
odgovornost nadrejene osebe je omejena na delež kapitala, ki ga ima nadrejena oseba v podrejeni družbi glede na odgovornost drugih delničarjev ali družbenikov;
(b)
kapitalska ustreznost teh drugih delničarjev ali družbenikov je zadovoljiva;
(c)
odgovornost drugih delničarjev in družbenikov je jasno opredeljena na pravno zavezujoč način.
3. Kadar so družbe povezane v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS, pristojni organi določijo, kako naj se konsolidacija opravi.
4. Konsolidacijski nadzornik zahteva sorazmerno konsolidacijo glede na delež udeležbe kapitala v institucijah in finančnih institucijah, ki jih upravlja družba, vključena v konsolidacijo, skupaj z eno ali več družbami, ki niso vključene v konsolidacijo, če je odgovornost teh družb omejena z višino njihovega deleža v kapitalu.
5. Pri drugih oblikah udeležb ali kapitalskih povezavah, razen tistih iz odstavkov 1 in 2, pristojni organi odločijo, ali in kako se opravi konsolidacija. Zlasti lahko dovolijo ali zahtevajo uporabo kapitalske metode. Ta metoda pa kljub temu ne predstavlja osnove za vključitev zadevnih družb v nadzor na konsolidirani podlagi.
6. Pristojni organi se odločijo, ali in kako se opravi konsolidacija v naslednjih primerih:
(a)
kadar po mnenju pristojnih organov institucija izvaja pomemben vpliv na eno ali več institucij ali finančnih institucij, vendar ni udeležena v njihovem kapitalu ali z njimi ni drugače kapitalsko povezana, in
(b)
kadar se dve ali več institucij ali finančnih institucij upravljajo na enotni podlagi, tudi če to ni določeno v pogodbi, družbeni pogodbi ali statutu.
Pristojni organi zlasti lahko dovolijo ali zahtevajo uporabo metode iz člena 12 Direktive 83/349/EGS. Ta metoda pa kljub temu ne predstavlja osnove za vključitev zadevnih družb v nadzor na konsolidirani podlagi.
7. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, v skladu s katerimi se izvede konsolidacija v primerih iz odstavkov 2 do 6 tega člena.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2016.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
8. Kadar se zahteva konsolidiran nadzor v skladu s členom 111 Direktive 2013/36/EU, se družbe za pomožne storitve in družbe za upravljanje, kakor so opredeljene v točki (5) člena 2 Direktive 2002/87/ES, v primerih in v skladu z metodami iz tega člena vključijo v konsolidacijo.
Oddelek 3
Obseg bonitetne konsolidacije
Člen 19
Subjekti, izključeni iz obsega bonitetne konsolidacije
1. Institucijo, finančno institucijo ali družbo za pomožne storitve, ki je podrejena družba ali ima v njej j udeležb, ni treba vključiti v konsolidacijo, kadar bilančna vsota zadevne družbe ne presega nižjega izmed naslednjih zneskov:
(a)
10 milijonov EUR;
(b)
1 % skupnega zneska aktivnih in zunajbilančnih postavk nadrejene družbe ali družbe, ki ima udeležbo.
2. Pristojni organi, ki so v skladu s členom 111 Direktive 2013/36/EU odgovorni za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi, se lahko v posamični obravnavi primerov odločijo, da institucij, finančnih institucij ali družb za pomožne storitve, ki so podrejene družbe ali ima v njih udeležbo, ni treba vključiti v konsolidacijo, če:
(a)
ima zadevna družba sedež v tretji državi, v kateri obstajajo pravne ovire za prenos potrebnih informacij;
(b)
je zadevna družba zanemarljivega pomena z vidika ciljev nadzora kreditnih institucij;
(c)
bi bila po mnenju pristojnih organov, ki so odgovorni za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi, konsolidacija finančnega položaja zadevne družbe neprimerna ali zavajajoča glede na cilje nadzora kreditnih institucij.
3. Kadar v primerih iz odstavka 1 in odstavka 2(b) merila izpolnjuje več družb, jih je treba kljub temu vključiti v konsolidacijo, kadar skupaj pomembno vplivajo na navedene cilje.
Člen 20
Skupne odločitve o bonitetnih zahtevah
1. Pristojni organi sodelujejo in se posvetujejo:
(a)
v primeru vlog za dovoljenja iz člena 143(1), člena 151(4) in (9), člena 283, člena 312(2) in člena 363, ki jih predložijo EU nadrejena institucija in njene podrejene družbe oziroma skupaj predložijo podrejene družbe EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga, pri čemer se odločijo, ali bodo izdali zadevno dovoljenje, ter določijo morebitne pogoje, ki bodo veljali za tako dovoljenje;
(b)
da bi ugotovili, ali so izpolnjena merila za posebno obravnavo znotraj skupine iz členov 422(9) in 425(5), dopolnjena z regulativnimi tehničnimi standardi EBA iz členov 422(10) in 425(6).
Vloge se predložijo le konsolidacijskemu nadzorniku.
Vloga iz člena 312(2) vsebuje opis metodologije, ki se uporablja za porazdelitev kapitala za pokrivanje operativnega tveganja med različnimi subjekti skupine. V vlogi se navede, ali in kako se nameravajo upoštevati učinki razpršitve v sistemu merjenja tveganja.
2. Pristojni organi naredijo vse, kar je v njihovi moči, da v šestih mesecih sprejmejo skupno odločitev o:
(a)
vlogi iz točke (a) odstavka 1;
(b)
oceni meril in določitvi posebne obravnave iz točke (b) odstavka 1.
Ta skupna odločitev se navede in v celoti utemelji v dokumentu, ki ga pristojni organ iz odstavka 1 pošlje vlagatelju.
3. Obdobje iz odstavka 2 se začne:
(a)
na dan, ko konsolidacijski nadzornik prejme popolno vlogo iz točke (a)odstavka 1. Konsolidacijski nadzornik popolno vlogo nemudoma posreduje drugim pristojnim organom;
(b)
na dan, ko pristojni organi prejmejo poročilo, ki ga je pripravil konsolidacijski nadzornik in v katerem so analizirane obveznosti znotraj skupine.
4. Če pristojni organi v šestih mesecih ne sprejmejo skupne odločitve, konsolidacijski nadzornik sam odloči v zvezi s točko (a) odstavka 1. S svojo odločitvijo konsolidacijski nadzornik ne omejuje pooblastil, ki jih imajo pristojni organi na podlagi člena 105 Direktive 2013/36/EU.
Odločitev navedejo in v celoti utemeljijo v dokumentu, pri čemer upoštevajo stališča in pridržke, ki so jih drugi pristojni organi izrazili v šestmesečnem obdobju.
Konsolidacijski nadzornik odločitev predloži EU nadrejeni instituciji ali EU nadrejenemu finančnemu holdingu ali EU nadrejenemu mešanemu finančnemu holdingu EU in drugim pristojnim organom.
Če je kateri koli od vpletenih pristojnih organov v skladu s členom 19 Uredbe (EU) št. 1093/2010 ob koncu šestmesečnega obdobja zadevo predložil EBA, konsolidacijski nadzornik odloži svojo odločitev glede točke (a) odstavka 1 tega člena in počaka na morebitno odločitev, ki jo lahko v skladu s členom 19(3) navedene uredbe sprejme EBA, nato pa sprejme odločitev v skladu z odločitvijo EBA. Šestmesečno obdobje se šteje kot obdobje za spravo v smislu navedene uredbe. EBA sprejme odločitev v enem mesecu. Zadeve po koncu šestmesečnega obdobja ali po sprejetju skupne odločitve ni več mogoče predložiti EBA.
5. Če pristojni organi v šestih mesecih ne sprejmejo skupne odločitve, pristojni organ, odgovoren za nadzor podrejene družbe na posamični podlagi, sam odloči v zvezi s točko (b) odstavka 1.
Odločitev navedejo in v celoti utemeljijo v dokumentu, pri čemer upoštevajo stališča in pridržke, ki so jih drugi pristojni organi izrazili v šestmesečnem obdobju.
Odločitev predložijo konsolidacijskemu nadzorniku, ki o njej obvesti EU nadrejeno institucijo ali EU nadrejeni finančni holding ali EU nadrejeni mešani finančni holding.
Če je konsolidacijski nadzornik v skladu s členom 19 Uredbe (EU) št. 1093/2010 ob koncu šestmesečnega obdobja zadevo predložil EBA, pristojni organ, odgovoren za nadzor podrejene družbe na posamični podlagi, odloži svojo odločitev glede točke (b) odstavka 1 tega člena in počaka na morebitno odločitev, ki jo lahko v skladu s členom 19(3) navedene uredbe sprejme EBA, nato pa sprejme odločitev v skladu z odločitvijo EBA. Šestmesečno obdobje se šteje kot obdobje za spravo v smislu navedene uredbe. EBA sprejme odločitev v enem mesecu. Zadeve po koncu šestmesečnega obdobja ali po sprejetju skupne odločitve ni več mogoče predložiti EBA.
6. Kadar EU nadrejena institucija in njene podrejene družbe, podrejene družbe EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga uporabljajo napredni pristop iz člena 312(2) ali pristop IRB iz člena 143 na enotni podlagi, pristojni organi dovolijo, da nadrejena oseba in njene podrejene družbe skupaj izpolnjujejo kvalifikacijska merila iz členov 321 in 322 ali oddelka 6 poglavja 3 naslova II dela 3 na način, ki je v skladu s strukturo skupine ter njenimi sistemi, procesi in metodologijami za upravljanje tveganj.
7. Odločitve iz odstavkov 2, 4 in 5 veljajo za dokončne, pristojni organi v zadevnih državah članicah pa jih upoštevajo.
8. Da bi olajšal sprejemanje skupnih odločitev, EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih določi postopek skupnega odločanja iz točke (a) odstavka 1 v zvezi z vlogami za dovoljenja iz členov 143(1), 151(4) in(9), 283, 312(2) ter 363.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 21
Skupne odločitve glede ravni uporabe likvidnostnih zahtev
1. Konsolidacijski nadzornik in pristojni organi, odgovorni za nadzor podrejenih družb EU nadrejene institucije ali EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga v državi članici, na podlagi vloge EU nadrejene institucije ali EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga EU ali subkonsolidirane podrejene družbe EU nadrejene institucije ali EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga naredijo vse, kar je v njihovi moči, da sprejmejo skupno odločitev o tem, ali so pogoji iz točk (a) do (d) člena 8(1)izpolnjeni, in s katero se opredeli enotna likvidnostna podskupina za uporabo člena 8.
To skupno odločitev je treba sprejeti v šestih mesecih po datumu, ko konsolidacijski nadzornik predloži poročilo, v katerem so opredeljene enotne likvidnostne podskupine na podlagi meril iz člena 8. V primeru nesoglasja v šestmesečnem obdobju se konsolidacijski nadzornik na zahtevo katerih koli drugih zadevnih pristojnih organov posvetuje z EBA. Konsolidacijski nadzornik se lahko z EBA posvetuje na lastno pobudo.
S skupno odločitvijo se lahko uvedejo tudi omejitve v zvezi z lokacijo in lastništvom likvidnih sredstev ter zahtevajo minimalni zneski likvidnih sredstev institucij, ki so izvzete iz uporabe dela 6.
Ta skupna odločitev se navede in v celoti utemelji v dokumentu, ki ga konsolidacijski nadzornik predloži nadrejeni instituciji enotne likvidnostne podskupine.
2. Če skupna odločitev ni sprejeta v šestih mesecih, vsak pristojni organ, odgovoren za nadzor na posamični podlagi, sprejme svojo odločitev.
Kateri koli pristojni organ pa lahko v šestmesečnem obdobju EBA predloži vprašanje, ali so pogoji iz člena 8(1)(a) do (d) izpolnjeni. V tem primeru lahko EBA nezavezujoče posreduje v skladu s členom 31(c) Uredbe (EU) št. 1093/2010 in vsi vključeni pristojni organi odložijo svoje odločitve do konca nezavezujočega posredovanja. Kadar pristojni organi med posredovanjem ne dosežejo dogovora v treh mesecih, vsak pristojen organ, odgovoren za nadzor na posamični podlagi, sprejme svojo odločitev, pri čemer upošteva sorazmernost koristi in tveganj na ravni države članice nadrejene institucije ter sorazmernost koristi in tveganj na ravni države članice podrejene družbe. Zadeve po koncu šestmesečnega obdobja ali po sprejetju skupne odločitve ni več mogoče predložiti EBA.
Skupna odločitev iz odstavka 1 in odločitve iz prejšnjega pododstavka tega odstavka so zavezujoče.
3. Kateri koli zadevni pristojni organ se lahko v šestmesečnem obdobju z EBA posvetuje tudi v primeru nesoglasja glede pogojev iz točk (a) do (d) člena 8(3). V tem primeru lahko EBA nezavezujoče posreduje v skladu s členom 31(c) Uredbe (EU) št. 1093/2010 in vsi vključeni pristojni organi odložijo svoje odločitve do konca nezavezujočega posredovanja. Kadar pristojni organi med posredovanjem ne dosežejo dogovora v treh mesecih, vsak pristojen organ, odgovoren za nadzor na posamični podlagi, sprejme svojo odločitev.
Člen 22
Subkonsolidacija subjektov iz tretjih držav
Podrejene institucije izpolnjujejo zahteve iz členov 89 do 91, dela 3 in 5 na podlagi svojega subkonsolidiranega položaja, če imajo navedene institucije ali nadrejene osebe, kadar je to finančni holding ali mešani finančni holding, v tretji državi podrejeno družbo, ki je institucija ali finančna institucija, ali če so udeležene v taki družbi.
Člen 23
Družbe s iz tretjih držav
Za namene izvajanja nadzora na konsolidirani podlagi v skladu s tem poglavjem se izrazi "investicijsko podjetje", "kreditna institucija", "finančna institucija" in "institucija" uporabljajo tudi za družbe s sedežem v tretjih državah, ki bi, če bi imela sedež v Uniji, spadala v okvir opredelitve teh izrazov v členu 4.
Člen 24
Vrednotenje aktivnih in zunajbilančnih postavk
1. Vrednotenje aktivnih in zunajbilančnih postavk se izvaja v skladu z veljavnim računovodskim okvirom.
2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko pristojni organi od institucij zahtevajo, da izvedejo vrednotenje aktivnih in zunajbilančnih postavk ter določitev kapitala v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, kot se uporabljajo v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002.
DEL 2
KAPITAL
NASLOV I
SESTAVINE KAPITALA
POGLAVJE 1
Temeljni kapital
Člen 25
Temeljni kapital
Temeljni kapital institucije je vsota navadnega lastniškega temeljnega kapitala in dodatnega temeljnega kapitala institucije.
POGLAVJE 2
Navaden lastniški temeljni kapital
Oddelek 1
Postavke in instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Člen 26
Postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucij zajemajo:
(a)
kapitalske instrumente, če so izpolnjeni pogoji iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a);
(c)
zadržani dobiček;
(d)
akumulirani drugi vseobsegajoči donos;
(e)
druge rezerve;
(f)
rezervacije za splošna bančna tveganja.
Postavke iz točk od (c) do (f) se priznajo za navadni lastniški temeljni kapital le, če so instituciji na razpolago za neomejeno in takojšnjo uporabo za kritje tveganj ali izgub, kakor hitro te nastanejo.
2. Za namene odstavka 1(c) lahko institucije dobičke med letom ali čiste dobičke poslovnega leta vključijo v navaden lastniški temeljni kapital, preden institucija sprejme uraden sklep o potrditvi letnega dobička ali izgube, le ob predhodnem dovoljenju pristojnega organa. Pristojni organ da dovoljenje, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
dobičke preverijo in potrdijo osebe, ki so neodvisne od institucije in so odgovorne za revizijo računovodskih izkazov zadevne institucije;
(b)
institucija pristojnemu organu dokaže, da so bile vse predvidljive obremenitve ali dividende odbite od zneska teh dobičkov.
S preverjanjem in potrditvijo dobičkov med letom ali čistih dobičkov poslovnega leta, ki jih ima institucija, se zagotovi ustrezna raven zanesljivosti, da se ti dobički vrednotijo v skladu z načeli iz veljavnega računovodskega okvira.
3. Pristojni organi ocenijo, ali izdaje instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala izpolnjujejo merila iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29. Kar zadeva izdaje po 31. decembra 2014, institucije razvrstijo kapital kot instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala šele po dovoljenju pristojnih organov, ki se lahko posvetujejo z EBA.
Kadar pristojni organi odobrijo kapitalske instrumente, z izjemo državne pomoči, kot primerne za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, vendar je po mnenju EBA njihovo skladnost z merili iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29, dejansko težko ugotoviti, pristojni organi pojasnijo svoje razloge EBA.
Na podlagi informacij posameznih pristojnih organov EBA pripravi, vzdržuje in objavi seznam vseh oblik kapitalskih instrumentov v posameznih državah članicah, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala. EBA prvič pripravi seznam in ga objavi do 1. februarja 2015.
EBA se lahko po postopku pregleda iz člena 80 in kadar obstajajo trdni dokazi, da navedeni instrumenti ne izpolnjujejo meril iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29, odloči, da s seznama umakne kapitalske instrumente nedržavne pomoči, izdane po 31. decembra 2014, in lahko v zvezi s tem objavi obvestilo.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pomen izraza "predvidljiv" pri ugotavljanju, ali so bile odbite kakršne koli predvidljive obremenitve ali dividende.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 27
Kapitalski instrumenti vzajemnih institucij, zadružnih institucij, hranilnic ali podobnih institucij v postavkah navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala vključujejo vse kapitalske instrumente, ki jih izda institucija v skladu z določbami svojega statuta, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vrsta institucije je opredeljena v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo, pri čemer jo pristojni organi za namene tega dela štejejo za kar koli od naslednjega:
(i)
vzajemno institucijo,
(ii)
zadružno institucijo,
(iii)
hranilnico,
(iv)
podobno institucijo,
(v)
kreditno institucijo, ki je v celoti v lasti ene od institucij iz točk od (i) do (iv) in lahko v skladu z odobritvijo ustreznega pristojnega organa uporablja določbe iz tega člena, če in dokler je 100 % zadevnih navadnih delnic kreditne institucije v neposredni ali posredni lasti institucije, opisane v navedenih točkah;
(b)
izpolnjeni so pogoji iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29
Navedene vzajemne institucije, zadružne institucije ali hranilnice, ki jih kot takšne pred 31. decembrom 2012 priznava veljavna nacionalna zakonodaja, so še naprej razvrščene kot takšne za namene tega dela, če še naprej izpolnjujejo merila, na podlagi katerih je bilo določeno takšno priznanje.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, pod katerimi lahko pristojni organi določijo, da vrsta družbe, priznana v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo, šteje za vzajemno institucijo, zadružno institucijo, hranilnico ali podobno institucijo za namene tega dela.
EBA predloži Komisiji navedeni osnutek regulativnih tehničnih standardov 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 28
Instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Kapitalski instrumenti se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala le, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
instrumenti so izdani neposredno s strani institucije s predhodno odobritvijo lastnikov institucije ali, če veljavna nacionalna zakonodaja to dopušča, upravljalnega organa institucije;
(b)
instrumenti so vplačani, pri čemer njihovega nakupa ne sme posredno ali neposredno financirati institucija;
(c)
instrumenti izpolnjujejo vse naslednje pogoje v zvezi z njihovo razvrstitvijo:
(i)
štejejo se za kapital v smislu člena 22 Direktive 86/635/EGS;
(ii)
razvrščeni so med kapital v smislu veljavnega računovodskega okvira;
(iii)
razvrščeni so med lastniški kapital za namene določanja bilančne insolventnosti, po potrebi v skladu z nacionalno zakonodajo o insolventnosti;
(d)
instrumenti so jasno in ločeno izkazani v bilanci stanja v računovodskih izkazih institucije;
(e)
instrumenti so stalni;
(f)
glavnica instrumentov se ne sme zmanjšati ali odplačati, razen v katerem koli od naslednjih dveh primerov:
(i)
likvidacija institucije;
(ii)
diskrecijska izplačila instrumentov ali drugi diskrecijski načini zmanjšanja kapitala, kadar institucija dobi predhodno dovoljenje pristojnega organa v skladu s členom 77;
(g)
v določbah, ki urejajo instrumente, ni eksplicitno ali implicitno navedeno, da se bo glavnica instrumentov zmanjšala ali odplačala ali da bi se lahko zmanjšala ali odplačala, razen v primeru likvidacije institucije, in tudi institucija tega na noben način ne navaja pred izdajo instrumentov ali ob njihovi izdaji, razen v primeru instrumentov iz člena 27, ko je zavrnitev institucije, da izplača takšne instrumente, prepovedana v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo;
(h)
instrumenti izpolnjujejo naslednje pogoje v zvezi z razdelitvami:
(i)
neobstoj prednostne obravnave razdelitveizplačil donosa z vidika vrstnega reda, vključno z odnosom do drugih instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, inpogoji, ki veljajo za instrumente, ne zagotavljajo prednostnih pravic pri izplačilu donosa;
(ii)
imetnikom instrumentov se lahko donos izplača le iz razpoložljivih sredstev;
(iii)
pogoji, ki veljajo za instrumente, ne vključujejo zgornje meje ali druge omejitve najvišje ravni izplačil, razen v primeru instrumentov iz člena 27;
(iv)
raven izplačil ni določena na podlagi zneska, ki je bil vplačan za nakup instrumentov ob izdaji, razen v primeru instrumentov iz člena 27;
(v)
pogoji, ki veljajo za instrumente, ne vključujejo nobene obveznosti za institucijo, da mora izplačati donos imetnikom teh instrumentov, in tudi sicer za institucijoa takšna obveznost ne velja;
(vi)
neizplačilo donosov ne pomeni nastop dogodka neplačila institucije;
(vii)
preklic izplačila donosa ne pomeni nobenih omejitev za institucijo;
(i)
v primerjavi z vsemi kapitalskimi instrumenti, ki jih je izdala institucija, ti instrumenti pokrivajo prvi in sorazmerno največji delež izgub, ko nastanejo, in vsak instrument pokriva izgubo v enakem delu kot vsi drugi instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(j)
instrumenti so v primeru postopka insolventnosti ali likvidacije institucije podrejeni vsem drugim terjatvam;
(k)
instrumenti zagotavljajo lastnikom terjatev do dela preostalega premoženja institucije, ki je v primeru likvidacije in po plačilu vseh nadrejenih terjatev sorazmerna z zneskom takšnih izdanih instrumentov, pri čemer ni fiksno določena oziroma zanjo ne veljajo omejitve, razen v primeru kapitalskih instrumentov iz člena 27;
(l)
instrumenti niso zavarovani niti niso pokriti z jamstvom, ki izboljšuje prednost terjatve pri poplačilu, s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
nadrejene osebe institucije ali njene podrejene družbe;
(iii)
nadrejenega finančnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(iv)
mešanega poslovnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(v)
mešanega finančnega holdinga in njegove podrejene družbe;
(vi)
katere koli družbe, ki je tesno povezana s subjekti iz točk od (i) do (v);
(m)
za instrumente ne velja nobena pogodbena ali drugačna ureditev, ki v primeru insolventnosti ali likvidacije izboljšuje prednost terjatve pri poplačilu instrumenta.
Pogoj iz točke (j) prvega pododstavka se šteje za izpolnjenega, tudi če so instrumenti na podlagi člena 484(3) vključeni v dodatni temeljni kapital ali dodatni kapital, pod pogojem, da se obravnavajo pari passu.
2. Pogoji iz točke (i) odstavka 1 štejejo za izpolnjene ne glede določbe, ki določajo trajen odpis glavnice instrumentov dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala.
Pogoj iz točke (f) odstavka 1 šteje za izpolnjenega, ne glede na zmanjšanje glavnice kapitalskega instrumenta v postopku reševanja ali kot posledica odpisa kapitalskih instrumentov, ki ga zahteva organ za reševanje, odgovoren za institucijo.
Pogoj iz točke (g) odstavka 1 šteje za izpolnjenega, ne glede na določbe, ki urejajo kapitalski instrument in ki eksplicitno ali implicitno navajajo, da se bo glavnica instrumenta zmanjšala ali da bi se lahko zmanjšala v postopku reševanja, ali kot posledica odpisa kapitalskih instrumentov, ki ga zahteva organ za reševanje, odgovoren za institucijo.
3. Pogoj iz točke (h)(iii) odstavka 1 šteje za izpolnjenega, ne glede na instrument, s katerim se izplačuje večkratnik dividend, pod pogojem, da ta večkratnik ne pomeni razdelitve, ki bi povzročila nesorazmeren poseg v kapital.
4. Za namene točke (h)(i) odstavka 1 različna izplačila donosov odraža le različne glasovalne pravice. V zvezi s tem se izplačilo višjega donosa uporablja le za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala z manj glasovalnih pravic ali brez njih.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
veljavne oblike in naravo posrednega financiranja kapitalskih instrumentov;
(b)
ali in kdaj bi večkratniki izplačil donosov povzročili nesorazmeren poseg v kapital;
(c)
pomen prednostnih izplačil donosov.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 29
Kapitalski instrumenti, ki jih izdajo vzajemne institucije, zadružne institucije, hranilnice in podobne institucije
1. Kapitalski instrumenti, ki jih izdajo vzajemne institucije, zadružne institucije, hranilnice in podobne institucije, se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 28, skupaj s spremembami, ki izhajajo iz uporabe tega člena.
2. Izpolnjeni morajo biti naslednji pogoji v zvezi z odkupom kapitalskih instrumentov:
(a)
institucija lahko zavrne odkup instrumentov, razen kadar je to prepovedano v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo;
(b)
kadar veljavna nacionalna zakonodaja prepoveduje instituciji zavrnitev odkupa instrumentov, določbe, ki urejajo instrumente, instituciji zagotovijo možnost, da omeji njihov odkup;
(c)
zavrnitev odkupa instrumentov ali omejitev njihovega odkupa, kjer je to potrebno, ne pomeni nastopa dogodka neplačila institucije.
3. Kapitalski instrumenti lahko vključujejo zgornjo mejo ali omejitev najvišje ravni izplačil donosa le, če je ta zgornja meja ali omejitev določena v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo ali statutom institucije.
4. Kadar kapitalski instrumenti v primeru postopka insolventnosti ali likvidacije zagotavljajo lastnikom pravico do rezerv institucije, ki je omejena na nominalno vrednost instrumentov, ta omejitev velja enako tudi za imetnike vseh drugih instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki jih je izdala zadevna institucija.
Pogoj iz prvega pododstavka ne posega v možnost, da vzajemna institucija, zadružna institucija, hranilnica ali podobna institucija v okviru navadnega lastniškega temeljnega kapitala prizna instrumente, ki imetnikom ne dajejo glasovalnih pravic in ki izpolnjujejo oba naslednja pogoja:
(a)
terjatev imetnikov instrumentov brez glasovalnih pravic v primeru insolventnosti ali likvidacije institucije je sorazmerna z deležem skupnega navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki ga ti instrumenti brez glasovalnih pravic predstavljajo;
(b)
instrumenti se sicer štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
5. Kadar kapitalski instrumenti v primeru postopka insolventnosti ali likvidacije zagotavljajo lastnikom terjatev do dela preostalega premoženja institucije, ki je fiksno določene ali omejena z zgornjo mejo, ta omejitev velja enako tudi za vse imetnike vseh instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki jih je izdala zadevna institucija.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli vrsto omejitev, ki so potrebne pri odkupu, kadar je zavrnitev odkupa kapitalskih instrumentov s strani institucije prepovedana v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 30
Posledice v primeru prenehanja izpolnjevanja pogojev za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Ob prenehanju izpolnjevanja pogojev iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29, za instrument navadnega lastniškega temeljnega kapitala velja naslednje:
(a)
zadevni instrument se takoj preneha šteti za instrument navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z zadevnim instrumentom, se takoj preneha šteti za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
Člen 31
Kapitalski instrumenti, ki jih vpišejo javni organi v izrednih razmerah
1. Pristojni organi lahko v izrednih razmerah institucijam dovolijo, da v navadni lastniški temeljni kapital vključijo kapitalske instrumente, ki izpolnjujejo najmanj pogoje iz točk (b) do (e) člena 28(1), če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
Kapitalski instrumenti se izdajo po 1. januarja 2014;
(b)
Komisija obravnava kapitalske instrumente kot državno pomoč;
(c)
Kapitalski instrumenti se izdajo v okviru ukrepov dokapitalizacije v skladu s takrat obstoječimi pravili za državno pomoč;
(d)
Kapitalske instrumente v celoti vpiše in so v lasti države ali relevatnih javnih organov ali subjektov v državni lasti;
(e)
Kapitalski instrumenti so sposobni pokrivanja izgube;
(f)
Kapitalski instrumenti, razen tistih iz člena 27, v primeru likvidacije zagotavljajo lastnikom terjatev do dela preostalega premoženja institucije po plačilu vseh nadrejenih terjatev;
(g)
Obstajajo ustrezni mehanizmi za izstop države ali po potrebi relevantnega javnega organa ali subjekta v državni lasti;
(h)
Pristojni organ je izdal svoje predhodno dovoljenje in objavil svojo odločitev skupaj z njeno obrazložitvijo.
2. EBA na utemeljeno zahtevo zadevnega pristojnega organa in v sodelovanju z njim upošteva te kapitalske instrumente iz odstavka 1 kot enakovredne instrumentom navadnega lastniškega temeljnega kapitala za namene te uredbe.
Oddelek 2
Bonitetni filtri
Člen 32
Listinjena sredstva
1. Institucija iz vseh sestavin kapitala izključi vsako povečanje lastniškega kapitala v skladu z veljavnim računovodskim okvirom, ki izhaja iz listinjenih sredstev, vključno z naslednjima:
(a)
takim povečanjem, povezanim s prihodki iz naslova prihodnjih marž, ki se pri instituciji odraža v dobičku iz prodaje (gain on sale);
(b)
kadar je institucija v vlogi originatorja v listinjenju, neto dobički iz naslova kapitalizacije prihodnjih donosov iz listinjenjih sredstev, ki zagotavljajo kreditno izboljšavo pozicijam v listinjenju.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih dodatno opredeli pojem "dobiček iz prodaje" iz odstavka 1(a).
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 33
Varovanje denarnih tokov in spremembe vrednosti lastnih obveznosti
1. Institucije ne vključijo naslednjih postavk med katero koli sestavino kapitala:
(a)
presežkov iz prevrednotenja, povezanih z dobički ali izgubami pri varovanju denarnih tokov finančnih instrumentov, ki niso vrednoteni po pošteni vrednosti, vključno z načrtovanimi denarnimi tokovi;
(b)
dobičkov ali izgub, nastalih na podlagi vrednotenja obveznosti institucije po pošteni vrednosti, ki so posledica sprememb v boniteti same institucije;
(c)
vseh dobičkov in izgub, nastalih zaradi vrednotenja na pošteno vrednost, ki izhajajo iz kreditnega tveganja same institucije v zvezi z izvedenimi finančnimi obveznostmi.
2. Za namene točke (c) odstavka 1 institucije ne pobotajo dobičkov in izgub, nastalih zaradi vrednotenja na pošteno vrednost, ki izhajajo iz kreditnega tveganja same institucije, s tistimi, ki izhajajo iz kreditnega tveganja njene nasprotne stranke.
3. Institucije lahko brez poseganja v točko (b) odstavka 1 vključijo znesek dobičkov in izgub iz njihovih obveznosti v kapital, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
obveznosti so v obliki obveznic iz člena 52(4) Direktive 2009/65/ES;
(b)
spremembe vrednosti sredstev in obveznosti institucije nastanejo zaradi istih sprememb kot v boniteti same institucije;
(c)
med vrednostjo obveznic iz točke (a) in vrednostjo sredstev institucije obstaja/je tesna vez;
(d)
hipotekarne kredite je mogoče poplačati z odkupom obveznic, s katerimi se financirajo hipotekarni krediti, po tržni ali nominalni vrednosti.
4. EBA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli tesno vez med vrednostjo obveznic in vrednostjo sredstev iz točke (c) odstavka 3.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 30. septembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 34
Dodatne prilagoditve vrednosti
Institucije pri izračunu zneska kapitala uporabljajo zahteve iz člena 105 za vsa svoja sredstva, merjena po pošteni vrednosti in od navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbijejo znesek vseh potrebnih dodatnih prilagoditev vrednosti.
Člen 35
Nerealizirani dobički in izgube, merjeni po pošteni vrednosti
Institucije ne izvedejo prilagoditev, da bi iz kapitala izključile nerealizirane dobičke ali izgube, nastale na podlagi vrednotenja svojih sredstev ali obveznosti po pošteni vrednosti, razen v primeru postavk iz člena 33.
Oddelek 3
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, izjeme in druge možnosti
Pododdelek 1
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Člen 36
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Institucije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbijejo:
(a)
izgube tekočega poslovnega leta;
(b)
neopredmetena sredstva;
(c)
odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček;
(d)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti z uporabo pristopa na podlagi notranjih bonitetnih ocen (pristop IRB): negativne zneske, ki so rezultat izračuna zneskov pričakovane izgube iz členov 158 in 159;
(e)
sredstva pokojninskega sklada z določenimi pravicami v bilanci stanja institucije;
(f)
neposredne, posredne in sintetične deleže institucije v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, vključno z lastnimi instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala, za katere ima institucija dejansko ali pogojno obveznost nakupa na podlagi obstoječe pogodbene obveznosti;
(g)
neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, če imajo ti subjekti vzajemen navzkrižni delež v instituciji, za katerega pristojni organ meni, da je bil oblikovan z namenom umetnega povečanja kapitala institucije;
(h)
ustrezen znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, kadar institucija v teh subjektih nima pomembne naložbe;
(i)
ustrezen znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, kadar ima institucija v teh subjektih pomembno naložbo;
(j)
znesek postavk, ki se v skladu s členom 56 odbije od postavk dodatnega temeljnega kapitala v obsegu, ki presega dodatni temeljni kapital institucije;
(k)
znesek izpostavljenosti naslednjih postavk, ki izpolnjujejo pogoje za utež tveganja 1 250 %, kadar institucija namesto uporabe uteži tveganja 1 250 % odbije ta znesek izpostavljenosti od zneska navadnega lastniškega temeljnega kapitala:
(i)
kvalificirani deleži izven finančnega sektorja;
(ii)
pozicije v listinjenju v skladu s členoma 243(1)(b) in 244(1)(b) ter členom 258;
(iii)
proste izročitve v skladu s členom 379(3);
(iv)
pozicije v košarici, za katere institucija ne more določiti uteži tveganja v skladu s pristopom IRB, v skladu s členom 153(8);
(v)
izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v okviru pristopa notranjih modelov v skladu s členom 155(4).
(l)
vse davčne obremenitve, povezane s postavkami navadnega lastniškega temeljnega kapitala, predvidljive v času izračuna, razen kadar institucija ustrezno prilagodi znesek postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, in zaradi takšnih davčnih obremenitev zmanjša vrednost, do katere se lahko te postavke uporabijo za kritje tveganj ali izgub.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli uporabo odbitkov iz odstavka 1(a), (c), (e), (f), (h), (i) in (l) tega člena ter povezanih odbitkov iz člena 56(a), (c), (d) in (f) in člena 66(a), (c) in (d).
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli vrste kapitalskih instrumentov finančnih institucij ter, v posvetovanjuz Evropskim nadzornim organom (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine) (EIOPA), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 (26), zavarovalnic in pozavarovalnic tretjih držav in družb, izključenih iz področja uporabe Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 4 navedene direktive, ki se odbijejo od naslednjih sestavin kapitala:
(a)
postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(b)
postavk dodatnega temeljnega kapitala;
(c)
postavk dodatnega kapitala.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s postopkom iz členov 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 37
Odbitek neopredmetenih sredstev
Institucije določijo znesek neopredmetenih sredstev, ki se odbijejo, v skladu z naslednjim:
(a)
znesek, ki se odbije, se zmanjša za znesek z njim povezanih odloženih obveznosti za davek, ki bi se poravnale, če bi bila neopredmetena sredstva oslabljena ali če bi bilo njihovo pripoznanje odpravljeno v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(b)
znesek, ki se odbije, vključuje dobro ime, ki se nanaša na vrednotenje pomembnih naložb institucije.
Člen 38
Odbitek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček
1. Institucije določijo znesek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in jih je treba odbiti v skladu s tem členom.
2. Razen kadar sta izpolnjena pogoja iz odstavka 3, se izračun zneska odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček, ne zmanjša za znesek z njimi povezanih odloženih obveznosti za davek institucije.
3. Znesek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček, se lahko zmanjša za znesek z njimi povezanih odloženih obveznosti za davek institucije, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
subjekt ima v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo pravno izvršljivo pravico pobotati te odmerjene terjatve za davek z odmerjenimi obveznostmi za davek;
(b)
odložene terjatve za davek in odložene obveznosti za davek se nanašajo na davek odmerjen s strani istega davčnega organa in v povezavi z istim davčnim zavezancem.
4. Povezane odložene obveznosti za davek institucije, ki se uporabljajo za namene odstavka 3, ne smejo vključevati odloženih obveznosti za davek, ki zmanjšujejo znesek neopredmetenih sredstev ali sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami, ki jih je treba odbiti.
5. Znesek povezanih odloženih obveznosti za davek iz odstavka 4 se razporedi na:
(a)
odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, ki se v skladu s členom 48(1) ne odbijejo;
(b)
vse druge odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček.
Institucije razporedijo povezane odložene obveznosti za davek glede na delež odloženih terjatev za davek, nanašajočih se na prihodnji dobiček, ki jih predstavljajo postavke iz točk (a) in (b).
Člen 39
Preplačilo davka, prenos davčne izgube v predhodno obdobje in odložene terjatve za davek, ki se ne nanašajo na prihodnji dobiček
1. Naslednje postavke se ne odbijejo od kapitala in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, kot je ustrezno:
(a)
preplačilo davka v tekočem letu s strani institucije;
(b)
davčne izgube institucije v tekočem letu, prenesene v prejšnja leta, ki privedejo do zahtevka ali izkazujejo terjatev do enot centralne ravni držav, regionalne ravni držav ali lokalnega davčnega organa.
2. Odložene terjatve za davek, ki se ne nanašajo na prihodnji dobiček, so omejene na odložene terjatve za davek, ki izhajajo iz začasnih razlik, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
če institucija poroča izgubo, ko so njeni letni računovodski izkazi uradno potrjeni ali v primeru likvidacije ali v primeru insolventnosti institucije, so takoj avtomatično in obvezno nadomeščeni z dobropisom na že plačane davke;
(b)
institucija ima v skladu z veljavnim nacionalnim davčnim pravom možnost pobota dobropis na že plačane davke iz točke (a) s katero koli obveznostjo za davek institucije ali katere koli družbe, ki je na podlagi tega prava za davčne namene vključeno v isto konsolidacijo kot ta institucija, ali katere koli druge družbe, ki je predmet nadzora na konsolidirani podlagi v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(c)
kadar znesek dobropis na že plačane davke iz točke (b) presega obveznosti za davek iz te točke, se vsak tak presežek nemudoma nadomesti z neposredno terjatvijo do enot centralne ravni države članice, v kateri ima institucija sedež.
Institucije za odložene terjatve za davek uporabijo utež tveganja 100 %, če so izpolnjeni pogoji iz točk (a),(b) ali (c).
Člen 40
Odbitek negativnih zneskov, ki so rezultat izračuna zneskov pričakovane izgube
Znesek, ki se odbije v skladu s členom 36(1)(d), se ne zmanjša zaradi povečanja odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček, ali drugega dodatnega davčnega učinka, ki bi se lahko pojavil, če bi rezervacije dosegle raven pričakovanih izgub iz oddelka 3 poglavja 3 naslova I.
Člen 41
Odbitek sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami
1. Za namene člena 36(1)(e) se znesek sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami, ki se odbije, zmanjša za:
(a)
znesek katerih koli povezanih odloženih obveznosti za davek, ki bi se lahko poravnale, če bi bila sredstva oslabljena ali če bi se odpravilo njihovo pripoznanje v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(b)
znesek sredstev v pokojninskem skladu z določenimi pravicami, ki jih lahko institucija neomejeno uporablja, če je predhodno dobila dovoljenje pristojnega organa. Sredstva, uporabljena za zmanjšanje zneska, ki se odbije, dobijo utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, kot je ustrezno.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli merila, v skladu s katerimi pristojni organ dovoli instituciji, da zmanjša znesek sredstev v pokojninskem skladu z določenimi pravicami, kot je opredeljeno v odstavku 1(b).
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 42
Odbitek deležev v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Institucije za namene člena 36(1)(f) izračunajo deleže v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala na podlagi bruto dolgih pozicij ob upoštevanju naslednjih izjem:
(a)
institucije lahko izračunajo znesek deležev v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala na podlagi neto dolge pozicije, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v isti osnovni izpostavljenosti ter kratke pozicije ne vključujejo tveganja nasprotne stranke;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
institucije določijo znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, tako da izračunajo osnovno izpostavljenost do lastnih instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala v teh indeksih;
(c)
institucije lahko bruto dolge pozicije v lastnih instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki izhajajo iz deležev vrednostnih papirjev v indeksu, pobotajo s kratkimi pozicijami v lastnih instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki izhajajo iz kratkih pozicij v osnovnih indeksih, tudi kadar te kratke pozicije vključujejo tveganje nasprotne stranke, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v istih osnovnih indeksih;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi.
Člen 43
Pomembna naložba v subjekt finančnega sektorja
Za namene odbitka v skladu s členom 36 ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
institucija ima v lasti več kot 10 % instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki jih izda zadevni subjekt;
(b)
institucija je tesno povezana z zadevnim subjektom in ima v lasti instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala izdane s strani zadevnega subjekta;
(c)
institucija ima v lasti instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, izdane s strani zadevnega subjekta, pri čemer subjekt ni vključen v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, ampak je vključen v isto računovodsko konsolidacijo kot institucija za namene finančnega poročanja v skladu z veljavnim računovodskim okvirom.
Člen 44
Odbitek deležev v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja in vzajemen navzkrižni delež institucije, oblikovan z namenom umetnega povečanja kapitala
Institucije izvedejo odbitke iz člena 36(1)(g), (h) in (i) v skladu z naslednjim:
(a)
deleži v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala in drugih kapitalskih instrumentih subjektov finančnega sektorja se izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij;
(b)
zavarovalniške postavke lastnih sredstev prvega reda se za namene odbitka obravnavajo kot deleži v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
Člen 45
Odbitek deležev v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja
Institucije izvedejo odbitke iz člena 36(1)(h) in (i) v skladu z naslednjim:
(a)
neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja lahko izračunajo na osnovi neto dolge pozicije v isti osnovni izpostavljenosti, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
zapadlost kratke pozicije sovpada z zapadlostjo dolge pozicije ali pa ima preostalo zapadlost vsaj eno leto;
(ii)
kratke in dolge pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, določijo tako, da izračunajo osnovno izpostavljenost do kapitalskih instrumentov subjektov finančnega sektorja v teh indeksih.
Člen 46
Odbitek deležev v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, kadar institucija nima pomembne naložbe v subjektu finančnega sektorja
1. Institucije za namene člena 33(1)(h) izračunajo ustrezni znesek, ki se odbije tako, da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo s faktorjem, dobljenim z izračunom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe, ki presegajo 10 % skupnega zneska postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
odbitkov iz člena 36(1)(a) do (g), točk (k)(ii) do(v) in točke (l), razen zneska, ki se odbije za odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(iii)
členov 44 in 45;
(b)
znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala tistih subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe, deljen s celotnim zneskom neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v kapitalske instrumente teh subjektov finančnega sektorja.
2. Institucije iz zneska iz odstavka 1(a) in izračuna faktorja iz odstavka 1(b) izključijo pozicije iz izvedbe prve prodaje zadevnih instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj.
3. Znesek, ki se odbije v skladu z odstavkom 1, se porazdeli med vse instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala. Institucije določijo obseg deležev instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki se odbije v skladu z odstavkom 1, tako da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo z razmerjem iz točke (b) tega odstavka:
(a)
znesek deležev, ki se odbije v skladu z odstavkom 1;
(b)
razmerje celotnega zneska neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe, ki ga predstavljajo vsi instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
4. Znesek deležev iz člena 36(1)(h), ki je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije po uporabi določb iz odstavka 1(a)(i) do (iii), se ne odbije in je predmet ustrezne uteži tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
5. Institucije določijo obseg deležev kapitalskih instrumentov, ki se jim dodeli utež tveganja/, tako da znesek iz točke (a) delijo z zneskom iz točke (b):
(a)
znesek deležev, ki se mu dodeli utež tveganja v skladu z odstavkom 4;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
Člen 47
Odbitek deležev v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, kadar ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja
Za namene člena 36(1)(i) so iz ustreznega zneska, ki se odbije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, izključene pozicije iz izvedbe prve prodaje zadevnihinstrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj, pri čemer se ta znesek določi v skladu s členoma 44 in 45 ter pododdelkom 2.
Pododdelek 2
Izvzetja iz odbitka od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala in druge možnosti
Člen 48
Pragovna izvzetja iz odbitka od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Institucijam pri odbitkih zahtevanih v skladu s členom 36(1)(c) in (i) ni treba odbiti zneskov postavk iz točk (a) in (b) tega odstavka, katerih celotni seštevek je enak ali manjši od pragovnega zneska iz odstavka 2.:
(a)
odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik ter je njihov celotni seštevek enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjih določb:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
točk (a) do (h), točk k(ii) do (v) in točke (l) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(b)
če ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, neposredni, posredni in sintetični deleži te institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala teh subjektov, katerih celotni seštevek je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjih določb:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
točk (a) do (h), točk k(ii) do (v) in točke (l) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik.
2. Za namene odstavka 1 je pragovni znesek enak znesku iz točke (a) tega odstavka, pomnoženem z odstotkom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
preostali znesek postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, potem ko so bile v celoti opravljene prilagoditve in odbitki iz členov od 32 do 36 in ne da bi se uporabilo izvzetje iz odbitka, opredeljeno v temu členu;
(b)
17,65 %.
3. Institucija za namene odstavka 1 določi obseg odloženih terjatev za davek v skupnem znesku postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki ga ni treba odbiti, tako da znesek iz točke (a) tega odstavka deli z zneskom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, katerih celotni seštevek je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije;
(b)
vsota naslednjega:
(i)
zneska iz točke (a);
(ii)
zneska neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v kapitalske instrumente subjektov finančnega sektorja, v katerih ima institucija pomembno naložbo, katerih celotni seštevek je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije.
Delež pomembnih naložb v skupnem znesku postavk, ki ga ni treba odbiti, je enak ena minus razmerje iz prvega pododstavka.
4. Zneskom postavk, ki se ne odbijejo v skladu z odstavkom 1, se dodeli utež tveganja 250 %.
Člen 49
Zahteva po odbitku,v primeru konsolidacije, dopolnilnega nadzora ali institucionalne sheme za zaščito vlog
1. Pri izračunu kapitala na posamični, subkonsolidirani in konsolidirani podlagi lahko pristojni organi, kadar od institucij zahtevajo ali jim dovolijo, da uporabijo metodo 1, 2 ali 3 iz Priloge I k Direktivi 2002/87/ES, institucijam dovolijo, da ne odbijejo deležev v kapitalske instrumente subjekta finančnega sektorja, v kateri ima nadrejena institucija, nadrejeni finančni holding ali nadrejeni mešani finančni holding oziroma ima institucija pomembno naložbo, če so izpolnjeni pogoji iz točk (a) do (e) tega odstavka:
(a)
subjekt finančnega sektorja je zavarovalnica, pozavarovalnica ali zavarovalni holding;
(b)
zavarovalnica, pozavarovalnica ali zavarovalni holding je vključena v isti dopolnilni nadzor v skladu z Direktivo 2002/87/ES kot nadrejena institucija, nadrejeni finančni holding ali nadrejeni mešani finančni holding oziroma institucija, ki ima ima delež;
(c)
institucija je dobila predhodno dovoljenje pristojnih organov;
(d)
pristojni organi pred izdajo dovoljenja iz točke (c) preverijo in nato redno preverjajo, da je raven integriranega upravljanja, upravljanja tveganj in notranjih kontrol subjekta, ki bi bil zajet v konsolidacijo v skladu z metodo 1, 2 ali 3,ustrezna;
(e)
deleži v subjektu pripadajo enemu od naslednjih:
(i)
nadrejeni kreditni instituciji;
(ii)
nadrejenemu finančnemu holdingu;
(iii)
nadrejenemu mešanemu finančnemu holdingu;
(iv)
instituciji;
(v)
podrejeni družbi enega od subjektov iz točk (i) do (iv), ki je vključena v obseg konsolidacije v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1.
Izbrana metoda se ves čas dosledno uporablja.
2. Pri izračunu kapitala na posamični in subkonsolidirani podlagi institucije, ki so predmet nadzora na konsolidirani podlagi v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, ne odbijejo deležev v kapitalske instrumente izdanes strani subjektov finančnega sektorja, ki so vključeni v konsolidirani nadzor, razen če pristojni organi za posebne namene, zlasti za strukturno ločitev bančnih dejavnosti in načrtovanje reševanja, določijo, da so ti odbitki zahtevani za namen nadzora na posamični ali subkonsolidirani podlagi.
Uporaba pristopa iz prvega pododstavka ne povzroči nesorazmernih negativnih učinkov na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v vsej Uniji in ne oblikuje ali ustvari ovire za delovanje notranjega trga.
3. Pristojni organi lahko za namene izračuna kapitala na posamični ali subkonsolidirani podlagi institucijam dovolijo, da ne odbijejo deležev v kapitalske instrumente v naslednjih primerih:
(a)
kadar ima institucija delež v drugi instituciji in so izpolnjeni pogoji iz točk (i) do (v);
(i)
institucije spadajo v isto institucionalno shemo za zaščito vlog iz člena 113(7);
(ii)
pristojni organi so podelili dovoljenje iz člena 113(7);
(iii)
izpolnjeni so pogoji iz člena 113(7);
(iv)
institucionalna shema za zaščito vlog pripravi konsolidirano bilanco stanja iz člena 113(7)(e) ali, kadar ji ni treba pripraviti konsolidiranih računovodskih izkazov, razširjen zbirni izračun, ki je po mnenju pristojnih organov ustrezen in enakovreden določbam Direktive 86/635/EGS, ki vključuje nekatere prilagoditve določb Direktive 83/349/EGS ali Uredbe (ES) št. 1606/2002, ki urejata konsolidirane računovodske izkaze skupin kreditnih institucij. Enakovrednost tega razširjenega zbirnega izračuna preveri in potrdi zunanji revizor, zlasti to, da sta večkratna uporaba sestavin, ki so primerne za izračun kapitala kakor tudi vsako neustrezno ustvarjanje kapitala med člani institucionalne sheme za zaščito vlog, izključena iz izračuna. O konsolidirani bilanci stanja ali razširjenem zbirnem izračunu se pristojnim organom poroča najmanj tako pogosto, kot je določeno v členu 99;
(v)
institucije, ki so vključene v institucionalno shemo za zaščito vlog, skupaj na konsolidirani podlagi ali na podlagi razširjenega zbirnega izračuna izpolnjujejo zahteve iz člena 92 in o izpolnjevanju teh zahtev še naprej poročajo v skladu s členom 99. V okviru institucionalne sheme za zaščito vlog odbitek deleža pravic zadružnih članov ali pravnih subjektov, ki niso člani institucionalne sheme za zaščito vlog, ni potreben, če sta odpravljena večkratna uporaba sestavin, ki so primerne za izračun kapitala, kakor tudi vsako neustrezno ustvarjanje kapitala med člani institucionalne sheme za zaščito vlog in manjšinskim delničarjem, kadar je ta institucija.
(b)
kadar ima regionalna kreditna institucija delež v svoji centralni ali drugi regionalni kreditni instituciji in so izpolnjeni pogoji iz točke (a)(i) do (v).
4. Deleži, ki se v skladu z odstavki 1, 2 ali 3 ne odbijejo, se štejejo za izpostavljenosti in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, kot je ustrezno.
5. Kadar institucija uporablja metodo 1 ali 2 iz Priloge I k Direktivi 2002/87/ES, razkrije dopolnilno kapitalsko zahtevo in količnik kapitalske ustreznosti finančnega konglomerata, izračunanima v skladu s členom 6 in Prilogo I k tej direktivi.
6. EBA, EIOPA in Evropski nadzorni organ (Evropski organ za verdnostne papirje) (ESMA), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Svet az dne 24. novembra 2010 (27) prek Skupnega odbora pripravijo osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih za namene tega člena opredelijo pogoje uporabe metod izračuna iz dela II Priloge I Direktive 2002/87/ES za namene drugih možnosti odbitka iz odstavka 1tega člena.
EBA, EIOPA in ESMA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predložijo do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členiv 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010, Uredbe (EU) št. 1094/2010 oziroma Uredbe (EU) št. 1095/2010.
Oddelek 4
Navaden lastniški temeljni kapital
Člen 50
Navaden lastniški temeljni kapital
Navaden lastniški temeljni kapital institucije je sestavljen iz postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala po uporabi prilagoditev iz členov 32 do 35, odbitkov v skladu s členom 36 ter izvzetij in drugih možnosti iz členov 48, 49 in 79.
POGLAVJE 3
Dodatni temeljni kapital
Oddelek 1
Postavke in instrumenti dodatnega temeljnega kapitala
Člen 51
Postavke dodatnega temeljnega kapitala
Postavke dodatnega temeljnega kapitala zajemajo:
(a)
kapitalske instrumente, če so izpolnjeni pogoji iz člena 52(1);
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a).
Instrumenti iz točke (a) se ne štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala.
Člen 52
Instrumenti dodatnega temeljnega kapitala
1. Kapitalski instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala le, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
instrumenti so izdani in vplačani;
(b)
instrumenti niso kupljeni s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
družbe, v kateri ima institucija udeležbo v obliki imetništva, neposredno ali z obvladovanjem 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala družbe;
(c)
nakup instrumentov ni posredno ali neposredno financiran s strani institucije;
(d)
instrumenti so v primeru insolventnosti institucije podrejeni instrumentom dodatnega kapitala;
(e)
instrumenti niso zavarovani niti niso pokriti z jamstvom, ki izboljšuje prednost terjatev pri poplačilu, s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
nadrejene osebe institucije ali njene podrejene družbe;
(iii)
nadrejenega finančnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(iv)
mešanega poslovnega holding ali njegove podrejene družbe;
(v)
mešanega finančnega holdinga in njegove podrejene družbe;
(vi)
katere koli družbe, ki je tesno povezana s subjekti iz točk (i) do (v);
(f)
za instrumente ne velja nobena pogodbena ali drugačna ureditev, ki v primeru nesolventnosti ali likvidacije izboljšuje prednost pri poplačilu instrumenta;
(g)
instrumenti so trajniin določbe, ki jih urejajo, ne vključujejo nobene spodbude za institucijo, da jih odkupi;
(h)
če določbe, ki urejajo instrumente, vključujejo eno ali več opcij odpoklica, se lahko opcija odpoklica uveljavi izključno po diskrecijski presoji izdajatelja;
(i)
instrumenti se lahko odpokličejo, odkupijo ali izplačajo le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 77 in ne prej kot pet let po datumu izdaje, razen če so izpolnjeni pogoji iz člena 78(4);
(j)
v določbah, ki urejajo instrumente, ni eksplicitno ali implicitno navedeno, da bi instrumenti bili ali da bi lahko bili odpoklicani, odkupljeni ali izplačani, in tudi institucija tega na noben način ne navaja, razen v naslednjih primerih:
(i)
likvidacija institucije;
(ii)
diskrecijska izplačila instrumentov ali drugi diskrecijski načini zmanjšanja kapitala, kadar institucija dobi predhodno dovoljenje pristojnega organa v skladu s členom 77;
(k)
institucija eksplicitno ali implicitno ne navaja, da bi se pristojni organ strinjal z zahtevo za odpoklic, odkup ali izplačilo instrumentov;
(l)
razdelitve po instrumentih izpolnjujejo naslednje pogoje:
(i)
izplačajo se iz razpoložljivih sredstev;
(ii)
raven razdelitve po instrumentih se ne spremeni na podlagi bonitete institucije ali njene nadrejene osebe;
(iii)
določbe, ki urejajo instrumente, instituciji omogočajo polno diskrecijsko presojo, da lahko kadar koli prekliče razdelitev po instrumentih za neomejeno obdobje in na nekumulativni podlagi,in institucija lahko brez omejitev uporablja ta preklicane razdelitve za izpolnitev svojih obveznosti, ko te zapadejo;
(iv)
preklic razdelitve ne pomeni nastopa dogodka neplačila institucije;
(v)
preklic razdelitve ne pomeni nobenih omejitev za institucijo;
(m)
instrumenti ne prispevajo k vzpostavitvi obveznosti, da presegajo njena sredstva, če takšna ugotovitev predstavlja preskus insolventnosti v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo;
(n)
v skladu z določbami, ki urejajo instrumente, se ob nastopu sprožilnega dogodka trajno ali začasno odpiše znesek glavnice instrumenta ali se instrumente konvertira v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(o)
določbe, ki urejajo instrumente, ne vključujejo nobene značilnosti, ki bi lahko ovirala dokapitalizacijo institucije;
(p)
kadar instrumenti niso izdani neposredno s strani institucije, morata biti izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
instrumenti so izdani preko subjekta, vključenega v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(ii)
prihodki so takoj in brez omejitev razpoložljivi navedeni instituciji v obliki, ki izpolnjuje pogoje iz tega odstavka,.
Pogoj iz točke (d) prvega pododstavka se šteje za izpolnjenega, ne glede na to, da so instrumenti na podlagi člena 484(3) vključeni v dodatni temeljni kapital ali dodatni kapital, pod pogojem, da se obravnavajo pari passu.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
obliko in naravo spodbud za odkup;
(b)
naravo vsakega zvišanja vrednosti glavnice instrumenta dodatnega temeljnega kapitala, ki sledi začasnemu odpisu vrednosti glavnice;
(c)
postopke in časovni okvir za:
(i)
opredelitev, da je nastopil sprožilni dogodek;
(ii)
zvišanje vrednosti glavnice instrumenta dodatnega temeljnega kapitala, ki sledi začasnemu odpisu vrednosti glavnice;
(d)
značilnosti instrumentov, ki bi lahko ovirale dokapitalizacijo institucije;
(e)
uporabo subjektov s posebnim namenom za posredno izdajo kapitalskih instrumentov.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 53
Omejitve vezane na preklic razdelitve po instrumentih dodatnega temeljnega kapitala in značilnosti, ki bi lahko ovirale dokapitalizacijo institucije
Za namene člena 52(1)(l)(v) in (o) določbe, ki urejajo instrumente dodatnega temeljnega kapitala, še zlasti ne vključujejo naslednje:
(a)
zahteve za razdelitev po instrumentih, če je izvršena razdelitev na instrument institucije, ki je enakovreden instrumentu dodatnega temeljnega kapitala ali mu je podrejen, vključno z instrumentom navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(b)
zahteve za preklic izplačil donosov po instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, če se ne opravi izplačilo donosov na zadevne instrumenta dodatnega temeljnega kapitala;
(c)
obveznosti, da se izplačilo obresti ali dividende nadomesti z izplačilom v kateri koli drugi obliki. Ta obveznost za institucijo drugače ne velja.
Člen 54
Odpis ali konverzija instrumentov dodatnega temeljnega kapitala
1. Za namene člena 52(1)(n) se za instrumente dodatnega temeljnega kapitala uporabljajo naslednje določbe:
(a)
sprožilni dogodek nastopi, ko je količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije iz člena 92(1)(a) nižji od katere koli naslednje vrednosti:
(i)
5,125 %;
(ii)
raven višja od 5,125 %, če tako določi institucija in je navedena v določbah, ki urejajo instrument;
(b)
institucije lahko v določbah, ki urejajo instrument, poleg sprožilnega dogodka iz točke (a) določijo še enega ali več sprožilnih dogodkov;
(c)
kadar se v skladu z določbami, ki urejajo instrumente, zahteva, da se te instrumente ob nastopu sprožilnega dogodka konvertira v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, je v teh določbah predpisano eno od naslednjega:
(i)
stopnja te konverzije in omejitev dovoljenega zneska konverzije ali
(ii)
obseg, v katerem se bodo instrumenti konvertirali v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(d)
kadar se v skladu z določbami, ki urejajo instrumente, zahteva, da se ob nastopu sprožilnega dogodka odpiše njihova vrednost glavnice, ta odpis zmanjša vse naslednje:
(i)
znesek terjatve imetnika instrumenta v primeru insolventnosti ali likvidacije institucije;
(ii)
znesek, ki ga je treba plačati v primeru odpoklica ali odkupa instrumenta;
(iii)
izplačila donosov po instrumentu.
2. Z odpisom vrednosti ali konverzijo instrumenta dodatnega temeljnega kapitala se v skladu z veljavnim računovodskim okvirom ustvarijo postavke, ki se štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
3. Znesek instrumentov dodatnega temeljnega kapitala, ki se prizna v postavkah dodatnega temeljnega kapitala, je omejen na minimalni znesek postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki bi bil ustvarjen, če bi bila vrednost glavnice instrumentov dodatnega temeljnega kapitala v celoti odpisana ali konvertirana v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
4. Celotni znesek instrumentov dodatnega temeljnega kapitala, ki ga je treba ob nastopu sprožilnega dogodka odpisati ali konvertirati, ni manjši kot nižje izmed naslednjih zneskov:
(a)
znesek, ki je potreben za popolno vzpostavitev količnika navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije na raven 5,125 %;
(b)
celotna vrednost glavnice instrumenta.
5. Institucije ob nastopu sprožilnega dogodka:
(a)
nemudoma obvestijo pristojne organe;
(b)
obvestijo imetnike instrumentov dodatnega temeljnega kapitala;
(c)
brez odlašanja, vendar najpozneje v enem mesecu, odpišejo vrednost glavnice instrumentov ali instrumente konvertirajo v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu z zahtevo iz tega člena.
6. Institucija, ki izdaja instrumente dodatnega temeljnega kapitala, ki se ob nastopu sprožilnega dogodka konvertirajo v navadni lastniški temeljni kapital, zagotovi, da njen odobreni delniški kapital stalno zadošča za konverzijo vseh takšnih instrumentov dodatnega temeljnega kapitala v delnice, če nastopi sprožilni dogodek. Vsa potrebna dovoljenja se pridobijo na datum izdaje takšnih konvertibilnih instrumentov dodatnega temeljnega kapitala. Institucija ves čas razpolaga s potrebnim predhodnim dovoljenjem za izdajo instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, v katere se ob nastopu sprožilnega dogodka konvertirajo takšni instrumenti dodatnega temeljnega kapitala.
7. Institucija, ki izdaja instrumente dodatnega temeljnega kapitala, ki se ob nastopu sprožilnega dogodka konvertirajo v navadni lastniški temeljni kapital, zagotovi, da v njeni ustanovni listini ali njenem statutu ali drugih pravnih ali pogodbenih ureditvah ni postopkovnih ovir za navedeno konverzijo.
Člen 55
Posledice v primeru prenehanja izpolnjevanja pogojev za instrumente dodatnega temeljnega kapitala
Ob prenehanju izpolnjevanja pogojev iz člena 52(1) za instrument dodatnega temeljnega kapitala velja naslednje:
(a)
zadevni instrument se takoj preneha šteti za instrument dodatnega temeljnega kapitala;
(b)
del vplačanega presežka kapitala, ki je povezan z zadevnim instrumentom, se takoj preneha šteti za postavke dodatnega temeljnega kapitala.
Oddelek 2
Odbitki od postavk dodatnega temeljnega kapitala
Člen 56
Odbitki od postavk dodatnega temeljnega kapitala
Institucije od postavk dodatnega temeljnega kapitala odbijejo:
(a)
neposredne, posredne in sintetične deleže institucije v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala institucije, vključno z lastnimi instrumenti dodatnega temeljnega kapitala, ki bi jih institucija morda bila dolžna kupiti zaradi obstoječih pogodbenih obveznosti;
(b)
neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, s katerimi ima institucija vzajemne navzkrižne deleže, za katere pristojni organ meni, da so bili oblikovani z namenom umetnega povečanja kapitala institucije;
(c)
ustrezen znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki se določi v skladu s členom 60, kadar institucija v teh subjektih nima pomembne naložbe;
(d)
neposredne, posredne in sintetične deleže institucije v instrumentih dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, kadar ima institucija v teh subjektih pomembno naložbo, razen pozicij iz izvedbe prve prodaje teh instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj;
(e)
znesek postavk, ki se v skladu s členom 66 odbije od postavk dodatnega kapitala, v obsegu, ki presega dodatni kapital institucije;
(f)
vse davčne obremenitve, povezane s postavkami dodatnega temeljnega kapitala predvidljive v času izračuna, razen kadar institucija ustrezno prilagodi znesek postavk dodatnega temeljnega kapitalain se zaradi teh davčnih obremenitev zmanjša vrednost, do katere se te postavke lahko uporabijo za kritje tveganj in izgub.
Člen 57
Odbitek deležev v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala
Institucije za namene člena 56(a) deleže v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij ob upoštevanju naslednjih izjem:
(a)
institucije lahko izračunajo znesek deležev v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala na podlagi neto dolge pozicije, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v isti osnovni izpostavljenosti ter kratke pozicije ne vključujejo tveganja nasprotne stranke;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje ali v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
institucije določijo znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, tako da izračunajo osnovno izpostavljenost do lastnih instrumentov dodatnega temeljnega kapitala v teh indeksih;
(c)
institucije lahko bruto dolge pozicije v lastnih instrumentih dodatnega temeljnega kapitala, ki izhajajo iz deležev vrednostnih papirjev v indeksu, pobotajo s kratkimi pozicijami v lastnih instrumentih dodatnega temeljnega kapitala, ki izhajajo iz kratkih pozicij v osnovnih indeksih, tudi kadar te kratke pozicije vključujejo tveganje nasprotne stranke, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v istih osnovnih indeksih;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi.
Člen 58
Odbitek deležev v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja in vzajemen navzkrižni delež institucije, oblikovan z namenom umetnega povečanja kapitala
Institucije izvedejo odbitke, ki jih določa člen 56(b), (c) in (d), v skladu z naslednjim:
(a)
deleži v instrumentih dodatnega temeljnega kapitala se izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij;
(b)
zavarovalniške postavke dodatnih lastnih sredstev prvega reda se za namene odbitka obravnavajo kot deleži v instrumente dodatnega temeljnega kapitala.
Člen 59
Odbitek deležev v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja
Institucije izvedejo odbitke, ki jih določa člen 56(c) in (d), v skladu z naslednjim:
(a)
neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja lahko izračunajo na podlagi neto dolge pozicije v iste osnovne izpostavljenosti, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
zapadlost kratke pozicije sovpada z zapadlostjo dolge pozicije ali ima preostalo zapadlosti vsaj eno leto;
(ii)
dolga in kratka pozicija sta oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, določijo tako, da izračunajo osnovno izpostavljenost do kapitalskih instrumentov subjektov finančnega sektorja v teh indeksih.
Člen 60
Odbitek deležev v instrumente dodatnega temeljnega kapitala, kadar institucija nima pomembne naložbe v subjektu finančnega sektorja
1. Institucije za namene člena 56(c) izračunajo ustrezni znesek, ki se odbije, tako, da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo s faktorjem, dobljenim z izračunom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki presegajo 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjega:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
točk (a) do (g), točk (k)(ii) do (v) in točke (l) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(iii)
členov 44 in 45;
(b)
znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente dodatnega temeljnega kapitala tistih subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe, deljen s celotnim zneskom vseh neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumentih dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala teh subjektov finančnega sektorja.
2. Institucije iz zneska iz odstavka 1(a) in izračuna faktorja iz odstavka 1(b) izključijo pozicije iz izvedbe prve prodaje zadevnih instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj.
3. Znesek, ki se odbije v skladu z odstavkom 1, se porazdeli med vse instrumente dodatnega temeljnega kapitala. Znesek, ki se odbije od vsakega instrumenta dodatnega temeljnega kapitala v skladu z odstavkom 1 se izračuna tako, da se znesek iz točke (a) tega odstavka pomnoži z razmerjem iz točke (b) tega odstavka:
(a)
znesek deležev, ki se odbije v skladu z odstavkom 1;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek dodatnega temeljnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
4. Znesek deležev iz člena 53(c), ki je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije po uporabi določb iz odstavka 1(a)(i), (ii) in (iii), se ne odbije in je predmet ustrezne uteži tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
5. Institucije določijo obseg deležev kapitalskih instrumentov, ki se jim dodeli utež tveganja, tako da znesek iz točke (a) delijo z zneskom iz točke (b):
(a)
znesek deležev, ki se mu dodeli utež tveganja v skladu z odstavkom 4;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
Oddelek 3
Dodatni Temeljni Kapital
Člen 61
Dodatni temeljni kapital
Dodatni temeljni kapital institucije je sestavljen iz postavk dodatnega temeljnega kapitala po odbitku postavk iz člena 56 in uporabi člena 79.
POGLAVJE 4
Dodatni kapital
Oddelek 1
Postavke in instrumenti dodatnega kapitala
Člen 62
Postavke dodatnega kapitala
Postavke dodatnega kapitala zajemajo:
(a)
kapitalske instrumente in podrejeni dolgovi, če so izpolnjeni pogoji iz člena 63;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a);
(c)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3: splošni popravekzaradi kreditnega tveganja, brez upoštevanja davčnih učinkov, v višini do 1,25 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3;
(d)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3: pozitivni zneskibrez upoštevanja davčnih učinkov, ki so rezultat izračuna iz členov 158 in 159, v višini do 0,6 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih na podlagi poglavja 3 naslova II dela 3.
Postavke iz točke (a) se ne štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali dodatnega temeljnega kapitala.
Člen 63
Instrumenti dodatnega kapitala
Kapitalski instrumenti in podrejeni dolgovi štejejo za instrumente dodatnega kapitala, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
instrumenti so izdani oziroma podrejeni dolgovi so dodeljeni, kot je ustrezno, in v celoti vplačani;
(b)
instrumenti niso kupljeni oziroma podrejeni dolgovi niso dodeljeni, kot je ustrezno, s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
družbe, v kateri ima institucija udeležbo v obliki imetništva, neposredno ali z obvladovanjem 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala družbe;
(c)
nakup instrumentov ali dodelitev podrejenih dolgov, kot je ustrezno, ni neposredno ali posredno financiran s strani institucije;
(d)
terjatev na znesku glavnice instrumentov v skladu z določbami, ki urejajo instrumente, ali terjatev na znesku glavnice podrejenih dolgov v skladu z določbami, ki urejajo podrejene dolgove, kot je ustrezno, je v celoti podrejena terjatvam vseh nepodrejenih upnikov;
(e)
instrumenti ali podrejeni dolgovi, kot je ustrezno, niso zavarovani niti niso pokriti z jamstvom, ki izboljšuje prednost pri poplačilu, s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
nadrejene osebe institucije ali njene podrejene družbe;
(iii)
nadrejenega finančnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(iv)
mešanega poslovnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(v)
mešanega finančnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(vi)
katere koli družbe, ki je tesno povezana s subjekti iz točk (i) do (v);
(f)
za instrumente ali podrejene dolgove, kot je ustrezno, ne velja nobena ureditev, ki kakor koli izboljšuje prednost pri poplačilu terjatev v okviru instrumentov ali podrejenih dolgov;
(g)
originalna zapadlost instrumentov ali podrejenih dolgov kot je ustrezno, je najmanj 5 let;
(h)
določbe, ki urejajo instrumente oziroma podrejene dolgove, ne vključujejo nobene spodbude za institucijo, da odkupi ali odplača, kot je ustrezno, njihovo vrednost glavnice pred zapadlostjo,;
(i)
če instrumenti ali podrejeni dolgovi, kot je ustrezno, vključujejo eno ali več opcij odpoklica ali opcije predčasnega odplačila, kot je ustrezno, se opcije uveljavijo izključno po diskrecijski presoji izdajatelja ali dolžnika;
(j)
instrumenti ali podrejeni dolgovi, kot je ustrezno, se lahko odpokličejo, odkupijo ali izplačajo ali predčasno odplačajo le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 77 in šele po petih letih od datuma izdaje oziroma dodelitve, razen če so izpolnjeni pogoji iz člena 78(4),;
(k)
v določbah, ki urejajo instrumente oziroma podrejene dolgove, ni eksplicitno ali implicitno navedeno, da bo oziroma bi lahko institucija instrumente ali podrejene dolgove odpoklicala, odkupila, izplačala, ali predčasno odplačala, kot je ustrezno, razen v primeru insolventnosti ali likvidacije institucije, in tudi institucija tega na noben način ne navaja;
(l)
določbe, ki urejajo instrumente oziroma podrejene dolgove, imetniku ne dajejo pravice, da pospeši prihodnja izplačila obresti ali glavnice, razen v primeru insolventnosti ali likvidacije institucije;
(m)
raven izplačil obresti ali dividend, kot je ustrezno, se za instrumente oziroma podrejene dolgove ne spremeni na podlagi bonitete institucije ali njene nadrejene osebe;
(n)
kadar instrumenti niso izdani neposredno s strani institucije ali neposredno ne prejme podrejenih dolgov, kot je ustrezno, morata biti izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
instrumenti so izdani ali podrejeni dolgovi so prejeti, kot je ustrezno, preko subjekta vključenega v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1,
(ii)
prihodki so takoj in brez omejitev razpoložljivi instituciji v obliki, ki izpolnjuje pogoje iz tega odstavka.
Člen 64
Amortizacija instrumentov dodatnega kapitala
Obseg, v katerem se instrumenti dodatnega kapitala štejejo za postavke dodatnega kapitala v zadnjih petih letih zapadlosti instrumentov, se izračuna tako, da se rezultat izračuna iz točke (a) pomnoži z zneskom iz točke (b) na naslednji način:
(a)
nominalni znesek instrumentov ali podrejenih dolgov na prvi dan zadnjega petletnega obdobja njegove pogodbene zapadlosti, deljen s številom koledarskih dni v zadevnem obdobju;
(b)
število preostalih koledarskih dni pogodbene zapadlosti instrumentov ali podrejenih dolgov.
Člen 65
Posledice v primeru prenehanja izpolnjevanja pogojev za instrumente dodatnega kapitala
Ob prenehanju izpolnjevanja pogojev iz člena 63 za instrumente dodatnega kapitala velja naslednje:
(a)
zadevni instrument se takoj preneha šteti za instrument dodatnega kapitala;
(b)
del vplačanega presežka kapitala, ki je povezan z zadevnim instrumentom, se takoj preneha šteti za postavke dodatnega kapitala.
Oddelek 2
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
Člen 66
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
Od postavk dodatnega kapitala se odbijejo:
(a)
neposredni, posredni in sintetični deleži institucije v lastne instrumente dodatnega kapitala institucije, vključno z lastnimi instrumenti dodatnega kapitala, ki bi jih institucija morda bila dolžna kupiti zaradi obstoječih pogodbenih obveznosti;
(b)
neposredni, posredni in sintetični deleži v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, s katerimi ima institucija vzajemne navzkrižne deleže, za katere pristojni organ meni, da so bili oblikovani z namenom umetnega povečanja kapitala institucije;
(c)
ustrezen znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki se določi v skladu s členom 0, kadar institucija v teh subjektih nima pomembne naložbe;
(d)
neposredni, posredni in sintetični deleži institucije v instrumentih dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, kadar ima institucija v teh subjektih pomembno naložbo, razen pozicij iz izvedbe prve prodaje teh instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj;
Člen 67
Odbitek deležev v lastne instrumente dodatnega kapitala
Institucije za namene točke (a) člena 66 deleže izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij ob upoštevanju naslednjih izjem:
(a)
institucije lahko izračunajo znesek deležev na podlagi neto dolge pozicije, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v istiosnovni izpostavljenosti ter kratke pozicije ne vključujejo tveganja nasprotne stranke;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
institucije določijo znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, tako da izračunajo osnovno izpostavljenost do lastnih instrumentov dodatnega kapitala v teh indeksih;
(c)
institucije lahko bruto dolge pozicije v lastnih instrumentih dodatnega kapitala, vrednostnih papirjev v indeksu, pobotajo s kratkimi pozicijami v lastnih instrumentih dodatnega kapitala, ki izhajajo iz kratkih pozicij v osnovnih indeksih, tudi kadar te kratke pozicije vključujejo tveganje nasprotne stranke;
(i)
dolge in kratke pozicije so v istih osnovnih indeksih;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi.
Člen 68
Odbitek deležev v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja in vzajemen navzkrižni delež institucije, oblikovan z namenom umetnega povečanja kapitala
Institucije izvedejo odbitke, ki jih določa člen 66(b), (c) in (d), v skladu z naslednjim:
(a)
deleži v instrumentih dodatnega kapitala se izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij;
(b)
deleži v zavarovalniških postavkah lastnih sredstev drugega reda in zavarovalniških postavkah lastnih sredstev tretjega reda se za namene odbitka obravnavajo kot deleži v instrumente dodatnega kapitala.
Člen 69
Odbitek deležev v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja
Institucije izvedejo odbitke, ki jih določa člen 66(c) in (d), v skladu z naslednjim:
(a)
deleže v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja lahko izračunajo na osnovi neto dolge pozicije v isti osnovni izpostavljenosti, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
zapadlost kratke pozicije sovpada z zapadlostjo dolge pozicije ali pa ima preostalo zapadlost vsaj eno leto;
(ii)
kratke in dolge pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, določijo tako, da vpogledajo v osnovno izpostavljenost do kapitalskih instrumentov subjektov finančnega sektorja v teh indeksih.
Člen 70
Odbitek instrumentov dodatnega kapitala, kadar institucija nima pomembne naložbe v relevatnem subjektu
1. Institucije za namene člena 66(c) izračunajo ustrezni znesek, ki se odbije, tako, da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo s faktorjem, dobljenim z izračunom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki presegajo 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjega:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
točk (a) do (g), točk k(ii) do (v) in točke (l) člena 36(1), razen zneska, ki se odbije, za odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(iii)
členov 44 in 45;
(b)
znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, deljen s celotnim zneskom vseh neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala teh subjektov finančnega sektorja.
2. Institucije iz zneska iz odstavka 1(a) in izračuna faktorja iz odstavka 1(b) izključijo pozicije iz izvedbe prve prodaje zadevnih instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj.
3. Znesek, ki se v skladu z odstavkom 1 odbije se porazdeli med vse instrumente dodatnega kapitala. Institucije določijo znesek deležev instrumentov dodatnega kapitala, ki se odbije, tako da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo z razmerjem iz točke (b) tega odstavka:
(a)
skupni znesek deležev, ki se odbije v skladu z odstavkom 1;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek instrumenta dodatnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
4. Znesek deležev iz člena 66(1)(c), ki je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije po uporabi določb iz odstavka 1(a)(i) do (iii), se ne odbije in je predmet ustrezne uteži tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
5. Institucije določijo obseg deležev kapitalskih instrumentov, ki se jim dodeli utež tveganja/, tako da znesek iz točke (a) delijo z zneskom iz točke (b):
(a)
znesek deležev, ki se mu dodeli utež tveganja v skladu z odstavkom 4;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
Oddelek 3
Dodatni kapital
Člen 71
Dodatni kapital
Dodatni kapital institucije je sestavljen iz postavk dodatnega kapitala institucije po odbitkih iz člena 66 in uporabi člena 79.
POGLAVJE 5
Kapital
Člen 72
Kapital
Kapital institucije sestavlja vsota njenega temeljnega in dodatnega kapitala.
POGLAVJE 6
Splošne zahteve
Člen 73
Razdelitve pri kapitalskih instrumentih
1. Kapitalski instrumenti, za katere ima institucija izključno diskrecijsko presojo odločati o izplačilu donosov v obliki, ki niv denar ali v obliki kapitalskega instrumenta, se ne morejo šteti za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, če institucija ni pridobila predhodnega dovoljenja pristojnih organov.
2. Pristojni organi dajo dovoljenje iz odstavka 1 le, če menijo, da so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
diskrecijska presoja iz odstavka 1 ali možna oblika izplačila donosa ne bi negativno vplivala na zmožnost institucije, da prekliče izplačila po instrumentu;
(b)
diskrecijska presoja iz odstavka 1 ali možna oblika izplačila donosa ne bi negativno vplivala na zmogljivosti instrumenta za pokrivanje izgub;
(c)
diskrecijska presoja iz odstavka 1 ali možna oblika izplačila donosa tudi sicer ne bi zmanjšala kakovosti kapitalskega instrumenta.
3. Kapitalski instrumenti, za katere ima pravna oseba, ki ni institucija, ki jih je izdala, diskecijsko presojo odločiti ali zahtevti izplačilo donos v obliki, ki ni denar ali v obliki kapitalskega instrumenta, se ne morejo šteti za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala.
4. Institucije lahko uporabijo splošni tržni indeks kot eno izmed podlag za določitev ravni izplačil donosa na instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala.
5. Odstavek 4 se ne uporablja, kadar je institucija referenčna subjekt v tem splošnem tržnem indeksu, razen če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
institucija meni, da gibanje tega splošnega tržnega indeksa ni v pomembni korelaciji z boniteto institucije, njene nadrejene institucije ali nadrejenega finančnega holdinga ali nadrejenega mešanega finančnega holdinga ali nadrejenega mešanega poslovnega holdinga;
(b)
pristojni organ ni prišel do drugačne ugotovitve, kot je navedeno v točki (a).
6. Institucije poročajo o splošnih tržnih indeksih, na katere se sklicujejo njihovi kapitalski instrumenti, in jih razkrijejo.
7. EBA oblikuje osnutek regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi pogoje, v skladu s katerimi se indeksi štejejo za splošne tržne indekse za namene odstavka 4.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 74
Deleži v kapitalskih instrumentih nadzorovanih subjektov finančnega sektorja, ki se ne štejejo za regulativni kapital
Institucije ne odbijejo od nobene sestavine kapitala neposrednih, posrednih ali sintetičnih deležev v kapitalskih instrumetnih, ki jih izdajo nadzorovani subjektie finančnega sektorja, ki se ne štejejo za regulativni kapital zadevnega subjekta. Institucije za takšne deleže uporabijo utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, kot je ustrezno.
Člen 75
Zahteve glede odbitkov in zapadlosti kratkih pozicij
Šteje se, da so zahteve glede zapadlosti kratkih pozicij iz točke (a) člena 45, točke (a) člena 59 in točke (a) člena 69 pri obstoječih pozicijah izpolnjene, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
institucija ima pogodbeno pravico do prodaje varovane dolge pozicije nasprotni stranki, ki zagotavlja varovanje, na določen dan v prihodnosti;
(b)
nasprotna stranka, ki instituciji zagotavlja varovanje, je pogodbeno zavezana, da od institucije na ta določeni dan v prihodnosti odkupi dolgo pozicijo iz točke (a).
Člen 76
Deleži kapitalskih instrumentov v indeksu
1. Institucije lahko za namenetočke (a) člena 42, točke (a) člena 45, točke (a) člena 57, točke (a) člena 59, točke (a) člena 67 in točke (a) člena 69 znesek dolgih pozicij v kapitalskem instrumentu zmanjšajo za del indeksa, ki ga predstavlja ista varovana osnovna izpostavljenost, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
varovana dolga pozicija in kratka pozicija v indeksu, ki se uporablja za varovanje te dolge pozicije, sta obe vključeni v trgovalno knjigo ali v netrgovalno knjigo;
(b)
poziciji iz točke (a) sta merjeni po pošteni vrednosti v bilanci stanja institucije;
(c)
kratka pozicija iz točke (a) se v skladu s procesi notranjih kontrol institucije šteje za uspešno varovanje;
(d)
pristojni organi ocenijo ustreznost procesov kontrol iz točke (c) vsaj enkrat letno in se prepričajo, da bodo ustrezni tudi v prihodnje.
2. Če je pristojni organ izdal predhodno dovoljenje, lahko institucija uporabi konservativno oceno osnovne izpostavljenosti institucije do kapitalskih instrumentov, vključenih v indekse, kot alternativo izračunu svoje izpostavljenosti do postavk iz točke (a) in/ali točke (b):
(a)
lastnih instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala, ki so vključeni v indekse;
(b)
instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki so vključeni v indekse.
3. Pristojni organi izdajo dovoljenje iz odstavka 2 le, kadar jim institucija zadovoljivo dokaže, da bi spremljanje osnovne izpostavljenosti do postavk iz točk(a) ali (b) odstavka 2, kakor je ustrezno, zanjo pomenilo operativno obremenitev.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
kdaj so ocene, ki se uporabijo namesto izračuna osnovne izpostavljenosti iz odstavka 2 dovolj konservativne;
(b)
pomen operativne obremenitve za namene odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 77
Pogoji za zmanjšanje kapitala
Institucija potrebuje predhodno dovoljenje pristojnega organa za eno ali oboje od naslednjega:
(a)
zmanjšanje, odkup ali izplačilo instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki jih je izdala institucija, na način, ki je dovoljen na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje;
(b)
izvedba odpoklica, odkupa, odplačila ali izplačilainstrumentov dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, kot je ustrezno, pred datumom njihove pogodbene zapadlosti.
Člen 78
Dovoljenje nadzornika za zmanjšanje kapitala
1. Pristojni organ izda instituciji dovoljenje za zmanjšanje, izplačilo, odpoklic ali odkup, instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
institucija pred ali istočasno z aktivnostjo iz člena 77, instrumente iz člena 77 nadomesti z enako ali bolj kakovostnimi kapitalskimi instrumenti pod pogoji, ki so vzdržni za dohodkovno zmogljivost institucije;
(b)
institucija je pristojnemu organu zadovoljivo dokazala, da bi kapital institucije po zadevni aktivnosti presegel zahteve iz člena 92(1) te uredbe in zahteve po skupnem blažilniku, kakor je opredljena v točki (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU v obsegu, ki ga lahko pristojni organ oceni kot potrebnega na podlagi člena 104(3) Direktive 2013/36/EU.
2. Pristojni organi pri ocenjevanju vzdržnosti nadomestnih instrumentov za dohodkovno zmogljivost institucije iz točke (a) odstavka 1 preučijo, v kolikšni meri bi bili nadomestni kapitalski instrumenti dražji za institucijo od tistih, ki bi jih nadomestili.
3. Kadar institucija izvede aktivnost iz člena 77(a) in veljavna nacionalna zakonodaja prepoveduje zavrnitev odkupa instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala iz člena 27, lahko pristojni organ opusti pogoje iz odstavka 1 tega člena, če zahteva, da institucija ustrezno omeji odkup teh instrumentov.
4. Pristojni organi lahko institucijam dovolijo, da instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala odkupijo prej kot pet let od datuma izdaje le, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1 ter točk (a) in (b) iz tega odstavka:
(a)
spremeni se regulativna razvrstitev teh instrumentov, ki bi verjetno povzročila njihovo izključitev iz kapitala ali prerazvrstitev v kategorijo kapitala nižje kakovosti, hkrati pa sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
po mnenju pristojnega organa obstaja zadostna gotovost, da bo do takšne spremembe prišlo;
(ii)
institucija pristojnim organom zadovoljivo dokaže, da regulativne prerazvrstive teh instrumentov ni bilo mogoče razumno predvideti ob njihovi izdaji;
(b)
spremeni se veljavna davčna obravnava teh instrumentov, za katero institucija pristojnim organom zadovoljivo dokaže, da je ta pomembna in da je ob izdaji instrumentov ni bilo mogoče razumno predvideti.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli naslednje:
(a)
pomen vzdržnosti za dohodkovno zmogljivost institucije;
(b)
ustrezno podlago za omejitev odkupa iz odstavka 2;
(c)
postopek in zahteve po podatkih v zvezi z zahtevkom institucije za dovoljenje pristojnega organa za izvedbo aktivnosti iz člena 77, vključno s postopkom, ki se uporabi v primeru odkupa delnic, izdanih članom zadružnih institucij, in rokom za obdelavo takega zahtevka.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 79
Začasna opustitev odbitka od kapitala
1. Kadar institucija v subjektu finančnega sektorja začasno pridobi ali dodeli kapitalske instrumente in podrejene dolgove, kakor je ustrezno, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, in pristojni organ te deleže obravnava kot finančno pomoč za reorganizacijo in ohranitev tega subjekta, lahko pristojni organ začasno opusti uporabo določb glede odbitkov, ki bi se sicer uporabljale za navedene instrumente.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pojem "začasno" za namene odstavka 1 in pogoje, v skladu s katerimi lahko pristojni organ navedene začasno pridobljene deleže obravnava kot finančno pomoč za reorganizacijo in ohranitev zadevnega subjekta.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 80
Stalno pregledovanje kakovosti kapitala
1. EBA spremlja kakovost kapitalskih instrumentov, ki jih izdajo institucije, po vsej Uniji, in nemudoma uradno obvesti Komisijo, če obstajajo jasni dokazi, da ti instrumenti ne izpolnjujejo meril iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29.
Pristojni organi na zahtevo EBA nemudoma posredujejo vse informacije, ki so po mnenju EBA relevantne za nove izdane kapitalske instrumente, zato, da se EBA omogoči spremljanje kakovosti kapitalskih instrumentov, ki jih izdajajo institucije v Uniji.
2. Uradno obvestilo vsebuje:
(a)
podrobno obrazložitev narave in obsega ugotovljenih nepravilnosti;
(b)
tehnične nasvete v zvezi z ukrepanjem Komisije, ki je po mnenju EBA nujno;
(c)
bistvene spremembe metodologije EBA za strestno testiranje kapitalske ustreznosti institucij.
3. EBA Komisiji tehnično svetuje o vseh bistvenih spremembah pri opredelitvikapitala, ki so po njegovem mnenju potrebne zaradi katerega koli od naslednjih elementov:
(a)
razvoja tržnih standardov ali tržne prakse na tem področju;
(b)
sprememb v relevantnih pravnih ali računovodskih standardih;
(c)
bistvenih sprememb metodologije EBA za stresno testiranje kapitalske ustreznosti institucij.
4. EBA Komisiji do 1. januarja 2014 tehnično svetuje v zvezi z možnim obravnavanjem nerealiziranih dobičkov, merjenih po pošteni vrednosti, na drugačen način kot z njihovo vključitvijo v navadni lastniški temeljni kapital brez prilagoditve. V teh priporočilih je upoštevan ustrezen razvoj mednarodnih računovodskih standardov in mednarodnih dogovorov glede bonitetnih standardov za banke.
NASLOV II
MANJŠINSKI DELEŽI TER INSTRUMENTI DODATNEGA TEMELJNEGA KAPITALA IN DODATNEGA KAPITALA, KI SO JIH IZDALE PODREJENE DRUŽBE
Člen 81
Manjšinski deleži, ki izpolnjujejo pogoje za vključitev v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital
1. Manjšinski deleži zajemajovsoto instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter vplačan presežek kapitala povezan s temi instrumenti, povezani zadržani dobiček, in druge rezerve podrejene družbe, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
podrejena družba je ena od naslednjih:
(i)
institucija;
(ii)
družba, za katero na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje veljajo zahteve iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU;
(b)
podrejena družba je polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(c)
postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala iz uvodnega dela tega odstavka so v lasti oseb, ki niso družbe, vključene v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1.
2. Manjšinski deleži, ki jih nadrejena oseba institucije ali njene podrejene družbe financirajo neposredno ali posredno, preko subjekta s posebnim namenom ali drugače, se ne štejejo za konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital.
Člen 82
Kvalificirani dodatni temeljni kapital, kvalificirani temeljni kapital, kvalificirani dodatni kapital in kvalificirani kapital
Kvalificirani dodatni temeljni kapital, kvalificirani temeljni kapital, kvalificirani dodatni kapital in kvalificirani kapital vključujejo manjšinski delež, instrumente dodatnega temeljnega kapitala ali instrumente dodatnega kapitala, kot je ustrezno, ter skupaj z njim povezani zadržani dobiček in vplačan presežek kapitala podrejene družbe, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
podrejena družba je ena od naslednjih:
(i)
institucija;
(ii)
družba, za katero na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje veljajo zahteve iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU;
(b)
podrejena družba je polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(c)
zadevni instrumenti so v lasti oseb, ki niso družbe, vključene v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1.
Člen 83
Kvalificirani dodatni temeljni kapital in kvalificirani dodatni kapital, ki ga je izdal subjekt s posebnim namenom
1. Instrumenti dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala, ki jih je izdal subjekt s posebnim namenom, ter z njim povezani vplačani presežek kapitala so vključeni v kvalificirani dodatni temeljni kapital, kvalificirani temeljni kapital ali kvalificirani dodatni kapital ali kvalificirani kapital, kot je ustrezno, le če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
subjekt s posebnim namenom, ki je izdala zadevne instrumente, je polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(b)
instrumenti ter z njim povezani vplačani presežek kapitala so vključeni v kvalificirani dodatni temeljni kapital le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 52(1);
(c)
instrumenti ter z njim povezani vplačani presežek kapitala so vključeni v kvalificirani dodatni kapital le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 63;
(d)
edino premoženje subjekta s posebnim namenom je njegova naložba v kapital zadevne nadrejene osebe ali podrejene družbe, ki je polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, pri čemer njegova oblika izpolnjuje relevantne pogoje iz člena 52(1) ali člena 63, kot je ustrezno.
Če pristojni organ meni, da je premoženje subjekta s posebnim namenom, ki ni njegova naložba v kapital zadevne nadrejene osebe ali podrejene družbe, ki je vključena v obseg konsolidacije v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, za tovrsten subjekt minimalno in nepomembno, lahko pristojni organ opusti uporabo pogoja iz točke (d) prvega pododstavka.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli vrste premoženja, ki so lahko povezana z delovanjem subjektov s posebnim namenom, ter pojma "minimalno" in "nepomembno" iz drugega pododstavka odstavka 1.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 84
Manjšinski deleži, vključeni v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital
1. Institucije določijo znesek manjšinskih deležev podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital, tako, da od manjšinskih deležev zadevne družbe odštejejo rezultat, dobljen z množenjem zneska iz točke (a) z odstotnim deležem iz točke (b):
(a)
navadni lastniški temeljni kapital podrejene družbe, od katerega se odšteje nižji izmed naslednjih:
(i)
znesek navadnega lastniškega temeljnega kapitala zadevne podrejene družbe, ki mora ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(a), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisov v tretjih državah, če mora te zahteve izpolnjevati z navadnim lastniškim temeljnim kapitalom;
(ii)
znesek konsolidiranega navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki se nanaša na zadevno podrejeno družbo, in ki mora na konsolidirani podlagi ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(a), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisom v tretjih državah, če mora te zahteve izpolnjevati z navadnim lastniškim temeljnim kapitalom;
(b)
manjšinski deleži podrejene družbe, izraženi kot odstotni delež vseh instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala zadevne družbe ter z njimi povezanimi vplačani presežek kapitala, zadržanega dobička in drugih rezerv.
2. Izračun iz odstavka 1 se opravi na subkonsolidirani podlagi za vsako podrejeno družbo iz člena 81(1).
Institucija se lahko odloči, da za podrejeno družbo iz člena 81(1) tega izračuna ne bo opravila. Kadar institucija sprejme takšno odločitev, se manjšinski delež te podrejene družbe ne sme vključiti v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital.
3. Če pristojni organ odstopa od uporabe bonitetnih zahtev na posamični podlagi, kot so opredeljene v členu 7, se manjšinski delež v podrejenih družbah, za katere se uporablja opustitev, ne prizna v kapitalu na subkonsolidirani ali konsolidirani ravni, kot je ustrezno.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli subkonsolidirani izračun, zahtevan v skladu z odstavkom 2 tega člena ter členov 85 in 87.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
5. Pristojni organi lahko opustitev uporabe tega člena odobrijo nadrejenemu finančnemu holdingu, ki izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
njegova glavna dejavnost je pridobivanje kapitalskih deležev;
(b)
je predmet bonitetnega nadzora na konsolidirani osnovi;
(c)
konsolidira podrejeno institucijo, v kateri ima le manjšinski delež, na podlagi razmerja, ki predstavlja obvladovanje, kot je opredeljen v členu 1 Direktive 83/349/EGS;
(d)
več kot 90 % zahtevanega konsolidiranega navadnega lastniškega temeljnega kapitala izvira iz podrejene institucije iz točke c) in je izračunan na subkonsolidirani osnovi.
Če nadrejeni finančni holding, ki izpolnjuje pogoje iz prvega pododstavka, po 31. decembra 2014 postane nadrejeni mešani finančni holding, lahko pristojni organi temu mešanemu finančnemu holdingu odobrijo opustitev iz prvega pododstavka, če izpolnjuje pogoje iz tega pododstavka.
6. Če imajo kreditne institucije, ki so stalno povezane v mreži s centralnim organom in institucije, ustanovljene v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog, za katere veljajo pogoji iz člena 113(7), sheme solidarnega jamstva, na podlagi katerih ni trenutnih ali predvidenih pomembnih, praktičnih ali pravnih ovir za takojšnji prenos zneska kapitala, ki presega regulativne zahteve, z nasprotne stranke na kreditno institucijo, so te institucije izvzete iz določb tega člena glede odbitkov in lahko v celoti priznajo kateri koli manjšinski delež, ustvarjen v shemi solidarnega jamstva.
Člen 85
Kvalificirani instrumenti temeljnega kapitala, vključeni v konsolidirani temeljni kapital
1. Institucije določijo znesek kvalificiranega temeljnega kapitala podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirana kapital, tako, da od kapitala zadevne družbe odštejejo rezultat, dobljen z množenjem zneska iz točke (a) z odstotnim deležem iz točke (b):
(a)
temeljni kapital podrejene družbe, od katerega se odšteje nižji od naslednjih:
(i)
znesek temeljnega kapitala zadevne podrejene družbe, ki mora ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(b), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisom v tretjih državah, če mora te zahteve izpolnjevati s temeljnim kapitalom;
(ii)
znesek konsolidiranega temeljnega kapitala, ki se nanaša na zadevno podrejeno družbo, in ki mora na konsolidirani podlagi ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(b), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisov v tretjih državah, če mora te zahteve izpolnjevati s temeljnim kapitalom;
(b)
kvalificirani temeljni kapital podrejene družbe, izražen kot odstotni delež vseh instrumentov temeljnega kapitala zadevne družbe ter z njimi povezan vplačani presežek kapitala, zadržanega dobička in drugih rezerv.
2. Izračun iz odstavka 1 se opravi na subkonsolidirani podlagi za vsako podrejeno družbo iz člena 81(1).
Institucija se lahko odloči, da za podrejeno družbo iz člena 81(1) tega izračuna ne bo opravila. Kadar institucija sprejme takšno odločitev, se kvalificirani temeljni kapital te podrejene družbe ne sme vključiti v konsolidirani temeljni kapital.
3 Če pristojni organ odstopa od uporabe bonitetnih zahtev na posamični podlagi, kot so opredeljene v členu 7, se instrumenti temeljnega kapitala podrejenih družb, za katere se uporablja opustitev, ne priznajo v kapitalu na subkonsolidirani ali konsolidirani ravni, kot je ustrezno.
Člen 86
Kvalificirani temeljni kapital, vključen v konsolidirani dodatni temeljni kapital
Brez poseganja v člen 84(5) in (6) institucije določijo znesek kvalificiranega temeljnega kapitala podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirani dodatni temeljni kapital, tako, da od kvalificiranega temeljnega kapitala zadevne družbe, ki je vključen v konsolidirani temeljni kapital, odštejejo manjšinske deleže zadevne družbe, ki so vključeni v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital.
Člen 87
Kvalificirani kapital, vključen v konsolidirani kapital
1. Institucije določijo znesek kvalificiranegakapitala podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirani kapital, tako, da od kvalificiranega kapitala zadevne družbe odštejejo rezultat, dobljen z množenjem zneska iz točke (a) z odstotnim deležem iz točke (b):
(a)
kapital podrejene družbe, od katerega se odšteje nižji od naslednjih:
(i)
znesek kapitala zadevne podrejene družbe, ki mora ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(c), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisov v tretjih državah;
(ii)
znesek kapitala, ki se nanaša na podrejeno družbo, ki mora na konsolidirani podlagi ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(c), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških kapitalskih zahtev v tretjih državah;
(b)
kvalificirani kapital družbe, izražen kot odstotni delež vseh kapitalskih instrumentov podrejene družbe, ki so vključeni v postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavke dodatnega temeljnega kapitala in postavke dodatnega kapitala, ter z njimi povezan vplačani presežek kapitala, zadržani dobiček in druge rezerve.
2. Izračun iz odstavka 1 se opravi na subkonsolidirani podlagi za vsako podrejeno družbo iz člena 81(1).
Institucija se lahko odloči, da za podrejeno družbo iz člena 81(1) tega izračuna ne bo opravila. Kadar institucija sprejme takšno odločitev, se kvalificirani kapital te podrejene družbe ne sme vključiti v konsolidirani kapital.
3. Če pristojni organ odstopa od uporabe bonitetnih zahtev na posamični podlagi, kot so opredeljene v členu 7, se kapitalski instrumenti v podrejenih družbah, za katere se uporablja opustitev, ne priznajo v kapitalu na subkonsolidirani ali konsolidirani ravni, kot je ustrezno.
Člen 88
Instrumenti kvalificiranega kapitala, vključeni v konsolidirani dodatni kapital
Brez poseganja v člen 84(5) in (6) institucije določijo znesek kvalificiranega kapitala podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirani dodatni kapital, tako, da od kvalificiranega kapitala zadevne družbe, ki je vključen v konsolidirani laskapital, odštejejo kvalificirani temeljni kapital zadevne družbe, ki je vključen v konsolidirani temeljni kapital.
NASLOV III
KVALIFICIRANI DELEŽI IZVEN FINANČNEGA SEKTORJA
Člen 89
Uteži tveganja in prepoved kvalificiranih deležev izven finančnega sektorja
1. Določbe iz odstavka 3 se uporabljajo za kvalificirani delež, katerega znesek presega 15 % sprejemljivega kapitala institucije, v družbi, ki ni:
(a)
subjekt finančnega sektorja;
(b)
družba, ki ni subjekt finančnega sektorja in izvaja dejavnosti, ki jih pristojni organ obravnava kot kar koli od naslednjega:
(i)
neposredno razširitev bančnih storitev;
(ii)
pomožne bančne storitve;
(iii)
lizing, odkup terjatev, upravljanje naložbenih skladov, izvajanje storitev obdelave podatkov ali druge podobne dejavnost.
2. Za skupni znesek kvalificiranih deležev, ki jih ima institucija v družbah, razen tistih iz točk (a) in (b) odstavka 1, ki presega 60 % njenega sprejemljivega kapitala, se uporabljajo določbe iz odstavka 3.
3. Pristojni organi za kvalificirane deleže institucij iz odstavkov 1 in 2 uporabijo zahteve iz točke (a) ali (b):
(a)
pri izračunu kapitalskih zahtev v skladu z delom 3 institucije uporabijo utež tveganja 1 250 % za višjega izmed naslednjih zneskov:
(i)
znesek kvalificiranih deležev iz odstavka 1, ki presega 15 % sprejemljivega kapitala;
(ii)
skupen znesek kvalificiranih deležev iz odstavka 2, ki presega 60 % sprejemljivega kapitala institucije;
(b)
pristojni organi institucijam prepovejo kvalificirane deleže iz odstavkov 1 in 2, v znesku, ki presega odstotek sprejemljivega kapitala iz navedenih odstavkov.
Pristojni organi objavijosvojo izbiro možnosti iz točke (a) ali (b).
4. Za namene točke (b) odstavka 1 EBA izda smernice za opredelitev:
(a)
dejavnosti, ki so neposredna razširitev bančnih storitev;
(b)
dejavnosti, ki so pomožne bančne storitve;
(c)
podobne dejavnosti.
Smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 90
Alternativa uteži tveganja 1 250 %
Institucije lahko namesto uporabe uteži tveganja 1 250 % za zneske, ki presegajo omejitve iz člena 89(1) in (2), te zneske odbijejo od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu s točko (k) člena 36(1).
Člen 91
Izjeme
1. Delnice družb, ki niso navedene v točkah (a) in (b) člena 89(1), niso vključene v izračun omejitev sprejemljivega kapitala, določenih v navedenem členu, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
zadevne delnice so v začasni lasti med izvajanjem finančne pomoči, kot je navedeno v členu 79;
(b)
delež v teh delnicah izhaja iz izvedbe prve prodaje teh delnic z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj;
(c)
zadevne delnice ima institucija v svojem imenu in za račun drugih.
2. Delnice, ki niso stalna finančna sredstva, kot so opredeljene v členu 35(2) Direktive 86/635/EGS, niso vključene v izračun iz člena 89.
DEL 3
KAPITALSKE ZAHTEVE
NASLOV I
SPLOŠNE ZAHTEVE, VREDNOTENJE IN POROČANJE
POGLAVJE 1
Zahtevana raven kapitala
Oddelek 1
Kapitalske zahteve za institucije
Člen 92
Kapitalske zahteve
1. V skladu s členoma 93 in 94 institucije vedno izpolnjujejo naslednje kapitalske zahteve:
(a)
količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala v višini 4,5 %;
(b)
količnik temeljnega kapitala v višini 6 %;
(c)
količnik skupnega kapitala v višini 8 %.
2. Institucije izračunajo svoje kapitalske količnike na naslednji način:
(a)
količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala je navaden lastniški temeljni kapital institucije, izražen kot odstotni delež zneska njene skupne izpostavljenosti tveganju;
(b)
količnik temeljnega kapitala je temeljni kapital institucije, izražen kot odstotni delež zneska njene skupne izpostavljenosti tveganju;
(c)
količnik skupnega kapitala je kapital institucije, izražen kot odstotni delež zneska njene skupne izpostavljenosti tveganju.
3. Znesek skupne izpostavljenosti tveganju je seštevek točk (a) do (f) tega odstavka, ob upoštevanju določb iz odstavka 4:
(a)
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev, izračunani v skladu z naslovom II in členom 379, za vse poslovne dejavnosti institucije, razen zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti iz postavk trgovalne knjige institucije;
(b)
kapitalske zahteve, določene v skladu z naslovom IV tega dela ali dela 4, kot je ustrezno, za postavke trgovalne knjige institucije za naslednje:
(i)
pozicijsko tveganje;
(ii)
velike izpostavljenosti, ki presegajo omejitve iz členov 395 do 401, če je instituciji dovoljeno preseganje teh omejitev;
(c)
kapitalske zahteve, določene v skladu z naslovom IV ali naslovom V z izjemo člena 379, kot je ustrezno, za naslednje:
(i)
valutno tveganje;
(ii)
tveganje poravnave;
(iii)
tveganje spremembe cen blaga;
(d)
kapitalske zahteve, izračunane v skladu z naslovom VI, za tveganje prilagoditve kreditnega vrednotenja izvedenih finančnih instrumentov OTC, razen kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, za katere se priznava, da zmanjšujejo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje;
(e)
kapitalske zahteve, določene v skladu z naslovom III, za operativno tveganje;
(f)
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti, določeni v skladu z naslovom II, za tveganje nasprotne stranke, ki izhaja iz postavk trgovalne knjige institucije, za naslednje vrste poslov in pogodb:
(i)
pogodbe, naštete v Prilogi II in kreditne izvedene finančne instrumente;
(ii)
repo posle in posle posoje/izposoje, ki se nanašajo na vrednostne papirje ali blago;
(iii)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, ki se nanašajo na vrednostne papirje ali blago;
(iv)
posle z dolgim rokom poravnave.
4. Naslednji določbi se uporabljata za izračun zneska skupne izpostavljenosti iz odstavka 3:
(a)
kapitalske zahteve iz točk (c), (d) in (e) navedenega odstavka vključujejo tiste, ki izhajajo iz vseh poslovnih dejavnosti institucije;
(b)
institucije kapitalske zahteve iz točk (b) do (e) navedenega odstavka pomnožijo z 12,5.
Člen 93
Zahteva glede ustanovnega kapitala v času rednega poslovanja
1. Kapital institucije se ne sme zmanjšati pod znesek ustanovnega kapitala, zahtevanega v času izdaje dovoljenja.
2. Kreditne institucije, ki so bile ustanovljene pred 1. januarjem 1993 in katerih kapital je manjši od zahtevanega zneska ustanovnega kapitala, lahko še naprej opravljajo svoje dejavnosti. V tem primeru se njihov kapital ne sme zmanjšati pod njegovo najvišjo raven, doseženo po 22. decembru 1989.
3. Pooblaščena investicijska podjetja in podjetja iz člena 6 Direktive 2006/49/ES, ki so bila ustanovljena pred 31. decembrom 1995 in v katerih znesek kapitala ne dosega zahtevanega zneska ustanovnega kapitala, lahko še naprej opravljajo svoje dejavnosti. Znesek kapitala takšnih podjetij ali investicijskih podjetij ne sme biti manjši od najvišje referenčne stopnje, izračunane po datumu uradnega obvestila iz Direktive Sveta 93/6/EGS dne 15. marca 1993 o kapitalski ustreznosti investicijskih družb in kreditnih institucij (28). Referenčna stopnja je povprečna dnevna stopnja kapitala, izračunana za obdobje šestih mesecev pred dnem izračuna. Izračuna se vsakih šest mesecev za ustrezno predhodno obdobje.
4. Kadar obvladovanje institucije, ki spada v kategorijo iz odstavka 2 ali 3, prevzame fizična ali pravna oseba, razen osebe, ki je institucijo obvladovala pred tem, znesek kapitala te institucije ustreza zahtevanemu znesku ustanovnega kapitala.
5. Kadar se združita dve ali več institucij, ki spadajo v kategorijo iz odstavka 2 ali 3, znesek kapitala institucije, ki nastane z združitvijo, ni manjši od skupnega zneska kapitala združenih institucij v času združitve, dokler ni dosežen zahtevani znesek ustanovnega kapitala.
6. Kadar pristojni organi menijo, da je treba izpolniti zahtevo iz odstavka 1 zaradi zagotovitve kapitalske ustreznosti institucije, se določbe iz odstavkov 2 do 5 ne uporabljajo.
Člen 94
Odstopanje za majhen obseg postavk trgovalne knjige
1. Institucije lahko za postavke trgovalne knjige kapitalsko zahtevo iz člena 92(3)(b) nadomestijo s kapitalsko zahtevo, izračunano v skladu s točko (a) navedenega odstavka, če obseg njihovih bilančnih in zunajbilančnih postavk trgovalne knjige izpolnjuje oba naslednja pogoja:
(a)
običajno znaša manj kot 5 % vseh sredstev in 15 milijonov EUR;
(b)
nikoli ne preseže 6 % vseh sredstev in 20 milijonov EUR.
2. Pri izračunu obsega bilančnega in zunajbilančnega poslovanja institucije uporabijo naslednje:
(a)
dolžniški instrumenti se vrednotijo po njihovih tržnih cenah ali nominalnih vrednostih, lastniški instrumenti po njihovih tržnih cenah in izvedeni finančni instrumenti glede na nominalne ali tržne vrednosti njihovih osnovnih instrumentov;
(b)
absolutna vrednost dolgih pozicij se sešteje z absolutno vrednostjo kratkih pozicij.
3. Kadar institucija ne izpolnjuje pogoja iz odstavka 1(b), o tem nemudoma uradno obvesti pristojni organ. Če pristojni organ po izvedbi ocene ugotovi, da zahteva iz odstavka 1(a) ni izpolnjena, in o tem uradno obvesti institucijo, institucija od datuma naslednjega poročanja ne uporablja več odstavka 1.
Oddelek 2
Kapitalske zahteve za investicijska podjetja z omejenim dovoljenjem za opravljanje investicijskih storitev
Člen 95
Kapitalske zahteve za investicijska podjetja z omejenim dovoljenjem za opravljanje investicijskih storitev
1. Za namene člena 92(3) investicijska podjetja, ki niso pooblaščena za opravljanje investicijskih storitev in dejavnosti iz točk (3) in (6) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, uporabljajo izračun zneska skupne izpostavljenosti tveganju iz odstavka 2.
2. Investicijska podjetja iz odstavka 1 tega člena in podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1), ki opravljajo investicijske storitve in dejavnosti iz točk (2) in (4) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, izračunajo znesek skupne izpostavljenosti tveganju kot višji od naslednjih zneskov:
(a)
vsota postavk iz člena 92(3)(a) do (d) in (f) po uporabi člena 92(4);
(b)
12,5 pomnoženo z zneskom iz člena 97.
Podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1), ki opravljajo investicijske storitve in dejavnosti iz točk (2) in (4) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, izpolnjujejo zahteve iz člena 92(1) in (2) na podlagi skupnega zneska izpostavljenosti tveganju iz prvega pododstavka.
Pristojni organi lahko določijo kapitalske zahteve za podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1), ki opravljajo investicijske storitve in dejavnosti iz točk (2) in (4) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES o, kot kapitalske zahteve, ki bi bile zavezujoče za navedena podjetja v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos, veljavnimi 31. decembra 2013, glede direktiv 2006/49/ES in 2006/48/ES.
3. Za investicijska podjetja iz odstavka 1 se uporabljajo vse druge določbe v zvezi z operativnim tveganjem iz pododdelka 1 oddelka II poglavja 3 naslova VII Direktive 2013/36/EU.
Člen 96
Kapitalske zahteve za investicijska podjetja, ki imajo ustanovni kapital, kot je določen v členu 28(2) Direktive 2013/36/EU
1. Za namene člena 92(3) naslednje kategorije investicijskih podjetij, ki imajo ustanovni kapital v skladu s členom 28(2) Direktive 2013/36/EU, uporabljajo izračun zneska skupne izpostavljenosti tveganju iz odstavka 2 tega člena:
(a)
investicijska podjetja, ki trgujejo za svoj račun zgolj zaradi izpolnjevanja ali izvrševanja naročila stranke ali zaradi pridobitve vstopa v sistem kliringa in poravnave ali v priznano borzo, če delujejo v funkciji zastopnikov ali izvršujejo naročilo stranke;
(b)
investicijska podjetja, ki izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(i)
ne upravljajo z denarjem ali vrednostnimi papirji strank;
(ii)
prevzamejo samo trgovanje za svoj račun;
(iii)
nimajo zunanjih strank;
(iv)
katerih izvrševanje in poravnava poslov se izvaja pod odgovornostjo klirinške institucije, ki tudi jamči za te posle.
2. Investicijska podjetja iz odstavka 1 izračunajo znesek skupne izpostavljenosti tveganju kot vsoto:
(a)
postavk iz člena 92(3)(a) do (d) in (f) po uporabi člena 92(4);
(b)
zneska iz člena 97, pomnoženega z 12,5.
3. Za investicijska podjetja iz odstavka 1 se uporabljajo vse druge določbe v zvezi z operativnim tveganjem iz pododdelka 1 oddelka II poglavja 3 naslova VII Direktive 2013/36/EU.
Člen 97
Kapital na podlagi stalnih splošnih stroškov
1. V skladu s členoma 95 in 96 imajo investicijsko podjetje in podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1), ki opravljajo invseticijske storitve in dejavnosti iz točk (2) in (4) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, sprejemljivi kapital, ki znaša vsaj četrtino stalnih splošnih stroškov iz predhodnega leta.
2. V primeru spremembe v poslovanju investicijskega podjetja od predhodnega leta, ki je po mnenju pristojnega organa pomembna, lahko pristojni organ prilagodi zahtevo iz odstavka 1.
3. Če investicijsko podjetje še ne posluje eno leto, vključno z dnem začetka poslovanja, ima sprejemljivi kapital, ki znaša vsaj četrtino stalnih splošnih stroškov, predvidenih v njegovem poslovnem načrtu, razen kadar pristojni organ zahteva prilagoditev poslovnega načrta.
4. EBA v posvetovanju z ESMA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih natančneje opredeli naslednje:
(a)
izračun zahteve po sprejemljivemu kapitalu, ki znaša vsaj četrtino stalnih splošnih stroškov predhodnega leta;
(b)
pogoje, ki jih mora pristojni organ upoštevati pri prilagoditvi zahteve po sprejemljivem kapitalu, ki znaša vsaj četrtino stalnih splošnih stroškov predhodnega leta;
(c)
izračun predvidenih stalnih splošnih stroškov za investicijsko podjetje, ki še ne posluje eno leto.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 98
Kapital investicijskih podjetij na konsolidirani podlagi
1. V primeru investicijskih podjetij iz člena 95(1) v skupini, in kadar ta skupina ne vključuje kreditnih institucij, nadrejeno investicijsko podjetje v državi članici uporablja člen 92 na konsolidirani podlagi na naslednji način:
(a)
z uporabo izračuna skupnega zneska izpostavljenosti tveganju iz člena 95(2);
(b)
z izračunom kapitala na podlagi konsolidiranega položaja nadrejenega investicijskega podjetja, ali kot je ustrezno finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga.
2. V primeru investicijskih podjetij iz člena 96(1) v skupini, in kadar ta skupina ne vključuje kreditnih institucij, nadrejeno investicijsko podjetje v državi članici in investicijsko podjetje, ki ga obvladuje finančni holding ali mešani finančni holding, uporabljata člen 92 na konsolidirani podlagi na naslednji način:
(a)
z uporabo izračuna zneska skupne izpostavljenosti tveganju iz člena 96(2);
(b)
z uporabo izračuna kapitala na podlagi konsolidiranega položaja nadrejenega investicijskega podjetja ali kot je ustrezno, finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, in v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1.
POGLAVJE 2
Zahteve glede izračuna in poročanja
Člen 99
Poročanje o kapitalskih zahtevah in finančnih informacijah
1. Institucije pristojnim organom poročajo o obveznostih iz člena 92 najmanj dvakrat letno.
2. Institucije, za katere velja člen 4 Uredbe (ES) št. 1606/2002, in kreditne institucije, za katere se ne uporablja člen 4 navedene uredbe, ki svoje konsolidirane računovodske izkaze pripravljajo v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, sprejetimi v skladu s postopkom iz člena 6(2) navedene uredbe, poročajo tudi finančne informacije.
3. Pristojni organi lahko v skladu s členom 23(2) te uredbe tudi od tistih kreditnih institucij, ki za poročanje o kapitalu na konsolidirani podlagi uporabljajo mednarodne računovodske standarde, kakor se uporabljajo v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002 zahtevajo, da poročajo finančne informacije, kot je določeno v odstavku 2 tega člena.
4. Finančne informacije iz odstavka 2 in iz prvega pododstavka odstavka 3 se poročajo v obsegu, ki je potreben za celovit pregled nad profilom tveganosti dejavnosti institucije in pregled nad sistemskim tveganjem, ki ga institucije predstavljajo za finančni sektor ali realno gospodarstvo, v skladu z Uredbo (EU) št. 1093/2010.
5. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov za določitev enotnih obrazcev, pogostosti in datumov poročanja ter opredelitev in IT rešitev, ki se uporabljajo v Uniji za poročanje iz odstavkov 1 do 4.
Zahteve za poročanje so v sorazmerju z naravo, obsegom in zapletenostjo dejavnosti institucij.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
6. Kadar pristojni organ meni, da so za institucije, ki niso navedene v odstavkih 2 in 3 in za katere velja računovodski okvir, ki temelji na Direktivi 86/635/EGS, potrebne finančne informacije iz odstavka 2, da se pridobi celovit pregled nad profilom tveganosti dejavnosti in pregled nad sistemskim tveganjem, ki ga institucije predstavljajo za finančni sektor ali realno gospodarstvo, se pristojni organi posvetujejo z EBA o razširitvi zahtevglede poročanja finančnih informacij na konsolidirani podlagi na tiste institucije, ki še ne poročajo na takšni podlagi.
EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da določi obrazce, ki naj jih uporabijo institucije, za katere lahko pristojni organi razširi zahteve glede poročanja iz prvega pododstavka.
EBA navedene osnutke izvedbenih tehninčnih standardov predloži Komisiji do 1. februar 2015
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih standardov iz drugega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
7. Če pristojni organ meni, da so informacije, ki niso zajete v izvedbenem tehničnem standardu iz odstavka 5, potrebne za namene iz odstavka 4, uradno obvesti EBA in ESRB o dodatnih informacijah, za katere meni, da jih je treba vključiti v izvedbeni tehnični standard iz odstavka 5.
Člen 100
Dodatne zahteve glede poročanja
Institucije pristojnim organom poročajo, vsaj v zbirni obliki, o obsegu pogodb o začasni prodaji, posoji vrednostnih papirjev in vseh oblikah obremenitev sredstev.
EBA te informacije vključi v izvedbeni tehnični standard o poročanju iz člena 99(5).
Člen 101
Posebne obveznosti poročanja
1. Institucije pristojnim organom dvakrat letno in za vsak nacionalni nepremičninski trg, ki so mu izpostavljene, poročajo o:
(a)
izgubah iz naslova izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s stanovanjsko nepremičnino do višine nižjega izmed zneska zavarovanja in 80 % tržne vrednosti ali 80 % hipotekarne kreditne vrednosti, razen če je v členu 124(2) določeno drugače;
(b)
skupnih izgubah iz naslova izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s stanovanjsko nepremičninov delu izpostavljenosti, ki se obravnava kot v celoti zavarovan s stanovanjsko nepremičnino v skladu s členom 124(1);
(c)
vrednost izpostavljenosti iz naslova vseh neporavnanih izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s stanovanjsko nepremičnino, omejena na tisti del, ki se obravnava kot v celoti zavarovan s stanovanjsko nepremičnino v skladu s členom 124(1);
(d)
izgubah iz naslova izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s poslovno nepremičnino do višine nižjega izmed zneska zavarovanja in 50 % tržne vrednosti ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti, razen če je v členu 124(2) določeno drugače;
(e)
skupnih izgubah iz naslova izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s poslovno nepremičnino v delu izpostavljenosti, ki se obravnava kot v celoti zavarovan s poslovno nepremičnino v skladu s členom 124(1);
(f)
vrednost izpostavljenosti iz naslova vseh neporavnanih izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s poslovno nepremičnino, omejena na tisti del, ki se obravnava kot v celoti zavarovan s poslovno nepremičnino v skladu s členom 124(1).
2. Podatki iz odstavka 1 se sporočijo pristojnemu organu matične države članice zadevne institucije. Kadar ima institucija podružnico v drugi državi članici, se podatki v zvezi s to podružnico sporočijo tudi pristojnemu organu države članice gostiteljice. Podatki se ločeno sporočijo za vsak nepremičninski trg v Uniji, ki mu je zadevna institucija izpostavljena.
3. Pristojni organi na zbirni podlagi letno objavijo podatke iz odstavka 1(a) do (f), skupaj s podatki za preteklo obdobje, če so na voljo. Pristojni organ na zahtevo drugega pristojnega organa v državi članici ali na zahtevo EBA predloži temu pristojnemu organu ali EBA podrobnejše informacije o stanju trgov stanovanjskih in poslovnih nepremičnin v zadevni državi članici.
4. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da opredeli naslednje:
(a)
enotne obrazce, opredelitve, pogostosti in datume poročanja, pa tudi IT rešitve za postavke iz odstavka 1;
(b)
enotne obrazce, opredelitve, pogostosti in datume poročanja, pa tudi IT rešitve za zbirne podatke iz odstavka 2.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 3
Trgovalna knjiga
Člen 102
Zahteve glede trgovalne knjige
1. Pozicije v trgovalni knjigi so brez omejitev in se lahko z njimi prosto trguje ali zanje obstaja možnost varovanja pred tveganji.
2. Namen trgovanja se dokaže na podlagi strategij, politik in postopkov, ki jih vzpostavi institucija za upravljanje pozicije ali portfelja v skladu s členom 103.
3. Institucije vzpostavijo in vzdržujejo sisteme in kontrole za upravljanje svoje trgovalne knjige v skladu s členoma 104 in 105.
4. Institucije lahko v izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje vključijo notranja varovanja pred tveganji, če so namenjena trgovanju in če so izpolnjene zahteve iz členov 103 do 106.
Člen 103
Upravljanje trgovalne knjige
Pri upravljanju svojih pozicij ali nizov pozicij v trgovalni knjigi institucija izpolnjuje vse naslednje zahteve:
(a)
institucija ima jasno dokumentirano strategijo trgovanja za pozicijo/instrument ali portfelje, ki jo odobri višje vodstvo in ki vključuje pričakovano obdobje posedovanja;
(b)
institucija ima jasno opredeljene politike in postopke za aktivno upravljanje pozicij, ki so odprte s strani trgovalne enote. Navedene politike in postopki vključujejo:
(i)
katere pozicije se lahko odprejo s strani katere trgovalne enote;
(ii)
določijo se pozicijski limiti, pri čemer se spremlja njihova ustreznost;
(iii)
trgovci so neodvisni pri odpiranju in upravljanju pozicije v okviru dogovorjenih limitov in v skladu z odobreno strategijo;
(iv)
pozicije se sporočajo višjemu vodstvu kot sestavni del procesa upravljanja tveganj institucije;
(v)
pozicije se aktivno spremljajo glede na vire tržnih informacij in oceno o možnosti prodaje, varovanja pozicije ali njenih tveganj, vključno z oceno, kakovostjo in razpoložljivostjo vhodnih tržnih podatkov v procesu vrednotenja, obsegom tržnega prometa in obsegom pozicij, ki so predmet trgovanja;
(vi)
aktivni postopki in kontrole na področju preprečevanja goljufij;
(c)
institucija ima jasno opredeljene politike in postopke za spremljanje pozicij v skladu s strategijo trgovanja institucije, vključno s spremljanjem prometa in pozicij, katerih prvotno predvideno obdobje posedovanja je bilo prekoračeno.
Člen 104
Vključitev v trgovalno knjigo
1. Institucije imajo jasno opredeljene politike in postopke za določanje, katere pozicije je treba vključiti v trgovalno knjigo za namene izračuna kapitalskih zahtev, v skladu z zahtevami iz člena 102 in opredelitvijo trgovalne knjige v skladu s točko (86) člena 4(1) ter ob upoštevanju sposobnosti in izkušenj, ki jih ima institucija na področju upravljanja tveganj. Skladnost s temi politikami in postopki mora biti v celoti dokumentirana in predmet rednih notranje revizijskih pregledov
2. Institucije imajo jasno opredeljene politike in postopke za celovito upravljanje trgovalne knjige. Te politike in postopki se nanašajo vsaj na:
(a)
dejavnosti, za katere institucija meni, da so namenjene trgovanju in spadajo v okvir trgovalne knjige za namene izračuna kapitalskih zahtev;
(b)
obseg, v katerem se lahko pozicije dnevno vrednotijo po tekočih tržnih cenah na aktivnem, dvosmernem likvidnem trgu;
(c)
za pozicije, ki se vrednotijo z uporabo notranjega modela, obseg, v katerem lahko institucija:
(i)
ugotovi vsa pomembna tveganja te pozicije;
(ii)
zagotovi varovanje za vsa pomembna tveganja te pozicije z instrumenti, za katere obstaja aktivni, dvosmerni likvidni trg;
(iii)
izpelje zanesljive ocene za ključne predpostavke in parametre, ki se uporabljajo v modelu;
(d)
obseg, v katerem institucija lahko, oz. se to od nje zahteva, pripravi vrednotenja za pozicije, ki jih je mogoče dosledno zunanje ovrednotiti;
(e)
obseg, v katerem bi pravne omejitve ali druge operativne zahteve ovirale sposobnost institucije, da proda pozicijo ali zagotovi njeno varovanje na kratek rok;
(f)
obseg, v katerem institucija lahko, oz. se to do nje zahteva, aktivno upravlja tveganja v zvezi s pozicijo v okviru svojega trgovanja;
(g)
obseg, v katerem lahko institucija prenaša tveganje ali pozicije med netrgovalno in trgovalno knjigo, ter merila za take prenose.
Člen 105
Zahteve po preudarnem vrednotenju
1. Za vse pozicije iz trgovalne knjige veljajo standardi preudarnega vrednotenja, kot so določeni v tem členu. Institucije zlasti zagotovijo, da preudarno vrednotenje njihovih pozicij iz trgovalne knjige doseže ustrezno stopnjo gotovosti glede na dinamično naravo pozicij iz trgovalne knjige, zahteve po preudarni zanesljivosti ter način delovanja in namen kapitalskih zahtev v zvezi s pozicijami iz trgovalne knjige.
2. Institucije vzpostavijo in vzdržujejo ustrezne sisteme in kontrole, ki zagotavljajo preudarne in zanesljive ocene vrednotenja. Ti sistemi in kontrole vključujejo vsaj naslednje elemente:
(a)
dokumentirane politike in postopke za proces vrednotenja, ki vključujejo jasno opredeljene odgovornosti različnih področij, vključenih v proces določitve vrednotenja, vire tržnih informacij in preverjanje njihove ustreznosti, smernice za uporabo teoretičnih vhodnih podatkov, ki odražajo predvidevanja institucije glede tega, kaj bi udeleženci na trgu uporabili pri oblikovanju cen pozicije, pogostost neodvisnega vrednotenja, časovni okvir končnih cen, postopke za prilagajanje vrednotenj, postopke potrjevanja ob koncu meseca in izredne postopke potrjevanja;
(b)
jasne linije poročanja, ki so neodvisne od trgovalne enote, za oddelek, ki je odgovoren za proces vrednotenja.
Linija poročanja se konča pri upravljalnem organu.
3. Institucije najmanj enkrat na dan ponovno ovrednotijo pozicije iz trgovalne knjige.
4. Institucije vrednotijo svoje pozicije na podlagi tekočih tržnih cen, kadar koli je to mogoče, tudi uporabi kapitalskih pravil zatrgovalno knjigo.
5. Pri vrednotenju po tekočih tržnih cenah institucije upoštevajo načelo previdnosti v zvezi z nakupnim in prodajnim tečajem, razen če lahko institucija zaključi trgovanje po srednjem tečaju. Če institucije uporabijo to odstopanje, potem vsakih šest mesecev obvestijo svoje pristojne organe o zadevnih pozicijah in predložijo dokaze, da lahko zaključijo trgovanje po srednjem tečaju.
6. Če vrednotenje po tekočih tržnih cenah ni mogoče, institucije konservativno vrednotijo svoje pozicije in portfelje z uporabo modela, tudi pri izračunu kapitalskih zahtev za pozicije v trgovalni knjigi.
7. Pri uporabi vrednotenja z modelom institucije izpolnjujejo naslednje zahteve:
(a)
višje vodstvo je seznanjeno s postavkami trgovalne knjige ali drugimi pozicijami po pošteni vrednosti, ki so predmet vrednotenja z modelom, in razume pomen negotovosti, ki zaradi tega nastane pri poročanju o tveganju/uspešnosti poslovanja;
(b)
institucije uskladijo vhodne tržne podatke s tržnimi cenami, če je to mogoče, ter redno ocenjujejo primernost vhodnih tržnih podatkov določene pozicije, ki se vrednoti, in parametre modela;
(c)
institucije uporabljajo metodologije vrednotenja, ki predstavljajo uveljavljeno tržno prakso za določene finančne instrumente ali blago, če so na voljo;
(d)
če institucija sama razvije model, ta temelji na ustreznih predpostavkah, ki so jih ocenili in preskusili ustrezno usposobljeni subjekti, ki niso sodelovali v procesu razvoja modela;
(e)
institucije vzpostavijo formalne postopke za kontrolo sprememb in hranijo varno kopijo modela, ki jo občasno uporabijo za preverjanje vrednotenj;
(f)
upravljavec tveganj se zaveda slabosti uporabljenih modelov in jih zna na najboljši možni način upoštevati v rezultatih vrednotenja; in
(g)
opravljajo se redni pregledi modelov institucij, da se določi natančnost njihovega delovanja, kar vključuje ocenjevanje trajne ustreznosti predpostavk, analizo dobičkov in izgub glede na dejavnike tveganja ter primerjavo dejanskih realiziranih vrednosti z rezultati notranjega modela.
Za namene točke (d) se model razvije ali odobri neodvisno od trgovalne enote in se neodvisno preskusi, kar vključuje ovrednotenje matematičnih izračunov, predpostavk in programske opreme.
8. Institucije poleg dnevnega vrednotenja po tekočih tržnih cenah ali vrednotenja z modelom opravijo tudi neodvisen pregled cen. Potrjevanje tržnih cen in vhodnih podatkov za model opravi oseba ali enota, neodvisna od oseb ali enot, ki imajo korist od trgovalne knjige, vsaj enkrat mesečno ali pogosteje, odvisno od narave tržne ali trgovalne dejavnosti. Če neodvisni viri oblikovanja cen niso na voljo ali sopristranski, bi lahko bila primerna uporaba previdnostnih ukrepov, kot so prilagoditve vrednotenja.
9. Institucije vzpostavijo in vzdržujejo postopke za upoštevanje prilagoditev vrednotenja.
10. Institucije formalno upoštevajo naslednje prilagoditve vrednotenja: nerealizirane kreditne razmike, stroške zapiranja pozicij, operativna tveganja, nestabilnost tržnih cen, predčasno zapiranje pozicij, stroške investiranja in financiranja, prihodnje administrativne stroške in po potrebi tveganje, povezano z uporabo modela.
11. Institucije vzpostavijo in vzdržujejo postopke za izračun prilagoditve tekočega vrednotenja manj likvidnih pozicij, ki lahko izhajajo zlasti iz dogodkov na trgu ali iz razmer, povezanih z institucijo, npr. koncentrirane pozicije in/ali pozicije, katerih prvotno predvideno obdobje posedovanja se je izteklo. Institucije take prilagoditve po potrebi izvedejo poleg kakršnih koli sprememb vrednosti pozicije, potrebne za namene finančnega poročanja, in jih oblikujejo tako, da izražajo nelikvidnost pozicije. V okviru teh postopkov institucije upoštevajo več dejavnikov pri ugotavljanju, ali je za manj likvidne pozicije potrebna prilagoditev vrednotenja. Med te dejavnike spadajo:
(a)
časovno obdobje, potrebno za vzpostavitev varovanja pozicije ali tveganj znotraj pozicije;
(b)
nestanovitnost in povprečje razponov prodajnega/nakupnega tečaja;
(c)
razpoložljivost tržnih kotacij (število in identiteta vzdrževalcev trga), nestanovitnost ter povprečje trgovalnih obsegov, vključno z obsegom trgovanja v obdobjih stresnih razmer na trgu;
(d)
koncentracije na trgu;
(e)
staranje pozicij;
(f)
obseg vrednotenja z modelom;
(g)
vpliv drugih tveganj, povezanih z uporabo modela.
12. Pri uporabi vrednotenja, ki ga opravi tretja oseba, ali vrednotenja z modelom institucije same ocenijo, ali bodo uporabile prilagoditve vrednotenja. Poleg tega institucije preučijo, ali bi bilo treba prilagoditi manj likvidne pozicije, in redno preverjajo njihovo ustreznost. Institucije tudi izrecno ocenijo, ali so potrebne prilagoditve vrednotenja, povezane z negotovostjo glede parametrov, ki so uporabljeni v modelih.
13. V zvezi s kompleksnimi produkti, vključno z izpostavljenostmi v listinjenju in kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti na podlagi n-tega neplačila, institucije izrecno ocenijo, ali so potrebne prilagoditve vrednotenja, ki odražajo modelsko tveganje, povezano z morebitno uporabo nepravilne metodologije vrednotenja, ter modelsko tveganje, povezano z uporabo teoretičnih (in morda napačnih) umeritvenih parametrov v modelu za vrednotenje.
14. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, pod katerimi se za namene odstavka 1 tega člena uporabljajo zahteve iz člena 105.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 106
Notranja varovanja
1. Notranje varovanje izpolnjuje zlasti naslednje zahteve:
(a)
njegov prvotni namen ni izogibanje kapitalskim zahtevam ali njihovo zmanjševanje;
(b)
je ustrezno dokumentirano ter je predmet posebne notranje odobritve in revizijskih postopkov;
(c)
zanj veljajo tržni pogoji;
(d)
tržno tveganje, ki iz njega izhaja, se upravlja dinamično znotraj dovoljenih limitov v trgovalni knjigi;
(e)
skrbno se spremlja.
Tako spremljanje se zagotovi z ustreznimi postopki.
2. Zahteve iz odstavka 1 se uporabljajo brez poseganja v zahteve, ki veljajo za varovano pozicijo v netrgovalni knjigi.
3. Kadar institucija varuje izpostavljenosti v netrgovalni knjigi iz naslova kreditnega tveganja ali izpostavljenosti iz naslova tveganja nasprotne stranke s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom iz trgovalne knjige z uporabo notranjega varovanja, se z odstopanjem od odstavkov 1 in 2 za izpostavljenost v netrgovalni knjigi ali izpostavljenost tveganju nasprotne stranke ne šteje, da je varovana za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, razen če institucija od primernega tretjega dajalca zavarovanja za izpostavljenosti v netrgovalni knjigi kupi ustrezen kreditni izvedeni finančni instrument, ki izpolnjuje zahteve za osebno kreditno zavarovanje v netrgovalni knjigi. Če je tako zavarovanje tretje osebe kupljeno in priznano kot varovanje za izpostavljenost v netrgovalni knjigi za namene izračuna kapitalskih zahtev, notranje varovanje s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom in zunanje varovanje s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom nista vključena v trgovalno knjigo za namene izračuna kapitalskih zahtev ne glede na člen 299(h).
NASLOV II
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA KREDITNO TVEGANJE
POGLAVJE 1
Splošna načela
Člen 107
Pristopi h kreditnemu tveganju
1. Institucije za izračun zneskov svojih tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 92(3)(a) in (f) uporabljajo standardizirani pristop iz poglavja 2 ali, če jim pristojni organi v skladu s členom 143 to dovolijo, pristop na podlagi notranjih bonitetnih ocen iz poglavja 3.
2. Za trgovinske izpostavljenosti in prispevke v jamstveni sklad centralne nasprotne stranke, institucije za izračun zneskov svojih tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 92(3)(a) in (f) uporabljajo obravnavo iz oddelka 9 poglavja 6. Vse druge vrste izpostavljenosti do centralne nasprotne stranke, institucije obravnavajo kot sledi:
(a)
kot izpostavljenosti do institucije za druge vrste izpostavljenosti do kvalificirane CNS;
(b)
kot izpostavljenosti do podjetja za druge vrste izpostavljenosti do nekvalificirane CNS.
3. Za namene te uredbe institucije obravnavajo izpostavljenosti do investicijskih podjetij tretje države in izpostavljenosti do kreditnih institucij tretje države in izpostavljenosti do klirinških hiš in borz tretjih držav kot izpostavljenosti do institucije, samo v primeru, da v tretji državi za ta subjekt veljajo bonitetne zahteve in zahteve glede nadzora, ki so vsaj enakovredne tistim, ki se uporabljajo v Uniji;
4. Za namene odstavka 3 lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev, ali so zahteve glede bonitetnega nadzora in regulativne zahteve tretje države vsaj enakovredne tistim, ki se uporabljajo v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej obravnavajo izpostavljenost subjektom iz odstavka 3 kot izpostavljenost institucijam, pod pogojem da so zadevni pristojni organi odobrili tretjo državo kot primerno za to obravnavo pred 1. januarjem 2014.
Člen 108
Uporaba tehnik zmanjševanja kreditnega tveganja v okviru standardiziranega pristopa in pristopa IRB
1. Za izpostavljenost, za katero institucija uporabi standardizirani pristop iz poglavja 2 ali pristop IRB iz poglavja 3, vendar ne uporabi lastnih ocen izgub ob neplačilu (LGD) in konverzijskih faktorjev iz člena 151, lahko institucija pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 92(3)(a) in (f) oziroma zneskov pričakovane izgube za namene izračuna iz člena 36(1)(d) in člena 62(c) upošteva učinke zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s poglavjem 4.
2. Za izpostavljenost, za katero institucija uporabi pristop IRB z uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev iz člena 151, lahko institucija upošteva učinke zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s poglavjem 3.
Člen 109
Obravnava listinjenih izpostavljenosti v okviru standardiziranega pristopa in pristopa IRB
1. Če institucija uporablja standardizirani pristop iz poglavja 2 za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kategorijo izpostavljenosti, v katero bi bile na podlagi člena 112 razporejene listinjene izpostavljenosti, izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicijo listinjenja v skladu s členi 244 in 246 ter 251 do 258. Institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop, lahko uporabijo tudi pristop notranjega ocenjevanja, kadar se to dovoli v skladu s členom 259(3).
2. Če institucija uporablja pristop IRB iz poglavja 3 za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kategorijo izpostavljenosti, v katero bi bile na podlagi člena 147 razporejene listinjene izpostavljenosti, izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s členi 245 in 246 ter 259 do 266.
Z izjemo pristopa notranjega ocenjevanja, kadar se pristop IRB uporablja le za del listinjenih izpostavljenosti v okviru listinjenja, institucija uporabi pristop, ki ustreza prevladujočemu deležu listinjenih izpostavljenosti v okviru tega listinjenja.
Člen 110
Obravnava popravkov zaradi kreditnega tveganja
1. Institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop, obravnavajo splošne popravke zaradi kreditnega tveganja v skladu s členom 62(c).
2. Institucije, ki uporabljajo pristop IRB, obravnavajo splošne popravke zaradi kreditnega tveganja v skladu s členom 159, členom 62(d) in členom 36(1)(d).
Za namene tega člena ter poglavij 2 in 3 so iz splošnih in posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja izključene rezervacije za splošna bančna tveganja.
3. Institucije, ki uporabljajo pristop IRB, vendar v skladu s členoma 148 in 150 za del svojih izpostavljenosti na konsolidirani ali posamični podlagi uporabljajo standardizirani pristop, določijo del splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, ki bo spadal pod obravnavo splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v okviru standardiziranega pristopa in del, ki bo spadal pod obravnavo splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v okviru pristopa IRB, na naslednji način:
(a)
če je primerno, kadar institucija, ki je vključena v konsolidacijo, uporablja izključno pristop IRB, bodo splošni popravki zaradi kreditnega tveganja te institucije spadali pod obravnavo iz odstavka 2;
(b)
če je primerno, kadar institucija, ki je vključena v konsolidacijo, uporablja izključno standardizirani pristop, bodo splošni popravki zaradi kreditnega tveganja te institucije spadali pod obravnavo iz odstavka 1;
(c)
preostanek popravkov zaradi kreditnega tveganja se dodeli sorazmerno glede na deleža zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, za katere se uporabljata standardizirani pristop in pristop IRB.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi izračun posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v okviru veljavnega računovodskega okvira za:
(a)
vrednost izpostavljenosti v okviru standardiziranega pristopa iz člena 111;
(b)
vrednost izpostavljenosti v okviru pristopa IRB iz členov 166 do 168;
(c)
obravnavo zneskov pričakovane izgube iz člena 159;
(d)
vrednost izpostavljenosti za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicijo listinjenja iz členov 246 in 266;
(e)
določitev neplačila iz člena 178;
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 2
Standardizirani pristop
Oddelek 1
Splošna načela
Člen 111
Vrednost izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti aktivne postavke je enaka njeni knjigovodski vrednosti, ki ostane po upoštevanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, dodatnih prilagoditev vrednosti v skladu s členoma 34 in 110 ter drugih zmanjšanjih kapitala, ki se nanaša na posamezno aktivno postavko. Vrednost izpostavljenosti zunajbilančne postavke iz Priloge I je enaka naslednjemu odstotku njene nominalne vrednosti po upoštevanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja:
(a)
100 % pri postavki visokega tveganja;
(b)
50 % pri postavki srednjega tveganja;
(c)
20 % pri postavki srednjega/nizkega tveganja;
(d)
0 % pri postavki nizkega tveganja.
Zunajbilančne postavke iz drugega stavka prvega pododstavka se razvrstijo v kategorije tveganja, kot je navedeno v Prilogi I.
Kadar institucija uporablja razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz člena 223, se vrednost izpostavljenosti vrednostnih papirjev ali blaga, prodanega, predloženega ali posojenega na podlagi repo poslov ali na podlagi poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, poveča s prilagoditvijo za nestanovitnost, ki je primerna za take vrednostne papirje ali blago, kot je določeno v členih 223 do 225.
2. Vrednost izpostavljenosti izvedenega finančnega instrumenta iz Priloge II se določi v skladu s poglavjem 6 ob upoštevanju učinkov pogodb o novaciji in drugih pogodb o pobotu za namene navedenih metod v skladu s poglavjem 6. Vrednost izpostavljenosti repo poslov, poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, poslov z dolgim rokom poravnave in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja se lahko določi v skladu s poglavjem 6 ali poglavjem 4.
3. Če se za izpostavljenost uporablja stvarno kreditno zavarovanje, se lahko vrednost izpostavljenosti, ki se uporablja za navedeno postavko, spremeni v skladu s poglavjem 4.
Člen 112
Kategorije izpostavljenosti
Vsaka izpostavljenost se razvrsti v eno od naslednjih kategorij izpostavljenosti:
(a)
izpostavljenosti do enot centralne ravni držav ali centralnih bank;
(b)
izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni držav;
(c)
izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja;
(d)
izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank;
(e)
izpostavljenosti do mednarodnih organizacij;
(f)
izpostavljenosti do institucij;
(g)
izpostavljenosti do podjetij;
(h)
izpostavljenosti na drobno;
(i)
izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine;
(j)
neplačane izpostavljenosti;
(k)
izpostavljenosti, povezane z zelo visokim tveganjem;
(l)
izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice;
(m)
postavke iz naslova pozicij v listinjenju;
(n)
izpostavljenosti do institucij in podjetij s kratkoročno bonitetno oceno;
(o)
izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v kolektivnih naložbenih podjemih (KNP);
(p)
izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov
(q)
druge postavke.
Člen 113
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
1. Za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti se uteži tveganja uporabijo za vse izpostavljenosti, razen če so odštete od kapitala, v skladu z določbami oddelka 2. Uporaba uteži tveganja temelji na kategoriji izpostavljenosti, v katero je razvrščena izpostavljenost, in na njeni kreditni kakovosti v obsegu, določenem v oddelku 2. Kreditna kakovost se lahko določi glede na bonitetne ocene ECAI, ali bonitetne ocene izvoznih agencij v skladu z oddelkom 3.
2. Za namene uporabe uteži tveganja, kot je določeno v odstavku 1, se vrednost izpostavljenosti pomnoži z utežjo tveganja, navedeno ali določeno v skladu z oddelkom 2.
3. Če se za izpostavljenost uporablja kreditno zavarovanje, se lahko utež tveganja, ki se uporablja za navedeno postavko, spremeni v skladu s poglavjem 4.
4. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za listinjene izpostavljenosti se izračunajo v skladu s poglavjem 5.
5. Izpostavljenostim, za katere izračun v oddelku 2 ni predviden, se dodeli utež tveganja 100 %.
6. Z izjemo izpostavljenosti, iz naslova postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala in postavk dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, lahko institucija ob predhodni odobritvi pristojnih organov opusti uporabo zahtev iz odstavka 1 tega člena za izpostavljenosti te institucije do nasprotne stranke, ki je njena nadrejena oseba, njena podrejena družba, podrejena družba njene nadrejene družbe ali podjetje, s katerim je povezana v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS. Pristojni organi lahko dajo odobritev, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
nasprotna stranka je institucija, finančni holding ali mešani finančni holding, finančna institucija, družba za upravljanje ali družba za pomožne storitve, za katero veljajo ustrezne bonitetne zahteve;
(b)
nasprotna stranka in banka sta vključeni v polno konsolidacijo iste skupine;
(c)
za nasprotno stranko se uporabljajo isti postopki za ovrednotenje, merjenje in nadzor tveganja kot za institucijo;
(d)
nasprotna stranka ima sedež v isti državi članici kot institucija;
(e)
ni trenutne ali predvidene dejanske ali pravne ovire za takojšnji prenos kapitala ali za odplačilo obveznosti od nasprotne stranke k instituciji.
Če se instituciji v skladu s tem odstavkom dovoli opustitev zahtev iz odstavka 1, lahko uporabi utež tveganja 0 %.
7. Z izjemo izpostavljenosti, iz naslova postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter postavk dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala, lahko institucije ob predhodnem dovoljenju pristojnih organov opustijo uporabo zahtev iz odstavka 1 tega člena za izpostavljenosti do nasprotnih strank, s katerimi je institucija sklenila institucionalno shemo za zaščito vlog, tj. pogodbeno ali zakonsko določeno ureditev odgovornosti, ki ščiti te institucije ter zlasti zagotavlja njihovo likvidnost in kapitalsko ustreznost, da se po potrebi prepreči stečaj. Pristojni organi lahko izdajo dovoljenje, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
izpolnjene so zahteve iz odstavka 6(a), (d) in (e);
(b)
ureditve zagotavljajo, da je mogoče v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog v skladu z obvezami odobriti potrebno podporo iz hitro dostopnih sredstev;
(c)
v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog so na voljo primerni in enotno določeni sistemi za spremljavo in klasifikacijo tveganj, kar omogoča popolni pregled nad tveganji vseh posameznih članov in institucionalne sheme za zaščito vlog kot celote, z ustreznimi možnostmi vplivanja; s temi sistemi se v skladu s členom 178(1) ustrezno spremljajo neplačane izpostavljenosti;
(d)
v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog se izvaja lastna ocena tveganj, o kateri so posamezni člani obveščeni;
(e)
v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog se enkrat letno sestavi in objavi konsolidirano poročilo, ki obsega bilanco stanja, izkaz poslovnega izida, poročilo o stanju in poročilo o tveganjih institucionalne sheme za zaščito vlog kot celote, ali poročilo, ki obsega zbirno bilanco stanja, zbiren izkaz poslovnega izida, poročilo o stanju in poročilo o tveganjih institucionalne sheme za zaščito vlog kot celote;
(f)
člani institucionalne sheme za zaščito vlog morajo obvestilo o nameravanem izstopu iz sheme predložiti najmanj 24 mesecev pred izstopom;
(g)
odpravi se večkratna uporaba sestavin, primernih za izračun kapitala (v nadaljnjem besedilu: večkratna uporaba kapitala), ter neustrezno ustvarjanje kapitala med člani institucionalne sheme za zaščito vlog;
(h)
institucionalna shema za zaščito vlog temelji na širokem članstvu kreditnih institucij s pretežno homogenim poslovnim profilom;
(i)
zadevni pristojni organi redno potrjujejo in spremljajo ustreznost sistemov iz točk (c) in (d).
Če se institucija v skladu s tem odstavkom odloči, da ne bo uporabila zahtev odstavka 1, lahko uporabi utež tveganja 0 %.
Oddelek 2
Uteži tveganja
Člen 114
Izpostavljenosti do enot centralne ravni držav ali centralnih bank
1. Izpostavljenostim do enot centralne ravni držav in centralnih bank se dodeli utež tveganja 100 %, razen če se uporabljajo obravnave iz odstavkov 2 do 7.
2. Izpostavljenostim do enot centralne ravni držav in centralnih bank, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 1, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 131.
Razpredelnica 1
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Izpostavljenostim do ECB se dodeli utež tveganja 0 %.
4. Izpostavljenostim do enot centralne ravni držav in centralnih bank držav članic, denominiranim in financiranim v domači valuti enot centralne ravni države in centralne banke, se dodeli utež tveganja 0 %.
5. Do 31. decembra 2017 se za izpostavljenosti do enot centralnih ravni držav in centralnih bank držav članic, ki so denominirane in financirane v domači valuti katere koli države članice, uporablja ista utež tveganja kot bi se za izpostavljenosti, ki so denominirane in financirane v njihovih domačih valutah.
6. Za izpostavljenosti iz odstavka 5:
(a)
v letu 2018 znašajo izračunani zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti 20 % uteži tveganja, dodeljene tem izpostavljenostim v skladu s členom 114(2);
(b)
v letu 2019 znašajo izračunani zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti 50 % uteži tveganja, dodeljene tem izpostavljenostim v skladu s členom 114(2);
(c)
v letu 2020 in pozneje znašajo izračunani zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti 100 % uteži tveganja, dodeljene tem izpostavljenostim v skladu s členom 114(2).
7. Kadar pristojni organi tretje države, katere nadzorniška in regulativna ureditev je vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji, izpostavljenostim do njihovih enot centralne ravni držav in centralnih bank, denominiranim in financiranim v domači valuti, dodelijo utež tveganja, ki je nižja od uteži iz odstavkov 1 in 2, lahko institucije takim izpostavljenostim dodelijo uteži tveganja na enak način.
Za namene tega odstavka lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 447(2) sprejme odločitev, ali je nadzorniška in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za izpostavljenosti do enot centralne ravni države ali centralne banke tretje države, ki so jo zadevni pristojni organi odobrili kot primerno za takšno obravnavo pred 1. januarjem 2014.
Člen 115
Izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni držav
1. Za izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni držav se uporabi enaka utež tveganja kot za izpostavljenosti do institucij, razen če se obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav iz odstavka 2 ali 4 ali dobijo utež tveganja, kot je določeno v odstavku 5. Ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz členov 119(2) in 120(2) se ne uporablja.
2. Izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni države se lahko obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni države, na območju katere so ustanovljene, če ni nikakršne razlike v tveganju med takimi izpostavljenostmi, zaradi pristojnosti enot regionalne in lokalne ravni države za pobiranje posebnih davkov ter obstoja posebnih institucionalnih ureditev, ki zmanjšujejo tveganje njihovega neplačila.
EBA vzdržuje javno dostopno zbirko podatkov vseh enot regionalne in lokalne ravni držav v Uniji, ki jih ustrezni pristojni organi obravnavajo kot izpostavljenosti do njihovih enot centralne ravni držav.
3. Izpostavljenosti do cerkev ali verskih skupnosti se obravnavajo kot izpostavljenosti do enot regionalne in lokalne ravni držav, če so cerkve in verske skupnosti ustanovljene v obliki pravnih oseb javnega prava in če pobirajo davke v skladu z zakonodajo, ki jim daje to pravico. Odstavek 2 se v temu primeru ne uporablja. V tem primeru se za namene člena 150(1)(a) dovoljenje za uporabo standardiziranega pristopa ne izključi.
4. Kadar pristojni organi na območju tretje države, katere nadzorniška in regulativna ureditev je vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji, obravnavajo izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni držav kot izpostavljenosti do njihovih enot centralne ravni države ter ni nikakršne razlike v tveganju med takimi izpostavljenostmi, zaradi pristojnosti enot regionalne ali lokalne ravni države za pobiranje davkov ter obstoja posebnih institucionalnih ureditev, ki zmanjšujejo tveganje njihovega neplačila, lahko institucije izpostavljenostim do takih enot regionalne in lokalne ravni države dodelijo uteži tveganja na enak način.
Za namene tega odstavka lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev, ali je nadzorna in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za tretjo državo, ki so jo zadevni pristojni organi odobrili kot primerno za takšno obravnavo pred 1. januarjem 2014.
5. Izpostavljenostim do enot regionalne ali lokalne ravni držav članic, ki niso navedene v odstavkih 2 do 4 ter so denominirane in financirane v domači valuti teh enot regionalne in lokalne ravni države, se dodeli utež tveganja 20 %.
Člen 116
Izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja
1. Izpostavljenostim do subjektov javnega sektorja, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na razpolago, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 2 glede na stopnjo kreditne kakovosti, ki se dodeli izpostavljenostim do enot centralne ravni države, na območju katere je ustanovljen subjekt javnega sektorja:
Razpredelnica 2
Stopnja kreditne kakovosti, dodeljena enotam centralne ravni države
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Utež tveganja za izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja, ustanovljenih v državah, katerih enote centralne ravni države niso ocenjene, je 100 %.
2. Izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja, za katere je na voljo bonitetna ocena imenovane ECAI, se obravnavajo v skladu s členom 120. Ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz členov 119(2) in 120(2) se za te subjekte ne uporablja.
3. Za izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja z originalno zapadlostjo tri mesece ali manj je utež tveganja 20 %.
4. V izjemnih okoliščinah se lahko izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne, regionalne ali lokalne ravni države, na območju katere so ustanovljene, če po mnenju pristojnih organov na tem območju, zaradi ustreznega jamstva s strani enot centralne, regionalne ali lokalne ravni države ni nikakršne razlike v tveganju med takimi izpostavljenostmi.
5. Kadar pristojni organi na območju tretje države, katere nadzorniška in regulativna ureditev je vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji, obravnavajo izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja v skladu z odstavkoma 1 ali 2, lahko institucije izpostavljenostim do takih subjektov javnega sektorja dodelijo uteži tveganja na enak način. V nasprotnem primeru institucije uporabijo utež tveganja 100 %.
Za namene tega odstavka lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev, ali je nadzorniška in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za tretjo državo, ki so jo zadevni pristojni organi odobrili kot primerno za takšno obravnavo pred 1. januarjem 2014.
Člen 117
Izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank
1. Izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank, ki niso navedene v odstavku 2, se obravnavajo enako kot izpostavljenosti do institucij. Ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz členov 119(2), 120(2) in 121(3) se ne uporablja.
Medameriška investicijska korporacija, Črnomorska banka za trgovino in razvoj, Centralno-ameriška banka za gospodarsko integracijo in Razvojna banka Latinske Amerike - CAF se obravnavajo kot multilateralne razvojne banke.
2. Izpostavljenostim do naslednjih multilateralnih razvojnih bank se dodeli utež tveganja 0 %:
(a)
Mednarodna banka za obnovo in razvoj;
(b)
Mednarodna finančna korporacija;
(c)
Medameriška razvojna banka;
(d)
Azijska razvojna banka;
(e)
Afriška razvojna banka;
(f)
Razvojna banka Sveta Evrope;
(g)
Nordijska investicijska banka;
(h)
Karibska razvojna banka;
(i)
Evropska banka za obnovo in razvoj;
(j)
Evropska investicijska banka;
(k)
Evropski investicijski sklad;
(l)
Mednarodna agencija za zavarovanje investicij;
(m)
Mednarodna finančna pomoč za imunizacijo;
(n)
Islamska razvojna banka.
3. Deležu neplačanega kapitala, vpisanega v Evropski investicijski sklad, se dodeli utež tveganja 20 %.
Člen 118
Izpostavljenosti do mednarodnih organizacij
Izpostavljenostim do naslednjih mednarodnih organizacij se dodeli utež tveganja 0 %:
(a)
Unija;
(b)
Mednarodni denarni sklad;
(c)
Banka za mednarodne poravnave;
(d)
evropski instrument za finančno stabilnost;
(e)
Evropski mehanizem za stabilnost;
(f)
mednarodna finančna institucija, ki jo ustanovita dve ali več držav članic ter katere namen je zagotoviti financiranje in finančno pomoč za njene članice, ki imajo resne finančne težave ali jim te grozijo.
Člen 119
Izpostavljenosti do institucij
1. Izpostavljenostim do institucij, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu s členom 120. Izpostavljenostim do institucij, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na razpolago, se utež tveganja dodeli v skladu s členom 121.
2. Izpostavljenostim do institucij s preostalo zapadlostjo tri mesece ali manj, denominiranim in financiranim v nacionalni valuti kreditojemalca, se dodeli utež tveganja, ki je eno kategorijo manj ugodna od ugodnejše uteži tveganja, dodeljene izpostavljenostim do enot centralne ravni države, v kateri ima institucija sedež, kot je opisano v členih 114(4) do (7).
3. Izpostavljenostim s preostalo zapadlostjo tri mesece ali manj, denominiranim in financiranim v nacionalni valuti kreditojemalca, se v nobenem primeru ne dodeli utež tveganja, ki je manjša kot 20 %.
4. Izpostavljenostim do institucije iz naslova obveznih rezerv, ki jih institucija vzdržuje zaradi zahtev ECB ali centralne banke države članice, se lahko dodeli utež tveganja, ki velja za izpostavljenosti do centralne banke zadevne države članice, če:
(a)
se obvezne rezerve vzdržujejo v skladu z Uredbo (ES) št. 1745/2003 Evropske centralne banke z dne 12. septembra 2003 o uporabi obveznih rezerv (29) ali v skladu z nacionalnimi zahtevami, ki so v vseh pomembnih vidikih enakovredne navedeni uredbi;
(b)
se obvezne rezerve v primeru stečaja ali insolventnosti institucije, pri kateri se vzdržujejo, pravočasno in v celoti povrnejo instituciji ter niso na voljo za pokritje drugih obveznosti institucije.
5. Izpostavljenosti do finančnih institucij, ki imajo dovoljenje in so pod nadzorom pristojnih organov ter zanje veljajo bonitetne zahteve glede trdnosti, ki je primerljiva s tistimi, ki veljajo za institucije, se obravnavajo kot izpostavljenosti do institucij.
Člen 120
Izpostavljenosti do ocenjenih institucij
1. Izpostavljenostim do institucij s preostalo zapadlostjo več kot tri mesece, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 3, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 3
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Izpostavljenostim do institucije s preostalo zapadlostjo do treh mesecev, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 4, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136:
Razpredelnica 4
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Medsebojni vpliv obravnave kratkoročne bonitetne ocene iz člena 131 in splošne ugodnejše obravnave kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2 je naslednji:
(a)
kadar ocena kratkoročne izpostavljenosti ni na razpolago, se splošna ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2 uporablja za vse izpostavljenosti do institucij s preostalo zapadlostjo do treh mesecev;
(b)
kadar obstaja kratkoročna ocena, ki določa uporabo ugodnejše ali enake uteži tveganja kot uporaba splošne ugodnejše obravnave kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2, se kratkoročna ocena uporablja le za navedeno ocenjeno izpostavljenost. Za druge kratkoročne izpostavljenosti se uporablja splošna ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2;
(c)
kadar obstaja kratkoročna ocena, ki določa uporabo manj ugodne uteži tveganja kot uporaba splošne ugodnejše obravnave kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2, se splošna ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti ne uporablja in se vsem neocenjenim kratkoročnim terjatvam dodeli enaka utež tveganja, kot se uporablja v skladu z navedeno kratkoročno oceno.
Člen 121
Izpostavljenosti do neocenjenih institucij
1. Izpostavljenostim do institucij, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na razpolago, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 5 glede na stopnjo kreditne kakovosti, ki se dodeli izpostavljenostim do enot centralne ravni države, na območju katere je ustanovljena institucija.
Razpredelnica 5
Stopnja kreditne kakovosti, dodeljena enotam centralne ravni države
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja izpostavljenosti
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Utež tveganja za izpostavljenosti do neocenjenih institucij, ustanovljenih v državah, katerih enote centralne ravni države niso ocenjene, je 100 %.
3. Utež tveganja za izpostavljenosti do neocenjenih institucij z originalno efektivno zapadlostjo tri mesece ali manj je 20 %.
4. Ne glede na odstavka 2 in 3 znaša utež tveganja za izpostavljenosti iz naslovatrgovinskega financiranja - iz točke (b) drugega pododstavka člena 162(3) - do neocenjenih institucij 50 %, kadar pa je preostala zapadlost teh izpostavljenosti iz naslova trgovinskega financiranja do neocenjenih institucij tri mesece ali manj, znaša utež tveganja 20 %.
Člen 122
Izpostavljenosti do podjetij
1. Izpostavljenostim, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 6, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 6
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Izpostavljenostim, za katere taka bonitetna ocena ni na razpolago, se dodeli višja od naslednjih uteži tveganja: utež tveganja 100 % ali utež tveganja za izpostavljenosti do enot centralne ravni države, na območju katere je ustanovljeno podjetje.
Člen 123
Izpostavljenosti na drobno
Izpostavljenostim, ki izpolnjujejo naslednja merila, se dodeli utež tveganja 75 %:
(a)
so izpostavljenosti do ene ali več fizičnih oseb ali do majhnih ali srednjih podjetij (MSP);
(b)
izpostavljenost je ena od velikega števila izpostavljenosti s podobnimi lastnostmi, tako da so tveganja, povezana s takimi izpostavljenostmi, znatno zmanjšana;
(c)
po podatkih institucije skupni znesek, ki ga dolžnik ali skupina povezanih strank dolguje instituciji ter nadrejenim osebam in njihovim podrejenim družbam, vključno z morebitnimi neplačanimi izpostavljenostmi, vendar brez upoštevanja izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami in so razvrščene v kategorijo izpostavljenosti iz točke (i) člena 112, ne presega 1 milijona EUR. Institucija sprejme razumne ukrepe za ugotovitev skupne višine izpostavljenosti.
Vrednostni papirji ne spadajo v kategorijo izpostavljenosti na drobno.
Izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo meril iz točk (a) do (c) prvega pododstavka, ne spadajo v kategorijo izpostavljenosti na drobno.
Sedanja vrednost najmanjše vsote plačil po zakupu iz naslova izpostavljenosti na drobno spada v kategorijo izpostavljenosti na drobno.
Člen 124
Izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine
1. Izpostavljenosti ali delu izpostavljenosti, ki je v celoti zavarovana s hipoteko na nepremičnino, se dodeli utež tveganja 100 %, kadar pogoji iz členov 125 in 126 niso izpolnjeni, razen za del izpostavljenosti, ki je razporejen v drugo kategorijo izpostavljenosti. Delu izpostavljenosti, ki presega hipotekarno kreditno vrednost nepremičnine, se dodeli utež tveganja, ki se uporablja za nezavarovane izpostavljenosti do zadevne nasprotne stranke.
Del izpostavljenosti, ki se obravnava kot v celoti zavarovana z nepremičnino, ne sme presegati zastavljenega zneska tržne vrednosti ali zadevne hipotekarne kreditne vrednosti v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti.
2. Pristojni organi na podlagi podatkov, zbranih v skladu s členom 101, in drugih ustreznih kazalnikov redno in vsaj enkrat letno ocenijo, ali sta utež tveganja 35 % za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, iz člena 125 in utež tveganja 50 % za izpostavljenosti, zavarovane s poslovnimi nepremičninami, iz člena 126, ki se nahajajo na zadevnem ozemlju, ustrezni glede na:
(a)
pretekle izgube na izpostavljenostih, zavarovanih z nepremičninami,
(b)
prihodnji razvoj dogodkov na nepremičninskih trgih.
Pristojni organi lahko določijo višjo utež tveganja ali strožja merila od tistih iz členov 125(2) in 126(2), kadar je primerno, ob upoštevanju finančne stabilnosti.
Za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, pristojni organi določijo utež tveganja med 35 % in 150 %.
Za izpostavljenosti, zavarovane s poslovnimi nepremičninami, pristojni organi določijo utež tveganja med 50 % in 150 %.
V okviru teh razponov se višja utež tveganja določi na podlagi preteklih izgub in ob upoštevanju prihodnjega razvoja dogodkov na nepremičninskih trgih. Če se na podlagi ocene ugotovi, da uteži tveganja iz členov 125(2) in 126(2) ne odražajo dejanskih tveganj, povezanih z enim ali več nepremičninskimi segmenti takšnih izpostavljenosti, ki so v celoti zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine ali poslovne nepremičnine, ki se nahajajo na enem ali več področij zadevnega ozemlja, pristojni organi za te nepremičninske segmente izpostavljenosti določijo višjo utež tveganja v skladu z dejanskimi tveganji.
Pristojni organi se z EBA posvetujejo glede prilagoditev uteži tveganja in uporabljenih meril, ki se bodo izračunali v skladu z merili iz tega odstavka, kot so predeljena v regulativnih tehničnih standardih iz odstavka 4 tega člena. EBA objavi uteži tveganja in merila, ki so jih pristojni organi določili za izpostavljenosti iz členov 125, 126 in 199.
3. Če pristojni organi določijo višjo utež tveganja ali strožja merila, imajo institucije na voljo šestmesečno prehodno obdobje za uporabo nove uteži tveganja.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti iz odstavka 1;
(b)
pogoje iz odstavka 2, ki jih pristojni organi upoštevajo pri določanju višjih uteži tveganja, zlasti izraz "upoštevanje finančne stabilnosti".
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
5. Institucije ene države članice uporabijo uteži tveganja ter merila, ki so jih pristojni organi druge države članice določili za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na poslovne in stanovanjske nepremičnine, ki se nahajajo v tej državi članici.
Člen 125
Izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine
1. Če pristojni organi ne določijo drugače v skladu s členom 124(2), se izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, obravnavajo na naslednji način:
(a)
izpostavljenostim ali delu izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, ki so ali šele bodo v neposredni posesti lastnika ali upravičenca v primeru osebnih investicijskih podjetij oziroma so ali šele bodo oddana s strani lastnika ali upravičenca v primeru osebnih investicijskih podjetij, se dodeli utež tveganja 35 %;
(b)
izpostavljenostim do zakupnika pri poslih zakupa iz naslova stanovanjskih nepremičnin, pri katerih je institucija zakupodajalec in ima zakupnik možnost nakupa, se dodeli utež tveganja 35 %, če je izpostavljenost institucije v celoti in popolnoma zavarovana z njeno lastninsko pravico na tem premoženju.
2. Institucije obravnavajo izpostavljenost ali del izpostavljenosti kot v celoti in popolnoma zavarovano za namene odstavka 1 le, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vrednost nepremičnine ni pomembno odvisna od kreditne kakovosti kreditojemalca. Institucije lahko iz določanja obsega take odvisnosti izključijo okoliščine, ko izključno makroekonomski dejavniki vplivajo tako na vrednost nepremičnine kot tudi na izpolnjevanje obveznosti kreditojemalca;
(b)
tveganje kreditojemalca ni pomembno odvisno od donosnosti zadevne nepremičnine ali projekta, ampak od zmožnosti kreditojemalca, da poplača dolg iz drugih virov, zato vračilo dolga ni pomembno odvisno od katerega koli denarnega pritoka, ki ga ustvarja zadevna nepremičnina, ki služi kot zavarovanje. Institucije za druge vire določijo največja razmerja med kreditom in dohodkom kot del posojilne politike ter pridobijo ustrezne dokaze o zadevnem dohodku pri odobritvi kredita;
(c)
zahteve iz člena 208 in pravila za vrednotenje iz člena 229(1) so izpolnjeni;
(d)
razen če ni drugače določeno v členu 124(2), del kredita, ki se mu dodeli utež tveganja 35 % ne presega 80 % tržne vrednosti zadevne nepremičnine, ali 80 % hipotekarne kreditne vrednosti zadevne nepremičnine, v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti.
3. Institucije lahko odstopajo od odstavka 2(b) za izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, ki se nahajajo na ozemlju države članice, če pristojni organ zadevne države članice objavi dokaz, da je na tem ozemlju že dolgo prisoten dobro razvit trg stanovanjskih nepremičnin, na katerem stopnje izgub ne presegajo naslednjih omejitev:
(a)
izgube iz naslova kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino do 80 % tržne vrednosti ali 80 % hipotekarne kreditne vrednosti, razen če je v členu 124(2) določeno drugače, ne presegajo 0,3 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, v katerem koli danem letu;
(b)
skupne izgube iz naslova kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, ne presegajo 0,5 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, v katerem koli danem letu.
4. Če katera koli omejitev iz odstavka 3 v danem letu ni izpolnjena, upravičenost do uporabe odstavka 3 preneha, dokler pogoji iz odstavka 3 v enem od naslednjih let niso izpolnjeni, pa velja pogoj iz odstavka 2(b).
Člen 126
Izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine
1. Če pristojni organi ne določijo drugače v skladu s členom 124(2), se izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine, obravnavajo na naslednji način:
(a)
izpostavljenostim ali delu izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na pisarne ali druge gospodarske objekte, se lahko dodeli utež tveganja 50 %;
(b)
izpostavljenostim, ki se nanašajo na posle z zakupa iz naslova pisarn ali drugih poslovnih prostorov, pri katerih je institucija zakupodajalec in ima zakupnik možnost nakupa, se lahko dodeli utež tveganja 50 %, če je izpostavljenost institucije v celoti in popolnoma zavarovana z njeno lastninsko pravico na tem premoženju.
2. Institucije obravnavajo izpostavljenost ali del izpostavljenosti kot v celoti in popolnoma zavarovano za namene odstavka 1 le, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vrednost nepremičnine ni pomembno odvisna od kreditne kakovosti kreditojemalca. Institucije lahko iz določanja obsega take odvisnosti izključijo okoliščine, ko izključno makroekonomski dejavniki vplivajo tako na vrednost nepremičnine kot tudi na izpolnjevanje obveznosti kreditojemalca;
(b)
tveganje kreditojemalca ni pomembno odvisno od donosnosti zadevne nepremičnine ali projekta, ampak od zmogljivosti kreditojemalca, da poplača dolg iz drugih virov, zato vračilo dolga ni pomembno odvisno od katerega koli denarnega pritoka, ki ga ustvarja zadevna nepremičnina, ki služi kot zavarovanje;
(c)
zahteve iz člena 208 in pravila za vrednotenje iz člena 229(1) so izpolnjeni;
(d)
utež tveganja 50 %, razen če je v členu 124(2) določeno drugače, se dodeli delu kredita, ki ne presega 50 % tržne vrednosti nepremičnine ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti zadevne nepremičnine, razen če je v členu 124(2) določeno drugače, v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti.
3. Institucije lahko odstopajo od odstavka 2(b) za izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine, ki se nahajajo na ozemlju države članice, če pristojni organ zadevne države članice objavi dokaz, da je na tem ozemlju že dolgo prisoten dobro razvit trg poslovnih nepremičnin z izgubami, ki ne presegajo naslednjih omejitev.
(a)
izgube iz naslova kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino do 50 % tržne vrednosti ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti (razen če je v členu 124(2) določeno drugače), ne presegajo 0,3 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino;
(b)
skupne izgube iz naslova kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino, ne presegajo 0,5 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino.
4. Če katera koli omejitev iz odstavka 3 v danem letu ni izpolnjena, upravičenost do uporabe odstavka 3 preneha, dokler pogoji iz odstavka 3 v enem od naslednjih let niso izpolnjeni, pa velja pogoj iz odstavka 2(b).
Člen 127
Neplačane izpostavljenosti
1. Nezavarovanemu delu katere koli postavke, kjer je v skladu s členom 178 prišlo do neplačila s strani dolžnika, ali nezavarovanemu delu katerega koli kreditnega produkta v primeru izpostavljenosti na drobno, kjer je v skladu s členom 178 prišlo do neplačila, se dodeli utež tveganja:
(a)
150 %, kadar so posebni popravki zaradi kreditnega tveganja manjši od 20 % nezavarovanega dela vrednosti izpostavljenosti brez upoštevanja posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja;
(b)
100 %, kadar posebni popravki zaradi kreditnega tveganja niso manjši od 20 % nezavarovanega dela vrednosti izpostavljenosti brez upoštevanja posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
2. Za namen opredelitve zavarovanega dela neplačane izpostavljenosti so primerna tista zavarovanja s premoženjem in jamstva, ki so primerna za namene zmanjševanja kreditnega tveganja iz poglavja 4.
3. Vrednosti izpostavljenosti z upoštevanimi posebnimi popravki zaradi kreditnega tveganja, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine v skladu s členom 125, se dodeli utež tveganja 100 %, če je v skladu s členom 178 prišlo do neplačila.
4. Vrednosti izpostavljenosti z upoštevanimi posebnimi popravki zaradi kreditnega tveganja, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine v skladu s členom 126, se dodeli utež tveganja 100 %, če je v skladu s členom 178 prišlo do neplačila.
Člen 128
Postavke, povezane z zelo visokim tveganjem
1. Institucije dodelijo utež tveganja 150 % izpostavljenostim, vključno z izpostavljenostmi iz naslova deležev ali enot v KNP, ki so povezane z zelo visokimi tveganji, kadar je primerno.
2. Izpostavljenosti z zelo visokimi tveganji vključujejo katero koli od naslednjih izpostavljenosti:
(a)
naložbe v podjetja tveganega kapitala;
(b)
naložbe v AIS, kot so opredeljeni v členu 4(1)(a) Direktive 2011/61/EU, razen kadar mandat sklada ne dovoljuje vzvoda, ki bi bil višji od tistega, ki se zahteva v členu 51(3) Direktive 2009/65/ES;
(c)
naložbe v lastniške instrumente nejavnih družb;
(d)
špekulativno financiranje nepremičnin.
3. Pri ocenjevanju, ali je izpostavljenost, ki ni navedena v odstavku 2, povezana z zelo visokimi tveganji, institucije upoštevajo naslednje značilnosti tveganja:
(a)
obstaja visoko tveganje izgube zaradi neplačila dolžnika;
(b)
ni mogoče ustrezno oceniti, ali izpostavljenost spada pod točko (a).
EBA izda smernice, ki določajo, katere vrste izpostavljenosti so povezane z zelo visokim tveganjem in v kakšnih okoliščinah.
Te smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 129
Izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice
1. Da bi bile krite obveznice primerne za ugodnejšo obravnavo iz odstavkov 4 in 5, kot so opredeljene v členu 52(4) Direktive 2009/65/ES, izpolnjujejo zahteve iz odstavka 7 in so zavarovane s katerim koli izmed naslednjih primernih sredstev:
(a)
izpostavljenosti do enot centralne ravni držav, centralnih bank ESCB, subjektov javnega sektorja, enot regionalne ali lokalne ravni držav v Uniji ali izpostavljenosti, zavarovane z njihovi jamstvi;
(b)
izpostavljenosti do enot centralne ravni tretjih držav, centralnih bank tretjih držav, multilateralnih razvojnih bank, mednarodnih organizacij ali izpostavljenosti, zavarovane z njihovim jamstvom, ki ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1, kot je določeno v tem poglavju, in izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja tretjih držav, enot regionalne ali lokalne ravni tretjih držav, ali izpostavljenosti, zavarovane z njihovim jamstvom, ki se jim dodeli enaka utež tveganja kot za izpostavljenosti do institucij ali enot centralne ravni držav in centralnih bank v skladu s členom 115(1) ali(2) oziroma členom 116(1), (2) ali (4) in ki ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1, kot je določeno v tem poglavju, ter izpostavljenosti v pomenu iz te točke, ki izpolnjujejo vsaj pogoje za stopnjo kreditne kakovosti 2, kot je določeno v tem poglavju, pod pogojem, da ne presegajo 20 % nominalnega zneska neporavnanih obveznosti iz naslova kritih obveznic institucij izdajateljic;
(c)
izpostavljenosti do institucij, ki ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1, kot je določeno v tem poglavju. Takšna skupna izpostavljenost ne presega 15 % nominalnega zneska neporavnanih obveznosti iz naslova kritih obveznic institucije izdajateljice. Izpostavljenosti do institucij v Uniji z zapadlostjo, ki ne presega 100 dni, niso zajete v zahtevi po stopnji kreditne kakovosti 1, vendar morajo te institucije v skladu s tem poglavjem izpolnjevati vsaj pogoje za stopnjo kreditne kakovosti 2.
(d)
krediti, zavarovani:
(i)
s stanovanjskimi nepremičninami do višine manjše izmed zneska zastavne pravice, skupaj z morebitnimi zastavnimi pravicami z boljšim vrstnim redom, in 80 % vrednosti zastavljenih nepremičnin, ali
(ii)
krediti, zavarovani z nadrejenimi enotami, ki jih je izdal francoski Fonds Communs de Titrisation, ali podobne ustanove za listinjenje, ki jih ureja zakonodaja države članice, kjer se listinijo izpostavljenosti, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami. Če se take nadrejene enote uporabijo kot zavarovanje, posebni javni nadzor z namenom zaščite imetnikov obveznic v skladu z določbami člena 52(4) Direktive 2009/65/ES zagotovi, da so sredstva, zastavljena za te enote, ves čas trajanja njihove vključitve v kritno premoženje sestavljena iz najmanj 90 % zastavnih pravic na stanovanjskih nepremičninah skupaj z morebitnimi zastavnimi pravicami z boljšim vrstnim redom do višine manjše izmed zneska obveznosti iz naslova nadrejenih enot, zneska zastavnih pravic in 80 % vrednosti zastavljenih nepremičnin, pri čemer te nadrejene enote ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1 iz tega poglavja in ne presegajo 10 % nominalne vrednosti izdaje.
(e)
stanovanjski krediti, za katera v celoti jamči primeren dajalec zavarovanja iz člena 201 in ki izpolnjuje pogoje za stopnjo kreditne kakovosti 2 ali več, kot je določeno v tem poglavju, kadar delež vsakega posameznega kreditia, ki se zaradi izpolnjevanja zahteve iz tega odstavka uporabi kot zavarovanje za krite obveznice, ne presega 80 % vrednosti ustrezne stanovanjske nepremičnine, ki se nahaja v Franciji, in kadar je bilo razmerje med kreditom in dohodkom največ 33 %, ko je bil kredit odobren. Ob odobritvi kredita na nepremičnini ni nobenih zastavnih pravic, za kredite, odobrene po 1. januarju 2014, pa je kreditojemalec pogodbeno zavezan, da brez privolitve kreditne institucije, ki je odobrila kredit, ne bo vzpostavljal takšnih zastavnih pravic. Razmerje med kreditom in dohodkom predstavlja delež bruto dohodka kreditojemalca, s katerim se poplačuje kredit, vključno z obrestmi. Dajalec zavarovanja je bodisi finančna institucija, ki ima dovoljenje in je pod nadzorom pristojnih organov ter zanjo veljajo stabilne bonitetne zahteve, ki so primerljive s tistimi, ki veljajo za institucije, bodisi institucija ali zavarovalnica. Ta vzpostavi vzajemni jamstveni sklad ali enakovredno zavarovanje, da bodo lahko zavarovalnice krile izgube iz kreditnega tveganja, umerjanje teh izgub pa redno pregledujejo pristojni organi. Kreditna institucija in dajalec zavarovanja izdelata oceno kreditne sposobnosti kreditojemalca;
(f)
krediti, zavarovani:
(i)
s poslovnimi nepremičninami do višine manjše izmed zneska zastavne pravice, skupaj z morebitnimi zastavnimi pravicami z boljšim vrstnim redom, in 60 % vrednosti zastavljenih nepremičnin, ali
(ii)
z nadrejenimi enotami, ki jih je izdal francoski Fonds Communs de Titrisation ali podobne ustanove za listinjenje, ki jih ureja zakonodaja države članice, kjer se listinijo izpostavljenosti, zavarovane s poslovnimi nepremičninami. Če se takšne nadrejene enote uporabijo za zavarovanje, posebni javni nadzor z namenom zaščite imetnikov obveznic v skladu z določbami člena 52(4) Direktive 2009/65/ES zagotovi, da so sredstva, zastavljena za te enote, ves čas trajanja njihove vključitve v kritno premoženje sestavljena iz najmanj 90 % zastavnih pravic na poslovnih nepremičninah skupaj z morebitnimi zastavnimipravicami z boljšim vrstnim redom do višine manjše izmed zneska obveznosti iz naslova nadrejenih enot, zneska zastavnih pravic in 60 % vrednosti zastavljenih nepremičnin, pri čemer te nadrejene enote ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1 iz tega poglavja in ne presegajo 10 % nominalne vrednosti izdaje.
Krediti, zavarovani s poslovnimi nepremičninami, so primerna, kadar se razmerje med vrednostjo kredita in vrednostjo zastavljenih nepremičnin, ki znaša 60 %, prekorači do največ 70 %, če skupna vrednost vseh sredstev, zastavljenih kot zavarovanje za krite obveznice, preseže nominalni znesek neporavnanih obveznosti iz naslova kritih obveznic za vsaj 10 % in če terjatev imetnika obveznic izpolnjuje nekatere zahteve glede pravne gotovosti iz poglavja 4. Terjatev imetnika obveznic ima prednost pred vsemi drugimi terjatvami iz naslova zavarovanja.
(g)
krediti, zavarovani z zastavno pravico na ladjah do razlike med 60 % vrednosti zastavljene ladje in vrednostjo morebitnih predhodnih zastavnih pravic na ladji.
Za namene točk (c), (d)(ii) in (f)(ii) prvega pododstavka izpostavljenosti do imetnikov kritih obveznic, ki so nastale s prenosom in upravljanjem plačil dolžnikov iz naslova kreditov, zavarovanih z nepremičninami ali likvidacijski iztržki iz naslova kreditov, zavarovanih z nepremičninami, niso zajete v izračun omejitev, navedenih v teh točkah.
Pristojni organi lahko po posvetovanju z EBA delno opustijo uporabo točke (c) prvega pododstavka in dovolijo stopnjo kreditne kakovosti 2 do višine 10 % skupne izpostavljenosti nominalnega zneska neporavnanih obveznosti iz naslova kritih obveznic institucije izdajateljice, pod pogojem, da je mogoče dokumentirati pomembne morebitne težave glede koncentracije v zadevnih državah članicah zaradi zahteve po stopnji kreditne kakovosti 1 iz navedene točke.
2. Razmere iz točk (a) do (f) odstavka 1 vključujejo tudi zavarovanje, ki je v skladu z veljavnimi pravnimi predpisi omejeno izključno na varovanje imetnikov kritih obveznic pred izgubo.
3. Institucije za nepremičnine, s katerimi so zavarovane krite obveznice, izpolnjujejo zahteve iz člena 208 in pravila za vrednotenje iz člena 229(1).
4. Kritim obveznicam, za katere je na voljo bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 6a, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 6a
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Kritim obveznicam, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na voljo, se dodeli utež tveganja na podlagi uteži tveganja, dodeljene nadrejenim nezavarovanim izpostavljenostim do kreditne institucije, ki jih je izdala. Uporabljajo se naslednje povezave med utežmi tveganja:
(a)
če se izpostavljenostim do institucije dodeli utež tveganja 20 %, se kriti obveznici dodeli utež tveganja 10 %;
(b)
če se izpostavljenostim do institucije dodeli utež tveganja 50 %, se kriti obveznici dodeli utež tveganja 20 %;
(c)
če se izpostavljenostim do institucije dodeli utež tveganja 100 %, se kriti obveznici dodeli utež tveganja 50 %;
(d)
če se izpostavljenostim do institucije dodeli utež tveganja 150 %, se kriti obveznici dodeli utež tveganja 100 %.
6. Za krite obveznice, izdane pred 31. decembrom 2007, zahteve iz odstavkov 1 in 3 ne veljajo. Krite obveznice so primerne za prednostno obravnavo iz odstavkov 4 in 5 do njihove zapadlosti.
7. Izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice so primerne za ugodnejšo obravnavo, če lahko institucija, ki vlaga v krite obveznice, pristojnim organom dokaže, da:
(a)
prejema informacije o portfelju, in sicer vsaj o:
(i)
vrednosti kritnega premoženjae in preostali vrednosti kritih obveznic,
(ii)
geografski razporeditvi in vrsti kritnega premoženja, velikosti kredita, obrestni meri in valutnih tveganjih,
(iii)
strukturi zapadlosti kritnega premoženja in kritih obveznic ter
(iv)
odstotku kreditov, katerih odplačilo zamuja več kot devetdeset dni;
(b)
izdajatelj zagotavlja institucijam informacije iz točke (a) najmanj vsakega pol leta.
Člen 130
Postavke iz naslova pozicij v listinjenju
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicije v listinjenju se izračunajo v skladu s poglavjem 5.
Člen 131
Izpostavljenosti do institucij in podjetij s kratkoročno bonitetno oceno
Izpostavljenostim do institucij in izpostavljenostim do podjetij, za katere je na razpolago kratkoročna bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 7, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 7
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Člen 132
Izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP
1. Izpostavljenostim iz naslova enot ali deležev v KNP se dodeli utež tveganja 100 %, razen če institucija uporabi metodo ocenjevanja kreditnega tveganja iz odstavka 2 ali pristop vpogleda iz odstavka 4 ali pristop povprečnih uteži tveganja iz odstavka 5, kadar so izpolnjeni pogoji iz odstavka 3.
2. Izpostavljenostim iz naslova enot ali deležev v KNP, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 8, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 8
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Institucije lahko določijo utež tveganja za KNP v skladu z odstavkoma 4 in 5, če so izpolnjena naslednja merila primernosti:
(a)
KNP upravlja družba, ki je predmet nadzora v državi članici, v primeru KNP iz tretjih držav, pa kadar so izpolnjeni naslednji pogoji:
(i)
KNP upravlja družba, ki je predmet nadzora, enakovrednega nadzoru, določenemu v zakonodaji Unije;
(ii)
sodelovanje med pristojnimi organi je primerno zagotovljeno;
(b)
prospekt KNP ali enakovreden dokument vsebuje:
(i)
kategorije sredstev, v katere lahko KNP vlagaKNP;
(ii)
če veljajo omejitve naložb, relativne omejitve in metodologije za njihov izračun;
(c)
KNP poroča o svojem poslovanju vsaj enkrat letno, kar omogoča oceno sredstev in obveznosti, rezultata poslovanja in aktivnosti v obdobju, za katerega se poroča.
Za namene točke (a) lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev, ali je nadzorna in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev KNP iz tretjih držav, ki so jih zadevni pristojni organi odobrili kot primerne za takšno obravnavo pred 1. januarjem 2014.
4. Če institucija pozna osnovne izpostavljenosti KNP, lahko za namen izračuna povprečne uteži tveganja za svoje izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP, vpogleda v osnovne izpostavljenosti KNPv skladu z metodami iz tega poglavja. Če je osnovna izpostavljenost KNP hkrati izpostavljenost iz naslova deležev v drugem KNP, ki izpolnjuje merila iz odstavka 3, lahko institucija vpogleda v osnovne izpostavljenosti tega drugega KNP.
5. Če institucija ne pozna osnovnih izpostavljenosti KNP, lahko izračuna povprečno utež tveganja za svoje izpostavljenosti iz naslova enote ali deleža v KNP v skladu z metodami iz tega poglavja, pri čemer se predpostavlja, da KNP najprej v največjem dovoljenem obsegu v okviru svoje naložbene politike vlaga v kategorije izpostavljenosti, za katere veljajo najvišje kapitalske zahteve, nato pa vlaga v padajočem vrstnem redu, dokler ne doseže skupnega naložbenega limita.
Institucije lahko izračun uteži tveganja za KNP in poročanje o njej v skladu z metodami iz odstavkov 4 in 5 prepustijo naslednjim tretjim osebam:
(a)
depotnim družbam ali depotnim finančnim institucijam KNP, če KNP vlaga izključno v vrednostne papirje in deponira vse vrednostne papirje v tej depotni družbi ali finančni instituciji;
(b)
za KNP, ki niso zajeti v točki (a), družbi za upravljanje KNP, če ta družba izpolnjuje merila iz odstavka 3(a).
Pravilnost izračuna iz prvega pododstavka potrdi zunanji revizor.
Člen 133
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov
1. Naslednje izpostavljenosti se obravnavajo kot izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov:
(a)
nedolžniške izpostavljenosti, ki vsebujejo podrejeno, terjatev do dela preostalega premoženja;
(b)
dolžniške izpostavljenosti in drugi vrednostni papirji, partnerstva, izvedeni finančni instrumenti ali drugi instrumenti, katerih ekonomska vsebina je podobna izpostavljenostim iz točke (a).
2. Izpostavljenostim iz naslova lastniških instrumentov se dodeli utež tveganja 100 %, razen če jih je treba v skladu z delom 2 odbiti, če se jim v skladu s členom 48(4) se jim dodeli utež tveganja 250 %, če se jim v skladu s členom 89(3) se jim dodeli utež tveganja 1 250 % ali pa se jih obravnava kot postavke z visokim tveganjem v skladu s členom 128.
3. Naložbe v instrumente lastniškega ali regulativnega kapitala, ki jih izdajo institucije, se štejejo kot terjatve iz naslova lastniških instrumentov, razen če se odbijejo od kapitala ali se jim dodeli utež tveganja 250 % iz člena 48(4) ali se obravnavajo kot postavke z visokim tveganjem v skladu s členom 128.
Člen 134
Druge postavke
1. Opredmetenim osnovnim sredstvom v smislu člena 4(10) Direktive 86/635/EGS se dodeli utež tveganja 100 %.
2. Aktivnim časovnim razmejitvam, za katere institucija ne more določiti nasprotne stranke v skladu z Direktivo 86/635/EGS, se dodeli utež tveganja 100 %.
3. Denarju na poti se dodeli utež tveganja 20 %. Denarju v blagajni in enakovrednim denarnim postavkam se dodeli utež tveganja 0 %.
4. Zlatu v lastnem trezorju ali na posebni lokaciji, če je krito z obveznostmi v zlatu, se dodeli utež tveganja 0 %.
5. Pri pogodbah o prodaji in povratnem nakupu sredstev ter pri dogovorih oterminskem nakupu sredstev se uporabi utež tveganja, ki je dodeljena instrumentom, na katere se zadevne pogodbe nanašajo, in ne nasprotnim strankam v poslu.
6. Če institucija nastopa kot dajalec kreditnega zavarovanja za več izpostavljenosti pod pogojem, da neplačilo n-te izmed zavarovanih izpostavljenosti povzroči plačilo in da se s tem kreditnim dogodkom prekine pogodba, ter če ima produkt zunanjo bonitetno oceno ECAI, se dodelijo uteži tveganja iz poglavja 5. Če produkt nima bonitetne ocene ECAI, se uteži tveganja za izpostavljenosti, ki jih vsebuje košara izpostavljenosti, razen izpostavljenosti n-1, seštejejo do največ 1 250 % in pomnožijo z nominalnim zneskom zavarovanja, ki ga zagotavlja kreditni izvedeni finančni instrument, da se pridobi znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Izpostavljenosti n-1, ki se izključijo iz seštevka, se določijo tako, da vključujejo tiste izpostavljenosti, od katerih vsaka povzroča nižji znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti, kot je znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti katere koli izpostavljenosti, ki je vključena v seštevek.
7. Vrednost izpostavljenosti iz naslova zakupa je diskontirana najmanjša vsota plačil po zakupu. Najmanjša vsota plačil po zakupu je enaka plačilom, ki se zahtevajo ali se lahko zahtevajo od zakupnika v času trajanja pogodbe o zakupu, in plačilu iz naslova katere koli nakupne opcije iz zakupa, ki se bo zelo verjetno izvršila. Od stranke, ki ni zakupnik, se lahko zahteva plačilo v zvezi s preostalo vrednostjo zakupljenega premoženja, in če ta plačilna obveznost izpolnjuje sklop pogojev iz člena 201 glede primernosti dajalcev jamstva in zahteve za priznavanje drugih vrst jamstev iz členov 213 do 215, se lahko ta plačilna obveznost upošteva kot osebno kreditno zavarovanje v skladu s poglavjem 4. Te izpostavljenosti se razvrstijo v ustrezne kategorije izpostavljenosti v skladu s členom 112. Kadar je izpostavljenost preostala vrednost sredstva, danega v zakup, se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunajo na naslednji način: 1/t * 100 % * preostala vrednost, pri čemer je t večje izmed 1in najbližjega števila celih let preostalega obdobja zakupa.
Oddelek 3
Priznavanje in vzporejanje ocene kreditnega tveganja
Pododdelek 1
Priznavanje ecai
Člen 135
Uporaba bonitetnih ocen ECAI
1. Zunanja bonitetna ocena se lahko za določanje uteži tveganja izpostavljenosti v skladu s tem poglavjem uporabi le, če jo je izdala ECAI ali potrdila ECAI v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009.
2. EBA na svoji spletni strani objavi seznam ECAI v skladu s členoma 2(4) in 18(3) Uredbe (ES) št. 1060/2009.
Pododdelek 2
Vzporejanje bonitetnih ocen ecai
Člen 136
Vzporejanje bonitetnih ocen ECAI
1. EBA, EIOPA in ESMA preko Skupnega odbora pripravijo osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih za vse ECAI določi, kateri stopnji kreditne kakovosti iz oddelka 2 ustrezajo zadevne bonitetne ocene ECAI ("vzporejanje"). Te določitve so objektivne in dosledne.
EBA, EIOPA in ESMA predložijo Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. julija 2014, pri čemer po potrebi predložijo revidirane osnutke izvedbenih tehničnih standardov.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s p členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010, Uredbe (EU) št. 1094/2010 oziroma Uredbe (EU) št. 1095/2010.
2. EBA, EIOPA in ESMA določajo vzporejanje bonitetnih ocen v skladu z naslednjimi zahtevami:
(a)
da bi razlikovali med relativnimi stopnjami tveganja, ki jih izraža posamezna bonitetna ocena, EBA, EIOPA in ESMA obravnavajo kvantitativne dejavnike, kot so dolgoročna stopnja neplačila, povezana z vsemi postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna ocena. Pri novo ustanovljenih ECAI in ECAI, ki imajo le kratko evidenco podatkov o neplačilih, EBA, EIOPA in ESMA vprašajo ECAI, katera je po njihovem mnenju dolgoročna stopnja neplačila, povezana z vsemi postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna ocena;
(b)
da bi razlikovali med ustreznimi relativnimi stopnjami tveganja, ki jih izraža posamezna bonitetna ocena, EBA, EIOPA in ESMA obravnavajo kvalitativne dejavnike, kot so skupina izdajateljev, ki jih obravnava ECAI, razpon bonitetnih ocen, ki jih dodeljuje ECAI, pomen posamezne bonitetne ocene in opredelitev neplačila, ki jo uporablja ECAI;
(c)
EBA, EIOPA in ESMA primerjajo stopnje neplačil za vsako bonitetno oceno posamezne ECAI in jih primerjajo s primerjalno vrednostjo, določeno na podlagi stopenj neplačil drugih ECAI v skupini izdajateljev, ki predstavljajo enakovredno stopnjo kreditnega tveganja;
(d)
če so stopnje neplačil, ugotovljene za bonitetno ocene posamezne ECAI, bistveno in sistematično višje od primerjalne vrednosti, EBA, EIOPA in ESMA bonitetni oceni ECAI dodelijo višjo stopnjo kreditne kakovosti na lestvici ocenjevanja kreditne kakovosti;
(e)
če EBA, EIOPA in ESMA povečajo utež tveganja za posamezno bonitetno oceno določene ECAI in če stopnje neplačil, ugotovljene za bonitetno oceno te ECAI, niso več bistveno in sistematično višje od primerjalne vrednosti, lahko EBA, EIOPA in ESM A bonitetni oceni ECAI vrnejo prvotno stopnjo kreditne kakovosti na lestvici ocenjevanja kreditne kakovosti.
3. EBA, EIOPA in ESMA pripravijo osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da se opredelijo kvantitativni dejavniki iz odstavka 2(a), kvalitativni dejavniki iz odstavka 2(b) in primerjalna vrednost iz odstavka 2(c).
EBA, EIOPA in ESMA Komisiji predložijo navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. julija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010, Uredbe (EU) št. 1094/2010 oziroma Uredbe (EU) št. 1095/2010.
Pododdelek 3
Uporaba bonitetnih ocen izvoznih agencij
Člen 137
Uporaba bonitetnih ocen izvoznih agencij
1. Za namene člena 114 lahko institucije uporabljajo bonitetne ocene izvozne agencije, ki jo je imenovala zadevna institucija, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:
(a)
gre za soglasno oceno tveganja izvoznih agencij, ki sodelujejo v "Dogovoru o smernicah za uradno podprte izvozne kredite" OECD;
(b)
izvozna agencija objavlja svoje bonitetne ocene in je zavezana k uporabi dogovorjene metodologije OECD, pri čemer je bonitetna ocena povezana z eno od osmih minimalnih premij za zavarovanje izvoza (MEIP), ki jih določa dogovorjena metodologija OECD. Institucija lahko prekliče imenovanje izvozne agencije. Institucija mora preklic utemeljiti, če obstajajo konkretni znaki, da je glavni namen preklica zmanjšati zahteve glede kapitalske ustreznosti.
2. Izpostavljenostim, za katere je za namene tehtanja tveganja priznana bonitetna ocena izvozne agencije, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 9.
Razpredelnica 9
MEIP
0
1
2
3
4
5
6
7
Utež tveganja
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Oddelek 4
Uporaba bonitetnih ocen ecai za določanje uteži tveganja
Člen 138
Splošne zahteve
Institucija lahko imenuje eno ali več ECAI, ki se bodo uporabljale za določanje uteži tveganja za aktivne postavke in zunajbilančne postavke. Institucija lahko prekliče imenovanje ECAI. Institucija mora preklic utemeljiti, če obstajajo konkretni znaki, da je glavni namen preklica zmanjšati zahteve glede kapitalske ustreznosti. Bonitetne ocene se ne uporabljajo selektivno. Institucija uporablja naročene bonitetne ocene. Vendar lahko uporabi tudi nenaročene bonitetne ocene, če EBA potrdi, da se nenaročene bonitetne ocene ECAI po kakovosti ne razlikujejo od naročenih bonitetnih ocen iste ECAI. EBA zadevno potrditev zavrne ali prekliče, zlasti če ECAI poskuša z nenaročeno bonitetno oceno pripraviti ocenjevani subjekt do tega, da bi naročil bonitetno oceno ali druge storitve. Institucije uporabljajo bonitetne ocene v skladu z naslednjimi zahtevami:
(a)
institucija, ki se odloči za uporabo bonitetnih ocen, ki jih je pripravila ECAI, za posamezno kategorijo izpostavljenosti, te bonitetne ocene uporablja dosledno za vse izpostavljenosti iz navedene kategorije;
(b)
institucija, ki se odloči za uporabo bonitetnih ocen, ki jih je pripravila ECAI, te bonitetne ocene uporablja stalno in dosledno;
(c)
institucija lahko uporablja le bonitetne ocene ECAI, ki upoštevajo vse zneske iz naslova dolgovane glavnice in iz naslova dolgovanih obresti;
(d)
kadar je za ocenjeno postavko od imenovane ECAI na voljo le ena bonitetna ocena, se za določanje uteži tveganja za to postavko uporablja zadevna bonitetna ocena;
(e)
kadar sta za ocenjeno postavko od imenovanih ECAI na voljo dve bonitetni oceni, ki ustrezata različnim utežem tveganja, se uporabi višja utež tveganja;
(f)
kadar je za ocenjeno postavko od imenovanih ECAI na voljo več bonitetnih ocen, se uporabita bonitetni oceni, ki dajeta dve najnižji uteži tveganja. Če se najnižji uteži tveganja razlikujeta, se uporabi višja utež tveganja. Če sta najnižji uteži tveganja enaki, se uporabi ta utež tveganja.
Člen 139
Bonitetna ocena izdajatelja in izdaje
1. Če je na razpolago bonitetna ocena za posamezen program izdaje ali posamezen finančni instrument, ki predstavlja izpostavljenost, se za določanje uteži tveganja za zadevno izpostavljenost uporabi ta bonitetna ocena.
2. Če za posamezno izpostavljenost neposredno ni na razpolago bonitetne ocene, vendar je na razpolago bonitetna ocena za posamezen program izdaje ali posamezen finančni instrument, ki ne predstavlja te izpostavljenosti, ali pa je na razpolago splošna bonitetna ocena izdajatelja, se ta bonitetna ocena uporabi v katerem koli od naslednjih primerov:
(a)
če daje višjo utež tveganja, kakor bi bila sicer določena, in je zadevna izpostavljenost v vseh pogledih uvrščena pari passu ali podrejeno posameznemu programu izdaje ali posameznemu finančnemu instrumentu ali nadrejenim nezavarovanim izpostavljenostim do navedenega izdajatelja;
(b)
če daje nižjo utež tveganja in je zadevna izpostavljenost v vseh pogledih uvrščena pari passu ali nadrejeno posameznemu programu izdaje ali posameznemu finančnemu instrumentu ali nadrejenim nezavarovanim izpostavljenostim do navedenega izdajatelja.
V vseh drugih primerih se izpostavljenost šteje za neocenjeno.
3. Odstavka 1 in 2 ne preprečujeta uporabe člena 129.
4. Bonitetne ocene za izdajatelje v okviru skupine podjetij se ne morejo uporabljati kot bonitetne ocene drugega izdajatelja v okviru iste skupine podjetij.
Člen 140
Dolgoročne in kratkoročne bonitetne ocene
1. Kratkoročne bonitetne ocene se lahko uporabljajo le za kratkoročne aktivne in zunajbilančne postavke, ki predstavljajo izpostavljenosti do institucij in podjetij.
2. Kratkoročna bonitetna ocena se uporablja le za izpostavljenost, na katero se nanaša, in se ne uporablja za izpeljevanje uteži tveganja za katero koli drugo izpostavljenost, razen v naslednjih primerih:
(a)
če se ocenjenemu kratkoročnemu finančnemu instrumentu dodeli utež tveganja 150 %, se utež tveganja 150 % dodeli tudi vsem neocenjenim nezavarovanim kratkoročnim in dolgoročnim izpostavljenostim do zadevnega dolžnika;
(b)
če se ocenjenemu kratkoročnemu finančnemu instrumentu dodeli utež tveganja 50 %, se nobeni neocenjeni kratkoročni izpostavljenosti ne dodeli utež tveganja manj kot 100 %.
Člen 141
Postavke v domači in tuji valuti
Bonitetna ocena, ki se nanaša na izpostavljenost, denominirano v domači valuti dolžnika, se ne more uporabljati za določanje uteži tveganja za drugo izpostavljenost do istega dolžnika, ki je denominirana v tuji valuti.
Če izpostavljenost nastane zaradi udeležbe institucije v posojilu, ki ga je odobrila multilateralna razvojna banka, katere status prednostnega upnika je priznan na trgu, se lahko bonitetna ocena, za to izpostavljenost v domači valuti dolžnika, uporabi za namene določitve uteži tveganja.
POGLAVJE 3
Pristop na osnovi notranjih bonitetnih ocen (pristop IRB)
Oddelek 1
Dovoljenje pristojnih organov za uporabo pristopa irb
Člen 142
Opredelitev pojmov
1. V tem poglavju se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"bonitetni sistem" pomeni vse metode, procese, kontrole, zbiranje podatkov in informacijske sisteme, ki podpirajo ocenjevanje kreditnega tveganja, razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine ter količinsko opredelitev ocen neplačila in izgube, ki so bile izdelane za posamezno vrsto izpostavljenosti;
(2)
"vrsta izpostavljenosti" pomeni skupino izpostavljenosti, ki se obravnavajo enako in se oblikujejo na podlagi določene vrste izpostavljenosti in, ki so lahko omejene na posamezen subjekt ali posamezen podsklop subjektov znotraj skupine, če se ista vrsta izpostavljenosti obravnava drugače pri drugih subjektih skupine;
(3)
"poslovna enota" pomeni katere koli ločene organizacijske enote ali pravne subjekte, poslovna področja in geografske lokacije;
(4)
"velik subjekt finančnega sektorja" pomeni kateri koli subjekt finančnega sektorja, ki ni opredeljen v točki (27)(j) člena 4(1) in ki izpolnjuje naslednje pogoje:
(a)
njegova bilančna vsota, izračunana na posamični ali konsolidirani podlagi, je večja ali enaka 70 milijard EUR, pri čemer se za določitev velikosti bilančne vsote uporabi najnovejši revidiran računovodski izkaz ali konsolidiran finančni izkaz; in
(b)
zanjo ali za najmanj eno njeno podrejeno družbo velja bonitetna ureditev Unije ali zakonodaja tretje države, v kateri velja bonitetni nadzor ali regulativne zahteve, ki so vsaj enakovredne tistim v Uniji.
(5)
"nereguliran finančni subjekt" pomeni kateri koli drug subjekt, ki ni subjekt reguliranega finančnega sektorja, vendar kot svojo glavno poslovno dejavnost opravlja eno ali več dejavnosti iz Priloge I k Direktivi 2013/36/EU ali Priloge I k Direktivi 2004/39/ES;
(6)
"bonitetni razred dolžnika" pomeni kategorijo tveganja v okviru bonitetne lestvice dolžnika v bonitetnem sistemu, v katero se razvrstijo dolžniki na podlagi posebnih in jasnih bonitetnih meril, iz katerih so izpeljane ocene verjetnosti neplačila (PD);
(7)
"bonitetni razred izpostavljenosti" pomeni kategorijo tveganja v okviru bonitetne lestvice izpostavljenosti v bonitetnem sistemu, v katero se razvrstijo izpostavljenosti na podlagi posebnih in jasnih bonitetnih meril, iz katerih so izpeljane lastne ocene LGD;
(8)
"serviser" pomeni subjekt, ki dnevno upravlja skupino odkupljenih denarnih terjatev ali osnovne kreditne izpostavljenosti.
2. Za namene točke 4(b) odstavka 1 tega člena lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev o tem, ali je nadzorniška in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za tretjo državo, ki so jo zadevni pristojni organi odobrili kot primerno za to obravnavo pred 1. januarjem 2014.
Člen 143
Dovoljenje za uporabo pristopa IRB
1. Če so pogoji iz tega poglavja izpolnjeni, pristojni organ institucijam dovoli, da svoje zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunajo z uporabo pristopa na osnovi notranjih bonitetnih ocen (v nadaljnjem besedilu: pristop IRB).
2. Predhodno dovoljenje za uporabo pristopa IRB, vključno z lastnimi ocenami LGD in konverzijskimi faktorji, se zahteva za vsako kategorijo izpostavljenosti in vsak uporabljen bonitetni sistem, pristop notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov ter za vsak uporabljen pristop k ocenjevanju LGD in konverzijskih faktorjev.
3. Institucije predhodno dovoljenje pristojnih organov pridobijo za:
(a)
pomembne spremembe obsega uporabe bonitetnega sistema ali pristopa notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, za katere je institucija že prejela dovoljenje za uporabo;
(b)
pomembne spremembe bonitetnega sistema ali pristopa notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, za katere je institucija že prejela dovoljenje za uporabo.
Obseg uporabe bonitetnega sistema zajema vse izpostavljenosti v okviru ustrezne vrste izpostavljenosti, za katero je bil ta bonitetni sistem razvit.
4. Institucije pristojne organe uradno obvestijo o vseh spremembah bonitetnih sistemov in pristopov notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje za ocenjevanje pomembnosti uporabe obstoječih bonitetnih sistemov za druge dodatne izpostavljenosti, ki niso zajete že v tem bonitetnem sistemu, in sprememb bonitetnih sistemov ali pristopov notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v skladu s pristopom IRB.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 144
Ocena vloge za uporabo pristopa IRB s strani pristojnih organov
1. Pristojni organ izda instituciji dovoljenje v skladu s členom 143 za uporabo pristopa IRB, vključno z uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev, le, če meni, da so izpolnjene zahteve iz tega poglavja, zlasti zahteve iz oddelka 6, ter da so sistemi institucije za upravljanje in bonitetno ocenjevanje izpostavljenosti iz naslova kreditnega tveganja trdni in celovito uvedeni, ter zlasti če mu institucija dokaže, da so izpolnjeni naslednji standardi:
(a)
bonitetni sistemi institucije omogočajo smiselno oceno značilnosti dolžnika in izpostavljenosti, smiselno razlikovanje tveganja ter natančne in dosledne kvantitativne ocene tveganja;
(b)
notranje bonitetne ocene ter ocene neplačila in izgube, ki se uporabljajo pri izračunu kapitalskih zahtev, ter z njimi povezani sistemi in procesi so ključni pri upravljanju tveganj in postopku odločanja ter pri odobritvi kreditov, razporeditvi notranjega kapitala in funkcijah korporativnega upravljanja;
(c)
institucija ima enoto za nadzor kreditnega tveganja, pristojno za bonitetne sisteme, ki je ustrezno neodvisna in ni izpostavljena neprimernim vplivom;
(d)
institucija zbira in hrani vse pomembne podatke za zagotavljanje učinkovite podpore svojemu procesu merjenja in upravljanja kreditnega tveganja;
(e)
institucija dokumentira svoje bonitetne sisteme in načelo za njihovo sestavo ter svoje bonitetne sisteme ovrednoti;
(f)
institucija je vsak bonitetni sistem in pristop notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instumentov ovrednotila v ustreznem časovnem obdobju pred izdajo dovoljenja za uporabo tega bonitetnega sistema ali pristopa notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, pri čemer je v tem časovnem obdobju ocenila, ali so ti bonitetni sistemi in pristopi notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov primerni za obseg uporabe bonitetnega sistema oziroma pristopa notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ter na podlagi te ocene opravila potrebne spremembe teh bonitetnih sistemov ali pristopov notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov;
(g)
institucija je v skladu s pristopom IRB izračunala kapitalske zahteve na podlagi svojih ocen parametrov tveganja in je sposobna poročati v skladu s členom 99;
(h)
institucija je razvrstila in še naprej razvršča vsako izpostavljenost iz obsega uporabe bonitetnega sistema v bonitetni razred ali skupino tega bonitetnega sistema; institucija je razvrstila in še naprej razvršča vsako izpostavljenost iz obsega uporabe pristopa za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v ta pristop notranjih modelov.
Zahteve po uporabi pristopa IRB, vključno z lastnimi ocenami LGD in konverzijskih faktorjev, veljajo tudi, kadar je institucija uvedla bonitetni sistem ali model, uporabljen v okviru bonitetnega sistema, ki ga je kupila od zunanjega prodajalca.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi metodologijo ocenjevanja, ki jo pristojni organi upoštevajo pri ocenjevanju skladnosti institucije z zahtevami po uporabi pristopa IRB.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 145
Predhodne izkušnje z uporabo pristopov IRB
1. Institucija, ki zaprosi za dovoljenje za uporabo pristopa IRB, za zadevne kategorije izpostavljenosti IRB najmanj tri leta uporablja bonitetne sisteme, ki so bili okvirno skladni z zahtevami iz oddelka 6, za notranje namene merjenja in upravljanja tveganja, preden lahko postane upravičena do uporabe pristopa IRB.
2. Institucija, ki zaprosi za dovoljenje za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev, pristojnemu organu dokaže, da je najmanj tri leta ocenjevala in uporabljala lastne ocene LGD in konverzijskih faktorjev na način, ki je bil okvirno skladen z zahtevami za uporabo lastnih ocen navedenih parametrov iz oddelka 6, preden lahko postane upravičena za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev.
3. Kadar institucija po izdaji prvotnega dovoljenja razširi uporabo pristopa IRB na dodatne izpostavljenosti, so izkušnje institucije zadostne za izpolnjevanje zahtev iz odstavkov 1 in 2. Če se uporaba bonitetnih sistemov razširi na dodatne izpostavljenosti, ki so bistveno drugačne od zdaj zajetih, zaradi česar je mogoče razumno sklepati, da obstoječe izkušnje za te izpostavljenosti niso zadostne za izpolnjevanje zahtev iz teh določb, potem se zahteve iz odstavkov 1 in 2 za dodatne izpostavljenosti uporabljajo ločeno.
Člen 146
Ukrepi, ki jih je treba sprejeti, kadar zahteve iz tega poglavja niso več izpolnjene
Kadar institucija preneha izpolnjevati zahteve iz tega poglavja, o tem uradno obvesti pristojni organ in naredi nekaj od naslednjega:
(a)
pristojnemu organu na zadovoljiv način predstavi načrt za pravočasno ponovno uskladitev z zahtevami in ga izvede v obdobju, dogovorjenem s pristojnim organom;
(b)
pristojnemu organu na zadovoljiv način dokaže, da je učinek neizpolnjevanja zahtev nepomemben.
Člen 147
Metodologija za razvrščanje izpostavljenosti v kategorije izpostavljenosti
1. Metodologija, ki jo institucija uporablja za razvrščanje izpostavljenosti v različne kategorije, je primerna in dosledna.
2. Vsaka izpostavljenost se razvrsti v eno od naslednjih kategorij izpostavljenosti:
(a)
izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank;
(b)
izpostavljenosti do institucij;
(c)
izpostavljenosti do podjetij;
(d)
izpostavljenosti na drobno;
(e)
izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov;
(f)
postavke iz naslova pozicij v listinjenju;
(g)
druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti.
3. V kategorijo iz odstavka 2(a) se razvrstijo naslednje izpostavljenosti:
(a)
izpostavljenosti do enot regionalne in lokalne ravni držav ali subjektov javnega sektorja, ki se obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav v skladu s členoma 115 in 116;
(b)
izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank iz člena 117(2);
(c)
izpostavljenosti do mednarodnih organizacij, ki jim na podlagi člena 118 pripada utež tveganja 0 %.
4. V kategorijo iz odstavka 2(b) se razvrstijo naslednje izpostavljenosti:
(a)
izpostavljenosti do enot regionalne in lokalne ravni držav, ki se ne obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav v skladu s členom 115(2) in (4);
(b)
izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja, ki se ne obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav v skladu s členom 116(4);
(c)
izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank, ki se jim ne dodeli utež tveganja 0 % v skladu s členom 117, in
(d)
izpostavljenosti do finančnih institucij, ki se obravnavajo kot izpostavljenosti do institucij v skladu s členom 119(5).
5. V kategorijo izpostavljenosti na drobno iz odstavka 2(d) se razvrstijo izpostavljenosti, ki izpolnjujejo naslednja merila:
(a)
so nekaj od naslednjega:
(i)
izpostavljenosti ene ali več fizičnih oseb;
(ii)
izpostavljenosti MSP, če po podatkih institucije, ki je morala izvesti ustrezne postopke za potrditev stanja, skupni znesek, ki ga dolžnik ali skupina povezanih strank dolguje instituciji ter nadrejenim osebam in njihovim podrejenim družbam, vključno z morebitnimi neplačanimi izpostavljenostmi, vendar brez upoštevanja izpostavljenosti, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ne presega 1 milijona EUR;
(b)
institucija jih pri svojem upravljanju s tveganji vseskozi obravnava dosledno in na podoben način;
(c)
ne obravnavajo se tako individualno, kot se obravnavajo izpostavljenosti v kategoriji izpostavljenosti do podjetij;
(d)
vsaka predstavlja eno od znatnega števila izpostavljenosti, ki se obravnavajo na podoben način.
Poleg izpostavljenosti iz prvega pododstavka se sedanja vrednost najmanjše vsote plačil po zakupu iz naslova izpostavljenosti na drobno vključi v kategorijo izpostavljenosti na drobno.
6. V kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz odstavka 2(e) se razvrstijo naslednje izpostavljenosti:
(a)
nedolžniške izpostavljenosti, ki vsebujejo podrejeno terjatev do dela preostalega premoženja izdajatelja;
(b)
dolžniške izpostavljenosti in drugi vrednostni papirji, partnerstva, izvedeni finančni instrumenti ali drugi instrumenti, katerih ekonomska vsebina je podobna izpostavljenostim iz točke (a).
7. Vsaka kreditna obveznost, ki ni razvrščena v kategorije izpostavljenosti iz odstavka 2(a), (b), (d), (e) in (f), se razvrsti v kategorijo izpostavljenosti do podjetij iz odstavka 2(c).
8. V kategoriji izpostavljenosti do podjetij iz odstavka 2(c) institucije kot izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev ločeno opredelijo tiste izpostavljenosti, ki imajo naslednje značilnosti:
(a)
so izpostavljenosti do subjekta, ki je bil ustanovljen posebej za financiranje ali upravljanje stvarnega premoženja, ali ekonomsko primerljive izpostavljenosti;
(b)
pogodbeni dogovor daje kreditodajalcu znatno mero kontrole nad premoženjem in dohodkom, ki ga ustvarjajo;
(c)
primarni vir poplačila obveznosti je dohodek, ki ga ustvari financirano premoženje, in ne sredstva iz drugih aktivnosti širše komercialne dejavnosti.
9. Preostala vrednost zakupljenega premoženja se razvrsti v kategorijo izpostavljenosti iz odstavka 2(g), razen če je preostala vrednost že vključena v izpostavljenosti iz naslova zakupa iz člena 166(4).
10. Izpostavljenost iz naslova zagotavljanja zavarovanja s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom na podlagi n-tega neplačila v košarici izpostavljenosti se razvrsti v tisto kategorijo iz odstavka 2, v katero bi bile razvrščene izpostavljenosti v košarici, razen če bi bile posamezne izpostavljenosti v košarici razvrščene v različne kategorije izpostavljenosti, kar bi pomenilo, da se izpostavljenost razvrsti v kategorijo izpostavljenosti do podjetij iz odstavka 2(c).
Člen 148
Pogoji za uvajanje pristopa IRB v različnih kategorijah izpostavljenosti in poslovnih enotah
1. Institucije in katera koli nadrejena oseba ter njene podrejene družbe uvedejo pristop IRB za vse izpostavljenosti, razen če so od pristojnih organov dobile dovoljenje za stalno uporabo standardiziranega pristopa v skladu s členom 150.
Če so pristojni organi izdali predhodno dovoljenje, se lahko uvajanje izvaja postopno po različnih kategorijah izpostavljenosti iz člena 147, znotraj iste poslovne enote, po različnih poslovnih enotah v isti skupini ali pri uporabi lastnih ocen LGD ali konverzijskih faktorjev za izračun uteži tveganja za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank.
V primeru kategorije izpostavljenosti na drobno iz člena 147(5) se uvajanje lahko izvaja postopno po vrstah izpostavljenosti, katerim ustrezajo različne korelacije iz člena 154.
2. Pristojni organi določijo časovno obdobje, v katerem mora institucija, katera koli nadrejena oseba in njene podrejene družbe uvesti pristop IRB za vse izpostavljenosti. To časovno obdobje je obdobje, ki je po mnenju pristojnih organov primerno glede na naravo in obseg dejavnosti institucij ali katere koli nadrejene osebe in njenih podrejenih družb ter glede na število in naravo bonitetnih sistemov, ki se bodo uvajali.
3. Institucije uvajajo pristop IRB v skladu s pogoji, ki jih določijo pristojni organi. Pristojni organ te pogoje oblikuje tako, da zagotavljajo, da se postopno uvajanje iz odstavka 1 ne uporablja selektivno z namenom doseganja manjših kapitalskih zahtev za tiste kategorije izpostavljenosti ali poslovne enote, ki šele bodo vključene v pristop IRB ali uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev.
4. Institucije, ki začnejo pristop IRB uporabljati šele po 1. januarju 2013 ali pa morajo na zahtevo pristojnih organov do tega datuma biti sposobne uporabljati standardizirani pristop za izračun svojih kapitalskih zahtev, v obdobju uvajanja ohranijo sposobnost za izračun kapitalskih zahtev z uporabo standardiziranega pristopa za vse svoje izpostavljenosti, dokler jih pristojni organi uradno ne obvestijo, da je z razumno gotovostjo dokazano, da bo uvajanje pristopa IRB končano.
5. Institucija, ki ima dovoljenje za uporabo pristopa IRB za katero koli kategorijo izpostavljenosti, uporablja pristop IRB za kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz člena 147(2)(e), razen kadar ima ta institucija v skladu s členom 150 dovoljenje za uporabo standardiziranega pristopa za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, in kategorijo izpostavljenosti iz naslova drugih sredstev iz naslova nekreditnih obveznosti iz člena 147(2)(g).
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, v skladu s katerimi pristojni organi določijo ustrezni način in časovni okvir postopne uvedbe pristopa IRB za kategorije izpostavljenosti iz odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 149
Pogoji za ponovno uporabo manj izpopolnjenih pristopov
1. Institucija, ki uporablja pristop IRB za določeno kategorijo ali vrsto izpostavljenosti, ne preneha uporabljati tega pristopa in namesto njega začne uporabljati standardizirani pristop za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, razen če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
institucija je pristojnemu organu dokazala, da uporabo standardiziranega pristopa ne predlaga z namenom zmanjšanja kapitalskih zahtev za institucijo, ampak je potrebna zaradi narave in kompleksnosti celotne tozadevne izpostavljenosti institucije, kar ne bi imelo pomembnega neugodnega vpliva na kapitalsko ustreznost institucije ali njeno sposobnost za učinkovito upravljanje tveganj;
(b)
institucija je dobila predhodno dovoljenje pristojnega organa.
2. Institucije, ki so v skladu s členom 151(9) pridobile dovoljenje za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev, ne začnejo ponovno uporabljati vrednosti LGD in konverzijskih faktorjev iz člena 151(8), razen če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
institucija je pristojnemu organu dokazala, da uporabo LGD in konverzijskih faktorjev iz člena 151(8) za določeno kategorijo ali vrsto izpostavljenosti ne predlaga z namenom zmanjšanja kapitalskih zahtev za institucijo, ampak je potrebna zaradi narave in kompleksnosti celotne tozadevne izpostavljenosti institucije, kar ne bi imelo pomembnega neugodnega vpliva na kapitalsko ustreznost institucije ali njeno sposobnost za učinkovito upravljanje tveganj;
(b)
institucija je dobila predhodno dovoljenje pristojnega organa.
3. Uporaba odstavkov 1 in 2 je predmet pogojev za postopno uvedbo pristopa IRB, ki jih v skladu s členom 148 določijo pristojni organi, ter dovoljenja za stalna izvzetja iz člena 150.
Člen 150
Pogoji za stalna izvzetja
1. S predhodnim dovoljenjem pristojnih organov lahko institucije, ki imajo dovoljenje za uporabo pristopa IRB za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za eno ali več kategorij izpostavljenosti, za naslednje izpostavljenosti uporabijo standardizirani pristop:
(a)
kategorijo izpostavljenosti iz člena 147(2)(a), kadar je število pomembnih nasprotnih strank omejeno in bi uporaba bonitetnega sistema za te nasprotne stranke pomenila preveliko obremenitev za institucijo;
(b)
kategorijo izpostavljenosti iz člena 147(2)(b), kadar je število pomembnih nasprotnih strank omejeno in bi uporaba bonitetnega sistema za te nasprotne stranke pomenila preveliko obremenitev za institucijo;
(c)
izpostavljenosti v nepomembnih poslovnih enotah, ter kategorijah ali vrstah izpostavljenosti, ki so nepomembne v smislu velikosti in zaznanega profila tveganosti;
(d)
izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank držav članic in njihovih enot regionalne in lokalne ravni države, upravnih organov in subjektov javnega sektorja, če:
(i)
ni razlik v tveganju med izpostavljenostmi do navedenih enot centralne ravni države in centralnih bank ter navedenimi drugimi izpostavljenostmi zaradi obstoja posebnih javnih ureditev ter
(ii)
je izpostavljenostim do enot centralne ravni držav in centralnih bank dodeljena utež tveganja 0 % iz člena 114(2), (4) ali (5);
(e)
izpostavljenosti institucije do nasprotne stranke, ki je njena nadrejena oseba, njena podrejena družba ali podrejena družba njene nadrejene osebe, če je nasprotna stranka institucija ali finančni holding, mešani finančni holding, finančna institucija, družba za upravljanje ali podjetje za pomožne storitve, za katerose uporabljajo ustrezne bonitetne zahteve, ali družba, povezana v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS;
(f)
izpostavljenosti med institucijami, ki izpolnjujejo zahteve iz člena 113(7);
(g)
izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov do subjektov, katerih kreditnim obveznostim se dodeli utež tveganja 0 % v skladu s poglavjem 2, vključno z javno financiranimi subjekti, katerim se lahko dodeli utež tveganja 0 %;
(h)
izpostavljenosti iz naslova lastniškihinstrumentov, nastale na podlagi zakonsko določenih programov za spodbujanje posebnih gospodarskih sektorjev, ki institucijam zagotavljajo znatne subvencije za naložbe in zahtevajo določeno obliko vladnega nadzora in omejitev za naložbe v lastniške instrumente, pri čemer se lahko takšne izpostavljenosti skupaj izvzamejo iz pristopa IRB le v višini največ 10 % kapitala;
(i)
izpostavljenosti iz člena 119(4), ki izpolnjujejo v njem navedene pogoje;
(j)
neposredna in posredna jamstva države iz člena 215(2).
Pristojni organi dovolijo uporabo standardiziranega pristopa za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz točk (g) in (h) prvega pododstavka, za katere je v drugih državah članicah takšna obravnava dovoljena. EBA na svoji spletni strani objavi in redno posodablja seznam izpostavljenosti iz navedenih točk, ki se obravnavajo v skladu s standardiziranim pristopom.
2. Za namene odstavka 1 je kategorija izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov institucije pomembna, če njihova skupna vrednost, brez izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, nastalih v okviru zakonsko določenih programov iz odstavka 1(g), v preteklem letu v povprečju presega 10 % kapitala institucije. Kadar je število takšnih izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov manjše od 10 posameznih deležev, zadevni prag znaša 5 % kapitala institucije.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo pogoji za uporabo točk (a), (b) in (c) odstavka 1.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. EBA leta 2018 izda smernice za uporabo odstavka 1 s priporočili o omejitvah v smislu deleža bilančne vsote in tveganju prilagojenih sredstev, ki se izračunajo v skladu s standardiziranim pristopom.
Te smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Oddelek 2
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
Pododdelek 1
Obravnava glede na vrsto kategorije izpostavljenosti
Člen 151
Obravnava glede na kategorijo izpostavljenosti
1. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje za izpostavljenosti, ki spadajo v eno od kategorij izpostavljenosti iz člena 147(2)(a) do (e) in (g) se, če niso odbitne postavke od kapitala, izračunajo v skladu s pododdelkom 2, razen če so zadevne izpostavljenosti odbitne postavke od navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala.
2. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev se izračunajo v skladu s členom 157. Kadar ima institucija pravico do popolnega regresa do prodajalca odkupljenih denarnih terjatev za tveganje neplačila in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev, se določbe tega člena, člena 152 in člena 158(1) do (4) v zvezi z odkupljenimi denarnimi terjatvami ne uporabljajo, izpostavljenost pa se obravnava kot zavarovana s temi terjatvami.
3. Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev temelji na ustreznih parametrih, povezanih z zadevno izpostavljenostjo. Ti vključujejo PD, LGD, zapadlost (v nadaljnjem besedilu: M) in vrednost izpostavljenosti. PD in LGD se lahko obravnavata ločeno ali skupaj v skladu z oddelkom 4.
4. Institucije zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje za vse izpostavljenosti, ki spadajo v kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz člena 147(2)(e), izračunajo v skladu s členom 155. Institucije lahko uporabijo pristopa iz člena 155(3) in (4), če so dobile predhodno dovoljenje pristojnih organov. Pristojni organi instituciji izdajo dovoljenje za uporabo pristopa notranjih modelov iz člena 155(4), če institucija izpolnjuje zahteve iz pododdelka 4 oddelka 6.
5. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev se lahko izračunajo v skladu s členom 153(5).
6. Za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(a) do (d), institucije zagotovijo lastne ocene PD v skladu s členom 143 in oddelkom 6.
7. Za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(d), institucije zagotovijo lastne ocene LGD in konverzijskih faktorjev v skladu s členom 143 in oddelkom 6.
8. Za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(a) do (c), institucije uporabijo vrednosti LGD iz člena 161(1) in konverzijske faktorje iz člena 166(8)(a) do (d), razen če imajo za te kategorije izpostavljenosti dovoljenje za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev v skladu z odstavkom 9.
9. Za vse izpostavljenosti, ki spadajo v kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(a) do (c), pristojni organi institucijam dovolijo uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev v skladu s členom 143 in oddelkom 6.
10. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za listinjene izpostavljenosti in izpostavljenosti iz kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(f) se izračunajo v skladu s poglavjem 5.
Člen 152
Obravnava izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v kolektivnih naložbenih podjemih (KNP)
1. Če izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP izpolnjujejo merila iz člena 132(3) in če institucija pozna vse osnovne izpostavljenosti KNP ali dele osnovnih izpostavljenosti, institucija vpogleda v navedene osnovne izpostavljenosti za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovane izgube v skladu z metodami iz tega poglavja.
Če osnovna izpostavljenost KNP hkrati predstavlja drugo izpostavljenost iz naslova enot ali deležev v drugem KNP, prva institucija vpogleda tudi v osnovne izpostavljenosti drugega KNP.
2. Če institucija ne izpolnjuje pogojev za uporabo metod iz tega poglavja za vse osnovne izpostavljenosti KNP ali dele osnovnih izpostavljenosti, se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneski pričakovane izgube izračunajo v skladu z naslednjimi pristopi:
(a)
za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz člena 147(2)(e), institucije uporabijo pristop enostavnih uteži tveganja iz člena 155(2);
(b)
za vse druge osnovne izpostavljenosti iz odstavka 1 institucije uporabijo standardizirani pristop iz poglavja 2, pri čemer upoštevajo:
(i)
za izpostavljenosti, za katere velja določena utež tveganja za neocenjene izpostavljenosti ali izpostavljenosti s stopnjo kreditne kakovosti, ki jim je dodeljena najvišja utež tveganja za posamezno kategorijo izpostavljenosti, se utež tveganja pomnoži s faktorjem 2, vendar ne sme biti višja od 1 250 %;
(ii)
za vse druge izpostavljenosti se utež tveganja pomnoži s faktorjem 1,1 vendar ne sme biti nižja od 5 %.
Če za namene točke (a) institucija ne more razlikovati med izpostavljenostmi iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb, lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, in drugih lastniških instrumentov, zadevne izpostavljenosti obravnava kot izpostavljenosti iz naslova drugih lastniških instrumentov. Če te izpostavljenosti skupaj z neposrednimi izpostavljenostmi institucije v tej kategoriji izpostavljenosti niso pomembne v smislu člena 150(2), se lahko na podlagi dovoljenja pristojnih organov uporabi člen 150(1).
3. Če izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP ne izpolnjujejo meril iz člena 132(3) ali če institucija ne pozna vseh osnovnih izpostavljenosti KNP ali svojih osnovnih izpostavljenosti, ki so hkrati izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP, institucija vpogleda v navedene osnovne izpostavljenosti ter izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovane izgube v skladu z pristopom enostavnih uteži tveganja iz člena 155(2).
Če institucija ne more razlikovati med izpostavljenostmi iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb, lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, in drugih lastniških instrumentov, zadevne izpostavljenosti obravnava kot izpostavljenosti iz naslova drugih lastniških instrumentov. Izpostavljenosti, ki niso izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, razvrsti v kategorijo drugih lastniških instrumentov.
4. Namesto metode, opisane v odstavku 3, lahko institucije same izračunajo povprečne zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za osnovne izpostavljenosti KNP v skladu s pristopi iz točk (a) in (b) odstavka 2 ali pa izračun teh zneskov in poročanje o njih prepustijo naslednjim tretjim osebam:
(a)
depotnim družbam ali finančnim institucijam KNP, če KNP vlaga izključno v vrednostne papirje in deponira vse vrednostne papirje v tej depotni družbi ali finančni instituciji;
(b)
za druge KNP, družbi za upravljanje KNP, če izpolnjuje merila iz člena 132(3)(a).
Pravilnost izračuna potrdi zunanji revizor.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo pogoji, pod katerimi lahko pristojni organi institucijam dovolijo uporabo standardiziranega pristopa iz člena 150(1) v skladu z odstavkom 2(b) tega člena.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 30. junija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Pododdelek 2
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje
Člen 153
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank
1. Ob upoštevanju posebnih obravnav iz odstavkov 2, 3 in 4 se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je utež tveganja (RW) določena na naslednji način:
(i)
če je PD = 0, RW znaša 0;
(ii)
če je PD = 1, tj. za neplačane izpostavljenosti:
-
kadar institucije uporabljajo vrednosti LGD iz člena 161(1), RW znaša 0,
-
kadar institucije uporabljajo lastne ocene LGD, RW znaša ,
pri čemer je najboljša ocena pričakovane izgube (v nadaljnjem besedilu: ELBE) najboljša ocena pričakovane izgube institucije za neplačane izpostavljenosti v skladu s členom 181(1)(h);
(iii)
če je 0 PD 1
pri čemer:
N(x)
=
označuje kumulativno porazdelitveno funkcijo za standardizirano normalno slučajno spremenljivko (tj. verjetnost, da je normalna slučajna spremenljivka s povprečjem nič in varianco ena manjša ali enaka x),
G (Z)
=
označuje inverzno kumulativno porazdelitveno funkcijo za standardizirano normalno slučajno spremenljivko (tj. vrednost x, tako da velja N(x)=z),
R
=
označuje korelacijski koeficient, ki je opredeljen kot
b
=
označuje faktor prilagoditve zapadlosti, ki je opredeljen kot
.
2. Za vse izpostavljenosti do velikih subjektov finančnega sektorja se korelacijski koeficient iz odstavka 1(iii) pomnoži z 1,25. Za vse izpostavljenosti do nereguliranih finančnih subjektov se korelacijski koeficienti iz odstavka 1(iii) in odstavka 4, kakor je ustrezno, pomnožijo z 1,25.
3. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsako izpostavljenost, ki izpolnjuje zahteve iz členov 202 in 217, se lahko prilagodi v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
PDpp
=
PD izdajatelja zavarovanja.
RW za izpostavljenost se izračuna z uporabo ustrezne formule za utež tveganja iz točke 1, PD dolžnika in LGD primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja. Faktor zapadlosti (b) se izračuna z uporabo nižjega od naslednjih dveh PD: PD izdajatelja zavarovanja in PD dolžnika.
4. Za izpostavljenosti do podjetij, pri katerih konsolidirani čisti prihodki od prodaje, v katero spada zadevno podjetje, znaša manj kot 50 milijonov EUR, lahko institucije uporabijo naslednjo korelacijsko formulo iz odstavka 1(iii) za izračun uteži tveganja za izpostavljenosti do podjetij. V tej formuli je S izražen kot čisti prihodki od prodaje v milijonih EUR, pri čemer velja 5 milijonov EUR ≤ S ≤ 50 milijonov EUR. Čisti prihodki od prodaje, ki znašajo manj kot 5 milijonov EUR, se obravnavajo kot enakovredni 5 milijonom EUR. Čisti prihodki od prodaje za odkupljene denarne terjatve so tehtano povprečje posameznih izpostavljenosti v skupini odkupljenih denarnih terjatev.
Institucije nadomestijo konsolidirane čiste prihodke od prodaje z bilančno vsoto, kadar čisti prihodki od prodaje niso pomemben kazalnik velikosti podjetja in je bilančna vsota pomembnejši kazalnik kot čisti prihodki od prodaje.
5. Institucija izpostavljenostim iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, pri katerih ne more oceniti PD ali njene ocene PD ne izpolnjujejo zahtev iz oddelka 6, dodeli uteži tveganja v skladu z razpredelnico 1.
Razpredelnica 1
Preostala zapadlost
Kategorija 1
Kategorija 2
Kategorija 3
Kategorija 4
Kategorija 5
Manj kot 2,5 leta
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
Enako ali več kot 2,5 leta
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
Institucije pri dodeljevanju uteži tveganj za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev upoštevajo naslednje dejavnike: finančno trdnost, politično in pravno okolje, značilnosti posla in/ali sredstev, finančno stabilnost sponzorja in izvajalca, vključno z morebitnim pritokom dohodka iz javno-zasebnega partnerstva in zavarovalni paket.
6. Institucije morajo pri odkupljenih denarnih terjatvah do podjetij izpolnjevati zahteve iz člena 184. Za odkupljene denarne terjatve do podjetij, ki poleg teh zahtev izpolnjujejo tudi pogoje iz člena 154(5), se lahko uporabljajo standardi za količinsko opredelitev tveganj za izpostavljenosti na drobno iz oddelka 6, če bi bilo za institucijo pretirano obremenjujoče uporabljati standarde za količinsko opredelitev tveganja za izpostavljenosti do podjetij, kot je za te denarne terjatve določeno v oddelku 6.
7. Za odkupljene denarne terjatve do podjetij se lahko vračljivi popusti za odkupe, zavarovanja s premoženjem ali delna jamstva, ki zagotavljajo varovanje pred prvo izgubo v primeru izgube iz naslova neplačil, izgube iz naslova zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev ali obojega, obravnavajo kot pozicije ob prvi izgubi po pristopu IRB v okviru pravil za listinjenje.
8. Če institucija nastopa kot dajalec kreditnega zavarovanja za več izpostavljenosti pod pogojem, da neplačilo n-te izmed zavarovanih izpostavljenosti povzroči plačilo in da se s tem kreditnim dogodkom prekine pogodba, ter če ima produkt zunanjo bonitetno oceno ECAI, se uporabijo uteži tveganja iz poglavja 5. Če produkt nima bonitetne ocene ECAI, se uteži tveganja za izpostavljenosti, ki jih vsebuje košarica izpostavljenosti, razen izpostavljenosti n-1, seštejejo, če vsota pričakovanih izgub, pomnožena z 12,5, in zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti ne presega nominalnega zneska zavarovanja, ki ga zagotavlja kreditni izvedeni finančni instrument, pomnožen z 12,5. Izpostavljenosti n-1, ki se izključijo iz seštevka, se določijo tako, da vključujejo tiste izpostavljenosti, od katerih vsaka povzroča nižji znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti, kot je znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti katere koli izpostavljenosti, ki je vključena v seštevek. Za izpostavljenosti v košarici, za katere institucija ne more določiti uteži tveganja v skladu s pristopom IRB, se uporabi utež tveganja 1 250 %.
9. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli način, na katerega institucije upoštevajo dejavnike iz drugega pododstavka odstavka 5 pri dodeljevanju uteži tveganja za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 154
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti na drobno
1. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti na drobno se izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je utež tveganja RW določena na naslednji način:
(i)
če je PD = 1, tj. za neplačane izpostavljenosti, RW znaša
;
pri čemer je ELBE najboljša ocena pričakovane izgube institucije za neplačane izpostavljenosti v skladu s členom 181(1)(h);
(ii)
če je 0 PD 1, tj. za katero koli vrednost za PD, razen vrednost iz točke (i),
pri čemer:
N(x)
=
označuje kumulativno porazdelitveno funkcijo za standardizirano normalno slučajno spremenljivko (tj. verjetnost, da je normalna slučajna spremenljivka s povprečjem nič in varianco ena manjša ali enaka x),
G (Z)
=
označuje inverzno kumulativno porazdelitveno funkcijo za standardizirano normalno slučajno spremenljivko (tj. vrednost x, tako da velja N(x)=z),
R
=
označuje korelacijski koeficient, ki je opredeljen kot
2. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsako izpostavljenost do MSP iz člena 147(5), ki izpolnjuje zahteve iz členov 202 in 217, se lahko izračuna v skladu s členom 153(3).
3. Za izpostavljenosti na drobno, zavarovane z nepremičninami, korelacijski koeficient R z vrednostjo 0,15 nadomesti vrednost korelacije, izračunano s korelacijsko formulo iz odstavka 1.
4. Za kvalificirane obnavljajoče se izpostavljenosti na drobnov skladu s točkami (a) do (e) korelacijski koeficient R z vrednostjo 0,04 nadomesti vrednost korelacije, izračunano s korelacijsko formulo iz odstavka 1.
Izpostavljenosti se štejejo za kvalificirane obnavljajoče se izpostavljenosti na drobno, če izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
so izpostavljenosti do fizičnih oseb;
(b)
izpostavljenosti so obnavljajoče, nezavarovane, in če se ne izkoristijo, jih institucija takoj in brezpogojno prekliče. V tem smislu so obnavljajoče se izpostavljenosti opredeljene kot izpostavljenosti, pri katerih stanje izpostavljenosti dolžnikov lahko niha na podlagi njihove odločitve o črpanju sredstev in vračilu do omejitve, ki jo določi institucija. Neizkoriščena odobrena sredstva se lahko obravnavajo kot brezpogojno preklicna, če jih institucija v skladu s predpisi o varstvu potrošnikov in sorodnimi predpisi lahko prekliče v celotnem obsegu;
(c)
največja izpostavljenost do posamezne fizične osebe v podkategoriji znaša 100 000 EUR ali manj;
(d)
uporaba korelacijske formule iz tega odstavka je omejena na portfelje, ki so pokazali majhno nestanovitnost stopenj izgub glede na povprečno stopnjo izgub, zlasti znotraj nizkih razponov PD;
(e)
obravnava kvalificiranih obnavljajočih se izpostavljenosti na drobno je skladna z osnovnimi značilnostmi tveganja podportfelja.
Z odstopanjem od točke (b) zahteva po nezavarovanosti ne velja za izpostavljenosti, zavarovane s splošnim zavarovanjem, ki pokriva več izpostavljenosti istega dolžnika. V teh primerih se poplačila iz zavarovanja pri oceni LGD ne upoštevajo.
Pristojni organi pregledajo relativno nestanovitnost stopenj izgub po podportfeljih kvalificiranih obnavljajočih se izpostavljenosti na drobno in skupnem portfelju kvalificiranih obnavljajočih se izpostavljenosti na drobno ter si izmenjujejo informacije o tipičnih značilnostih stopenj izgub kvalificiranih obnavljajočih se izpostavljenosti na drobno v državah članicah.
5. Odkupljene denarne terjatve so primerne za obravnavo v okviru kategorije izpostavljenosti na drobno, če izpolnjujejo zahteve iz člena 184 in naslednje pogoje:
(a)
institucija je odkupila denarne terjatve od nepovezanih, tretjih prodajalcev, pri čemer njena izpostavljenost do dolžnika denarnih terjatev ne vključuje nobenih izpostavljenosti, ki neposredno ali posredno izvira iz same institucije;
(b)
odkupljene denarne terjatve so ustvarjene na podlagi strogih poslovnih odnosov med prodajalcem in dolžnikom. Denarne terjatve podjetij do drugih podjetij v skupini in denarne terjatve, ki so predmet medsebojnega pobotanja med podjetji, ki kupujejo in prodajajo drugo drugemu, niso primerne;
(c)
institucija, ki odkupi denarno terjatev, je upravičena do vseh prihodkov od odkupljenih denarnih terjatev ali do sorazmernega (pro-rata) deleža v teh prihodkih in
(d)
portfelj odkupljenih denarnih terjatev je dovolj razpršen.
6. Za odkupljene denarne terjatve se lahko vračljivi popusti za odkupe, zavarovanja s premoženjem ali delna jamstva, ki zagotavljajo varovanje pred prvo izgubo v primeru izgube iz naslova neplačila, izgube iz naslova zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev ali obojega, obravnavajo kot pozicije ob prvi izgubi na podlagi pravil listinjenja v okviru pristopa IRB.
7. Za mešane skupine odkupljenih denarnih terjatev (v okviru kategorije izpostavljenosti) na drobno, pri katerih institucije, ki so jih odkupile, izpostavljenosti, zavarovane z nepremičninami, in kvalificirane obnavljajoče se izpostavljenosti na drobno ne morejo ločiti od drugih izpostavljenosti na drobno, se uporablja utež tveganja za izpostavljenosti na drobno, ki pomeni največje kapitalske zahteve za navedene izpostavljenosti.
Člen 155
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov
1. Institucije svoje zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, razen tistih, ki so odbitne postavke v skladu z delom 2 ali za katere velja utež tveganja 250 % v skladu s členom 48, določijo v skladu s pristopi iz odstavkov 2, 3 in 4 tega člena. Institucija lahko uporabi različne pristope za različne portfelje lastniških instrumentov, če pri notranjem upravljanju tveganj tudi sama uporablja različne pristope. Če institucija uporablja različne pristope, je pri svoji izbiri pristopa PD/LGD ali pristopa notranjih modelov ves čas dosledna, tudi glede pristopa, ki ga uporablja pri notranjem upravljanju tveganj izpostavljenosti iz naslova zadevnih lastniških instrumentov, in ni odvisna od regulativne arbitraže.
Institucije lahko izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov do družb za pomožne storitve obravnavajo v skladu z obravnavo drugih sredstev iz naslova nekreditnih obveznosti.
2. V skladu z pristopom enostavnih uteži tveganja se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunajo v skladu s formulo:
:
Utež tveganja (RW)= 190 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih.
Utež tveganja (RW)= 290 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi.
Utež tveganja (RW)= 370 % za vse druge izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov.
Kratke pozicije denarnih sredstev in izvedeni finančni instrumenti v netrgovalni knjigi se lahko izravnajo z dolgimi pozicijami v istih posameznih instrumentih, če so bili ti instrumenti izrecno določeni kot varovanja posebnih izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov in če zagotavljajo varovanje za vsaj še eno leto. Druge kratke pozicije se obravnavajo, kot da so dolge pozicije z ustreznimi utežmi tveganja, ki so dodeljene za absolutno vrednost vsake pozicije. V okviru pozicij z neusklajeno zapadlostjo se uporablja metoda za izpostavljenosti do podjetij iz člena 162(5).
Institucije lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje, pridobljeno za izpostavljenost iz naslova lastniških instrumentov v skladu z metodami iz poglavja 4.
3. V okviru pristopa PD/LGD se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunajo v skladu z formulami iz člena 153(1). Če institucije nimajo dovolj informacij za uporabo opredelitve neplačila iz člena 178, se za uteži tveganja uporabi faktor povečanja 1,5.
Na ravni posamezne izpostavljenosti vsota zneska pričakovane izgube, pomnoženega z 12,5, in zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti ne presega vrednosti izpostavljenosti, pomnožene z 12,5.
Institucije lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje, pridobljeno za izpostavljenost iz naslova lastniških instrumentov v skladu z metodami iz poglavja 4. Za to se uporablja LGD 90 % za izpostavljenost do dajalca osebnega kreditnega zavarovanja. Za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih se lahko uporabi LGD 65 %. Za te namene M znaša 5 let.
4. V okviru pristopa notranjih modelov so zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti enaki potencialni izgubi na izpostavljenostih iz naslova lastniških instrumentov institucije, dobljeni z uporabo notranjih modelov tvegane vrednosti ob upoštevanju 99. percentila enostranskega intervala zaupanja za razliko med četrtletnimi donosi in ustrezno netvegano stopnjo, izračunano v dolgoročnem vzorčnem obdobju, pomnoženi z 12,5. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti na ravni portfelja lastniških instrumentov niso manjši od skupnega seštevka:
(a)
zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanega na podlagi pristopa PD/LGD, in
(b)
ustreznih zneskov pričakovane izgube, pomnoženih z 12,5.
Zneski iz točk (a) in (b) se izračunajo na podlagi vrednosti PD iz člena 165(1) in ustreznih vrednosti LGD iz člena 165(2).
Institucije lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje, pridobljeno za izpostavljenost iz naslova lastniških instrumentov.
Člen 156
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti se izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
,
razen:
(a)
za denar v blagajni in enakovredne denarne postavke ter zlato v lastnem trezorju ali na posebni lokaciji, če je krito z obveznostmi v zlatu, se dodeli utež tveganja 0 %;
(b)
kadar je izpostavljenost preostala vrednost iz naslova zakupa, se izračuna na naslednji način:
pri čemer je t večje izmed 1 in najbližjega števila celih let preostalega obdobja zakupa.
Pododdelek 3
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev
Člen 157
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev
1. Institucije zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij in izpostavljenosti na drobno izračunajo v skladu s formulo iz člena 153(1).
2. Institucije vhodne parametre PD in LGD določijo v skladu z oddelkom 4.
3. Institucije vrednost izpostavljenosti določijo v skladu z oddelkom 5.
4. Za namene tega člena je vrednost M eno leto.
5. Pristojni organi institucijo izvzamejo iz izračunavanja in priznavanja zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti za vrsto izpostavljenosti iz naslova odkupljenih denarnih terjatev do podjetij ali izpostavljenosti na drobno, če jim institucija na zadovoljiv način dokaže, da je tveganje zmanjšanja vrednosti za to vrsto izpostavljenosti za to institucijo nepomembno.
Oddelek 3
Zneski pričakovanih izgub
Člen 158
Obravnava glede na vrsto izpostavljenosti
1. Izračun zneskov pričakovane izgube temelji na istih vhodnih vrednostih PD, LGD in vrednosti izpostavljenosti za vsako izpostavljenost, kakor se uporabljajo za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s členom 151.
2. Zneski pričakovane izgube za listinjene izpostavljenosti se izračunajo v skladu s poglavjem 5.
3. Znesek pričakovane izgube za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorijo izpostavljenosti "druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti" iz točke (g) člena 147(2), je nič.
4. Zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti v obliki deležev ali enot KNP iz člena 152 se izračunajo v skladu z metodami iz tega člena.
5. Pričakovana izguba (EL) in zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti na drobno se izračunajo v skladu z naslednjimi formulami:
Znesek pričakovane izgube= EL [pomnožen z] vrednost izpostavljenosti
Za neplačane izpostavljenosti (PD = 100 %), za katere institucije uporabljajo lastne ocene LGD, je EL=ELBE, kar pomeni, da je to najboljša ocena pričakovane izgube institucije za neplačane izpostavljenosti v skladu s členom 181(1)(h).
Za izpostavljenosti, ki se obravnavajo, kot je določeno v členu 153(3), je EL enak 0 %.
6. Vrednosti EL za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, pri katerih institucije uporabljajo metode iz člena 153(5) za dodeljevanje uteži tveganja, se dodelijo v skladu z razpredelnico 2.
Razpredelnica 2
Preostala zapadlost
Kategorija 1
Kategorija 2
Kategorija 3
Kategorija 4
Kategorija 5
Manj kot 2,5 leta
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
Enako ali več kot 2,5 leta
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, pri katerih se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo v skladu z pristopom enostavnih uteži tveganja, se izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
Vrednosti EL so naslednje:
Pričakovana izguba (EL)= 0,8 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih.
Pričakovana izguba (EL)= 0,8 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi.
Pričakovana izguba (EL)= 2,4 % za vse druge izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov.
8. Pričakovana izguba in zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, pri katerih se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo v skladu s pristopom PD/LGD, se izračunajo v skladu z naslednjima formulama:
9. Zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, pri katerih se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo v skladu s pristopom notranjih modelov, znašajo nič.
10. Zneski pričakovane izgube zaradi tveganja zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev se izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
Člen 159
Obravnava zneskov pričakovane izgube
Institucije odštejejo zneske pričakovane izgube, izračunane v skladu s členom 158(5), (6) in (10), od splošnih in posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja in dodatnih prilagoditev vrednosti, izračunanih v skladu s členoma 34 in 110, ter drugih zmanjšanj kapitala v zvezi s temi izpostavljenostmi. Diskonti na aktivne postavke, ki so bile v skladu s členom 166(1) odkupljene v stanju neplačila, se obravnavajo enako kakor posebni popravki zaradi kreditnega tveganja. Posebni popravki zaradi kreditnega tveganjaza neplačane izpostavljenosti se ne uporabljajo za kritje zneskov pričakovane izgube pri ostalih izpostavljenostih. Zneski pričakovane izgube za listinjene izpostavljenosti ter splošni in posebni popravki zaradi kreditnega tveganja za te izpostavljenosti niso vključeni v ta izračun.
Oddelek 4
PD, LGD in zapadlost
Pododdelek 1
Izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank
Člen 160
Verjetnost neplačila (PD)
1. PD izpostavljenosti do podjetja ali institucije znaša najmanj 0,03 %.
2. Za odkupljene denarne terjatve do podjetij, za katere institucija ne more oceniti PD ali njene ocene PD ne izpolnjujejo zahtev iz oddelka 6, se PD za te izpostavljenosti ugotavlja v skladu z naslednjimi metodami:
(a)
za nadrejene odkupljene denarne terjatve do podjetij je PD enaka oceni institucije za EL, deljeni z LGD za te denarne terjatve;
(b)
za podrejene odkupljene denarne terjatve do podjetij je PD enaka oceni institucije za EL;
(c)
institucija, ki je pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za izpostavljenosti do podjetij v skladu s členom 143 in lahko razstavi svoje ocene EL za odkupljene denarne terjatve do podjetij na PD in LGD na način, za katerega navedeni pristojni organ meni, da je zanesljiv, lahko uporabi oceno PD, ki jo pridobi s tem razstavljanjem.
3. PD dolžnikov, ki so opredeljeni kot neplačniki, znaša 100 %.
4. Institucije lahko upoštevajo osebno kreditno zavarovanje v ocenah PD v skladu z določbami poglavja 4. Za tveganje zmanjšanja vrednosti je poleg dajalcev zavarovanja iz člena 201(1)(g) primeren tudi prodajalec odkupljenih denarnih terjatev, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
podjetje ima bonitetno oceno ECAI, za katero je EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do podjetij iz poglavja 2 določila, da se povezuje s s stopnjo kreditne kakovosti 3 ali več;
(b)
podjetje nima bonitetne ocene priznane ECAI, ima pa notranjo oceno PD, ki ustreza bonitetnim ocenam ECAI, za katere je EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do podjetij v skladu s poglavjem 2 določila, da se povezujejo s stopnjo kreditne kakovosti 3 ali več - v primeru institucij, ki zneske tveganjem prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovane izgube izračunavajo v skladu s pristopom IRB.
5. Institucije, ki uporabljajo lastne ocene LGD, lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje s prilagoditvijo PD ob upoštevanju člena 161(3).
6. Za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij je PD enak oceni EL institucije za tveganje zmanjšanja vrednosti. Institucija, ki je v skladu s členom 143 pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za izpostavljenosti do podjetij in lahko razstavi svoje ocene EL za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij na PD in LGD na način, za katerega navedeni pristojni organ meni, da je zanesljiv, lahko uporabi oceno PD, ki jo pridobi s tem razstavljanjem. Institucije lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje za PD v skladu z določbami poglavja 4. Za tveganje zmanjšanja vrednosti je poleg dajalcev zavarovanja iz člena 201(1)(g) upravičen tudi prodajalec odkupljenih denarnih terjatev, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 4.
7. Z odstopanjem od člena 201(1)(g) so podjetja, ki izpolnjujejo pogoje iz odstavka 4, primerna.
Institucija, ki je v skladu s členom 143 pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij, lahko prizna osebno kreditno zavarovanje s prilagoditvijo PD ob upoštevanju člena 161(3).
Člen 161
Izguba ob neplačilu (LGD)
1. Institucije uporabljajo naslednje vrednosti LGD:
(a)
nadrejene izpostavljenosti brez primernega zavarovanja s premoženjem: 45 %;
(b)
podrejene izpostavljenosti brez primernega zavarovanja s premoženjem: 75 %;
(c)
institucije lahko priznajo stvarno in osebno kreditno zavarovanje v LGD v skladu s poglavjem 4;
(d)
kritim obveznicam, ki se lahko obravnavajo kakor je opredeljeno v členu 129(4) ali (5), se lahko dodeli vrednost LGD 11,25 %;
(e)
za nadrejene izpostavljenosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij, kadar institucija ne more oceniti PD ali njene ocene PD ne izpolnjujejo zahtev iz oddelka 6: 45 %;
(f)
za podrejene izpostavljenosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij, kadar institucija ne more oceniti PD ali njene ocene PD ne izpolnjujejo zahtev iz oddelka 6: 100 %;
(g)
za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij: 75 %.
2. Za tveganje zmanjšanja vrednosti in tveganje neplačila se, če je institucija pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za izpostavljenosti do podjetij v skladu s členom 143 in lahko razstavi svoje ocene EL za odkupljene denarne terjatve do podjetij na PD in LGD na način, za katerega navedeni pristojni organ meni, da je zanesljiv, lahko uporabi ocena LGD za odkupljene denarne terjatve do podjetij.
3. Če je institucija pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank v skladu s členom 143, se lahko prizna osebno kreditno zavarovanje s prilagoditvijo ocen PD ali LGD ob upoštevanju zahtev, kakor so navedene v oddelku 6, in dovoljenja pristojnih organov. Institucija izpostavljenostim, zavarovanim z jamstvom, ne dodeli prilagojenega PD ali LGD tako, da bi bila prilagojena utež tveganja nižja od uteži tveganja za primerljive, neposredne izpostavljenosti do dajalca jamstva.
4. Za namene podjetij iz člena 153(3) je LGD primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja bodisi LGD, ki ustreza nezavarovani izpostavljenostidajalca jamstva ali nezavarovani izpostavljenosti dolžnika, odvisno od tega, ali v primeru, da med trajanjem zavarovanjaizpostavljenosti pride do neplačila s strani dajalca jamstva in dolžnika, razpoložljivi dokazi in pogoji jamstva pa kažejo, da bi bilo poplačilo odvisno od finančnega stanja dajalca jamstva ali finančnega stanja dolžnika.
Člen 162
Zapadlost
1. Institucije, ki niso pridobile dovoljenja za uporabo lastnih LGD in lastnih konverzijskih faktorjev za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank dodelijo izpostavljenostim, ki izhajajo iz repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, vrednost zapadlosti (M) 0,5 leta, vsem drugim izpostavljenostim pa M 2,5 leta.
Druga možnost je, da pristojni organi v okviru dovoljenja iz člena 143 odločijo, ali institucija uporabi zapadlost (M) za vsako izpostavljenost, kakor je določeno v odstavku 2.
2. Institucije, ki so pridobile dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih LGD in lastnih konverzijskih faktorjev za izpostavljenosti do podjetij, institucij ali enot centralne ravni držav in centralnih bank v skladu s členom 143, izračunajo M za vsako od teh izpostavljenosti, kakor je navedeno v točkah od (a) do (e) tega odstavka in ob upoštevanju odstavkov od 3 do 5 tega člena. M ni daljši od 5 let, razen v primerih iz člena 384(1), v katerih se uporabi M, kot je tam opredeljen:
(a)
za instrument s postopnim pritokom denarnih sredstev se M izračuna v skladu z naslednjo formulo:
kjer so CFt denarni tokovi (plačila glavnice, obresti in opravnin), ki jih po pogodbi plačuje dolžnik v obdobju t;
(b)
za izvedene finančne instrumente, ki so predmet okvirnepogodbe o pobotu, je M tehtano povprečje preostale zapadlosti izpostavljenosti, kjer je M vsaj 1 leto, za tehtanje zapadlosti pa se uporablja hipotetični znesek vsake izpostavljenosti;
(c)
za izpostavljenosti, ki nastanejo na podlagi v celoti ali delno zavarovanih izvedenih finančnih instrumentov, naštetih v Prilogi II in v celoti ali delno zavarovanih poslov posojanja za povečanje trgovalnega portfelja, ki so predmet okvirnepogodbe o pobotu, je M tehtano povprečje preostale zapadlosti poslov, kjer je M vsaj 10 dni;
(d)
za repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, ki so predmet okvirnepogodbe o pobotu, je M tehtano povprečje preostale zapadlosti poslov, kjer je M vsaj 5 dni. Hipotetični znesek vsakega posla se uporablja za tehtanje zapadlosti;
(e)
za institucijo, ki je v skladu s členom 143 pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen PD za odkupljene denarne terjatve do podjetij, je M za že odkupljene denarne terjatve enak z izpostavljenostjo tehtani povprečni zapadlosti odkupljenih denarnih terjatev, pri čemer je M vsaj 90 dni. Enaka vrednost M se uporablja tudi za še ne odkupljene denarne terjatve, za katere se je institucija zavezala, da jih bo odkupila, če pogodba o bodočem odkupu vsebuje učinkovite klavzule, določbe o predčasni amortizaciji ali druge mehanizme za zaščito institucije, ki odkupuje, pred znatnim poslabšanjem kakovosti prihodnjih denarnih terjatev, ki jih mora v skladu s pogodbo še odkupiti. Če pogodba takih učinkovitih zaščit ne vsebuje, se M za še ne odkupljene denarne terjatve izračuna kot vsota dni trajanja potencialne denarne terjatve z najbolj oddaljenim datumom dospelosti in preostalega obdobja do izteka pogodbe o odkupu prihodnjih denarnih terjatev, pri čemer je M vsaj 90 dni;
(f)
za vse druge instrumente, razen navedenih v tej točki, ali če institucija ne more izračunati M, kakor je navedeno v točki (a), je M največji preostali čas (izražen v letih), ki ga ima dolžnik na voljo, da v celoti izpolni svoje pogodbene obveznosti, pri čemer je M najmanj 1 leto;
(g)
za institucije, ki za izračun vrednosti izpostavljenosti uporabljajo metodo notranjih modelov iz oddelka 6 poglavja 6, se M izračuna za izpostavljenosti, na katere se nanaša ta metoda in za katere je najdaljša zapadlost pogodbe, vsebovane v nizu pobotov, daljša od enega leta, v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
=
navidezna spremenljivka, katere vrednost v prihodnjem obdobju tk je enaka 0, če velja tk 1 leto, oziroma 1, če velja tk ≤ 1 leto;
=
pričakovana izpostavljenost v prihodnjem obdobju tk;
=
dejanska pričakovana izpostavljenost v prihodnjem obdobju tk;
=
netvegani diskontni faktor za prihodnje časovno obdobje tk;
(h)
institucija, ki za izračun enostranske prilagoditve kreditnega vrednotenja (CVA) uporablja notranji model, lahko z dovoljenjem pristojnih organov kot M uporabi efektivno trajanje kredita, ocenjeno z modelom.
Ob upoštevanju odstavka 2 se za nize pobotov, v katerih imajo vse pogodbe originalno zapadlost krajšo od enega leta, uporablja formula iz pododstavka (a);
(i)
za institucije, ki za izračun vrednosti izpostavljenosti uporabljajo metodo notranjih modelov iz oddelka 6 poglavja 6 in imajo dovoljenje za notranje modele za specifično tveganje iz naslova dolžniških finančnih instrumentov, s katerimi se trguje, v skladu s poglavjem 5 tretjega dela naslova IV, je v formuli iz člena 153(1) M enak 1, če lahko institucija pristojnim organom dokaže, da njen notranji model za specifično tveganje iz naslova dolžniških finančnih instrumentov, ki se uporablja v členu 383, zajema učinke prehodov med bonitetnimi ocenami;
(j)
za namene člena 153(3) je M efektivna zapadlost kreditnega zavarovanja, vendar mora znašati najmanj 1 leto.
3. Kadar dokumentacija zahteva dnevno oblikovanje kritja in dnevno prevrednotenje ter vključuje določbe, ki dopuščajo takojšnjo unovčenje ali kompenzacijo zavarovanja v primeru neplačila ali nezmožnosti oblikovanja kritja, je M vsaj en dan za:
(a)
izvedene finančne instrumente, ki so v celoti ali delno zavarovani, naštete v Prilogi II;
(b)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, ki so v celoti ali delno zavarovani;
(c)
repo posle in posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga.
Poleg tega je za kvalificirane kratkoročne izpostavljenosti, ki niso del tekočega financiranja dolžnika s strani institucij, je M vsaj en dan. Kvalificirane kratkoročne izpostavljenosti vključujejo naslednje:
(a)
izpostavljenosti do institucij iz poravnave obveznosti v tujih valutah;
(b)
kratkoročne posle trgovinskega financiranja z avtomatskim izplačevanjem iz prihodkov, povezane z izmenjavo blaga ali storitev, s preostalo zapadlostjo do enega leta iz točke (80) člena 4(1);
(c)
izpostavljenosti iz poravnave nakupov in prodaj vrednostnih papirjev v okviru običajnega roka izročitve oziroma dveh delovnih dni;
(d)
izpostavljenosti iz denarnih poravnav z elektronskim prenosom in poravnav elektronskih plačilnih transakcij ter vnaprej plačanih stroškov, vključno s prekoračitvami stanja na računih zaradi neuspelih transakcij, ki ne presegajo določenega in dogovorjenega majhnega števila delovnih dni.
4. Institucije se lahko za izpostavljenosti do podjetij v Uniji, katerih konsolidirani čisti prihodki od prodaje in konsolidirana bilančna vsota znašajo manj kot 500 milijonov EUR, namesto uporabe odstavka 2 odločijo za dosledno določanje M v skladu z odstavkom 1. Institucije lahko nadomestijo 500 milijonov EUR bilančne vsote s 1 000 milijoni EUR bilančne vsote za podjetja, ki se ukvarjajo predvsem s tem, da imajo v lasti nešpekulativne stanovanjske nepremičnine in jih oddajajo.
5. Neusklajenosti zapadlosti se obravnavajo, kakor je navedeno v poglavju 4.
Pododdelek 2
Izpostavljenosti na drobno
Člen 163
Verjetnost neplačila (PD)
1. PD izpostavljenosti je najmanj 0,03 %.
2. PD neplačnikov ali PD neplačanih izpostavljenosti, v primerih opredelitve neplačila na ravni izpostavljenosti, znaša 100 %.
3. Za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev je PD enak oceni EL za tveganje zmanjšanja vrednosti. Če lahko institucija svoje ocene EL za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev razstavi na PD in LGD na način, ki ga pristojni organi štejejo za zanesljivega, se lahko uporablja ocena PD.
4. Osebno kreditno zavarovanje se lahko upošteva s prilagoditvijo PD ob upoštevanju člena 164(2). Za tveganje zmanjšanja vrednosti je poleg dajalcev zavarovanja iz člena 201(1)(g) primeren tudi prodajalec odkupljenih denarnih terjatev, če so izpolnjeni pogoji iz člena 160(4).
Člen 164
Izguba ob neplačilu (LGD)
1. Institucije zagotovijo svoje ocene LGD ob upoštevanju zahtev iz oddelka 6 in če pridobijo dovoljenje pristojnih organov v skladu s členom 138. Za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev se uporablja vrednost LGD 75 %. Če lahko institucija svoje ocene EL za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev zanesljivo razstavi na PD in LGD, lahko uporablja lastne ocene LGD.
2. Osebno kreditno zavarovanje se lahko, ob upoštevanju zahtev, kakor so navedene v členu 183(1), (2) in (3), ter z dovoljenjem pristojnih organov, prizna kot primerno, tako da se prilagodi ocene PD ali LGD za posamezno izpostavljenost ali skupino izpostavljenosti. Institucija izpostavljenostim, zavarovanim z jamstvom, ne dodeli prilagojenega PD ali LGD tako, da bi bila prilagojena utež tveganja nižja od uteži tveganja primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca jamstva.
3. Za namene člena 154(2) je LGD primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja iz člena 153(3) bodisi LGD, ki ustreza nezavarovaniizpostavljenosti dajalca jamstva ali nevarovaniizpostavljenosti dolžnika, odvisno od tega, ali v primeru, da med trajanjem zavarovane izpostavljenosti pride do neplačila s strani dajalca jamstva in dolžnika, razpoložljiva evidenca in pogoji jamstva pa kažejo, da bi bilo poplačilo odvisno od finančnega stanja dajalca jamstva ali finančnega stanja dolžnika.
4. Z izpostavljenostjo tehtano povprečje LGD za vse izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami brez upoštevanja jamstev enot centralne ravni države, ni nižje od 10 %.
Z izpostavljenostjo tehtano povprečje LGD za vse izpostavljenosti na drobno, zavarovane s poslovnimi nepremičnami brez upoštevanja jamstev enot centralne ravni države, ni nižje od 15 %.
5. Na podlagi podatkov, zbranih v skladu s členom 101, ter ob upoštevanju prihodnjega razvoja dogodkov na nepremičninskih trgih in drugih ustreznih dejavnikov, pristojni organi redno in vsaj enkrat letno ocenijo, ali so minimalne vrednosti LGD iz odstavka 4 tega člena ustrezne za izpostavljenosti, zavarovane s stanovanjskimi ali poslovnimi nepremičninami, ki se nahajajo na njihovem ozemlju. Da se zagotovi finančna stabilnost, lahko pristojni organi za izpostavljenosti, zavarovane z nepremičninami, ki se nahajajo na njihovem ozemlju, po potrebi določijo višje minimalne vrednosti z izpostavljenostjo tehtanega povprečja LGD.
Pristojni organi uradno obvestijo EBA o vseh spremembah minimalnih vrednosti LGD, ki so jih uvedli v skladu s prvim pododstavkom, EBA pa te vrednosti objavi.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da določi pogoje, ki jih pristojni organi upoštevajo pri določanju višjih minimalnih vrednosti LGD.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje teh regulativnih tehničnih standardov v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
7. Institucije države članice uporabijo višje minimalne vrednosti LGD, ki so jih za izpostavljenosti, zavarovane z nepremičninami, ki se nahajajo v drugi državi članici, določili pristojni organi te države članice.
Pododdelek 3
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instumentov, za katere se uporablja metoda PD/LGD
Člen 165
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, za katere se uporablja metoda PD/LGD
1. PD se določijo v skladu z metodami za izpostavljenosti do podjetij.
Uporabljajo se naslednji minimalni PD:
(a)
0,09 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, če je naložba del dolgoročnega odnosa s stranko;
(b)
0,09 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se ne trguje na borzi, če donosi iz naložb temeljijo na rednih in periodičnih denarnih tokovih, ki ne izhajajo iz kapitalskih dobičkov;
(c)
0,40 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, vključno z drugimi kratkimi pozicijami, kakor je navedeno v členu 155(2);
(d)
1,25 % za vse druge izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, vključno z drugimi kratkimi pozicijami, kakor je navedeno v členu 155(2).
2. Izpostavljenostim iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih se lahko dodeli LGD 65 %. Vsem drugim takšnim izpostavljenostim se dodeli LGD 90 %.
3. Za vse izpostavljenosti se dodeli M 5 let.
Oddelek 5
Vrednost izpostavljenosti
Člen 166
Izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti na drobno
1. Če ni navedeno drugače, je vrednost izpostavljenosti iz aktivnih postavk enaka knjigovodski vrednosti, merjeni brez upoštevanja oblikovanih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
To pravilo se uporablja tudi za sredstva, odkupljena po ceni, ki se razlikuje od dolgovanega zneska.
Za izpostavljenosti iz naslova odkupljenih sredstev je razlika med dolgovanim zneskom in knjigovodsko vrednostjo, ki ostane po upoštevanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja in je evidentirana v bilanci institucij ob nakupu sredstva, označena kot diskont, če je vrednost izpostavljenosti višja, in kot premija, če je nižja.
2. Če institucije uporabljajo okvirne pogodbe o pobotu v zvezi z repo posli ali posli posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, se vrednost izpostavljenosti izračuna v skladu s poglavjem 4 ali 6.
3. Za izračun vrednosti izpostavljenosti za bilančni pobot kreditov in depozitov institucije uporabljajo metode iz poglavja 4.
4. Vrednost izpostavljenosti iz naslova zakupa je diskontirana najmanjša vsota plačil po zakupu. Najmanjša vsota plačil po zakupu zajema plačila, ki se od zakupnika zahtevajo ali se lahko zahtevajo v času trajanja pogodbe o zakupu, in vse nakupne opcije (tj. opcije, ki se bodo z razumno gotovostjo izvršile). Če se lahko od stranke, ki ni zakupnik, zahteva plačilo v zvezi s preostalo vrednostjo zakupljenega premoženja in ta plačilna obveznost izpolnjuje niz pogojev iz člena 201 glede primernosti dajalcev zavarovanj ter zahteve za priznavanje drugih vrst jamstev iz člena 213, se lahko plačilna obveznost upošteva kot osebno kreditno zavarovanje v skladu s poglavjem 4.
5. V primeru katere koli pogodbe iz Priloge II se vrednost izpostavljenosti določi z metodami iz poglavja 6 brez upoštevanja oblikovanih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
6. Vrednost izpostavljenosti za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti odkupljenih denarnih terjatev je vrednost, določena v skladu z odstavkom 1, od katere se odštejejo kapitalske zahteve za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev pred upoštevanjem učinkov zmanjševanja kreditnega tveganja.
7. Če je izpostavljenost iz naslova vrednostnih papirjev ali blaga, prodanih ali posojenih na podlagi repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, poslov z dolgim rokom poravnave in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, je vrednost izpostavljenosti enaka vrednosti vrednostnih papirjev ali blaga, določeni v skladu s členom 24. Če se uporablja razvita metoda za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, kakor je navedeno v členu 223, se vrednost izpostavljenosti poveča s prilagoditvijo za nestanovitnost, ki je primerna za take vrednostne papirje ali blago, kakor je tam navedeno. Vrednost izpostavljenosti repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, poslov z dolgim rokom poravnave in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja se lahko določi bodisi v skladu s poglavjem 6 ali členom 220(2).
8. Vrednost izpostavljenosti za naslednje postavke se izračuna kakor odobren, vendar neizkoriščen znesek, pomnožen s konverzijskim faktorjem. Institucije uporabljajo za izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank naslednje konverzijske faktorje v skladu s členom 151(8):
(a)
za kreditne linije, ki so brezpogojno preklicne in jih institucija lahko prekliče kadar koli brez predhodnega obvestila ali ki učinkovito določajo samodejen preklic zaradi poslabšanja kreditne sposobnosti dolžnika, se uporablja konverzijski faktor 0 %. Institucije za uporabo konverzijskega faktorja 0 % aktivno spremljajo finančno stanje dolžnika, njihovi sistemi notranjih kontrol pa jim omogočajo, da takoj odkrijejo poslabšanje kreditne kakovosti dolžnika. Neizkoriščene kreditne linije se lahko obravnavajo kot brezpogojno preklicne, če pogoji instituciji dovoljujejo, da jih prekliče v celotnem obsegu, ki je dovoljen z zakonodajo o varstvu potrošnikov in s tem povezano zakonodajo;
(b)
za kratkoročne akreditive za plačilo blaga, ki je na poti, se uporablja konverzijski faktor 20 % tako za institucijo, ki jih izda, kot za tisto, ki jih potrdi;
(c)
za neizkoriščene nakupne obveznosti za obnavljajoče se odkupljene denarne terjatve, ki jih lahko institucija brezpogojno prekliče ali za katere je določen samodejen preklic kadar koli brez predhodnega obvestila, se uporablja konverzijski faktor 0 %. Institucije za uporabo konverzijskega faktorja 0 % aktivno spremljajo finančno stanje dolžnika, njihovi sistemi notranjih kontrol pa jim omogočajo, da takoj odkrijejo poslabšanje kreditne kakovosti dolžnika;
(d)
za druge kreditne linije, prevzete obveznosti iz naslova odkupa neprodanih kratkoročnih in srednjeročnih evrozapisov (NIF) in obnavljajoče se prevzete obveznosti iz naslova kreditiranja poslovanja na trgu kratkoročnih in srednjeročnih evrozapisov (RUF) se uporablja konverzijski faktor 75 %;
(e)
institucije, ki izpolnjujejo zahteve za uporabo lastnih ocen konverzijskih faktorjev, kakor je navedeno v oddelku 6, lahko ob upoštevanju odobritve pristojnih organov uporabljajo lastne ocene konverzijskih faktorjev za različne vrste produktov iz točk od (a) do (d).
9. Če se prevzeta obveznost nanaša na povečanje druge prevzete obveznosti, se uporablja nižji od dveh konverzijskih faktorjev, povezanih s posamezno obveznostjo.
10. Za vse druge zunajbilančne postavke, razen tistih, ki so navedene v odstavkih od 1 do 8, ustreza vrednost izpostavljenosti naslednjemu odstotku njenih vrednosti:
(a)
100 % pri postavki visokega tveganja;
(b)
50 % pri postavki srednjega tveganja;
(c)
20 % pri postavki srednjega/nizkega tveganja;
(d)
0 % pri postavki nizkega tveganja.
Za namen tega odstavka so zunajbilančne postavke razporejene po kategorijah tveganja v skladu s Prilogo I.
Člen 167
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov
1. Vrednost izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov je njena knjigovodska vrednost, ki preostane po oblikovanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
2. Vrednost izpostavljenosti zunajbilančnih postavk iz naslova lastniških instrumentov je njena nominalna vrednost po tem, ko se ta nominalna vrednost zniža za posebne popravke zaradi kreditnega tveganjaza te izpostavljenosti.
Člen 168
Druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti
Vrednost izpostavljenosti drugih sredstev iz naslova nekreditnih obveznosti je njena knjigovodska vrednost, ki preostane po oblikovanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
Oddelek 6
Zahteve v zvezi s pristopom irb
Pododdelek 1
Bonitetni sistemi
Člen 169
Splošna načela
1. Kadar institucija uporablja več bonitetnih sistemov, je načelo razvrščanja dolžnika ali izpostavljenosti v bonitetni sistem dokumentirano in uporabljeno na način, ki ustrezno odraža stopnjo tveganja.
2. Z rednimi pregledi meril in procesov razvrščanja se ugotavlja, ali so še naprej primerni za trenutni portfelj in zunanje pogoje.
3. Kadar institucija uporablja neposredne ocene parametrov tveganja za posamezne dolžnike ali izpostavljenosti, se lahko slednje obravnavajo kot ocene, dodeljene bonitetnim razredom na zvezni bonitetni lestvici.
Člen 170
Struktura bonitetnih sistemov
1. Struktura bonitetnih sistemov za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
bonitetni sistem upošteva značilnosti tveganja dolžnika in izpostavljenosti;
(b)
bonitetni sistem vsebuje bonitetno lestvico dolžnika, ki izkazuje izključno količinsko opredelitev tveganja neplačila dolžnika. Bonitetna lestvica dolžnika ima najmanj 7 bonitetnih razredov za plačnike in najmanj enega za neplačnike;
(c)
institucija dokumentira odnos med bonitetnimi razredi dolžnika glede na stopnjo tveganja neplačila vsakega bonitetnega razreda, in merili, ki se uporabljajo za razlikovanje med stopnjami tveganja neplačila;
(d)
institucije s portfelji, osredotočenimi na določen segment trga in določen razpon tveganja neplačila, imajo dovolj bonitetnih razredov dolžnikov v navedenem razponu, da se lahko izognejo pretiranim koncentracijam dolžnikov v posameznem bonitetnem razredu. Znatne koncentracije v okviru posameznega bonitetnega razreda se podprejo s prepričljivimi empiričnimi dokazi, da bonitetni razred dolžnika obsega ustrezno ozek razpon PD in da tveganje neplačila, ki ga predstavljajo vsi dolžniki v bonitetnem razredu, sodi v navedeni razpon;
(e)
da lahko pristojni organ dovoli uporabo lastnih ocen LGD za izračun kapitalskih zahtev, vsebuje bonitetni sistem ločeno bonitetno lestvico izpostavljenosti, ki izkazuje izključno na LGD vezane značilnosti. Opredelitev bonitetnega razreda izpostavljenosti vključuje opis, kako se izpostavljenosti razvrstijo v bonitetni razred, in opis meril, ki se uporabljajo za razlikovanje stopenj tveganja med bonitetnimi razredi;
(f)
znatne koncentracije v okviru posameznega bonitetnega razreda izpostavljenosti se podprejo s prepričljivimi empiričnimi dokazi, da bonitetni razred izpostavljenosti obsega ustrezno ozek razpon LGD in da tveganje, ki ga predstavljajo vse izpostavljenosti v bonitetnem razredu, sodi v navedeni razpon.
2. Institucije, ki uporabljajo metode iz člena 153(5) za dodeljevanje uteži tveganja za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, so izvzete iz zahteve, da imajo bonitetno lestvico dolžnika, ki izkazuje izključno količinsko opredelitev tveganja neplačila dolžnika za te izpostavljenosti. Te institucije imajo za te izpostavljenosti vsaj 4 bonitetne razrede za plačnike in vsaj enega za neplačnike.
3. Struktura bonitetnih sistemov za izpostavljenosti na drobno izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
bonitetni sistemi odražajo tako tveganje dolžnika kot izpostavljenosti in zajemajo vse ustrezne značilnosti dolžnika in izpostavljenosti;
(b)
stopnja razlikovanja tveganja zagotavlja, da je število izpostavljenosti v danem bonitetnem razredu ali skupini zadostno, da omogoča smiselno količinsko opredelitev in ovrednotenje značilnosti izgube na ravni bonitetnega razreda ali skupine. Izpostavljenosti in dolžniki se med bonitetnimi razredi ali skupinami razporedijo tako, da se preprečijo pretirane koncentracije;
(c)
razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine zagotavlja smiselno razlikovanje tveganja, združevanje dovolj homogenih izpostavljenosti v skupine in omogoča natančno ter dosledno ocenjevanje značilnosti izgub na ravni bonitetnega razreda ali skupine. Za odkupljene denarne terjatve združevanje v skupine odraža prodajalčevo poslovno prakso in heterogenost njegovih strank.
4. Ob razvrščanju izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine institucije upoštevajo naslednje dejavnike tveganja:
(a)
značilnosti tveganja dolžnika;
(b)
značilnosti tveganja izpostavljenosti, vključno z vrsto izpostavljenosti ali zavarovanja s premoženjem ali obojim. Institucije izrecno obravnavajo primere, kjer je več izpostavljenosti kritih z istim zavarovanjem s premoženjem;
(c)
nerednost plačil, razen kadar institucija dokaže svojemu pristojnemu organu, da nerednost plačil ni pomemben dejavnik tveganja za izpostavljenost.
Člen 171
Razvrščanje v bonitetne razrede ali skupine
1. Institucija vzpostavi posebne opredelitve, procese in merila za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine v okviru bonitetnega sistema, ki izpolnjujejo naslednje zahteve:
(a)
opredelitve in merila bonitetnih razredov ali skupin so dovolj natančna, da omogočajo osebju, pristojnemu za dodeljevanje bonitetnih ocen, dosledno razvrščanje dolžnikov ali izpostavljenosti s podobnimi tveganji v iste bonitetne razrede ali skupine. Razvrščanje je dosledno v različnih panogah, oddelkih in po geografskih lokacijah;
(b)
dokumentacija o bonitetnem procesu omogoča tretjim osebam razumevanje razvrščanja izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine, ponovitev razvrščanja v bonitetne razrede ali skupine ter ovrednotenje primernosti razvrščanja v bonitetne razrede ali skupine;
(c)
merila so tudi skladna z notranjimi kreditnimi standardi institucije in z njenimi politikami za ravnanje s problematičnimi dolžniki in izpostavljenostmi.
2. Institucija pri razvrščanju dolžnikov in izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine upošteva vse ustrezne informacije. Informacije so najnovejše in omogočajo instituciji predvidevanje prihodnjega gibanja izpostavljenosti. Manj informacij ima institucija, bolj konservativne so njene razvrstitve izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine dolžnikov in izpostavljenosti. Če institucija uporablja zunanje bonitetne ocene kot glavni dejavnik pri določanju notranjega razvrščanja v bonitetne razrede, pri tem zagotovi upoštevanje drugih ustreznih informacij.
Člen 172
Razvrščanje izpostavljenosti
1. V primeru izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, kadar institucija uporablja pristop PD/LGD iz člena 155(3), se razvrščanje izpostavljenosti izvede v skladu z naslednjimi merili:
(a)
vsak dolžnik se razvrsti v bonitetni razred dolžnika v okviru procesa odobritve posla;
(b)
v primeru izpostavljenosti, za katere je institucija pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD in lastnih konverzijskih faktorjev v skladu s členom 143, se v okviru procesa odobritve posla tudi vsaka izpostavljenost razvrsti v bonitetni razred izpostavljenosti;
(c)
institucije, ki uporabljajo metode iz člena 153(5) za dodeljevanje uteži tveganja izpostavljenostim iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, razvrstijo vsako od teh izpostavljenosti v bonitetni razred v skladu s členom 170(2);
(d)
vsak ločen pravni subjekt, do katerega je institucija izpostavljena, dobi svojo ločeno bonitetno oceno. Institucija ima ustrezne politike v zvezi z obravnavo posameznih dolžnikov in skupin povezanih strank;
(e)
posamezne izpostavljenosti do istega dolžnika se razvrstijo v isti bonitetni razred dolžnika, ne glede na morebitne razlike v naravi vsakega posameznega posla. Vendar se, kadar se posamezne izpostavljenosti do istega dolžnika lahko razvrstijo v več bonitetnih razredov, upošteva naslednje:
(i)
deželno transferno tveganje, ki je odvisno od tega, ali so izpostavljenosti denominirane v domači ali tuji valuti;
(ii)
obravnava jamstev, danih za izpostavljenost, se lahko odraža v prilagojeni razvrstitvi v bonitetni razred dolžnika;
(iii)
prepoved izmenjave podatkov o strankah zaradi predpisov s področja varstva potrošnikov, bančne tajnosti ali zaradi drugih predpisov.
2. Za izpostavljenosti na drobno se vsaka izpostavljenost razvrsti v bonitetni razred ali skupino v okviru procesa odobritve posla.
3. Institucije pri razvrstitvah v bonitetne razrede in skupine dokumentirajo okoliščine, v katerih se lahko s človeško presojo razveljavijo vhodni podatki ali izidi procesa razvrščanja, in osebje, odgovorno za odobritev teh razveljavitev. Institucije dokumentirajo te razveljavitve in zabeležijo odgovorno osebje. Institucije analizirajo gibanje izpostavljenosti, katerih razvrstitve so bile razveljavljene. Ta analiza vključuje oceno gibanja izpostavljenosti, katerih bonitetno oceno je razveljavila določena oseba, ki je pristojna za vse odgovorno osebje.
Člen 173
Celovitost postopka razvrščanja
1. V primeru izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, kadar institucija uporablja pristop PD/LGD iz člena 155(3), se pri postopku razvrščanja upoštevajo naslednje zahteve glede celovitosti:
(a)
razvrščanja in redne preglede razvrščanj dokonča ali odobri neodvisna oseba, ki nima neposrednih koristi od odločitev o odobritvi posla;
(b)
institucije pregledajo razvrstitve vsaj enkrat letno in jih prilagodijo, če se pri pregledu ugotovi, da trenutna razvrstitev ni več upravičena. Zelo tvegani dolžniki in problematične izpostavljenosti se pregledujejo pogosteje. Institucije opravijo novo razvrstitev, če dobijo na razpolago pomembne informacije o dolžniku ali izpostavljenosti;
(c)
institucija vzpostavi učinkovit proces za pridobivanje in posodabljanje ustreznih informacij o značilnostih dolžnika, ki vplivajo na PD, in o značilnostih izpostavljenosti, ki vplivajo na LGD ali konverzijske faktorje.
2. V primeru izpostavljenosti na drobno institucija vsaj enkrat letno pregleda razvrstitve dolžnikov in izpostavljenosti in jih prilagodi, če se pri pregledu ugotovi, da trenutna razvrstitev ni več upravičena, ali pregleda značilnosti izgub in nerednosti plačil vsake opredeljene skupine tveganja, kar je primerno. Institucija tudi vsaj enkrat letno pregleda status posameznih izpostavljenosti v reprezentativnem vzorcu v vsaki skupini, da bi zagotovila, da se izpostavljenosti še naprej razvrščajo v pravilne skupine, in jih prilagodi, če se pri pregledu ugotovi, da trenutna razvrstitev ni več upravičena.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za metodologije, ki jih pristojni organi uporabljajo pri ocenjevanju celovitosti postopka razvrščanja ter rednem in neodvisnem ocenjevanju tveganj.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 174
Uporaba modelov
Če institucija uporablja statistične modele in druge mehanske metode za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede dolžnikov ali skupine izpostavljenosti, morajo biti izpolnjene naslednje zahteve:
(a)
model ima dobro napovedno moč in kapitalske zahteve zaradi njegove uporabe niso izkrivljene. Vhodne spremenljivke predstavljajo razumno in učinkovito osnovo za napovedovanja. Model je v čim večji meri nepristranski;
(b)
institucija vzpostavi proces za vrednotenje vhodnih podatkov v model, ki vključuje oceno natančnosti, popolnosti in primernosti podatkov;
(c)
podatki, uporabljeni za izgradnjo modela, so reprezentativni za populacijo dejanskih dolžnikov ali izpostavljenosti institucije,
(d)
institucija vzpostavi redni ciklus preverjanja veljavnosti modela, ki vključuje spremljanje delovanja in stabilnosti modela, pregled specifikacij modela in testiranje pridobljenih rezultatov modela glede na dejanske izide;
(e)
institucija dopolnjuje statistični model s človekovo presojo in človekovim nadzorom in na ta način pregleduje razvrstitve na podlagi modela ter zagotavlja pravilno uporabo modelov. Cilj postopkov pregledovanja je ugotavljanje in omejevanje napak, povezanih s šibkostmi modela. Človekova presoja upošteva vse pomembne informacije, ki jih model ne obravnava. Institucija dokumentira, kako naj bodo človekova presoja in rezultati modela medsebojno povezani.
Člen 175
Dokumentacija bonitetnih sistemov
1. Institucije dokumentirajo podrobnosti v zvezi s sestavo in delovanjem svojih bonitetnih sistemov. Dokumentacija zagotavlja dokaze o skladnosti z zahtevami iz tega oddelka in obravnava vprašanja, kot so razločevanje portfelja, bonitetna merila, odgovornost oseb, ki ocenjujejo dolžnike in izpostavljenosti, pogostost pregledovanja razvrstitev in nadzor vodstva nad bonitetnim procesom.
2. Institucija dokumentira načelo za izbor bonitetnih meril in analizo, ki ta izbor podpira. Institucija dokumentira vse večje spremembe v bonitetnem procesu, taka dokumentacija pa pomaga ugotavljati spremembe v bonitetnem procesu, ki sledijo zadnjemu pregledu, ki so ga opravili pristojni organi. Dokumentira se tudi organizacija bonitetnega razvrščanja, vključno s procesom bonitetnega razvrščanja in strukturo notranjih kontrol.
3. Institucije dokumentirajo posebne opredelitve neplačila in izgube, ki se uporabljajo za notranje namene in zagotavljajo skladnost z opredelitvami iz te uredbe.
4. Kadar institucija v bonitetnem procesu uporablja statistične modele, dokumentira njihove metodologije. Ta dokumentacija:
(a)
zagotavlja natančen opis teorije, predpostavk ter matematične in empirične osnove za dodelitev ocen bonitetnim razredom, posameznim dolžnikom, izpostavljenostim ali skupinam, ter vir(e) podatkov, ki se uporablja(jo) za ocenjevanje modela;
(b)
določa natančen statistični proces za ovrednotenje modela, vključno s testom delovanja statističnega modela zunaj časa in zunaj vzorca, v katerem je bil generiran razvojni vzorec;
(c)
navaja okoliščine, v katerih ta model ne deluje učinkovito.
5. Institucija pristojnemu organu na zadovoljiv način dokaže, da so zahteve iz tega člena izpolnjene, če je institucija pridobila bonitetni sistem ali model, ki se uporablja v okviru bonitetnega sistema, od zunanjega prodajalca, navedeni prodajalec pa instituciji na podlagi trditve, da informacije, ki se nanašajo na metodologijo navedenega bonitetnega sistema ali modela, ali na osnovne podatke, uporabljene za razvoj navedene metodologije ali modela, predstavljajo poslovno skrivnost odreče ali omeji dostop do takih informacij.
Člen 176
Vzdrževanje podatkov
1. Institucije zbirajo in shranjujejo podatke o svojih notranjih bonitetnih ocenah v skladu z zahtevami iz dela osem.
2. V primeru izpostavljenosti do podjetij, institucij ali enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, kadar institucija uporablja pristop PD/LGD iz člena 155(3), institucije zbirajo in hranijo:
(a)
popolne podatke o preteklih bonitetnih ocenah dolžnikov in priznanih dajalcev jamstev;
(b)
datume dodelitev bonitetnih ocen;
(c)
ključne podatke in metodologije, uporabljene za pridobivanje bonitetne ocene;
(d)
podatke o odgovornih osebah pri razvrščanju v bonitetne razrede;
(e)
identiteto neplačnikov in neplačanih izpostavljenosti;
(f)
datum in okoliščine takih neplačil;
(g)
podatke o PD in dejanskih stopnjah neplačila, povezanih z bonitetnimi razredi in prehodi med bonitetnimi razredi.
3. Institucije, ki ne uporabljajo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev, zbirajo in hranijo podatke o primerjavah dejanskih LGD z vrednostmi, navedenimi v členu 161(1), ter dejanskih konverzijskih faktorjev z vrednostmi, navedenimi v členu166(8).
4. Institucije, ki uporabljajo lastne ocene LGD in konverzijske faktorje, zbirajo in hranijo:
(a)
popolne podatke o preteklih bonitetnih ocenah izpostavljenosti ter ocenah LGD in konverzijskih faktorjev, povezanih z vsako bonitetno lestvico;
(b)
datume dodelitev bonitetnih ocen in izdelave teh ocen;
(c)
ključne podatke in metodologije, uporabljene za pridobivanje bonitetnih ocen izpostavljenosti ter ocen LGD in konverzijskih faktorjev;
(d)
ime osebe, ki je dodelila bonitetno oceno izpostavljenosti, in ime osebe, ki je pripravila ocene LGD in konverzijskih faktorjev;
(e)
podatke o ocenjenih in dejanskih LGD in konverzijskih faktorjih, povezanih z vsako neplačano izpostavljenostjo;
(f)
podatke o LGD za izpostavljenosti pred ovrednotenjem učinkov jamstva ali kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in po njem za tiste institucije, ki prek LGD upoštevajo učinke zmanjševanja kreditnega tveganja iz naslova jamstev ali kreditnih izvedenih finančnih instrumentov;
(g)
podatke o sestavnih delih izgube za vsako neplačano izpostavljenost.
5. Za izpostavljenosti na drobno institucije zbirajo in hranijo:
(a)
podatke, uporabljene v procesu razvrščanja izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine;
(b)
podatke o ocenjenih PD, LGD in konverzijskih faktorjih, povezanih z bonitetnimi razredi ali skupinami izpostavljenosti;
(c)
identiteto neplačnikov in neplačanih izpostavljenosti;
(d)
za neplačane izpostavljenosti, podatke o bonitetnih razredih ali skupinah, v katere je bila razvrščena izpostavljenost v letu pred neplačilom, ter dejanske LGD in konverzijske faktorje;
(e)
podatke o stopnjah izgub za kvalificirane obnavljajoče se izpostavljenosti na drobno.
Člen 177
Stresni testi, ki se uporabljajo pri ocenjevanju kapitalske ustreznosti
1. Institucija vzpostavi zanesljive procese za izvajanje stresnih testov, ki se uporabljajo pri presoji njene kapitalske ustreznosti. Izvajanje stresnih testov vključuje ugotavljanje morebitnih dogodkov ali prihodnjih sprememb v gospodarskih razmerah, ki bi lahko neugodno vplivale na kreditne izpostavljenosti institucije, ter presojo zmožnosti institucije, da vzdrži take spremembe.
2. Institucija redno opravlja stresne teste za kreditno tveganje, s katerimi presoja učinke nekaterih posebnih okoliščin na svoje skupne kapitalske zahteve za kreditno tveganje. Test, ki ga izbere institucija, je predmet nadzorniškega pregleda. Uporabljeni test je smiseln in upošteva učinke scenarijev resne, vendar verjetne recesije. Institucija presoja prehode med svojimi bonitetnimi razredi v razmerah, ki jih obravnava stresni test. Portfelji, zajeti v stresnih testih, vsebujejo veliko večino celotne izpostavljenosti institucije.
3. Institucije, ki uporabljajo postopek iz člena 153(3), upoštevajo kot sestavni del svojega okvira izvajanja stresnih testov vpliv poslabšanja kreditne kakovosti dajalcev zavarovanja, zlasti vpliv tistih primerov, kjer dajalci zavarovanja ne izpolnjujejo meril primernosti.
Pododdelek 2
Količinska opredelitev tveganja
Člen 178
Neplačilo dolžnika
1. Šteje se, da "neplačilo" s strani posameznega dolžnika nastopi, ko se zgodi eden ali oba od naslednjih dogodkov:
(a)
institucija meni, da obstaja majhna verjetnost, da bo dolžnik poravnal svoje kreditne obveznosti do institucije, njene nadrejene osebe ali katere koli njej podrejene družbe v celoti, ne da bi institucija za poplačilo uporabila ukrepe, kot je unovčenje zavarovanja;
(b)
dolžnik več kot 90 dni zamuja s plačilom katere koli pomembne kreditne obveznosti do institucije, njene nadrejene osebe ali katere koli njej podrejene družbe. Za izpostavljenosti, zavarovane s stanovanjskimi ali poslovnimi nepremičninami MSP v kategoriji izpostavljenosti na drobno, in za izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja lahko pristojni organi 90 dni nadomestijo s 180 dnevi. Nadomestitev s 180 dnevi se ne uporablja za namene člena 127.
V primeru izpostavljenosti na drobno lahko institucije uporabijo opredelitev neplačila iz točk (a) in (b) prvega pododstavka na ravni posamezneizpostavljenosti in ne v povezavi s skupnimi obveznostmi kreditojemalcu.
2. Za namene točke (b) odstavka 1 se uporablja naslednje:
(a)
pri odobrenih okvirnih kreditih začnejo dnevi zamude teči, ko dolžnik preseže odobreni znesek razpolaganja, ko je njegov dovoljeni znesek razpolaganja nižji od trenutnih neporavnanih zneskov, ali ko črpa kredit brez dovoljenja, pri čemer je prekoračeni znesek pomemben;
(b)
za namene točke (a) odobreni znesek razpolaganja zajema vse kreditne limite, ki jih je določila institucija in o katerih je institucija dolžnika obvestila;
(c)
dnevi zamude za kreditne kartice začnejo teči od prvega dne, ko bi moralo biti poravnano plačilo;
(d)
pomembna kreditna obveznost v zamudi se oceni ob upoštevanju praga, ki ga določijo pristojni organi. Ta prag odraža stopnjo tveganja, za katero pristojni organ meni, da je razumna;
(e)
institucije imajo dokumentirane politike glede štetja dni zamude, zlasti glede ozdravljenih izpostavljenosti in odobritve podaljšanj, sprememb ali odlogov, obnovitev ali pobota obstoječih računov. Te politike se dosledno uporabljajo dalj časa in so skladne z notranjim upravljanjem tveganj ter postopki odločanja institucije.
3. Za namene točke (a) odstavka (1) dogodki, ki kažejo majhno verjetnost neplačila, vključujejo naslednje:
(a)
institucija obravnava kreditno obveznost kot nedonosno;
(b)
institucija oblikuje posebne popravke zaradi kreditnega tveganja, ki so posledica zaznave občutnega poslabšanja kreditne kakovosti, po tem, ko institucija že ima izpostavljenost;
(c)
institucija proda kreditno obveznost in ob tem utrpi pomembno ekonomsko izgubo, povezano s kreditom;
(d)
institucija odobri prestrukturiranje problematične kreditne obveznosti, kadar je verjetno, da se bodo učinki pomembnega odpusta ali odloga plačila glavnice, obresti ali, če je primerno, opravnin pokazali v zmanjšani finančni obveznosti dolžnika. To v primeru izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, obravnavanih na podlagi pristopa PD/LGD, vključuje tudi nujno prestrukturiranje samega problematičnega lastniškega instrumenta.
(e)
institucija vloži predlog za stečajni postopek zoper dolžnika ali podoben predlog v zvezi z dolžnikovo kreditno obveznostjo do institucije, njene nadrejene osebe ali katere koli njej podrejene družbe;
(f)
za dolžnika je bil na njegov predlog ali drugače uveden stečajni postopek ali podoben insolvenčni postopek, s tem pa bi se zmanjšala ali odložila plačila kreditne obveznosti instituciji, njeni nadrejeni osebi ali kateri koli njej podrejeni družbi.
4. Institucije, ki uporabljajo zunanje podatke, ki niso sami po sebi skladni z opredelitvijo neplačila iz odstavka 1, sprejmejo ustrezne prilagoditve za doseganje okvirne enakovrednosti z opredelitvijo neplačila.
5. Če institucija meni, da je predhodno neplačana izpostavljenost taka, da zanjo ne velja več noben dogodek neplačila, institucija oceni dolžnika ali izpostavljenost kot, da ta izpostavljenost ni neplačana. Kadar naknadno nastopijo razmere, ki ustrezajo opredelitvi neplačila, se šteje, da je ponovno nastopilo neplačilo.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, v skladu s katerimi pristojni organ določi prag iz odstavka 2(d).
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
7. EBA izda smernice za uporabo tega člena. Navedene smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 179
Splošne zahteve za ocenjevanje
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami, upoštevajo spodaj navedene zahteve:
(a)
lastne ocene institucije za parametre tveganja PD, LGD, konverzijske faktorje in EL vključujejo vse pomembne podatke, informacije in metode. Ocene so izdelane na podlagi preteklih izkušenj in empiričnih dokazov in ne temeljijo izključno na uporabi presoje. Ocene so utemeljene in intuitivne ter temeljijo na pomembnih značilnostih zadevnih parametrov tveganja. Manj podatkov ima institucija, bolj je v svojih ocenah konservativna;
(b)
institucija je sposobna zagotoviti razčlenitev svojih izgub v smislu pogostosti neplačil, LGD, konverzijskega faktorja ali izgube, če se uporabljajo ocene EL, po dejavnikih, ki jih šteje za značilnosti zadevnih parametrov tveganja. Ocene institucije so reprezentativne za dolgoročne izkušnje;
(c)
upoštevajo se vse spremembe kreditne prakse ali procesa izterjave v opazovalnih obdobjih iz členov 180(1)(h) in (2)(e), člena 181(1)(j in(2) ter člena 182(2) in (3). Ocene institucije upoštevajo posledice tehničnega napredka in novih podatkov ter drugih informacij, ko so na razpolago. Institucije pregledajo svoje ocene, kadar se pojavijo nove informacije, vendar vsaj enkrat letno;
(d)
populacija izpostavljenosti, zastopana v podatkih, uporabljenih za ocenjevanje, kreditna praksa, ki se je uporabljala ob nastanku podatkov, in druge pomembne značilnosti so primerljivi z izpostavljenostmi in standardi institucije. Ekonomske ali tržne razmere, v katerih so nastali podatki, ustrezajo sedanjim in predvidenim razmeram. Število izpostavljenosti v vzorcu in obdobje, ki ga pokrivajo podatki, uporabljeni za količinsko opredelitev, zadostujeta za to, da institucija zaupa v natančnost in trdnost svojih ocen;
(e)
za odkupljene denarne terjatve ocene odražajo vse pomembne informacije, ki jih ima na razpolago institucija, ki odkupi denarne terjatve, glede kakovosti osnovnih denarnih terjatev, vključno s podatki za podobne skupine, ki jih priskrbi prodajalec, institucija, ki odkupi denarne terjatve, ali zunanji viri. Institucija, ki odkupi denarne terjatve, ovrednoti vse podatke, ki jih pridobi od prodajalca;
(f)
institucija svojim ocenam doda mero konservativnosti, ki je sorazmerna s pričakovanim obsegom napak pri ocenjevanju. Če se šteje, da so metodologija in podatki manj zadovoljivi, in je pričakovani obseg napak večji, je tudi mera konservativnosti večja.
Če institucije uporabljajo različne ocene za izračun uteži tveganja in za notranje namene, mora biti to dokumentirano in razumno. Če lahko institucije svojim pristojnim organom dokažejo, da so bile za podatke, ki so bili zbrani pred 1. januarjem 2007, opravljene ustrezne prilagoditve za doseganje okvirne enakovrednosti z opredelitvijo neplačila iz člena 178 ali z opredelitvijo izgube, lahko pristojni organi institucijam dovolijo določeno mero prožnosti pri uporabi zahtevanih standardov za podatke.
2. Če institucija uporablja podatke, ki so zbrani od več institucij, morajo biti izpolnjene naslednje zahteve:
(a)
bonitetni sistemi in merila drugih institucij v skupini so podobni njenim lastnim;
(b)
skupni podatki so reprezentativni za portfelj, za katerega se uporabljajo skupni podatki;
(c)
institucija za svoje ocene dosledno in dalj časa uporablja skupne podatke;
(d)
institucija je še naprej odgovorna za integriteto svojih bonitetnih sistemov;
(e)
institucija vzdržuje dovolj lastnega znanja o svojih bonitetnih sistemih, vključno z zmožnostjo učinkovitega nadzora in revizije bonitetnega postopka.
Člen 180
Zahteve v zvezi z oceno PD
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami, uporabljajo spodaj navedene zahteve v zvezi z oceno PD za izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, kadar institucija uporablja pristop PD/LGD iz člena 155(3):
(a)
institucije ocenjujejo PD za vsak bonitetni razred dolžnika na podlagi dolgoročnih povprečij enoletnih stopenj neplačil. Ocene PD za dolžnike z visoko stopnjo finančnih vzvodov ali za dolžnike, katerih sredstva so večinoma sredstva, s katerimi se trguje, odražajo delovanje zadevnih sredstev v obdobjih stresnih nestanovitnosti;
(b)
institucije lahko za odkupljene denarne terjatve do podjetij ocenjujejo EL za vsak bonitetni razred dolžnika na podlagi dolgoročnih povprečij enoletnih dejanskih stopenj neplačil;
(c)
če institucija izdeluje dolgoročne povprečne ocene PD in LGD za odkupljene denarne terjatve do podjetij iz ocene EL in ustrezne ocene PD ali LGD, proces za ocenjevanje skupnih izgub izpolnjuje celotne standarde za ocenjevanje PD in LGD iz tega dela, izid pa je skladen s konceptom LGD, kot je opredeljen v členu 181(1)(a);
(d)
institucije uporabljajo tehnike ocenjevanja PD samo, če so podprte z analizo. Institucije priznavajo pomen upoštevanja presoje pri združevanju rezultatov tehnik in pri prilagoditvah zaradi omejitev tehnik in informacij;
(e)
v obsegu, v katerem institucija uporablja notranje podatke o neplačilih za ocenjevanje PD, njene ocene odražajo uporabljene standarde in upoštevajo morebitne razlike, ki bi nastale med bonitetnim sistemom, ki je generiral te podatke, in trenutnim bonitetnim sistemom. Če se uporabljeni standardi ali bonitetni sistemi spremenijo, institucija doda v svojo oceno PD večjo mero konservativnosti;
(f)
v obsegu, v katerem institucija povezuje ali vzporeja svoje notranje bonitetne razrede z lestvico, ki jo uporablja ECAI ali podobne organizacije, in nato dodeli svojim bonitetnim razredom stopnje neplačila, povzete po bonitetnih razredih zunanje organizacije, vzporejanje temelji na primerjavi notranjih meril za dodeljevanje bonitetnih ocen z merili, ki jih uporablja zunanja organizacija, in na primerjavi notranjih in zunanjih bonitetnih ocen za vsakega skupnega dolžnika. Izogibati se je treba pristranskosti in nedoslednosti v postopku vzporejanja ali v osnovnih podatkih. Merila zunanje organizacije, ki so osnova za podatke, uporabljene za količinsko opredelitev, so usmerjena samo v tveganje neplačila in ne odražajo značilnosti izpostavljenosti. Analiza institucije vključuje primerjavo uporabljenih opredelitev neplačila ob upoštevanju zahtev iz člena 178. Institucija podlago za vzporejanje dokumentira;
(g)
v obsegu, v katerem institucija uporablja statistične modele za napovedovanje neplačil, lahko ocenjuje PD kot enostavno povprečje ocen verjetnosti neplačila za posamezne dolžnike v določenem bonitetnem razredu. Institucija pri uporabljanju modelov za določanje verjetnosti neplačila v ta namen izpolnjuje standarde iz člena 174;
(h)
ne glede na to, ali institucija za določanje svojih ocen PD uporablja zunanje, notranje ali skupne podatke, ali pa kombinacijo vseh treh, je obdobje uporabljenega predhodnega opazovanja podatkov dolgo vsaj pet let za vsaj enega od virov podatkov. Če je za posamezni vir na voljo daljše obdobje opazovanja in so ti podatki primerni, se uporabi to daljše obdobje. To velja tudi za pristop PD/LGD do lastniških instrumentov. Institucije, ki v skladu s členom 143 od pristojnega organa niso dobile dovoljenja za uporabo lastnih ocen LGD ali konverzijskih faktorjev, lahko z dovoljenjem pristojnih organov pri uvedbi pristopa IRB uporabljajo ustrezne podatke, ki pokrivajo obdobje dveh let. Obdobje, ki ga je treba pokriti, se vsako leto podaljša za eno leto, dokler ustrezni podatki ne pokrivajo obdobja petih let.
2. Za izpostavljenosti na drobno se uporabljajo naslednje zahteve:
(a)
institucije ocenjujejo PD za vsak bonitetni razred dolžnika ali skupino na podlagi dolgoročnih povprečij enoletnih stopenj neplačil;
(b)
ocene PD se lahko izdelujejo tudi iz ocene skupnih izgub in ustreznih ocen LGD;
(c)
institucije obravnavajo notranje podatke za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine kot primarni vir informacij za ocenjevanje značilnosti izgub. Institucije lahko uporabljajo zunanje podatke (vključno s skupnimi podatki) ali statistične modele za količinsko opredelitev, če obstajata obe naslednji močni povezavi:
(i)
med procesom institucije za razvrstitev izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine in procesom, ki ga uporablja zunanji vir podatkov, in
(ii)
med notranjim profilom tveganosti institucije in sestavo zunanjih podatkov;
(d)
če institucija izdeluje dolgoročne povprečne ocene PD in LGD za izpostavljenosti na drobno iz ocene skupne izgube, in ustrezne ocene PD ali LGD, proces za ocenjevanje skupnih izgub izpolnjuje celotne standarde za ocenjevanje PD in LGD iz tega dela, izid pa je skladen s konceptom LGD iz točke (a) člena 181(1);
(e)
ne glede na to, ali institucija za ocenjevanje značilnosti izgub uporablja zunanje, notranje ali skupne podatke, ali pa kombinacijo vseh treh, je obdobje uporabljenega predhodnega opazovanja podatkov dolgo vsaj pet let za vsaj enega od virov podatkov. Če je za posamezni vir na voljo daljše obdobje opazovanja in so ti podatki primerni, se uporabi to daljše obdobje. Instituciji ni treba pripisovati enakega pomena preteklim podatkom, če novejši podatki bolje napovedujejo stopnje izgube. Institucije lahko z dovoljenjem pristojnih organov ob uvedbi pristopa IRB uporabljajo ustrezne podatke, ki pokrivajo obdobje dveh let. Obdobje, ki ga je treba pokriti, se vsako leto podaljša za eno leto, dokler ustrezni podatki ne pokrivajo obdobja petih let;
(f)
institucije ugotovijo in analizirajo pričakovane spremembe parametrov tveganja v življenjskem ciklu kreditnih izpostavljenosti (učinki sezonskosti).
Za odkupljene denarne terjatve iz naslova izpostavljenosti na drobno lahko institucije uporabljajo zunanje in notranje primerljive podatke. Za izvedbo primerjave institucije uporabijo vse ustrezne vire podatkov.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli naslednje:
(a)
pogoji, pod katerimi lahko pristojni organi dajo dovoljenja iz točke (h) odstavka 1 in točke (e) odstavka 2;
(b)
metodologije, s katerimi pristojni organi ocenijo metodologijo institucije za ocenjevanje PD v skladu s členom 143.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 181
Zahteve v zvezi z lastnimi ocenami LGD
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami, uporabljajo spodaj navedene zahteve v zvezi z lastnimi ocenami LGD:
(a)
institucije ocenijo LGD po bonitetnih razredih ali skupinah izpostavljenosti na podlagi povprečnih dejanskih LGD po bonitetnih razredih ali skupinah izpostavljenosti z uporabo vseh ugotovljenih neplačil v okviru podatkovnih virov (z neplačili tehtano povprečje);
(b)
če so bolj konservativne od dolgoročnega povprečja, uporabljajo institucije ocene LGD, ki so primerne za obdobje gospodarske recesije. V obsegu, v katerem se pričakuje, da bo bonitetni sistem zagotavljal konstantne dejanske LGD glede na bonitetni razred ali skupino, institucije izvedejo prilagoditve svojih ocen parametrov tveganja po bonitetnem razredu ali skupini, da bi tako omejile vpliv gospodarske recesije na kapital;
(c)
institucija obravnava obseg medsebojne odvisnosti med tveganjem dolžnika in tveganjem zavarovanja s premoženjem ali dajalcem zavarovanja. Primeri, pri katerih je stopnja medsebojne odvisnosti visoka, se obravnavajo na konservativen način;
(d)
v oceni LGD institucije se valutne neusklajenosti med osnovno izpostavljenostjo in zavarovanjem s premoženjem obravnavajo konservativno;
(e)
v obsegu, v katerem ocene LGD upoštevajo zavarovanje s premoženjem, te ocene ne temeljijo izključno na ocenjeni tržni vrednosti zavarovanja s premoženjem. Ocene LGD upoštevajo učinek potencialne možnosti, da institucije ne bodo sposobne hitro pridobiti kontrole nad svojimi zavarovanji s premoženjem in jih unovčiti;
(f)
kolikor ocene LGD upoštevajo obstoj zavarovanja s premoženjem, institucije oblikujejo notranje zahteve za upravljanje z zavarovanji, pravno gotovost in upravljanje tveganj, ki so v splošnem skladni s tistimi iz oddelka 3 poglavja 4;
(g)
v obsegu, v katerem institucija prizna zavarovanje s premoženjem za določitev vrednosti izpostavljenosti za kreditno tveganje nasprotne stranke v skladu z oddelkom 5 ali 6 poglavja 6, se pričakovani znesek, ki bi se lahko iztržil iz tega zavarovanja, ne upošteva v ocenah LGD;
(h)
v primeru neplačanih izpostavljenosti, institucija uporabi vsoto svojih najboljših ocen pričakovane izgube za vsako izpostavljenost glede na trenutne gospodarske razmere in status izpostavljenosti ter oceno povečanja stopnje izgube, ki bi jo povzročile morebitne dodatne nepričakovane izgube v obdobju izterjave, tj. med datumom nastopa neplačilai izpostavljenosti in njeno dokončno izterjavo;
(i)
v obsegu, v katerem so neplačane zamudne opravnine priznane v izkazu poslovnega izida institucije, se prištejejo k meritvi izpostavljenosti in izgube institucije;
(j)
ocene LGD za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank temeljijo na podatkih, ki pokrivajo vsaj pet let, tako da se vsako leto po uvedbi doda eno leto, dokler ni dosežen minimum sedmih let, za vsaj en vir podatkov. Če je iz posameznega vira na voljo daljše obdobje opazovanja in so podatki primerni, se uporabi to daljše obdobje.
2. Za izpostavljenosti na drobno lahko institucije:
(a)
izdelujejo ocene LGD iz dejanskih izgub in ustreznih ocen PD;
(b)
v svojih konverzijskih faktorjih ali v svojih ocenah LGD prikazujejo prihodnja črpanja;
(c)
pri odkupljenih denarnih terjatvah iz naslova izpostavljenosti na drobno za ocenjevanje LGD uporabljajo zunanje in notranje primerljive podatke.
Za izpostavljenosti na drobno ocene LGD temeljijo na podatkih, ki obsegajo vsaj pet let. Instituciji ni treba pripisovati enakega pomena preteklim podatkom, če novejši podatki bolje napovedujejo stopnje izgube. Institucije lahko z dovoljenjem pristojnih organov ob uvedbi pristopa IRB uporabljajo ustrezne podatke, ki pokrivajo obdobje dveh let. Obdobje, ki ga je treba pokriti, se vsako leto podaljša za eno leto, dokler ustrezni podatki ne pokrivajo obdobja petih let.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli naslednje:
(a)
naravo, resnost in trajanje gospodarske recesije iz odstavka 1;
(b)
pogoje, pod katerimi lahko pristojni organ v skladu z odstavkom 3 dovoli instituciji uporabo podatkov, ki pokrivajo obdobje dveh let, kadar institucija uvaja pristop IRB.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 182
Zahteve v zvezi z lastnimi ocenami konverzijskih faktorjev
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami, uporabljajo spodaj navedene zahteve v zvezi z lastnimi ocenami konverzijskih faktorjev:
(a)
institucije ocenijo konverzijske faktorje po bonitetnih razredih ali skupinah izpostavljenosti na podlagi povprečnih dejanskih konverzijskih faktorjev po bonitetnih razredih ali skupinah z uporabo z neplačili tehtanega povprečja, ki izhaja iz vseh ugotovljenih neplačil v okviru določenih virov podatkov;
(b)
institucije uporabljajo ocene konverzijskih faktorjev, ki so primerne za obdobje gospodarske recesije, če so bolj konservativne od dolgoročnega povprečja. V obsegu, v katerem se pričakuje, da bo bonitetni sistem zagotavljal konstantne dejanske konverzijske faktorje glede na bonitetni razred ali skupino, institucije izvedejo prilagoditve svojih ocen parametrov tveganja po bonitetnih razredih ali skupinah, da bi tako omejile vpliv gospodarske recesije na kapital;
(c)
ocene konverzijskih faktorjev institucije odražajo možnost dodatnih črpanj s strani dolžnika do trenutka nastanka neplačila ali po njem. Ocena konverzijskega faktorja vključuje večjo mero konservativnosti, če je mogoče utemeljeno pričakovati večjo pozitivno korelacijo med pogostostjo neplačil in velikostjo konverzijskega faktorja;
(d)
pri izdelavi ocen konverzijskih faktorjev institucije upoštevajo svoje specifične politike in strategije, sprejete za spremljanje računov in obdelavo plačil. Institucije upoštevajo tudi svojo zmožnost in pripravljenost preprečevati nadaljnja črpanja v okoliščinah, ki še ne predstavljajo neplačila, kakor so kršitve dogovorov ali drugi primeri tehničnih neplačil;
(e)
institucije vzpostavijo primerne sisteme in postopke za spremljanje zneskov odobrenih sredstev, trenutnega stanja neporavnanega zneska glede na odobrene linije ter sprememb stanja neporavnanih zneskov glede na dolžnika in na bonitetni razred. Institucija je sposobna spremljati stanja neporavnanih zneskov na dnevni osnovi;
(f)
če institucije uporabljajo različne ocene konverzijskih faktorjev za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in za notranje namene, mora biti to dokumentirano in razumno.
2. Ocene konverzijskih faktorjev za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank temeljijo na podatkih, ki pokrivajo vsaj pet let, tako da se vsako leto po uvedbi doda eno leto, dokler ni dosežen minimum sedmih let, za vsaj en vir podatkov. Če je iz posameznega vira na voljo daljše obdobje opazovanja in so podatki primerni, se uporabi to daljše obdobje.
3. V primeru izpostavljenosti na drobno lahko institucije prikazujejo prihodnja črpanja v svojih ocenah konverzijskih faktorjev ali v svojih ocenah LGD.
V primeru izpostavljenosti na drobno ocene konverzijskih faktorjev temeljijo na podatkih za najmanj petletno obdobjeZ odstopanjem od točke (a) odstavka 1, instituciji ni treba pripisovati enakega pomena preteklim podatkom, če novejši podatki bolje napovedujejo črpanja. Institucije lahko z dovoljenjem pristojnih organov ob uvedbi pristopa IRB uporabljajo ustrezne podatke, ki pokrivajo obdobje dveh let. Obdobje, ki ga je treba pokriti, se vsako leto podaljša za eno leto, dokler ustrezni podatki ne pokrivajo obdobja petih let.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli naslednje:
(a)
naravo, resnost in trajanje gospodarske recesije iz odstavka 1;
(b)
pogoje, pod katerimi lahko pristojni organ dovoli instituciji uporabo podatkov, ki pokrivajo obdobje dveh let, takrat, ko institucija prvič uvaja pristop IRB.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 183
Zahteve za presojo učinkov jamstev in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank, če se uporabljajo lastne ocene LGD, ter izpostavljenosti na drobno
1. V zvezi s primernimi dajalci jamstev in jamstvi se uporabljajo naslednje zahteve:
(a)
institucije vzpostavijo jasno navedena merila za vrste dajalcev jamstev, ki jih priznavajo pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti;
(b)
za priznane dajalce jamstev se uporabljajo enaka pravila kot za dolžnike, kakor so navedena v členih 171, 172 in 173;
(c)
jamstvo se evidentira pisno, za dajalca je nepreklicno in velja, dokler obveznost ni v celoti izpolnjena (v obsegu zneska in besedila jamstva), ter je prisilno izvršljivo v pravnem redu države, kjer ima dajalec jamstva premoženje, ki lahko služi za poplačilo izpostavljenosti. Pogojna jamstva, ki predpisujejo pogoje, za katere ni nujno, da jih mora dajalec jamstva izpolniti, se lahko priznajo z dovoljenjem pristojnih organov. Merila za razvrščanje primerno obravnavajo vsako morebitno poslabšanje učinka zmanjšanja tveganja.
2. Institucija vzpostavi jasno navedena merila za prilagoditev bonitetnih razredov, skupin ali ocen LGD, v primeru izpostavljenosit na drobno in primernih odkupljenih denarnih terjatev pa postopke za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine, ki odražajo vpliv jamstev na izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Ta merila ustrezajo zahtevam iz členov 171, 172 in 173.
Merila so utemeljena in intuitivna. Obravnavajo zmožnost in pripravljenost dajalca jamstva, da izpolnjuje pogoje jamstva, predvideni časovni okvir plačil dajalca jamstva, stopnjo, po kateri zmožnost dajalca jamstva, da izpolnjuje pogoje jamstva, korelira z dolžnikovo zmožnostjo poplačila, ter obseg, v katerem preostalo tveganje za dolžnika ostaja.
3. Zahteve za jamstva iz tega člena se uporabljajo tudi za kreditne izvedene finančne instrumente, ki predstavljajo zavarovanje za eno samo izpostavljenost. Glede neusklajenosti med osnovno obveznostjo in referenčno obveznostjo kreditnega izvedenega finančnega instrumenta ali obveznostjo, ki se uporablja za določanje, ali je nastopil kreditni dogodek, se uporabljajo zahteve iz člena 216(2). Za izpostavljenosti na drobno in primerne odkupljene denarne terjatve se ta odstavek uporablja za proces razvrščanja izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine.
Merila obravnavajo strukturo izplačil kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in konzervativno presojajo vpliv, ki jo ima na stopnjo poplačil in čas izterjav. Institucija obravnava obseg, v katerem ostajajo druge oblike preostalega tveganja.
4. Zahteve iz odstavkov 1 do 3 se ne uporabljajo za jamstva, ki jih zagotavljajo institucije, enote centralne ravni države in centralne banke ter podjetja, ki izpolnjujejo zahteve iz člena 201(1)(g), če institucija prejme dovoljenje za uporabo standardiziranega pristopa za izpostavljenosti do takih subjektov v skladu s členoma 148 in 150. V tem primeru se uporabljajo zahteve iz poglavja 4.
5. Za jamstva izpostavljenosti na drobno se zahteve iz odstavkov 1, 2 in 3 uporabljajo tudi za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine ter za oceno PD.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, pod katerimi lahko pristojni organi dovolijo priznanje pogojnih jamstev.
EBA predloži Komisiji osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 184
Zahteve za odkupljene denarne terjatve
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami za odkupljene denarne terjatve, zagotovijo, da so izpolnjene zahteve iz odstavkov od 2 do 6.
2. Pogodba o odkupu denarnih terjatev zagotavlja, da je v vseh predvidljivih okoliščinah institucija dejanski imetnik in je končni prejemnik vseh denarnih nakazil iz teh terjatev. Ko dolžnik izvede plačila neposredno prodajalcu ali serviserju, institucija redno preverja, ali so plačila posredovana v celoti in v rokih, določenih v pogodbi. Institucije imajo postopke, ki zagotavljajo imetništvo denarnih terjatev in denarnih prejemkov v primeru stečaja ali pravnih postopkov, ki bi lahko pomembno podaljšali kreditodajalčevo zmožnost unovčiti ali prenesti denarne terjatve ali obdržati kontrolo nad denarnimi prejemki.
3. Institucija spremlja kakovost odkupljenih denarnih terjatev ter finančno stanje prodajalca in serviserja. Upošteva se naslednje:
(a)
institucija presoja korelacijo med kakovostjo odkupljenih denarnih terjatev in finančnim stanjem prodajalca in serviserja ter ima vzpostavljene notranje politike in postopke, ki zagotavljajo zadostno zaščito pred vsemi nepredvidenimi dogodki, vključno z dodeljevanjem notranje bonitetne ocene vsakemu prodajalcu in serviserju;
(b)
institucija vzpostavi jasne in učinkovite politike ter postopke za določanje primernosti prodajalca in serviserja. Institucija ali njen zastopnik opravlja redne preglede prodajalcev in serviserjev, da preveri natančnost poročil, ki jih pošiljata prodajalec ali serviser, odkrije goljufije ali operativne pomanjkljivosti ter preveri kakovost kreditnih politik prodajalca ter serviserjevih politik in postopkov izterjevanja. Ugotovitve pri teh pregledih se dokumentirajo;
(c)
institucija presoja značilnosti skupin odkupljenih denarnih terjatev, vključno s predplačili, pretekla zaostala plačila prodajalca, problematične terjatve in vnaprej vračunane stroške za problematične terjatve, plačilne pogoje in morebitne medsebojne pobote;
(d)
institucija vzpostavi učinkovite politike in postopke za zbirno spremljanje koncentracij do posameznega dolžnika, tako znotraj skupine odkupljenih denarnih terjatev kot med njimi;
(e)
institucija zagotovi, da od serviserja prejme pravočasna in dovolj natančna poročila o zapadlosti in zmanjšanju vrednosti odkupljenih denarnih terjatev, da se zagotovi skladnost z njenimi merili primernosti in politikami financiranja, ki urejajo odkupljene denarne terjatve, ter zagotovi učinkovit način za spremljanje in preverjanje prodajnih pogojev prodajalca in stopnje zmanjšanja vrednosti.
4. Institucija vzpostavi sisteme in postopke za zgodnje odkrivanje poslabšanj finančnega stanja prodajalca in kakovosti odkupljenih denarnih terjatev ter za proaktivno obravnavanje nastajajočih težav. Institucija vzpostavi zlasti jasne in učinkovite politike, postopke in informacijske sisteme za spremljanje kršitev dogovorov ter jasne in učinkovite politike in postopke za začetek pravnih postopkov ter za ravnanje s problematičnimi odkupljenimi denarnimi terjatvami.
5. Institucija vzpostavi jasne in učinkovite politike in postopke, ki urejajo kontrolo odkupljenih denarnih terjatev, kredita in gotovine. Pisne notranje politike zlasti navajajo vse bistvene elemente programa odkupa denarnih terjatev, vključno s stopnjami predplačil, primernim zavarovanjem s premoženjem, potrebno dokumentacijo, mejami koncentracije in načinom ravnanja z denarnimi prejemki. Ti elementi primerno upoštevajo vse ustrezne in pomembne dejavnike, vključno s finančnim stanjem prodajalca in serviserja, tveganji koncentracij ter gibanji kakovosti odkupljenih denarnih terjatev ter krogom strank prodajalca, notranji sistemi pa zagotavljajo, da se sredstva izplačajo samo ob hkrati izvedenem prenosu zavarovanja s premoženjem, vključno z dokumentacijo.
6. Institucija vzpostavi učinkovite notranje procese za presojanje skladnosti z vsemi notranjimi politikami in postopki. Proces vključuje redne preglede vseh kritičnih faz programa institucije za odkup denarnih terjatev, preverjanje ločevanja nalog med oceno prodajalca in serviserja ter oceno osnovnega dolžnika in med oceno prodajalca in serviserja ter pregledom prodajalca in serviserja na kraju samem ter ovrednotenje operacij zalednih služb, s posebnim poudarkom na kvalifikacijah, izkušnjah, strukturo zaposlenih in avtomatiziranih podpornih sistemih.
Pododdelek 3
Ovrednotenje notranjih ocen
Člen 185
Ovrednotenje notranjih ocen
Institucije ovrednotijo svoje notranje ocene v skladu z naslednjimi zahtevami:
(a)
institucije vzpostavijo zanesljive sisteme za ovrednotenje točnosti in skladnosti bonitetnih sistemov, procesov in ocen vseh zadevnih parametrov tveganja. Notranji proces ovrednotenja institucijam omogoča dosledno in smiselno presojo delovanja notranjih bonitetniha sistemov in sistemov ocenjevanja tveganja;
(b)
institucije redno primerjajo dejanske stopnje neplačil z ocenjenimi PD za vsak bonitetni razred in v primerih, ko so dejanske stopnje neplačil izven pričakovanega obsega za navedeni bonitetni razred, posebej analizirajo razloge za odstopanje. Institucije, ki uporabljajo lastne ocene LGD in konverzijskih faktorjev, opravijo podobne analize za navedene ocene. Pri takih primerjavah se uporabljajo pretekli podatki, ki pokrivajo čim daljše obdobje. Institucija dokumentira metode in podatke, uporabljene v takih primerjavah. Analiza in dokumentacija se posodabljata vsaj enkrat letno;
(c)
institucije uporabljajo tudi druga orodja za kvantitativno ovrednotenje in primerjave z ustreznimi zunanjimi viri podatkov. Analiza temelji na podatkih, ki so primerni za portfelj, so redno posodobljeni in obsegajo ustrezno obdobje opazovanja. Notranje presoje delovanja bonitetnih sistemov institucij temeljijo na čim daljšem obdobju;
(d)
uporabljene metode in podatki za kvantitativno ovrednotenje so ves čas dosledni. Spremembe metod ocenjevanja in ovrednotenja ter podatkov (viri podatkov in obdobja opazovanja) se dokumentirajo;
(e)
institucije vzpostavijo zanesljive notranje standarde za primere, ko odstopanja dejanskih PD, dejanskih LGD, dejanskih konverzijskih faktorjev in skupnih izgub, če se uporabljajo ocene EL, od pričakovanj postanejo dovolj pomembna, da spodbijajo veljavnost ocen. Ti standardi upoštevajo ekonomske cikle in podobne sistematične spremembe pri dejanskih neplačilih. Če so dejanske vrednosti še naprej višje od pričakovanih vrednosti, institucije popravijo oceno navzgor, da odrazijo dejansko stanje neplačil in izgub.
Pododdelek 4
Zahteve za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v okviru pristopa notranjih modelov
Člen 186
Kapitalske zahteve in količinska opredelitev tveganja
Institucije za namene izračunavanja kapitalskih zahtev izpolnjujejo naslednje standarde:
(a)
ocena potencialne izgube je robustna glede na negativna gibanja na trgu, ki vplivajo na dolgoročni profil tveganja portfelja lastniških instrumentov institucije. Podatki, uporabljeni za prikaz izplačil donosa, odražajo najdaljše vzorčno obdobje opazovanja, za katerega so podatki razpoložljivi in smiselni za prikaz profila tveganja posameznih izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov institucije. Uporabljeni podatki zadostujejo za izdelavo konservativnih, statistično zanesljivih in trdnih ocen izgub, ki ne temeljijo izključno na subjektivni oceni ali presoji. Uporabljeni šok zagotavlja konservativno oceno potencialnih izgub v zadevnem dolgoročnem tržnem ali ekonomskem ciklusu. Institucija združuje empirične analize razpoložljivih podatkov s prilagoditvami, ki temeljijo na različnih dejavnikih, da bi dosegla dovolj realistične in konservativne rezultate modelov. Pri izdelavi modelov tvegane vrednosti (VaR) za ocenjevanje potencialnih četrtletnih izgub lahko institucije uporabljajo četrtletne podatke ali konvertirajo podatke iz krajših časovnih obdobij na četrtletne protivrednosti z uporabo analitično primernih metod, podprtih z empiričnimi dokazi, ter z dobro razvitim in dokumentiranim miselnim procesom in analizo. Takšen pristop se uporablja konservativno in dosledno dalj časa. Če so na voljo samo omejeni ustrezni podatki, institucija doda ustrezne mere konservativnosti;
(b)
uporabljeni modeli primerno zajemajo vsa pomembna tveganja, ki jih vsebujejo donosi iz lastniških instrumentov, vključno s splošnim tržnim tveganjem in posebnim tveganjem izpostavljenosti portfelja lastniških instrumentov institucije. Notranji modeli primerno razlagajo pretekle spremembe cen, zajemajo tako razsežnost kot spremembe strukture potencialnih koncentracij in so odporni na neugodna gibanja na trgu. Populacija tveganih izpostavljenosti, ki je zastopana v podatkih, uporabljenih za ocenjevanje, ustreza izpostavljenostim iz naslova lastniških instrumentov institucije ali je vsaj primerljiva z njimi;
(c)
notranji model je primeren za profil tveganja in zahtevnost portfelja lastniških instrumentov institucije. Kadar ima institucija pomembne naložbe z vrednostmi, ki so po svoji naravi zelo nelinearne, se notranji modeli izdelajo tako, da primerno zajamejo tveganja, povezana s takimi instrumenti;
(d)
vzporejanje posameznih pozicij z njej podobnimi pozicijami, tržnimi indeksi in dejavniki tveganja je utemeljeno, intuitivno in konceptualno trdno;
(e)
institucije z empiričnimi analizami dokažejo primernost dejavnikov tveganja, vključno z njihovo zmožnostjo zajeti splošno in posebno tveganje;
(f)
ocene nestanovitnosti donosov izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov vsebujejo vse ustrezne in razpoložljive podatke, informacije in metode. Uporabljajo se notranji podatki, ki so bili neodvisno pregledani, ali podatki iz zunanjih virov, vključno s skupnimi podatki;
(g)
vzpostavljen je temeljit in izčrpen program za izvajanje stresnih testov.
Člen 187
Proces upravljanja s tveganji in kontrole
Institucije za razvoj in uporabo notranjih modelov za namene izračuna kapitalskih zahtev izoblikujejo politike, postopke in kontrole, ki bodo zagotavljali celovitost modela in postopka modeliranja. Politike, postopki in kontrole obsegajo naslednje:
(a)
popolno integracijo notranjega modela v celoten upravljavski informacijski sistem institucije in v upravljanje s portfeljem lastniških instrumentov, ki so postavke iz netrgovalne knjige. Notranji modeli so popolnoma vpeti v strukturo upravljanja s tveganji institucije, če se posebej uporabljajo pri merjenju in presoji delovanja portfelja lastniških instrumentov, vključno s tveganju prilagojenim delovanjem, razporejanju ekonomskega kapitala za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov in ovrednotenju celotne kapitalske ustreznosti ter procesa upravljanja naložb;
(b)
vzpostavljene sisteme upravljanja ter postopke in kontrolne funkcije za zagotovitev rednega in neodvisnega pregledovanja vseh elementov notranjega modeliranja, vključno z odobritvijo sprememb modela, vrednostenjem vhodnih podatkov in pregledovanjem rezultatov modela, kakor je neposredna verifikacija izračunov tveganja. S preverjanji se presojajo natančnost, popolnost in ustreznost vhodnih podatkov in rezultatov modela, osredotočajo pa se tako na iskanje in omejevanje potencialnih napak, povezanih z znanimi pomanjkljivostmi, kot na identifikacijo neznanih pomanjkljivosti modela. Takšne preglede lahko izvaja notranja neodvisna služba ali neodvisna zunanja tretja oseba;
(c)
ustrezne sisteme in postopke za spremljanje naložbenih omejitev in tveganih izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov;
(d)
enote, pristojne za oblikovanje in uporabo modela, so funkcionalno neodvisne od enot, pristojnih za upravljanje posameznih naložb;
(e)
osebe, pristojne za kateri koli vidik postopka modeliranja, so ustrezno usposobljene. Vodstvo za funkcijo modeliranja nameni dovolj izkušene in sposobne kadre.
Člen 188
Ovrednotenje in dokumentacija
Institucije vzpostavijo zanesljive sisteme za ovrednotenje natančnosti in doslednosti svojih notranjih modelov in procesov modeliranja. Vsi pomembni elementi notranjih modelov ter procesa modeliranja in ovrednotenja se dokumentirajo.
Pri ovrednotenju in dokumentaciji notranjih modelov in procesov modeliranja institucije morajo biti izpolnjene naslednje zahteve:
(a)
institucije uporabljajo postopek notranjega ovrednotenja za ocenjevanje delovanja svojih notranjih modelov in postopkov na dosleden in smiseln način;
(b)
uporabljene metode in podatki za kvantitativno ovrednotenje so ves čas dosledni. Spremembe metod ocenjevanja in ovrednotenja ter podatkov (viri podatkov in obdobja opazovanja) se dokumentirajo;
(c)
institucije redno primerjajo dejanske donose iz lastniških instrumentov, izračunane z uporabo realiziranih in nerealiziranih dobičkov in izgub, z modeliranimi ocenami. Pri takih primerjavah se uporabljajo pretekli podatki, ki pokrivajo čim daljše obdobje. Institucija dokumentira metode in podatke, uporabljene v takih primerjavah. Analiza in dokumentacija se posodabljata vsaj enkrat letno;
(d)
institucije uporabljajo tudi druga orodja za kvantitativno ovrednotenje parametrov tveganja in primerjave z zunanjimi viri podatkov. Analiza temelji na podatkih, ki so primerni za portfelj, so redno posodobljeni in obsegajo ustrezno obdobje opazovanja. Notranje presoje delovanja modelov institucij temeljijo na čim daljšem obdobju;
(e)
institucije vzpostavijo zanesljive notranje standarde za obravnavanje primerov, ko primerjava dejanskih donosov iz lastniških instrumentov z modeliranimi ocenami spodbija veljavnost ocen ali modelov kot takih. Ti standardi upoštevajo ekonomske cikle in podobne sistematične spremenljivosti pri donosih iz lastniških instrumentov. Vse spremembe notranjih modelov, ki so posledica pregledov modelov, se dokumentirajo in so skladne s standardi institucij za pregled modelov;
(f)
notranji model in proces modeliranja se dokumentirata, vključno z odgovornostmi strank, ki sodelujejo pri modeliranju, ter odobritvijo in pregledom modela.
Pododdelek 5
Notranje upravljanje in nadzor
Člen 189
Korporativno upravljanje
1. Upravljalni organ institucije ali njegov imenovani odbor in višje vodstvo potrdi vse pomembne elemente procesov izdelave bonitetnih ocen inprocesov ocenjevanja parametrov tveganja. Te strani imajo splošno znanje o delovanju bonitetnih sistemov institucije ter podrobno razumevanjepripadajočih vodstvenih poročil.
2. Od višjega vodstva se zahteva:
(a)
obveščanje upravljalnega organa ali njegovega imenovanega odbora o vsaki pomembni spremembi vzpostavljenih politik ali odstopanju od njih, ki bo pomembno vplivala/-o na delovanje bonitetnih sistemov institucije;
(b)
razumevanje zgradbe in delovanja bonitetnega sistema;
(c)
stalno zagotavljanje pravilnega delovanja bonitetnih sistemov.
Enote za nadzor kreditnega tveganja redno obveščajo višje vodstvo o delovanju procesa izdelave bonitetnih ocen, o področjih, na katerih so potrebne izboljšave, ter o statusu prizadevanj za izboljšanje predhodno ugotovljenih pomanjkljivosti.
3. Analiza profila kreditne tveganosti kreditne institucije na podlagi notranjih bonitetnih ocen je bistven sestavni del vodstvenih poročil za navedene strani. Poročilo vsebuje vsaj profil tveganosti po bonitetnih razredih, prehode med bonitetnimi razredi, oceno relevantnih parametrov za bonitetni razred in primerjavo dejanskih stopenj neplačil ter, kolikor se uporabljajo lastne ocene, dejanskih LGD in dejanskih konverzijskih faktorjev spričakovanji in rezultati stresnega testa. Pogostost poročanja je odvisna od pomembnosti in vrste informacij ter od ravni prejemnika.
Člen 190
Nadzor kreditnega tveganja
1. Enota za nadzor kreditnega tveganja je neodvisna od zaposlenih in vodstvenih funkcij, pristojnih za odobravanje ali obnavljanje izpostavljenosti, in poroča neposredno višjemu vodstvu. Ta enota je odgovorna za oblikovanje ali izbiro, uvedbo, nadzor in delovanje bonitetnih sistemov. Enota redno pripravlja in analizira poročila o rezultatih bonitetnih sistemov.
2. Področja, za katera so enota ali enote za nadzor kreditnega tveganja odgovorne, obsegajo:
(a)
testiranje in spremljanje bonitetnih razredov in skupin;
(b)
izdelovanje in analizo zbirnih poročil bonitetnih sistemov institucije;
(c)
izvajanje postopkov za preverjanje, ali so opredelitve bonitetnih razredov in skupin uporabljene dosledno v vseh oddelkih in na vseh geografskih območjih;
(d)
pregledovanje in dokumentiranje vseh sprememb procesa izdelave bonitetnih ocen, vključno z razlogi za spremembe;
(e)
pregledovanje bonitetnih meril z namenom ugotavljanja, ali še vedno ohranjajo sposobnost predvidevanja tveganj. Spremembe procesaizdelave bonitetnih ocen, meril ali posameznih parametrov se dokumentirajo in hranijo;
(f)
aktivno udeležbo pri oblikovanju ali izbiranju, uvedbi in ovrednotenju modelov, ki se uporabljajo v procesu izdelave bonitetnih ocen;
(g)
spremljanje in nadzor modelov, ki se uporabljajo v procesu izdelave bonitetnih ocen;
(h)
stalno pregledovanje in spreminjanje modelov, ki se uporabljajo v procesu izdelave bonitetnih ocen.
3. Institucije, ki uporabljajo skupne podatke v skladu s členom 179(2), lahko prenesejo naslednje naloge na zunanje izvajalce:
(a)
pripravo informacij, pomembnih za testiranje in spremljanje bonitetnih razredov in skupin;
(b)
pripravo zbirnih poročil o bonitetnih sistemih institucije;
(c)
pripravo informacij v zvezi s pregledovanjem bonitetnih meril z namenom ugotavljanja, ali še vedno ohranjajo sposobnost predvidevanja tveganj;
(d)
dokumentiranje sprememb procesa izdelave bonitetnih ocen, meril ali posameznih bonitetnih parametrov;
(e)
pripravo informacij v zvezi s stalnim pregledovanjem in spremembami modelov, ki se uporabljajo v procesu izdelave bonitetnih ocen.
4. Institucije, ki uporabljajo odstavek 3, zagotovijo, da imajo pristojni organi dostop do vseh relevantnih informacij od zunanjih izvajalcev, ki so potrebne za preverjanje skladnosti z zahtevami, in da lahko opravljajo preglede pri njih v istem obsegu kakor v instituciji.
Člen 191
Notranja revizija
Služba notranje revizije ali druga podobna neodvisna revizijska enota institucije vsaj enkrat letno pregleda bonitetne sisteme institucije in njene dejavnosti, vključno z dejavnostmi kreditne funkcije in ocenjevanjem PD, LGD, EL in konverzijskih faktorjev. Pregled vključuje preverjanje izpolnjevanja vseh veljavnih zahtev.
POGLAVJE 4
Zmanjševanje kreditnega tveganja
Oddelek 1
Opredelitve pojmov in splošne zahteve
Člen 192
Opredelitev pojmov
V tem poglavju se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"posojilna institucija" pomeni institucijo, ki ima zadevno izpostavljenost;
(2)
"zavarovan posojilni posel" pomeni vsak posel, na podlagi katerega nastane izpostavljenost, ki je zavarovana s premoženjem, in ki ne vključuje določbe, ki instituciji dodeljuje pravico do najmanj dnevnega vzdrževanja kritja;
(3)
"posel z instrumenti kapitalskega trga" pomeni vsak posel, na podlagi katerega nastane izpostavljenost, ki je zavarovana s premoženjem, in ki vključuje določbo, ki kreditni instituciji dodeljuje pravico do najmanj dnevnega vzdrževanja kritja;
(4)
"osnovni KNP" pomeni kolektivni naložbeni podjem, v katerega deleže ali enote je investiral drug kolektivni naložbeni podjem.
Člen 193
Načela za priznavanje učinka tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja
1. Nobena izpostavljenost, za katero institucija pridobi zmanjševanje kreditnega tveganja, ne povzroča višjega zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti kot sicer enaka izpostavljenost, za katero institucija ne uporablja zmanjševanja kreditnega tveganja.
2. Če znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti že upošteva kreditno zavarovanje na podlagi poglavja 2 ali poglavja 3, kot je ustrezno, institucije navedenega kreditnega zavarovanja ne upoštevajo pri izračunih na podlagi tega poglavja.
3. Kadar se upoštevajo določbe oddelkov 2 in 3, lahko institucije spremenijo izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti na podlagi standardiziranega pristopa in izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ter zneskov pričakovanih izgub na podlagi pristopa IRB v skladu z določbami oddelkov 4, 5 in 6.
4. Institucije denarna sredstva, vrednostne papirje ali blago, kupljene, izposojene ali prejete na podlagi repo posla ali posla posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, obravnavajo kot zavarovanje s premoženjem.
5. Kadar institucija, ki izračunava znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti na podlagi standardiziranega pristopa, uporablja več kot eno obliko zmanjševanja kreditnega tveganja za eno samo izpostavljenost, stori naslednje:
(a)
razdeli izpostavljenost na dele, ki jih krije posamezna oblika zmanjševanja kreditnega tveganja;
(b)
za vsak del iz točke (a) ločeno izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z določbami poglavja 2 in tega poglavja.
6. Kadar institucija, ki izračunava znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti na podlagi standardiziranega pristopa, krije eno samo izpostavljenost s kreditnim zavarovanjem, ki ga zagotovi en sam izdajatelj zavarovanja, navedeno zavarovanje pa ima različne zapadlosti, stori naslednje:
(a)
razdeli izpostavljenost na dele, ki jih krije posamezna oblika zmanjševanja kreditnega tveganja;
(b)
za vsak del iz točke (a) ločeno izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z določbami poglavja 2 in tega poglavja.
Člen 194
Načela glede primernosti tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja
1. Tehnika, ki se uporablja za zagotavljanje kreditnega zavarovanja, skupaj s sprejetimi ukrepi ter postopki in politikami, ki jih izvaja posojilna institucija, je taka, da zagotavlja pravno učinkovite ureditve kreditnega zavarovanja, ki so izvršljive v vseh ustreznih jurisdikcijah.
Posojilna institucija na zahtevo pristojnega organa zagotovi najnovejšo različico neodvisnega, pisnega in obrazloženega pravnega mnenja oziroma mnenj, ki se uporabljajo za ugotovitev, ali njena ureditev oziroma ureditve kreditnega zavarovanja izpolnjujejo pogoje iz prvega pododstavka.
2. Posojilna institucija sprejme vse ustrezne ukrepe, da zagotovi učinkovitost ureditve kreditnega zavarovanja in obravnavanje tveganj, povezanih z navedeno ureditvijo.
3. Institucije lahko pri izračunu učinka zmanjševanja kreditnega tveganja priznajo stvarno kreditno zavarovanje le če sredstva na katere se zanaša za zavarovanje izpolnjujejo oba naslednja pogoja:
(a)
vključena so v seznam primernih sredstev iz členov 197 do 200, kot je ustrezno; in
(b)
so dovolj likvidna, njihova vrednost pa je dalj časa dovolj stabilna, da zagotavlja primerno gotovost glede doseženega kreditnega zavarovanja, ob upoštevanju pristopa, uporabljenega za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, in stopnje dovoljenega priznavanja.
4. Institucije lahko pri izračunu učinka zmanjševanja kreditnega tveganja priznajo stvarno kreditno zavarovanje, kadar ima posojilna institucija pravico, da v primeru neplačila, insolventnosti ali stečaja oziroma v primeru drugega kreditnega dogodka iz dokumentacije o poslu dolžnika in, če je primerno, skrbnika zavarovanja s premoženjem pravočasno unovči ali zadrži sredstva, iz katerih izhaja zavarovanje. Stopnja korelacije med vrednostjo sredstev, na katera se zanaša za zavarovanje, in kreditno kakovostjo dolžnika, ne sme biti previsoka.
5. V primeru osebnega kreditnega zavarovanja se dajalec zavarovanja šteje za primernega dajalca zavarovanja samo, če je dajalec zavarovanja vključen v seznam primernih dajalcev zavarovanja iz člena 201 ali 202, kakor je ustrezno.
6. V primeru osebnega kreditnega zavarovanja se dogovor o zavarovanju šteje za primeren dogovor o zavarovanju samo, če izpolnjuje naslednje pogoje:
(a)
vključen je v seznam primernih dogovorov o zavarovanju iz členov 203 in 204(1);
(b)
je pravno učinkovit in izvršljiv v vseh ustreznih jurisdikcijah, tako da zagotavlja primerno gotovost glede doseženega kreditnega zavarovanja, ob upoštevanju pristopa, uporabljenega za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, in stopnje dovoljenega priznavanja;
(c)
dajalec zavarovanja izpolnjuje merili iz odstavka 5.
7. Kreditno zavarovanje je v skladu z ustreznimi zahtevami iz oddelka 3.
8. Institucija mora biti pristojnim organom sposobna dokazati, da ima ustrezne postopke upravljanja tveganj za nadzor tistih tveganj, katerim bi lahko bila izpostavljena zaradi izvajanja postopkov zmanjševanja kreditnega tveganja.
9. Institucije ne glede na to, da se je zmanjševanja kreditnega tveganja upoštevalo za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in, kjer je ustrezno, zneskov pričakovanih izgub, še naprej izvajajo oceno celotnega kreditnega tveganja osnovne izpostavljenosti in so sposobne dokazati pristojnim organom, da je ta zahteva izpolnjena. V primeru repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga se samo za namene tega odstavka kot osnovna izpostavljenost šteje neto znesek izpostavljenosti.
10. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za določitev: kaj pomenijo dovolj likvidna sredstva in kdaj se vrednost sredstev šteje za dovolj stabilno za namen odstavka 3;
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 30. septembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Oddelek 2
Primerne oblike zmanjševanja kreditnega tveganja
Pododdelek 1
Stvarno kreditno zavarovanje
Člen 195
Bilančni pobot
Institucija lahko kot primerno obliko zmanjševanja kreditnega tveganja uporablja bilančni pobot medsebojnih terjatev med institucijo in njeno nasprotno stranko.
Brez poseganja v člen 196 je primernost omejena na vzajemna stanja denarnih sredstev med institucijo in nasprotno stranko. Institucije lahko spremenijo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in, če je primerno, zneske pričakovanih izgub samo za kredite invloge, ki so jih prejele same ter za katere velja pogodba o bilančnem pobotu.
Člen 196
Okvirni pogodbe o pobotu, ki zajemajo repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga
Institucije, ki uporabljajo razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz člena 223, lahko upoštevajo učinke dvostranskih pogodb o pobotu, ki so bili sklenjeni z nasprotno stranko in ki zajemajo repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga. Brez poseganja v člen 299 izpolnjujejo premoženje, sprejeto v zavarovanje, in vrednostni papirji ali blago, izposojeni v okviru takih pogodb ali poslov, zahteve za primernost zavarovanja s premoženjem iz členov 197 in 198.
Člen 197
Primernost zavarovanja s premoženjem po vseh pristopih in metodah
1. Institucije lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem v okviru vseh pristopov in metod uporabljajo naslednje instrumente:
(a)
bančne vloge pri posojilni instituciji ali denarju podobne instrumente, ki jih ima posojilna institucija;
(b)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale enote centralne ravni držav ali centralne banke, katerih vrednostni papirji imajo bonitetno oceno ECAI ali izvozne agencije, priznane kot primerne za namene poglavja 2, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 4 ali nad njo;
(c)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale institucije, katerih vrednostni papirji imajo bonitetno oceno ECAI, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do institucij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(d)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdali drugi subjekti, katerih vrednostni papirji imajo bonitetno oceno ECAI, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do podjetij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(e)
dolžniške vrednostne papirje s kratkoročno bonitetno oceno ECAI, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje tveganja kratkoročnih izpostavljenosti na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(f)
lastniške instrumente ali zamenljive obveznice, vključene v glavni borzni indeks;
(g)
zlato;
(h)
pozicije v listinjenju, ki niso pozicije v dodatnem listinjenju in imajo zunanjo bonitetno oceno ECAI, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje izpostavljenosti iz listinjenja na podlagi pristopa iz pododdelka 3 oddelka 3 poglavja 5 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo.
2. Za namene točke (b) odstavka 1 "dolžniški vrednostni papirji, ki so jih izdale enote centralne ravni držav ali centralne banke" vključujejo:
(a)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale enote regionalne ali lokalne ravni države, izpostavljenost do katerih se na podlagi člena 115(2) obravnava kot izpostavljenost do enot centralne ravni države, v jurisdikciji katere so ustanovljene;
(b)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdali subjekti javnega sektorja in se v skladu s členom 116(4) obravnavajo kot izpostavljenosti do centralne ravni države;
(c)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale multilateralne razvojne banke, za katere se v skladu s členom 117(2) uporablja utež tveganja 0 %;
(d)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale mednarodne organizacije, za katere se v skladu s členom 118 uporablja utež tveganja 0 %.
3. Za namene točke (c) odstavka 1 "dolžniški vrednostni papirji, ki so jih izdale institucije" vključujejo:
(a)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale enote regionalne ali lokalne ravni države, razen dolžniških vrednostih papirjev iz točke (a) odstavka 2;
(b)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdali subjekti javnega sektorja, izpostavljenost do katerih se obravnava v skladu s členom 116(1) in (2);
(c)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale multilateralne razvojne banke, razen tistih, za katere se v skladu s členom 117(2) uporablja utež tveganja 0 %.
4. Institucija lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem uporablja dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale druge institucije in nimajo bonitetne ocene ECAI, če ti dolžniški vrednostni papirji izpolnjujejo vsa naslednja merila:
(a)
kotirajo na priznani borzi;
(b)
iz njih izhajajoči dolg se poplačuje prednostno;
(c)
vse ostale ocenjene izdaje tega izdajatelja z enakimi pravicami glede prednosti pri poplačilu imajo bonitetno oceno ECAI, ki po EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do institucij ali po pravilih za tehtanje tveganja kratkoročnih izpostavljenosti na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(d)
posojilna institucija nima nobenih informacij, ki bi kazale, da bi se izdaji lahko upravičeno dodelila nižja bonitetna ocena od navedene pod točko (c);
(e)
tržna likvidnost instrumenta zadostuje za te namene.
5. Institucije lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem uporabljajo enote ali deleže v KNP, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
cena enot ali deležev je dnevno javno objavljena;
(b)
KNP so omejeni na naložbe v instrumente, ki so po odstavkih 1 in 2 primerni za priznanje;
(c)
KNP izpolnjujejo pogoje iz člena 132(3).
Kadar KNP investira v deleže ali enote drugega KNP, veljajo pogoji iz točk od (a) do (c) prvega pododstavka enako tudi za vsak tak osnovni KNP.
Če KNP za varovanje dovoljenih naložb uporablja izvedene finančne instrumente, to ne izključuje primernosti enot ali deležev v navedenem podjemu za zavarovanje s premoženjem.
6. Za namene odstavka 5, kadar KNP ("prvotni KNP") ali kateri koli njegov osnovni KNP ni omejen na naložbe v instrumente, ki se v skladu z odstavkoma 1 in 4 štejejo za primerne, lahko institucije kot zavarovanje s premoženjem uporabljajo enote ali deleže v navedenem KNP do zneska, ki je enak vrednosti primernih sredstev, ki jih ima naveden KNP, ob predpostavki, da je navedeni KNP ali kateri koli njegov osnovni KNP v neprimerna sredstva investiral v največjem dovoljenem obsegu v okviru svojega mandata.
Kadar ima kateri koli osnovni KNP lastne osnovne KNP, lahko institucije uporabijo enote ali deleže v prvotnem KNP kot primerno zavarovanje s premoženjem, pod pogojem, da uporabijo metodologijo iz prvega pododstavka.
Kadar lahko imajo neprimerna sredstva negativno vrednost zaradi obveznosti ali pogojnih obveznosti, ki izhajajo iz lastništva, institucija stori naslednje:
(a)
izračuna skupno vrednost neprimernih sredstev;
(b)
če je znesek, pridobljen na podlagi točke (a), negativen, absolutno vrednost navedenega zneska odšteje od skupne vrednosti primernih sredstev.
7. V zvezi s točkami od (b) do (e) odstavka 1 institucije, kadar ima vrednostni papir dve bonitetni oceni ECAI, uporabljajo manj ugodno bonitetno oceno. Kadar ima vrednostni papir več kakor dve bonitetni oceni ECAI, institucije uporabijo dve najbolj ugodni bonitetni oceni. Če se dve najbolj ugodni bonitetni oceni razlikujeta, institucije uporabijo tisto, ki je manj ugodna.
8. ESMA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da se opredeli naslednje:
(a)
glavni indeksi iz točke (f) odstavka 1 tega člena, iz točke (a) člena 198(1), iz člena 224(1) in (4) ter iz točke (e) člena 299(2);
(b)
priznane borze iz točke (a) odstavka 4 tega člena, točke (a) člena 198(1), člena 224(1) in (4), točke (e) člena 299(2), točke (k) člena 400(2), točke (e) člena 416(3), točke (c) člena 428(1) ter iz točke 12 Priloge III v skladu s pogoji iz točke (72) člena 4(1).
ESMA predloži Komisiji zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1095/2010.
Člen 198
Dodatna primernost zavarovanja s premoženjem v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Poleg zavarovanja s premoženjem iz člena 197 lahko institucija, če uporablja razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz člena 223, kot primerno zavarovanje s premoženjem uporablja naslednje instrumente:
(a)
lastniške instrumente ali zamenljive obveznice, ki niso vključeni v glavni borzni indeks, se pa z njimi trguje na priznani borzi;
(b)
enote in deleže v KNP, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
cena enot ali deležev je dnevno javno objavljena;
(ii)
KNP je omejen na naložbe v instrumente, ki so primerni za priznanje na podlagi člena 197(1) in (4), ter instrumente iz točke (a) tega pododstavka.
Kadar KNP investira v enote ali deleže drugega KNP, veljata pogoja (a) in (b) tega odstavka enako tudi za vsak tak osnovni KNP.
Če KNP za varovanje dovoljenih naložb uporablja izvedene finančne instrumente, to ne izključuje primernosti enot ali deležev v navedenem podjemu za zavarovanje s premoženjem.
2. Kadar KNP ali kateri koli osnovni KNP ni omejen na naložbe v instrumente, ki se štejejo za primerne za priznanje v skladu s členom 197(1) in (4), in instrumente iz točke (a) odstavka 1, lahko institucije kot zavarovanje s premoženjem uporabljajo enote ali deleže v navedenem KNP do zneska, ki je enak vrednosti primernih sredstev, ki jih ima navedeni KNP, ob predpostavki, da je navedeni KNP podjem ali kateri koli njegov osnovni KNP v neprimerna sredstva investiral v največjem dovoljenem obsegu v okviru svojega mandata.
Kadar lahko imajo neprimerna sredstva negativno vrednost zaradi obveznosti ali pogojnih obveznosti, ki izhajajo iz lastništva, institucija stori naslednje:
(a)
izračuna skupno vrednost neprimernih sredstev;
(b)
če je znesek, pridobljen na podlagi točke (a), negativen, absolutno vrednost navedenega zneska odšteje od skupne vrednosti primernih sredstev.
Člen 199
Dodatna primernost zavarovanja s premoženjem v okviru pristopa IRB
1. Poleg zavarovanja s premoženjem iz členov 197 in 198 lahko institucije, ki zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub izračunavajo po pristopu IRB, uporabljajo tudi naslednje oblike zavarovanja s premoženjem:
(a)
zavarovanje z nepremičninami v skladu z odstavki 2,3 in 4;
(b)
denarne terjatve v skladu z odstavkom 5;
(c)
zavarovanje z drugim stvarnim premoženjem v skladu z odstavkoma 6 in 8;
(d)
zakup v skladu z odstavkom 7.
2. Če ni s členom 124(2) določeno drugače, lahko institucije kot primerno zavarovanje s premoženjem uporabljajo stanovanjske nepremičnine, ki jih ima lastnik ali, v primeru osebnih investicijskih podjetij, upravičeni lastnik v posesti ali jih oddaja ali jih bo imel v posesti ali oddajal, in poslovne nepremičnine, vključno s pisarnami in drugimi gospodarskimi objekti, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
vrednost nepremičnine ni v veliki meri odvisna od kreditne kakovosti dolžnika. Institucije lahko iz določanja obsega take odvisnosti izključijo okoliščine, ko popolnoma makroekonomski dejavniki vplivajo tako na vrednost nepremičnine kot tudi na izpolnjevanje obveznosti kreditojemalca;
(b)
tveganje kreditojemalca ni v veliki meri odvisno od donosnosti zadevne nepremičnine ali projekta, ampak od zmogljivosti kreditojemalca, da poplača dolg iz drugih virov, zato povračilo kredita ni v veliki meri odvisno od nobenega denarnega pritoka, ki ga ustvarja zadevna nepremičnina, ki služi kot zavarovanje s premoženjem.
3. Institucije lahko odstopajo od točke (b) odstavka 2 za izpostavljenosti, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo na ozemlju države članice, če je pristojni organ zadevne države članice objavil dokaz, da je na tem ozemlju že dolgo prisoten dobro razvit trg stanovanjskih nepremičnin, na katerem stopnje izgub ne presegajo naslednjih omejitev:
(a)
izgube iz kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino do 80 % tržne vrednosti ali 80 % hipotekarne kreditne vrednosti, če ni v členu 124(2) določeno drugače, ne presegajo 0,3 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, v katerem koli danem letu;
(b)
skupne izgube iz kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, ne presegajo 0,5 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, v katerem koli danem letu.
Če kateri od pogojev iz točk (a) in (b) prvega pododstavka v danem letu ni izpolnjen, institucije ne uporabljajo obravnave iz navedenega pododstavka, dokler v enem od naslednjih let nista izpolnjena oba pogoja.
4. Institucije lahko odstopajo od točke (b) odstavka 2 glede poslovnih nepremičnin, ki se nahajajo na ozemlju države članice, če je pristojni organ zadevne države članice objavil dokaz, da je na tem ozemlju že dolgo prisoten dobro razvit trg poslovnih nepremičnin, na katerem stopnje izgub ne presegajo nobene od naslednjih omejitev:
(a)
izgube iz naslova kreditov, zavarovanih z do 50 % tržne vrednosti poslovnih nepremičnin ali 60 % njihove hipotekarne kreditne vrednosti, nobeno leto ne presegajo 0,3 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s poslovnimi nepremičninami;
(b)
skupne izgube iz kreditov, zavarovanih s poslovnimi nepremičninami, nobeno leto ne presegajo 0,5 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino.
Kadar kateri od pogojev iz točk (a) in (b) prvega pododstavka v danem letu ni izpolnjen, institucije ne uporabljajo obravnave iz navedenega pododstavka, dokler v enem od naslednjih let nista izpolnjena oba pogoja.
5. Institucije lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem uporabljajo denarne terjatve, povezane s komercialnimi posli ali posli z originalno zapadlostjo največ eno leto. Primerne denarne terjatve ne vključujejo tistih, ki so povezane listinjenjem, podudeležbami ali kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti ali zneski, ki jih dolgujejo povezane osebe.
6. Pristojni organi instituciji dovolijo uporabljati kot primerno zavarovanje tudi drugačne vrste zavarovanja z drugim stvarnim premoženjem od navedenih v odstavkih 2, 3 in 4, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
obstajajo likvidni trgi za prodajo zavarovanj s premoženjem na hiter in ekonomsko učinkovit način, kar je dokazano s pogostimi posli ob upoštevanju vrste sredstev. Institucije izvajajo oceno tega stanja redno in kadar informacije kažejo pomembne spremembe na trgu;
(b)
obstajajo dobro uveljavljene, javno dostopne tržne cene za zavarovanja s premoženjem. Institucije lahko štejejo, da so tržne cene dobro uveljavljene, če prihajajo iz zanesljivih virov informacij, kot so javni indeksi, in odražajo ceno poslov v normalnih pogojih. Institucije lahko štejejo, da so tržne cene javno dostopne, kadar so razkrite ter dostopne na lahek način, redno in brez neprimerne upravne ali finančne obremenitve;
(c)
institucija analizira tržne cene, čas in stroške, potrebne za unovčenje zavarovanja s premoženjem ter dejanske prihodke iz zavarovanja s premoženjem;
(d)
institucijadokaže, da dejanski prihodki iz zavarovanja s premoženjem dosegajo najmanj 70 % vrednosti zavarovanja s premoženjem pri več kot 10 % vseh unovčitev za posamezno vrsto zavarovanja s premoženjem. Če so na trgu prisotne pomembne cenovne nestanovitnosti, institucija pristojnim organom zadovoljivo dokaže, da je njeno vrednotenje zavarovanja s premoženjem dovolj konzervativno.
Institucije dokumentirajo izpolnjevanje pogojev iz točk od (a) do (d) prvega pododstavka ter pogojev iz člena 210.
7. Ob upoštevanju določb člena 230(2) se lahko, če so izpolnjene zahteve iz člena 211, izpostavljenosti iz naslova poslov, s katerimi institucija daje v zakup stvari tretji stranki, obravnavajo na enak način kot kredit, zavarovana s stvarmi, oddanimi v zakup, glede na vrsto.
8. EBA objavi seznam vrst zavarovanja s stvarnim premoženjem, katerega institucije lahko uporabijo v skladu z odstavkom 6.
Člen 200
Drugo stvarno kreditno zavarovanje
Institucije lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem uporabljajo naslednje drugo stvarno kreditno zavarovanje:
(a)
bančne vloge ali denarju podobne instrumente, ki so pri tretji instituciji na neskrbniški pogodbeni podlagi in so zastavljeni posojilni instituciji;
(b)
police življenjskega zavarovanja, zastavljene posojilni instituciji;
(c)
instrumente, ki jih je izdala tretja institucija in jih bo navedena institucija odkupila na zahtevo.
Pododdelek 2
Osebno kreditno zavarovanje
Člen 201
Primernost dajalcev zavarovanja v okviru vseh pristopov
1. Institucije lahko kot primerne dajalce osebnega kreditnega zavarovanja uporabljajo naslednje stranke:
(a)
enote centralne ravni držav in centralne banke;
(b)
enote regionalne ali lokalne ravni držav;
(c)
multilateralne razvojne banke;
(d)
mednarodne organizacije, izpostavljenosti do katerih na podlagi člena 117 prejmejo utež tveganja 0 %;
(e)
subjekti javnega sektorja, terjatve do katerih se obravnavajo v skladu s členom 116;
(f)
institucije in finančne institucije, katerih izpostavljenosti finančni instituciji se obravnavajo kot izpostavljenosti do institucij v skladu s členom 119(5);
(g)
druge gospodarske družbe, vključno z družbami, ki so instituciji nadrejene, podrejene ali so z njo drugače povezane, kadar je izpolnjen kateri koli izmed naslednjih pogojev:
(i)
navedene druge gospodarske družbe imajo bonitetno oceno ECAI;
(ii)
v primeru institucij, ki zneske tveganjem prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub izračunavajo po pristopu IRB, navedene gospodarske družbe nimajo bonitetne ocene priznane ECAI, imajo pa notranjo oceno institucije;
(h)
centralne nasprotne stranke.
2. Če institucije, ki zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub izračunavajo po pristopu IRB, mora biti garant, da se šteje za primernega dajalca osebnega kreditnega zavarovanja, s strani kreditne institucije notranje bonitetno ocenjen v skladu z določbami oddelka 6 poglavja 3.
Pristojni organi objavijo in vzdržujejo seznam tistih finančnih institucij, ki so primerni dajalci osebnega kreditnega zavarovanja iz odstavka 1(f) ali smernice za določanje takšnih primernih dajalcev osebnega kreditnega zavarovanja skupaj z opisom veljavnih zahtev glede varnega in skrbnega poslovanja ter svoj seznam delijo z drugimi pristojnimi organi v skladu s členom 117 Direktive 2013/36/EU.
Člen 202
Primernost dajalcev zavarovanja po pristopu IRB, ki so upravičeni do obravnave, določene v členu 153(3)
Institucija lahko kot primerne dajalce osebnega kreditnega zavarovanja uporabi institucije, zavarovalnice in pozavarovalnice ter izvozne agencije, ki so upravičene do obravnave iz člena 153(3), če izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(a)
imajo dovolj strokovnih izkušenj pri dajanju osebnega kreditnega zavarovanja;
(b)
so regulirane na način, ki je enakovreden pravilom iz te uredbe, ali pa so imele v času, ko je bilo kreditno zavarovanje dano, bonitetno oceno priznane ECAI, za katero je EBA določila, da po pravilih za tehtanje izpostavljenosti do podjetij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(c)
v času, ko je bilodano kreditno zavarovanje ali v katerem koli obdobju po tem, so imele notranjo bonitetno oceno s PD, ki je enakovreden ali nižji od tistega, ki po pravilih za tehtanje izpostavljenosti do podjetij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 2 ali nad njo;
(d)
imajo notranjo bonitetno oceno s PD, ki je enakovreden ali nižji od tistega, ki po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do podjetij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo.
Za namene tega člena kreditno zavarovanje, ki ga dajo izvozne agencije, ni upravičeno do nikakršnega izrecnega posrednega jamstva enot centralne ravni držav.
Člen 203
Primernost jamstev za osebno kreditno zavarovanje
Institucije lahko uporabijo jamstva kot primerno osebno kreditno zavarovanje.
Pododdelek 3
Vrste izvedenih finančnih instrumentov
Člen 204
Primerne vrste kreditnih izvedenih finančnih instrumentov
1. Institucije lahko kot primerno kreditno zavarovanje uporabljajo naslednje vrste kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in instrumentov, ki so lahko sestavljeni iz takih kreditnih izvedenih finančnih instrumentov ali pa so jim ekonomsko podobni:
(a)
kreditne zamenjave;
(b)
zamenjave skupnega donosa;
(c)
kreditni zapisi v obsegu, kot so vplačani v denarju.
Kadar institucija kupi kreditno zavarovanje z zamenjavo skupnega donosa in knjiži neto plačila, prejeta na podlagi zamenjave, kot neto prihodek, hkrati pa ne knjiži nasprotno učinkujočega zmanjšanja vrednosti zavarovane aktive z zmanjšanjem poštene vrednosti ali zoblikovanjem dodatnih popravkov, se kreditno zavarovanje ne šteje za primerno kreditno zavarovanje.
2. Kadar institucija izvaja notranje varovanje z uporabo kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, je treba, da bi zavarovanje štelo za primerno kreditno zavarovanje za namene tega poglavja, kreditno tveganje, preneseno v trgovalno knjigo, prenesti na tretjo stranko ali tretje stranke.
Če je bilo izvedeno notranje varovanje v skladu s prvim pododstavkom in so bile izpolnjene zahteve iz tega poglavja, institucije uporabijo pravila iz oddelkov 4 do 6 za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub, kadar pridobijo osebno kreditno zavarovanje.
Oddelek 3
Zahteve
Pododdelek 1
Stvarno kreditno zavarovanje
Člen 205
Zahteve za pogodbe o bilančnem pobotu, razen okvirnih pogodb o pobotu iz člena 206
Pogodbe o bilančnem pobotu, razen okvirnih pogodb o pobotu iz člena 206, se štejejo za primerno obliko zmanjševanja kreditnega tveganja, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
navedene pogodbe so pravno učinkovite in izvršljive v vseh zadevnih jurisdikcijah, vključno v primerih insolventnosti ali stečaja nasprotne pogodbene stranke;
(b)
institucije lahko v vsakem trenutku določijo tista sredstva in obveznosti, ki so predmet navedenihpogodb;
(c)
institucije stalno spremljajo in kontrolirajo tveganja, povezana s prekinitvijo kreditnega zavarovanja;
(d)
institucije stalno spremljajo in kontrolirajo zadevne izpostavljenosti na neto osnovi.
Člen 206
Zahteve za okvirne pogodbe o pobotu, ki zajemajo repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga
Okvirnepogodbe o pobotu, ki zajemajo repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, se štejejo za primerno obliko zmanjševanja kreditnega tveganja, če je zavarovanje s premoženjem, ki je dano na podlagi navedenih pogodb, v skladu z vsemi zahtevami iz člena 207(2) do (4) in če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
so pravno učinkovite in izvršljive v vseh zadevnih jurisdikcijah, vključno v primerih stečaja ali insolventnosti nasprotne pogodbene stranke;
(b)
dajejo stranki, ki ni v zaostanku s plačilom, pravico, da v primeru neplačila, vključno z nastopom stečaja ali insolventnosti nasprotne stranke, odstopi od pogodbe in izvede pravočasno poravnavo vseh poslov iz pogodbe;
(c)
predvidevajo pobot dobičkov in izgub iz poslov, poravnanih na podlagi pogodbe, tako da ena stranka dolguje drugi en sam neto znesek.
Člen 207
Zahteve za zavarovanje s finančnim premoženjem
1. Zavarovanje s finančnim premoženjem in zlato se štejeta za primerno zavarovanje s premoženjem na podlagi vseh pristopov in metod, če so izpolnjene vse zahteve iz odstavkov 2 do 4.
2. Kreditna kakovost dolžnika in vrednost zavarovanja s premoženjem nista v bistveni pozitivni korelaciji. Kadar se vrednost zavarovanja s premoženjem občutno zmanjša, to samo po sebi še ne pomeni znatnega poslabšanja kreditne kakovosti dolžnika. Kadar se kreditna kakovost dolžnika močno poslabša, to samo po sebi še ne pomeni občutnega zmanjšanja vrednosti zavarovanja s premoženjem.
Vrednostni papirji, ki jih izdaja dolžnik ali kateri koli povezan subjekt skupine, ne štejejo za primerno zavarovanje s premoženjem. Ne glede na to se krite obveznice, ki jih je izdal dolžnik in ki ustrezajo pogojem iz člena 129, štejejo za primerno zavarovanje s premoženjem, kadar so dane kot zavarovanje s premoženjem za repo posel, če izpolnjujejo pogoj iz prvega pododstavka.
3. Institucije izpolnjujejo vse pogodbene in zakonske zahteve v zvezi z izvršljivostjo zavarovanja s premoženjem v pravnem redu, ki velja za njihova razmerja zavarovanja s premoženjem, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da to izvršljivost zagotovijo.
Institucije so izvedle dovolj natančne pravne preglede, ki potrjujejo izvršljivost dogovorov o zavarovanjih s premoženjem v vseh relevantnih jurisdikcijah. Da zagotovijo neprekinjeno izvršljivost, te preglede po potrebi ponavljajo.
4. Institucije izpolnjujejo vse naslednje operativne zahteve:
(a)
pravilno dokumentirajo dogovore o zavarovanju s premoženjem ter imajo jasne in zanesljive postopke za pravočasno unovčenje zavarovanja s premoženjem;
(b)
uporabljajo zanesljive postopke in procese za nadzor tveganj iz naslova uporabe zavarovanj s premoženjem, vključno s tveganji neučinkovitosti ali zmanjšane učinkovitosti kreditnega zavarovanja, tveganji v zvezi z vrednotenjem, tveganji v zvezi s prenehanjem kreditnega zavarovanja, tveganjem koncentracije, ki nastane zaradi uporabe zavarovanja s premoženjem in medsebojnega vpliva med zavarovanjem s premoženjem in celotnim profilom tveganja institucije;
(c)
imajo dokumentirane politike in prakse v zvezi z vrstami in obsegom zavarovanj s premoženjem, ki jih sprejemajo;
(d)
izračunavajo tržno vrednost zavarovanja s premoženjem in ga ustrezno prevrednotijo vsaj enkrat na šest mesecev in kadar koli menijo, da je nastopilo znatno zmanjšanje tržne vrednosti zavarovanja s premoženjem;
(e)
če je zavarovanje s premoženjem pri tretji osebi, morajo sprejeti razumne ukrepe za zagotovitev, da tretja oseba ločuje zavarovanje s premoženjem od lastnih sredstev;
(f)
zagotovijo, da so zadostni viri posvečeni pravilnemu delovanju dogovorov o kritju z nasprotnimi pogodbenimi strankami pri izvedenih finančnih instrumentih OTC inposlih financiranja vrednostnih papirjev, kot se meri s pravočasnostjo in natančnostjo njihovih pozivov k doplačilu kritja ter njihov odzivni čas na poziv k doplačilu kritja;
(g)
imajo vzpostavljene politike upravljanja z zavarovanjem s premoženjem za nadzor, spremljanje in poročanje o:
(i)
tveganjih, ki so jim izpostavljene zaradi dogovorov o kritju;
(ii)
tveganjih koncentracije po posameznih vrstah premoženja, ki je predloženo kot zavarovanje;
(iii)
ponovni uporabi zavarovanja s premoženjem, vključno z morebitnimi likvidnostnimi primanjkljaji, nastalimi zaradi ponovne uporabe zavarovanja s premoženjem, dobljenega od nasprotnih pogodbenih strank;
(iv)
predaji pravic iz zavarovanja s premoženjem, danega nasprotni pogodbeni stranki.
5. Da se zavarovanje s finančnim premoženjem šteje za primerno v okviru enostavne metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, mora biti poleg izpolnjevanja vseh zahtev iz odstavkov 2 do 4 preostala zapadlost zavarovanja vsaj tako dolga kakor preostala zapadlost izpostavljenosti.
Člen 208
Zahteve za zavarovanje z nepremičninami
1. Nepremičnine štejejo za primerno zavarovanje s finančnim premoženjem samo, če so izpolnjene vse zahteve iz odstavkov 2 do 5.
2. Izpolnjene morajo biti naslednje zahteve glede pravne gotovosti:
(a)
hipoteka ali druga pravica do poplačila iz vrednosti nepremičnine je izvršljiva v vseh jurisdikcijah, ki jo zadevajo ob sklenitvikreditne pogodbe, in je pravilno in pravočasno vknjižena;
(b)
izpolnjene so vse pravne zahteve za ustanovitev zaveze;
(c)
dogovor o zavarovanju in zadevni pravni postopki omogočajo instituciji unovčitev vrednosti zavarovanja v razumnem času.
3. Izpolnjene morajo biti naslednje zahteve glede spremljanja vrednosti nepremičnin in ocenjevanja vrednosti nepremičnin:
(a)
institucije redno spremljajo vrednost nepremičnine, najmanj pa enkrat letno v primeru poslovnih nepremičnin in enkrat na tri leta v primeru stanovanjskih nepremičnin. Institucije v primeru pomembnih sprememb pogojev na trgu vrednost nepremičnine spremljajo pogosteje;
(b)
vrednost nepremičnine se pregleda vsakokrat, ko informacije, ki jih imajo institucije na voljo, kažejo, da bi se lahko vrednost nepremičnine bistveno zmanjšala glede na splošne tržne cene; navedeni pregled izvede cenilec, ki ima potrebne kvalifikacije, znanje in izkušnje za izvajanje cenitve, in je neodvisen od postopka odločanja o kreditih. Za krediti, ki presegajo 3 milijone EUR ali 5 % kapitala institucije, pregleda neodvisen cenilec vrednost takih nepremičnin vsaj vsaka tri leta.
Institucije lahko za spremljanje vrednosti nepremičnine in za ugotavljanje, za katere nepremičnine je treba ponovno oceniti vrednost, uporabljajo statistične metode.
4. Institucije jasno dokumentirajo vrste stanovanjskih in poslovnih nepremičnin, ki jih sprejemajo, ter svoje kreditne politike glede tega.
5. Institucije imajo vzpostavljene postopke, s katerimi spremljajo, da je nepremičnina, ki je prejeta v zavarovanje, primerno škodno zavarovana.
Člen 209
Zahteve za denarne terjatve
1. Denarne terjatve štejejo za primerno zavarovanje s premoženjem, če so izpolnjene vse zahteve iz odstavkov 2 in 3.
2. Izpolnjene morajo biti naslednje zahteve glede pravne gotovosti:
(a)
pravni mehanizem, s katerim se posojilni instituciji zagotavlja zavarovanje s premoženjem, je zanesljiv in učinkovit ter navedeni instituciji zagotavlja nesporno pravico do zavarovanja s premoženjem, vključno s pravico do prihodkov iz prodaje premoženja;
(b)
institucije sprejmejo vse potrebne ukrepe za izpolnjevanje lokalnih zahtev glede izvršljivosti pravic iz zavarovanja. Posojilne institucije imajo na zavarovanju s premoženjem pravico z najboljšim vrstnim redom, vendar je ta vrstni red še vedno lahko podrejen terjatvam prednostnih upnikov, določenih z zakonodajnimi predpisi;
(c)
institucije so izvedle dovolj natančne pravne preglede, ki potrjujejo izvršljivost dogovorov o zavarovanjih s premoženjem v vseh relevantnih jurisdikcijah;
(d)
institucije pravilno dokumentirajo svoje dogovore o zavarovanju s premoženjem ter imajo jasne in zanesljive postopke za pravočasno unovčenje zavarovanja s premoženjem;
(e)
institucije imajo postopke, ki zagotavljajo spoštovanje vseh pravnih pogojev v zvezi z ugotavljanjem neplačila kreditojemalca in pravočasnim unovčenjem zavarovanja s premoženjem;
(f)
v primeru finančnih težav ali neplačila kreditojemalca so institucije zakonsko pooblaščene prodati ali odstopiti denarne terjatve tretjim osebam brez soglasja dolžnikov iz denarnih terjatev.
3. Izpolnjene morajo biti naslednje zahteve glede upravljanja tveganj:
(a)
institucija ima zanesljiv proces za ugotavljanje kreditnega tveganja, povezanega z denarnimi terjatvami. Tak proces vsebuje analize kreditojemalčevega poslovanja in gospodarske dejavnosti ter vrst strank, s katerimi navedeni kreditojemalec posluje. Kadar se institucija opira na ocene svojih kreditojemalcev glede kreditnega tveganja strank, institucija pregleda kreditno prakso kreditojemalcev, da preveri njihovo zanesljivost in verodostojnost;
(b)
razlika med zneskom izpostavljenosti in vrednostjo denarnih terjatev odraža vse ustrezne dejavnike, vključno s stroški unovčenja, koncentracijo znotraj skupine denarnih terjatev, ki jih je v zavarovanje dal posamezen kreditojemalec, in potencialno tveganje koncentracije znotraj celotne izpostavljenosti institucije, ki ni zajeto s splošno metodologijo institucije. Institucije ohranjajo neprekinjen proces spremljanja, ki ustreza denarnim terjatvam. Poleg tega redno pregledujejo skladnost s posojilnimi zavezami, okoljskimi omejitvami in drugimi predpisi;
(c)
denarne terjatve, ki jih da v zavarovanje kreditojemalec, so razpršene in niso v prekomerni korelaciji z navedenim kreditojemalcem. Če obstaja bistvena pozitivna korelacija, institucije upoštevajo spremljajoča tveganja pri določanju presežka za skupino zavarovanj s premoženjem v celoti;
(d)
institucije kot primerno kreditno zavarovanje ne uporabljajo denarnih terjatev subjektov, povezanih s kreditoojemalcem, vključno z njegovimi podrejenimi družbami in zaposlenimi;
(e)
institucija ima dokumentiran proces za izterjavo plačil po denarnih terjatvah v primerih plačilnih težav. Institucije imajo potrebne mehanizme za unovčenje, tudi če se običajno za unovčenje zanašajo na svoje kreditojemalce.
Člen 210
Zahteve za zavarovanje z drugim stvarnim premoženjem
Stvarno premoženje razen nepremičnin se na podlagi pristopa IRB šteje za primerno zavarovanje s premoženjem, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
dogovor o zavarovanju s premoženjem, po katerem je instituciji dano zavarovanje z drugim stvarnim premoženjem, je pravno učinkovit in izvršljiv v vseh zadevnih jurisdikcijah in navedeni instituciji omogoča unovčenje vrednosti zavarovanja s premoženjem v razumnem času;
(b)
z izključno izjemo dovoljenih pravic z najboljšim vrstnim redom iz člena 209(2)(b) se samo pravice prvega reda na predmetih zavarovanja štejejo kot primerno zavarovanje s premoženjem, institucija pa ima prednost do prihodkov iz unovčitve zavarovanja s premoženjem pred vsemu drugimi kreditodajalci;
(c)
institucije vrednost zavarovanja s premoženjem spremljajo redno, najmanj pa enkrat na leto. Institucije v primeru pomembnih sprememb pogojev na trgu vrednost zavarovanja s premoženjem spremljajo pogosteje;
(d)
posojilna pogodba vključuje natančen opis zavarovanja in natančno specifikacijo načina in pogostosti prevrednotenja;
(e)
institucije v notranjih kreditnih politikah in postopkih, ki so na razpolago za preverjanje, jasno dokumentirajo vrste zavarovanja z drugim stvarnim premoženjem, ki jih sprejemajo, ter politike in prakse, ki jih imajo glede ustreznega obsega vsake vrste zavarovanja s premoženjem glede na znesek izpostavljenosti;
(f)
kreditne politike institucije v zvezi s strukturo poslov obravnavajo naslednje:
(i)
zahteve za primernost zavarovanja s premoženjem glede na znesek izpostavljenosti,
(ii)
zmožnost hitrega unovčenja zavarovanja,
(iii)
zmožnost objektivnega določanja cene ali tržne vrednosti,
(iv)
pogostost, s katero je mogoče hitro pridobiti oceno vrednosti, vključno s strokovno oceno ali vrednotenjem,
(v)
nestanovitnost ali približek nestanovitnosti vrednosti zavarovanja s premoženjem;
(g)
institucije pri vrednotenju in prevrednotenju v celoti upoštevajo vsa morebitna poslabšanja ali zastarelost zavarovanja s premoženjem ter pri tem namenjajo posebno pozornost učinkom minevanja časa na zavarovanja, ki so občutljiva na modo ali datum;
(h)
institucije imajo pravico do fizičnega pregleda stvarnega premoženja, danega v zavarovanje. Imajo tudi politike in postopke, ki obravnavajo njihovo uresničevanje pravice do fizičnega pregleda;
(i)
stvarno premoženje, ki je prejeto v zavarovanje, je primerno škodno zavarovano, institucije pa imajo postopke za spremljanje navedenega.
Člen 211
Zahteve za obravnavanje izpostavljenosti iz naslova zakupa kot zavarovane s premoženjem
Institucije obravnavajo izpostavljenosti iz naslova poslov zakupa kot zavarovane s premoženjem glede na vrsto stvarnega premoženja, danega v zakup, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
izpolnjeni so pogoji iz člena 208 ali 210, kot je ustrezno, da se stvarno premoženje, ki je dano v zakup, šteje za primerno zavarovanje s premoženjem;
(b)
zakupodajalec ima vzpostavljeno zanesljivo upravljanje tveganj glede uporabe, za katero je bilo premoženje dano v zakup, njegove lokacije, njegove starosti in načrtovanega trajanja uporabe, vključno s primernim spremljanjem vrednosti zavarovanja;
(c)
zakupodajalec je pravni lastnik premoženja in ima možnost pravočasnega uresničevanja pravic, ki jih ima kot lastnik;
(d)
kadar to ni bilo ugotovljeno že pri izračunu višine LGD, razlika med neamortiziranim zneskom in tržno vrednostjo zavarovanja ni tako velika, da bi precenila zmanjševanje kreditnega tveganja, ki je pripisano premoženju, danemu v zakup.
Člen 212
Zahteve za drugo stvarno kreditno zavarovanje
1. Bančne vloge ali denarju podobni instrumenti, ki so pri tretji instituciji, se obravnavajo po določbah člena 232(1), če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
terjatev kreditojemalca do tretje institucije je izrecno zastavljena ali prenesena na posojilno institucijo in ta zastava ali prenos je v vseh zadevnih jurisdikcijah pravno učinkovit/a in izvršljiv/a ter brezpogojen/-na in nepreklicen/-na;
(b)
tretja institucija je uradno obveščena o zastavi ali prenosu;
(c)
zaradi uradnega obvestila lahko tretja institucija izvede plačila samo posojilni instituciji ali drugim strankam le s predhodnim privoljenjem institucije.
2. Police življenjskega zavarovanja, zastavljene posojilni instituciji, se štejejo za primerno zavarovanje s premoženjem, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
polica življenjskega zavarovanja je izrecno zastavljena posojilni instituciji ali je prenesena nanjo;
(b)
družba, ki daje življenjsko zavarovanje, je uradno obveščena o zastavi ali prenosu in zaradi tega uradnega obvestila ne more plačati na podlagi pogodbe izplačljivih zneskov brez predhodnega privoljenja posojilne institucije;
(c)
posojilna institucija ima pravico do odpovedi police in prejetja odkupne vrednosti v primeru kreditojemalčevega neplačila;
(d)
posojilna institucija se obvesti o vsakem neplačilu po polici s strani imetnika police;
(e)
kreditno zavarovanje se zagotavlja do dospelosti posojila. Kadar to ni mogoče, ker se zavarovalno razmerje konča pred iztekom posojilnega razmerja, institucija zagotovi, da znesek iz zavarovalne pogodbe instituciji služi kot zavarovanje do iztekakreditne pogodbe;
(f)
zastava ali prenos mora biti pravno učinkovit/a in izvršljiv/a v vseh jurisdikcijah, ki ga/jo zadevajo ob sklenitvi kreditne pogodbe;
(g)
odkupno vrednost določi družba, ki daje življenjsko zavarovanje, in je ni mogoče zmanjšati;
(h)
družba, ki daje življenjsko zavarovanje, odkupno vrednost na zahtevo pravočasno plača;
(i)
odkupna vrednost se ne zahteva brez predhodnega soglasja institucije;
(j)
za družbo, ki daje življenjsko zavarovanje, velja Direktiva 2009/138/ES ali pa je pod nadzorom pristojnega organa tretje države, katere nadzorniška in regulativna ureditev je vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji.
Pododdelek 2
Osebno kreditno zavarovanje in kreditni zapisi
Člen 213
Zahteve, ki se nanašajo tako na jamstva kot na kreditne izvedene finančne instrumente
1. Ob upoštevanju člena 214(1) se kreditno zavarovanje na podlagi jamstva ali kreditnega izvedenega finančnega instrumenta šteje za primerno osebno kreditno zavarovanje, če so izpolnjeni vsi navedeni pogoji:
(a)
kreditno zavarovanje je neposredno;
(b)
obseg kreditnega zavarovanja je jasno opredeljen in nesporen;
(c)
pogodba o kreditnem zavarovanju ne vsebuje nikakršne klavzule, katere izpolnitev je izven neposrednega nadzora kreditodajalca, ki bi:
(i)
izdajatelju zavarovanja dovoljevala, da enostransko prekliče zavarovanje;
(ii)
povečala dejanske stroške zavarovanja zaradi poslabšanja kreditne kakovosti zavarovane izpostavljenosti,
(iii)
lahko preprečila obveznost dajalca zavarovanja, da pravočasno plača v primeru, da prvotni dolžnik ne poravna zapadlih plačil, ali v primeru izteka pogodbe o zakupu za namene priznavanja preostale vrednosti zakupljenega premoženja, zavarovane z jamstvom, v skladu s členoma 134(7) in 166(4);
(iv)
lahko dajalcu kreditnega zavarovanja dovoljevala, da skrajša zapadlost kreditnega zavarovanja;
(d)
pogodba o kreditnem zavarovanju je pravno učinkovita in izvršljiva v vseh jurisdikcijah, ki so relevantne ob sklenitvi kreditne pogodbe.
2. Institucija pristojnim organom dokaže, da ima vzpostavljene sisteme za upravljanje z morebitno koncentracijo tveganja, ki izhaja iz njene uporabe jamstev in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov. Institucija mora biti sposobna pristojnim organom zadovoljivo dokazati, kako je njena strategija uporabe kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in jamstev povezana z njenim upravljanjem celotnega profila tveganj.
3. Institucija izpolnjuje vse pogodbene in zakonske zahteve v zvezi z izvršljivostjo osebnega kreditnega zavarovanja v pravnem redu, ki velja za njen delež v osebnem kreditnem zavarovanju, in sprejme vse potrebne ukrepe, da to izvršljivost zagotovi.
Institucije so izvedle dovolj natančne pravne preglede, ki potrjujejo izvršljivost osebnega kreditnega zavarovanja v vseh zadevnih jurisdikcijah. Da zagotovijo neprekinjeno izvršljivost, te preglede po potrebi ponavljajo.
Člen 214
Posredna jamstva držav in drugih subjektov javnega sektorja
1. Institucije lahko izpostavljenosti iz odstavka 2 obravnavajo kot zavarovane z jamstvom, ki ga dajejo subjekti iz navedenega odstavka, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
posredno jamstvo krije vse sestavine kreditnega tveganja terjatve;
(b)
tako prvotno jamstvo kot tudi posredno jamstvo izpolnjujeta zahteve za jamstva, določene v členih 213 in 215(1), razen da se za posredno jamstvo ne zahteva neposrednost;
(c)
kritje je zanesljivo in v pretekli evidenci ni ničesar, kar bi nakazovalo, da je kritje posrednega jamstva manj kot dejansko enakovredno kritju neposrednega jamstva zadevnega subjekta.
2. Obravnava iz odstavka 1 se uporablja za izpostavljenosti, zavarovane z jamstvom, ki je nasprotno zajamčeno s strani katerega koli izmed naslednjih subjektov:
(a)
enote centralne ravni držav ali centralne banke;
(b)
enote regionalne ali lokalne ravni držav;
(c)
subjekta javnega sektorja, terjatve do katerega se v skladu s členom 116(4) obravnavajo kot terjatve do enote centralne ravni države;
(d)
multilateralne razvojne banke ali mednarodne organizacije, za katere se v skladu s členom 117(2) oziroma členom 118 ali na podlagi navedenih členov uporablja utež tveganja 0 %;
(e)
subjekta javnega sektorja, terjatve do katerega se obravnavajo v skladu s členom 116(1) in (2).
3. Institucije uporabljajo obravnavo iz odstavka 1 tudi za izpostavljenost, za katero posredno ne jamči noben subjekt iz odstavka 2, če za to posredno jamstvo neposredno jamči eden od navedenih subjektov in so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1.
Člen 215
Dodatne zahteve za jamstva
1. Jamstva se štejejo za primerno osebno kreditno zavarovanje, če so izpolnjeni vsi pogoji iz člena 213 ter vsi naslednji pogoji:
(a)
ob nastopu kršitve ali neplačila nasprotne stranke ima posojilna institucija pravico, da od dajalca jamstva pravočasno zahteva vse zapadle denarne zneske iz naslova terjatve, v zvezi s katero je zagotovljeno zavarovanje, plačilo s strani dajalca jamstva pa ni pogojeno s tem, da mora posojilna institucija najprej terjati dolžnika.
V primeru osebnih kreditnih zavarovanj, ki pokrivajo stanovanjske hipotekarne kredite, je treba zahteve iz 213(1)(c)(iii) in prvega pododstavka te točke izpolniti šele v obdobju 24 mesecev;
(b)
jamstvo je izrecno dokumentirana obveznost, ki jo prevzame dajalec jamstva;
(c)
izpolnjen je kateri koli izmed naslednjih pogojev:
(i)
jamstvo krije vse vrste plačil, za katere se pričakuje, da jih v zvezi s terjatvijo opravi dolžnik;
(ii)
če so določene vrste plačil izključene iz jamstva, je posojilna institucija prilagodila vrednost jamstva tako, da so upoštevane omejitve kritja.
2. V primeru jamstev, zagotovljenih v okviru vzajemnih jamstvenih shem, ali jamstev, ki jih zagotovijo ali za njih posredno jamčijo subjekti iz člena 214(2), se šteje, da so zahteve iz točke (a) odstavka 1 tega člena izpolnjene, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:
(a)
posojilna institucija ima pravico, da od dajalca jamstva pravočasno pridobi začasno plačilo, ki izpolnjuje oba naslednja pogoja:
(i)
predstavlja grobo oceno zneska izgube, vključno z izgubami zaradi neplačila obresti in drugih vrst plačil, ki jih je kreditojemalec obvezan poravnati, ki jo bo verjetno utrpela posojilna institucija;
(ii)
je sorazmerno z jamstvenim kritjem;
(b)
posojilna institucija lahko pristojnim organom zadovoljivo dokaže, da učinki jamstva, ki krijejo tudi izgube zaradi neplačila obresti in drugih vrst plačil, ki jih je kreditojemalec obvezan poravnati, upravičujejo takšno obravnavo.
Člen 216
Dodatne zahteve za kreditne izvedene finančne instrumente
1. Kreditni izvedeni finančni instrumenti se štejejo za primerno osebno kreditno zavarovanje, če so izpolnjeni vsi pogoji iz člena 213 ter vsi naslednji pogoji:
(a)
kreditni dogodki, določeni v pogodbi o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu, vključujejo:
(i)
neplačilo zapadlih zneskov v skladu s pogoji osnovne obveznosti, veljavnimi v času neplačila, z obdobjem odloga plačila, ki je enako ali krajše od obdobja odloga plačila po osnovni obveznosti;
(ii)
stečaj, insolventnost ali nesposobnost dolžnika, da plača svoje dolgove, njegovo splošno nesposobnost plačevati dolgove ob zapadlosti ali njegovo pisno priznanje tega dejstva in podobni dogodki;
(iii)
prestrukturiranje osnovne obveznosti z odpisom ali odlogom plačila glavnice, obresti ali nadomestil, katerega posledica je dogodek kreditne izgube;
(b)
kadar kreditni izvedeni finančni instrumenti dopuščajo denarno poravnavo:
(i)
imajo institucije vzpostavljen zanesljiv postopek vrednotenja za zanesljivo ocenjevanje izgube;
(ii)
je določen jasno opredeljen rok za pridobivanje vrednotenj osnovne obveznosti po kreditnem dogodku;
(c)
kadar se za poravnavo zahteva pravica in sposobnost kupca zavarovanja, da osnovno obveznost prenese na izdajatelja kreditnega zavarovanja, pogoji osnovne obveznosti določajo, da se nobeno zahtevano soglasje k takemu prenosu ne zavrne neutemeljeno;
(d)
istovetnost strank, pristojnih za ugotavljanje, ali je nastal kreditni dogodek, je jasno opredeljena;
(e)
odgovornost za določitev kreditnega dogodka ni izključno na strani dajalca zavarovanja;
(f)
kupec zavarovanja ima pravico ali sposobnost, da dajalca zavarovanja obvesti o nastanku kreditnega dogodka.
Kadar kreditni dogodki ne zajemajo prestrukturiranja osnovne obveznosti, kakor je opisano v točki (a)(iii), je lahko kreditno zavarovanje kljub temu primerno, če se zniža vrednost, kot je to določeno v členu 233(2).
2. Neusklajenost med osnovno obveznostjo in referenčno obveznostjo po kreditnem izvedenem finančnem instrumentu ali med osnovno obveznostjo in obveznostjo, ki se uporablja za ugotavljanje, ali je nastal kreditni dogodek, je dovoljena samo, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
referenčna obveznost ali obveznost, ki se uporablja za ugotavljanje, ali je nastal kreditni dogodek, odvisno od primera, je uvrščena pari passu z osnovno obveznostjo ali je njej podrejena;
(b)
osnovna obveznost in referenčna obveznost ali obveznost, ki se uporablja za ugotavljanje, ali je nastal kreditni dogodek, odvisno od primera, imata istega dolžnika, določeni pa sta tudi pravno izvršljivi klavzula o navzkrižni ugotovitvi neplačila ali klavzula o navzkrižni takojšnji zapadlosti.
Člen 217
Zahteve, ki morajo biti izpolnjene za obravnavo iz člena 153(3)
1. Da se za kreditno zavarovanje na podlagi jamstva ali kreditnega izvedenega finančnega instrumenta lahko uporablja obravnava iz člena 153(3), morajo biti izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
osnovna obveznost zadeva eno izmed naslednjih izpostavljenosti:
(i)
izpostavljenost do podjetij iz člena 147, brez zavarovalnic in pozavarovalnic,
(ii)
izpostavljenost do regionalne ali lokalne ravni države ali subjekta javnega sektorja, ki ni obravnavan kot izpostavljenost do centralne ravni države ali centralne banke v skladu s členom 147,
(iii)
izpostavljenost do MSP, razvrščena kot izpostavljenost na drobno v skladu s členom 147(5);
(b)
osnovni dolžniki niso člani iste skupine kot dajalec zavarovanja;
(c)
izpostavljenost se varuje z enim od naslednjih instrumentov:
(i)
kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti za eno samo izpostavljenost ali jamstvi za eno samo izpostavljenost;
(ii)
produkti iz košarice na podlagi prvega neplačila;
(iii)
produkti iz košarice na podlagi n-tega neplačila;
(d)
kreditno zavarovanje je v skladu z ustreznimi zahtevami iz členov 213, 215 in 216;
(e)
utež tveganja, ki ustreza izpostavljenosti pred uporabo obravnave iz člena 153(3), nikakor ni že vključena v kreditno zavarovanje;
(f)
institucija ima pravico in pričakuje, da od dajalca kreditnega zavarovanja prejme plačilo, ne da bi uporabila pravna sredstva za terjanje plačila od nasprotne pogodbene stranke. Institucija sprejme vse možne ukrepe, da se prepriča, da je dajalec zavarovanja pripravljen takoj plačati, če pride do kreditnega dogodka;
(g)
kupljeno kreditno zavarovanje pokriva vse kreditne izgube, ki nastanejo na varovanem delu izpostavljenosti zaradi kreditnih dogodkov, opisanih v pogodbi;
(h)
kadar struktura izplačil kreditnega zavarovanja omogoča stvarno poravnavo, mora obstajati pravna gotovost v zvezi z izročljivostjo kredita, obveznice ali pogojne obveznosti;
(i)
kadar institucija namerava izročiti obveznost, ki ni osnovna izpostavljenost, zagotovi, da je izročljiva obveznost dovolj likvidna, da jo je institucija zmožna kupiti za izročitev v skladu s pogodbo;
(j)
pogoje ureditve kreditnega zavarovanja zakonsko potrdita v pisni obliki tako dajalec kreditnega zavarovanja kot institucija;
(k)
institucije imajo vzpostavljen postopek za odkrivanje čezmerne korelacije med kreditno sposobnostjo dajalca zavarovanja in dolžnika osnovne izpostavljenosti zaradi odvisnosti njihove učinkovitosti od skupnih dejavnikov, ki presegajo okvir dejavnika sistemskega tveganja;
(l)
v primeru zavarovanja pred tveganjem zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev prodajalec odkupljenih denarnih terjatev ni član iste skupine kot dajalec zavarovanja.
2. Za namen točke (c)(ii) odstavka 1 institucije uporabijo obravnavo iz člena 153(3) za sredstvo znotraj košarice z najmanjšo vrednostjo tveganju prilagojenih izpostavljenosti.
3. Za namen točke (c)(iii) odstavka 1 je pridobljeno zavarovanje primerno za upoštevanje znotraj tega okvira samo, če je bilo pridobljeno tudi primerno zavarovanje na podlagi neplačila (n-1) ali če so sredstva (n-1) znotraj košarice že v neplačilu. V takih primerih institucije uporabijo obravnavo iz člena 153(3) za sredstvo znotraj košarice z najmanjšo vrednostjo tveganju prilagojenih izpostavljenosti.
Oddelek 4
Izračunavanje učinkov zmanjševanja kreditnega tveganja
Pododdelek 1
Stvarno kreditno zavarovanje
Člen 218
Kreditni zapisi
Za namene izračuna učinkov stvarnega kreditnega zavarovanja v skladu s tem pododdelkom se lahko naložbe v kreditne zapise, ki jih izda posojilna institucija, obravnavajo kot zavarovanje z denarnimi sredstvi, če zamenjava neplačil, vgrajena v kreditni zapis, šteje za primerno osebno kreditno zavarovanje. Institucije lahko pri ugotavljanju, ali zamenjava neplačil, vgrajena v kreditni zapis, šteje za primerno osebno kreditno zavarovanje, obravnavajo pogoj iz člena 194(6)(c) kot izpolnjen.
Člen 219
Bilančni pobot
Posojila in vloge pri posojilni instituciji, za katere velja bilančni pobot, ta institucija za namene izračunavanja učinkov stvarnega kreditnega zavarovanja za navedena posojila in vloge posojilne institucije, za katere velja pogodba o bilančnem pobotu in ki so denominirani v isti valuti, obravnava kot zavarovanje z denarnimi sredstvi.
Člen 220
Uporaba pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali pristopa lastnih ocen prilagoditev za nestanovitnost za okvirne pogodbe o pobotu
1. Institucije pri izračunu "polno prilagojene vrednosti izpostavljenosti" (E*) za izpostavljenosti na podlagi primerne okvirne pogodbe o pobotu, ki obsega repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, izračunajo prilagoditve za nestanovitnost, ki jih morajo uporabiti, bodisi z uporabo pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali z uporabo pristopa lastnih ocen prilagoditev za nestanovitnost (pristop lastnih ocen), kakor je določeno v členih 223do 226 za razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem.
Za uporabo pristopa lastnih ocen veljajo enaki pogoji in zahteve kot za razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem.
2. Za izračun E* institucije:
(a)
izračunajo neto pozicijo v vsaki skupini vrednostnih papirjev ali v vsaki vrsti blaga tako, da odštejejo znesek iz točke (ii) od zneska iz točke (i):
(i)
skupna vrednost skupine posojenih, prodanih ali zagotovljenih vrednostnih papirjev ali blaga iste vrste na podlagi okvirne pogodbe o pobotu;
(ii)
skupna vrednost skupine izposojenih, kupljenih ali prejetih vrednostnih papirjev ali blaga iste vrste na podlagi okvirnepogodbe o pobotu;
(b)
izračunajo neto pozicijo v vsaki valuti, ki ni valuta poravnave okvirnepogodbe o pobotu, tako, da odštejejo znesek iz točke (ii) od zneska iz točke (i):
(i)
vsota skupne vrednosti v navedeni valuti denominiranih vrednostnih papirjev, posojenih, prodanih ali zagotovljenih na podlagi okvirnepogodbe o pobotu, in zneska denarnih sredstev v navedeni valuti, posojenih ali prenesenih na podlagi navedenepogodbe;
(ii)
vsota skupne vrednosti v navedeni valuti denominiranih vrednostnih papirjev, izposojenih, kupljenih ali prejetih na podlagi okvirnepogodbe o pobotu, in zneska denarnih sredstev v navedeni valuti, izposojenih ali prenesenih na podlagi navedenepogodbe;
(c)
uporabijo prilagoditev za nestanovitnost, ki je ustrezna za določeno skupino vrednostnih papirjev ali denarno pozicijo, za absolutno vrednost pozitivne ali negativne neto pozicije v vrednostnih papirjih iz navedene skupine;
(d)
uporabijo prilagoditev za nestanovitnost zaradi valutnega tveganja (fx) za neto pozitivno ali negativno pozicijo v vsaki valuti, razen v valuti poravnave okvirne pogodbe o pobotu.
3. Institucije izračunajo E* v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
Ei
=
vrednost vsake posamezne izpostavljenosti i iz pogodbe, ki bi veljala v odsotnosti kreditnega zavarovanja, kadar institucije izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti na podlagi standardiziranega pristopa ali kadar izračunavajo zneske pričakovanih izgub na podlagi pristopa IRB;
Ci
=
vrednost vrednostnih papirjev v posamezni skupini ali blaga iste vrste, izposojenih, kupljenih ali prejetih, ali denarna sredstva, izposojena ali prejeta na podlagi posamezne izpostavljenosti i;
=
neto pozicija (pozitivna ali negativna) v dani skupini vrednostnih papirjev j;
=
neto pozicija (pozitivna ali negativna) v dani valuti k, razen v valuti poravnave pogodbe, izračunana v skladu s točko (b) odstavka 2;
=
prilagoditev za nestanovitnost, ki je ustrezna za določeno skupino vrednostnih papirjev j;
=
prilagoditev za nestanovitnost zaradi valutnega tveganja za valuto k.
4. Za izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, ki jih zajemajo okvirne pogodbe o pobotu, institucije uporabijo E*, izračunano v skladu z odstavkom 3, kot vrednost izpostavljenosti za izpostavljenost do nasprotne stranke, ki izhaja iz poslov, ki so predmet okvirne pogodbe o pobotu za namene člena 113 v okviru standardiziranega pristopa oziroma poglavja 3 v okviru pristopa IRB.
5. Za namene odstavkov 2 in 3 pomeni "skupina vrednostnih papirjev" vrednostne papirje, ki jih izda isti subjekt, ki imajo isti datum izdaje, isto zapadlost in za katere veljajo isti pogoji in zahteve ter ista obdobja unovčenja zavarovanja, kakor je določeno v členih 224 in 225, kot je primerno.
Člen 221
Uporaba pristopa notranjih modelov za okvirne pogodbe o pobotu
1. Na podlagi dovoljenja pristojnih organov lahko institucije namesto uporabe pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali pristopa lastnih ocen prilagoditev za nestanovitnost pri izračunu polno prilagojene vrednosti izpostavljenosti (E*), ki izhaja iz uporabe primerne okvirne pogodbe o pobotu, ki zajema repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, razen poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti, uporabijo pristop notranjih modelov, ki upošteva tako učinke korelacije med pozicijami vrednostnih papirjev, za katere velja okvirna pogodba o pobotu, kakor tudi likvidnost zadevnih instrumentov.
2. Na podlagi dovoljenja pristojnih organov lahko institucije uporabljajo tudi svoje notranje modele za posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, če so t posli zajeti v dvostranski okvirni pogodbi o pobotu, ki izpolnjuje zahteve oddelka 7 poglavja 6.
3. Institucija se lahko odloči za uporabo pristopa notranjih modelov ne glede na to, ali je za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti izbrala standardiziran pristop ali pristop IRB. Vendar če želi institucija uporabiti pristop notranjih modelov, ga uporabi za vse nasprotne pogodbene stranke in vrednostne papirje, razen za nebistvene portfelje, za katere lahko uporabi pristop nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali pristop lastnih ocen, kakor je določeno v členu 220.
Institucije, ki so dobile dovoljenje za uporabo internega modela upravljanja s tveganji v skladu z naslovom IV poglavja 5, lahko uporabijo pristop notranjih modelov. Če institucija takega dovoljenja ni dobila, lahko vseeno pristojne organe zaprosi za dovoljenje za uporabo pristopa notranjih modelov za namene tega člena.
4. Pristojni organi instituciji dovolijo uporabo pristopa notranjih modelov samo, če se jim ustrezno dokaže, da je sistem institucije za upravljanje tveganj, ki izhajajo iz poslov, zajetih z okvirno pogodbo o pobotu, konceptualno ustrezen in da se izvaja celovito, ter če so izpolnjeni naslednji kvalitativni standardi:
(a)
interni model merjenja tveganj, ki se uporablja za izračunavanje možne nestanovitnosti cen za posle, je tesno vključen v dnevni postopek upravljanja tveganj institucije in je podlaga za poročanje višjemu vodstvu institucije o izpostavljenostih tveganjem;
(b)
institucija ima enoto za nadzor tveganj, ki izpolnjuje vsa naslednja merila:
(i)
je neodvisna od poslovnih trgovalnih enot in poroča neposredno višjemu vodstvu;
(ii)
je odgovorna za oblikovanje in izvajanje sistema upravljanja tveganj institucije;
(iii)
izdeluje in analizira dnevna poročila o rezultatih modela za merjenje tveganj in o ustreznih ukrepih, ki jih je treba sprejeti v zvezi z določanjem pozicijskih limitov;
(c)
dnevna poročila enote za nadzor tveganj se pregledajo na ravni vodstva, ki ima dovolj pooblastil za ukrepanje v smislu zmanjšanja ustvarjenih pozicij in celotne izpostavljenosti tveganjem;
(d)
institucija ima v enoti za nadzor tveganj dovolj osebja, usposobljenega za uporabo razvitejših modelov;
(e)
institucija ima vzpostavljene ustrezne postopke za spremljanje in zagotavljanje skladnosti uporabe modelov z dokumentiranimi notranjimi politikami in kontrolami, kar zadeva celotno delovanje sistema za merjenje tveganj;
(f)
modeli institucije imajo dokazano zgodovino zadostne stopnje natančnosti pri merjenju tveganj, izkazane s testiranjem rezultatov merjenja za nazaj z uporabo podatkov vsaj za eno leto;
(g)
institucija pogosto izvaja strog program izvajanja stresnih testov in rezultate teh testov pregledajo višji vodstveni delavci in jih upoštevajo pri politikah in limitih, ki jih določa;
(h)
kot del rednega procesa notranjega evidiranja institucija opravlja neodvisen pregled svojega sistema merjenja tveganj. Ta pregled zajema dejavnosti enot, ki se ukvarjajo s trgovanjem, in neodvisne enote za nadzor tveganj;
(i)
institucija najmanj enkrat letno opravi pregled svojega sistema upravljanja tveganj;
(j)
notranji model izpolnjuje zahteve iz člena 292(8) in (9) ter člena 294.
5. Notranji model merjenja tveganj institucije zajema zadostno število dejavnikov tveganj, da zajame vsa bistvena cenovna tveganja.
Institucija lahko uporabi empirične korelacije znotraj kategorij tveganj in med njimi, kadar je njen sistem za merjenje korelacij zanesljiv in se izvaja celovito.
6. Institucije, ki uporabljajo pristop notranjih modelov, izračunajo E* v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
Ei
=
vrednost izpostavljenosti za vsako ločeno izpostavljenost i v skladu s pogodbo, ki bi se uporabljala v odsotnosti kreditnega zavarovanja, kadar institucije izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom ali kadar izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub v skladu s pristopom IRB;
Ci
=
vrednost vrednostnih papirjev, izposojenih, kupljenih ali prejetih, ali denarnih sredstev, izposojenih ali prejetih v zvezi z vsako tako izpostavljenostjo i.
Pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti z uporabo notranjih modelov uporabljajo institucije rezultat modela za predhodni delovni dan.
7. Izračun potencialne spremembe vrednosti iz odstavka 6 izpolnjuje vse naslednje standarde:
(a)
opravi se vsaj enkrat dnevno;
(b)
temelji na 99. percentilu, enostranskem intervalu zaupanja;
(c)
temelji na 5-dnevnem obdobju unovčenja, razen v primeru poslov, ki niso repo posli z vrednostnimi papirji ali posli posoje/izposoje vrednostnih papirjev, za katere se uporablja 10-dnevno obdobje unovčenja;
(d)
temelji na efektivno najmanj enoletnem obdobju opazovanja preteklih dogodkov, razen če je krajše obdobje opazovanja upravičeno zaradi znatnega povečanja nestanovitnosti cen;
(e)
podatkovni niz, ki se uporablja za izračun, se posodablja vsake tri mesece.
Če ima institucija repo posel, posel posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, posel kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, podoben posel ali niz pobotov, ki izpolnjuje merila iz člena 285(2),(3) in (4), se minimalno obdobje posedovanja uskladi z obdobjem kritja za tveganje, ki bi se uporabljalo v skladu s temi odstavki v kombinaciji s členom 285(5).
8. Za izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, ki jih zajemajo okvirne pogodbe o pobotu, institucije uporabijo E*, izračunano v skladu z odstavkom 6, kot vrednost izpostavljenosti za izpostavljenost do nasprotne stranke, ki izhaja iz poslov, ki so predmetokvirne pogodbe o pobotu za namene člena 113 v okviru standardiziranega pristopa oziroma poglavja 3 v okviru pristopa IRB.
9. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za določitev:
(a)
kaj sestavlja nebistveni portfelj za namen odstavka 3;
(b)
meril za določanje, ali je notranji model zanesljiv in se izvaja v celoti za namene odstavkov 4 in 5 ter okvirne pogodbe o pobotu.
EBA predloži navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do 31. decembra 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 222
Enostavna metoda za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Institucije lahko uporabljajo enostavno metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem samo, kadar izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom. Institucija ne uporablja hkrati enostavne metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem in razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, razen za namene členov 148(1) in 150(1). Institucije ne uporabljajo te izjeme selektivno, da bi dosegle zmanjšanje kapitalskih zahtev ali za namene regulativne arbitraže.
2. Institucije v skladu z enostavno metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem primernemu zavarovanju s finančnim premoženjem dodelijo vrednost, ki je enaka njegovi tržni vrednosti, kakor je določeno v skladu s točko (d) člena 207(4).
3. Institucije določijo deležem vrednosti izpostavljenosti, ki so zavarovani s tržno vrednostjo primernega zavarovanja s premoženjem, utež tveganja, ki bi jo določile v skladu s poglavjem 2, če bi imela posojilna institucija neposredno izpostavljenost do instrumenta zavarovanja s premoženjem. Za ta namen je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne postavke, navedene v Prilogi I, namesto vrednosti izpostavljenosti iz člena 111(1) enaka 100 %.
Utež tveganja deleža, zavarovanega s premoženjem, je najmanj 20 %, razen v primerih iz odstavkov 4 do 6. Institucije uporabljajo za preostanek vrednosti izpostavljenosti utež tveganja, ki bi bila v skladu s poglavjem 2 uporabljena za nezavarovano izpostavljenost do nasprotne stranke.
4. Institucije dodelijo utež tveganja 0 % za delež izpostavljenosti, zavarovan s premoženjem, iz repo poslov in poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev, ki izpolnjujejo merila iz člena 227. Če nasprotna stranka v poslu ni prvovrstni tržni udeleženec, institucije uporabijo utež tveganja 10 %.
5. Institucije določijo utež tveganja 0 % v obsegu zavarovanja s premoženjem za vrednosti izpostavljenosti, določene v skladu s poglavjem 6, za izvedene finančne instrumente, ki so našteti v Prilogi II in se dnevno vrednotijo po tekočih tržnih cenah ter so zavarovani z denarnimi sredstvi ali denarju podobnimi instrumenti, kjer ni valutne neusklajenosti.
Institucije določijo utež tveganja 10 % v obsegu zavarovanja s premoženjem za vrednosti izpostavljenosti poslov, zavarovanih z dolžniškimi vrednostnimi papirji, ki so jih izdale enote centralne ravni držav ali centralne banke in ki se jim dodeli utež tveganja 0 % v skladu s poglavjem 2.
6. Za posle, ki niso navedeni v odstavkih 4 in 5, lahko institucije določijo utež tveganja 0 %, če sta izpostavljenost in zavarovanje s premoženjem denominirana v isti valuti in je izpolnjen kateri koli izmed naslednjih pogojev:
(a)
zavarovanje s premoženjem je bodisi bančna vloga ali denarju podoben instrument;
(b)
zavarovanje s premoženjem je v obliki dolžniških vrednostnih papirjev, ki so jih izdale enote centralne ravni države ali centralne banke in so v skladu s členom 114 upravičeni do uteži tveganja 0 %, pri čemer je tržna vrednost zavarovanja diskontirana za 20 %.
7. Za namene odstavkov 5 in 6 se šteje, da dolžniški vrednostni papirji, ki so jih izdale enote centralnih ravni držav ali centralne banke, zajemajo:
(a)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale enote regionalne ali lokalne ravni države, izpostavljenost do katerih se na podlagi člena 115 obravnava kot izpostavljenost do enot centralne ravni države, v jurisdikciji v kateri so ustanovljene;
(b)
dolžniške vrednostne papirje, izdane s strani multilateralnih razvojnih bank, za katere se v skladu s členom 117(2) uporablja utež tveganja 0 %;
(c)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale mednarodne organizacije, za katere se v skladu s členom 118 uporablja utež tveganja 0 %;
(d)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdali subjekti javnega sektorja in se v skladu s členom 116(4) obravnavajo kot izpostavljenosti do centralne ravni države.
Člen 223
Razvita metoda za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Pri vrednotenju zavarovanja s finančnim premoženjem za namene razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem institucije za tržno vrednost zavarovanja s premoženjem, zaradi upoštevanja nestanovitnosti cen, uporabijo prilagoditve za nestanovitnost, kakor je določeno v členih od 224 do 227.
Če je zavarovanje s premoženjem denominirano v valuti, ki se razlikuje od valute, v kateri je denominirana osnovna izpostavljenost, institucije prilagoditvi za nestanovitnost, ki se nanaša na zavarovanje s premoženjem, določeni v členih od 224 do 227, dodajo prilagoditev za valutno nestanovitnost.
V primeru poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC na podlagi pogodb o pobotu, ki jih priznavajo pristojni organi iz poglavja 6, institucije uporabijo prilagoditev za nestanovitnost, ki upošteva valutno nestanovitnost, če obstaja neusklajenost med valuto zavarovanja s premoženjem in valuto poravnave. Tudi v primeru, ko se v poslih na podlagi pogodbe o pobotu uporablja več valut, institucije uporabijo samo eno prilagoditev za nestanovitnost.
2. Institucije izračunajo nestanovitnosti prilagojeno vrednost zavarovanja s premoženjem (CVA), ki jo morajo upoštevati na naslednji način:
pri čemer je:
C
=
vrednost zavarovanja s premoženjem;
HC
=
prilagoditev za nestanovitnost v zvezi z zavarovanjem s premoženjem, izračunana v skladu s členoma 224 in 227;
Hfx
=
prilagoditev za nestanovitnost v zvezi z valutno neusklajenostjo, izračunana v skladu s členoma 224 in 227.
Institucije uporabijo formulo iz tega odstavka pri izračunu nestanovitnosti prilagojene vrednosti zavarovanja s premoženjem za vse posle, razen poslov na podlagi priznanih okvirnih pogodb o pobotu, za katere veljajo določbe iz členov 220 in 221.
3. Institucije izračunajo nestanovitnosti prilagojeno vrednost izpostavljenosti (EVA), ki jo morajo upoštevati na naslednji način:
pri čemer je:
E
=
vrednost izpostavljenosti, kakor bi bila določena v skladu s poglavjem 2 ali poglavjem 3, kakor je primerno, če izpostavljenost ne bi bila zavarovana s premoženjem;
HE
=
prilagoditev za nestanovitnost v zvezi z izpostavljenostjo, izračunana v skladu s členoma 224 in 227.
V primeru poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC institucije izračunajo EVA, kot sledi:
.
4. Za namene izračuna E v odstavku 3 velja naslednje:
(a)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom, je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne postavke iz Priloge I, namesto vrednosti izpostavljenosti iz člena 111(1), 100 % vrednost te postavke;
(b)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pristopom IRB, se vrednost izpostavljenosti postavk iz člena 166(8) do (10), namesto z uporabo konverzijskih faktorjev ali odstotnih deležev, navedenih v teh odstavkih, izračuna z uporabo konverzijskega faktorja 100 %.
5. Institucije izračunajo popolnoma prilagojeno vrednost izpostavljenosti (E*), ki upošteva tako nestanovitnost kot učinke zavarovanja s premoženjem, ki zmanjšujejo tveganje, na naslednji način:
pri čemer je:
EVA
=
nestanovitnosti prilagojena vrednost izpostavljenosti, kot je izračunana v odstavku 3;
CVAM
=
CVA, dodatno prilagojena za neusklajenosti zapadlosti v skladu z določbami oddelka 5.
6. Institucije lahko izračunajo prilagoditve za nestanovitnost z uporabo pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost iz člena 224 ali pristopa lastnih ocen iz člena 225.
Institucija se lahko odloči, da bo uporabljala pristop nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali pristop lastnih ocen ne glede na to, ali je za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti izbrala standardiziran pristop ali pristop IRB.
Vendar če institucija uporabi pristop lastnih ocen, ga uporabi za vse vrste instrumentov, razen za nebistvene portfelje, za katere lahko uporabi pristop nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost.
7. Če je zavarovanje s premoženjem sestavljeno iz več primernih postavk, institucija izračuna prilagoditev za nestanovitnost (H), kot sledi:
pri čemer je:
ai
=
delež vrednosti primerne postavke i v skupni vrednosti zavarovanja s premoženjem;
Hi
=
prilagoditev za nestanovitnost, ki se uporablja za primerno postavko i.
Člen 224
Nadzorniška prilagoditev za nestanovitnost v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Prilagoditve za nestanovitnost, ki jih uporabljajo institucije v okviru pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost (ob predpostavki dnevnega prevrednotenja), so prilagoditve, opredeljene v razpredelnicah od 1 do 4 tega odstavka.
PRILAGODITVE ZA NESTANOVITNOST
Razpredelnica 1
Stopnja kreditne kakovosti, s katero je povezana bonitetna ocena dolžniških vrednostnih papirjev
Preostala zapadlost
Prilagoditve za nestanovitnost za dolžniške vrednostne papirje, ki jih izdajo subjekti, opisani v členu 197(1)(b)
Prilagoditve za nestanovitnost za dolžniške vrednostne papirje, ki jih izdajo subjekti, opisani v členu 197(1)(c) in (d)
Prilagoditve za nestanovitnost za pozicije v listinjenju, ki izpolnjujejo merila iz člena 197(1)(h)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
1
≤ 1 leto
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 let
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 let
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 leto
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 let
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 let
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 leto
21,213
15
10,607
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
1 ≤ 5 let
21,213
15
10,607
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
5 let
21,213
15
10,607
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
Razpredelnica 2
Stopnja kreditne kakovosti, s katero je povezana bonitetna ocena kratkoročnih dolžniških vrednostnih papirjev
Prilagoditve za nestanovitnost za dolžniške vrednostne papirje s kratkoročnimi bonitetnimi ocenami, ki jih izdajo subjekti, opisani v členu 197(1)(b)
Prilagoditve za nestanovitnost za dolžniške vrednostne papirje s kratkoročnimi bonitetnimi ocenami, ki jih izdajo subjekti, opisani v členu 197(1) (c) in (d)
Prilagoditve za nestanovitnost za pozicije v listinjenju, ki izpolnjujejo merila iz člena 197(1)(h)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Razpredelnica 3
Druge vrste zavarovanja s premoženjem ali izpostavljenosti
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
Lastniški finančni instrumenti v glavnem indeksu, zamenljive obveznice v glavnem indeksu
21,213
15
10,607
Drugi lastniški finančni instrumenti ali zamenljive obveznice, uvrščeni na priznani borzi
35,355
25
17,678
Gotovina
0
0
0
Zlato
21,213
15
10,607
Razpredelnica 4
Prilagoditev za nestanovitnost za valutno neusklajenost
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
11,314
8
5,657
2. Za izračun prilagoditev za nestanovitnost v skladu z odstavkom 1 veljajo naslednji pogoji:
(a)
obdobje unovčenja za zavarovane posojilne posle znaša 20 delovnih dni;
(b)
obdobje unovčenja za repo posle (razen če taki posli vključujejo prenos blaga ali zajamčenih pravic v zvezi z lastništvom blaga) in posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga znaša 5 delovnih dni;
(c)
obdobje unovčenja za druge posle z instrumenti kapitalskega trga znaša 10 delovnih dni.
Če ima institucija posel ali niz pobotov, ki izpolnjuje merila iz člena 285(2), (3) in (4), se minimalno obdobje posedovanja uskladi z obdobjem kritja za tveganje, ki bi se uporabljalo v skladu s temi odstavki.
3. Stopnja kreditne kakovosti v razpredelnicah od 1 do 4 odstavka 1 in v odstavkih od 4 do 6, s katero je povezana bonitetna ocena dolžniških vrednostnih papirjev, je stopnja kreditne kakovosti, za katero EBA ugotovi, da je povezana z bonitetno oceno v skladu s poglavjem 2.
Za določitev stopnje kreditne kakovosti, s katero je povezana bonitetna ocena dolžniških vrednostnih papirjev iz prvega pododstavka, se uporablja tudi člen 197(7).
4. Za neprimerne vrednostne papirje ali blago, posojene ali prodane v okviru repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednotnih papirjev ali blaga, je prilagoditev za nestanovitnost enaka kakor za lastniške finančne instrumente, ki jih ni v glavnem indeksu, vendar kotirajo na priznani borzi.
5. Za primerne enote KNP je prilagoditev za nestanovitnost tehtano povprečje prilagoditev za nestanovitnost, ki bi bile ob upoštevanju obdobja unovčenja posla, kakor je določeno v odstavku 2, uporabljene za sredstva, v katera je sklad vlagal.
Če institucija ne pozna sredstev, v katera je sklad vlagal, potem je prilagoditev za nestanovitnost največja prilagoditev za nestanovitnost, ki bi bila uporabljena za katera koli sredstva, v katera ima sklad pravico vlagati.
6. Za neocenjene dolžniške vrednostne papirje, ki jih izdajo institucije in izpolnjujejo merila primernosti iz člena 197(4), so prilagoditve za nestanovitnosti enake kakor prilagoditve za vrednostne papirje, ki jih izdajo institucije ali podjetja z zunanjo bonitetno oceno, povezano s stopnjama kreditne kakovosti 2 ali 3.
Člen 225
Lastne ocene prilagoditev za nestanovitnost v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Pristojni organi dovolijo institucijam, ki izpolnjujejo zahteve iz odstavkov 2 in 3, da uporabljajo svoje lastne ocene nestanovitnosti za izračun prilagoditev za nestanovitnost, ki se nanašajo na zavarovanje s premoženjem in izpostavljenosti. Institucije, ki so dobile dovoljenje za uporabo lastnih ocen nestanovitnosti, ne začnejo ponovno uporabljati drugih metod razen iz dokazano upravičenega razloga in pod pogojem, da jim to dovolijo pristojni organi.
Institucije lahko za dolžniške vrednostne papirje, ki imajo bonitetno oceno ECAI, ki je enakovredna naložbenemu razredu ali boljša, izračunajo oceno nestanovitnosti za vsako kategorijo vrednostnih papirjev.
Za dolžniške vrednostne papirje, ki imajo bonitetno oceno ECAI, ki je slabša od naložbenega razreda, ter za drugo primerno zavarovanje s premoženjem institucije izračunajo prilagoditve za nestanovitnost za vsako posamezno postavko.
Institucije, ki uporabljajo pristop lastnih ocen, ocenijo nestanovitnost zavarovanja s premoženjem ali neusklajenosti tujih valut brez upoštevanja kakršnih koli korelacij med nezavarovano izpostavljenostjo, zavarovanjem s premoženjem ali menjalnimi tečaji.
Pri določanju ustreznih kategorij institucije upoštevajo vrsto izdajatelja vrednostnega papirja, zunanjo bonitetno oceno vrednostnih papirjev, njihovo preostalo zapadlost in njihovo modificirano trajanje. Ocene nestanovitnosti so reprezentativne za vrednostne papirje, ki jih institucija vključi v kategorijo.
2. Za izračun prilagoditev za nestanovitnost veljajo naslednja merila:
(a)
izračun institucij temelji na 99. percentilu, enostranskem intervalu zaupanja;
(b)
izračun institucij temelji na naslednjih obdobjih unovčenja:
(i)
20 delovnih dni za zavarovane posojilne posle;
(ii)
5 delovnih dni za repo posle, razen če taki posli vključujejo prenos blaga ali zajamčenih pravic v zvezi s posli posoje/izposoje blaga in vrednostnih papirjev;
(iii)
10 delovnih dni za druge posle z instrumenti kapitalskega trga;
(c)
institucije lahko uporabijo vrednosti prilagoditev za nestanovitnost, izračunane glede na krajša ali daljša obdobja unovčenja, ki so z uporabo formule kvadratnega korena časa podaljšana ali skrajšana do obdobja unovčenja, določenega v točki (b) za zadevno vrsto posla:
pri čemer je:
TM
=
ustrezno obdobje unovčenja;.
HM
=
prilagoditev za nestanovitnost za obdobje unovčenja TM;
HN
=
prilagoditev za nestanovitnost za obdobje unovčenja TN;
(d)
institucije upoštevajo nelikvidnost premoženja nižje kakovosti. Obdobje unovčenja prilagodijo navzgor v primerih, ko obstaja dvom glede likvidnosti zavarovanja s premoženjem. Poleg tega tudi opredelijo, kdaj lahko pretekli podatki podcenijo morebitno nestanovitnost. Taki primeri se obravnavajo s pomočjo stresnega scenarija;
(e)
dolžina predhodnega opazovalnega obdobja, ki ga institucije uporabljajo za izračun prilagoditev za nestanovitnost, je najmanj eno leto. Za institucije, ki uporabljajo sistem tehtanja ali druge metode za predhodno opazovalno obdobje, je dolžina dejanskega opazovalnega obdobja najmanj eno leto. Pristojni organi lahko od institucije tudi zahtevajo, da svoje prilagoditve za nestanovitnost izračuna z uporabo krajšega opazovalnega obdobja, če je to po mnenju pristojnih organov upravičeno zaradi občutnega povečanja nestanovitnosti cen;
(f)
institucije posodobijo svoje podatkovne nize in izračunajo prilagoditve za nestanovitnost najmanj vsake tri mesece. Prav tako ponovno ocenijo svoje podatkovne nize vedno, ko pride do bistvenih sprememb tržnih cen.
3. Ocene prilagoditev za nestanovitnost izpolnjujejo naslednja merila glede kakovosti:
(a)
institucije uporabljajo ocene nestanovitnosti v dnevnem procesu upravljanja tveganj, vključno v povezavi z internimi limiti izpostavljenosti;
(b)
če je obdobje unovčenja, ki ga institucija uporablja v dnevnem postopku upravljanja tveganj, daljše od obdobja, določenega v tem oddelku za zadevne posle, navedena institucija poveča prilagoditve za nestanovitnost v skladu s formulo kvadratnega korena časa iz točke (c) odstavka 2;
(c)
institucija ima vzpostavljene postopke za spremljanje in zagotavljanje skladnosti z dokumentiranim nizom politik in kontrol za delovanje sistema za oceno prilagoditev za nestanovitnost in vključevanje takih ocen v postopek upravljanja tveganj;
(d)
v okviru lastnega procesa notranjega revidiranja institucije se redno izvaja neodvisni pregled sistema institucije za ocenjevanje prilagoditev za nestanovitnost. Pregled celotnega sistema za ocenjevanje prilagoditev za nestanovitnost in za vključevanje teh prilagoditev v postopek upravljanja tveganj institucije se opravi najmanj enkrat letno. Pregled zajema vsaj naslednje:
(i)
vključevanje ocenjenih prilagoditev za nestanovitnost v dnevno upravljanje tveganj;
(ii)
ovrednotenje vseh občutnih sprememb v postopku ocenjevanja prilagoditev za nestanovitnost;
(iii)
preverjanje doslednosti, pravočasnosti in zanesljivosti podatkovnih virov, uporabljenih za izvajanje sistema za ocenjevanje prilagoditev za nestanovitnost, vključno z neodvisnostjo teh podatkovnih virov;
(iv)
točnost in ustreznost predpostavk v zvezi z nestanovitnostjo.
Člen 226
Povečanje prilagoditev za nestanovitnost v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
Prilagoditve za nestanovitnost iz člena 224 so prilagoditve za nestanovitnost, ki jih uporablja institucija v primeru dnevnega prevrednotenja. Tudi če kreditna institucija uporablja svoje lastne ocene prilagoditev za nestanovitnost v skladu s členom 225, jih najprej izračuna na podlagi dnevnega prevrednotenja. Če je pogostnost prevrednotenja manjša kot enkrat dnevno, institucije uporabijo večje prilagoditve za nestanovitnost. Izračunajo jih tako, da se prilagoditve za nestanovitnost na podlagi dnevnega prevrednotenja povečajo z uporabo naslednje formule kvadratnega korena časa:
pri čemer je:
H
=
prilagoditev za nestanovitnost, ki se uporabi;
HM
=
prilagoditev za nestanovitnost v primeru dnevnega prevrednotenja;
NR
=
dejansko število delovnih dni med prevrednotenji;
TM
=
obdobje unovčenja za zadevno vrsto posla.
Člen 227
Pogoji za uporabo prilagoditve za nestanovitnost 0 % v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Kadar institucija v zvezi z repo posli in posli posoje/izposoje vrednostnih papirjev uporablja pristop nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost iz člena 225 ali pristop lastnih ocen iz člena 225 in so izpolnjeni pogoji iz točk od (a) do (h) odstavka 2, lahko institucija namesto prilagoditev za nestanovitnost, izračunanih v skladu s členi od 224 do 226, uporabi prilagoditev za nestanovitnost 0 %. Institucije, ki uporabljajo pristop notranjih modelov iz člena 221 obravnave iz tega člena ne uporabljajo.
2. Institucije lahko uporabljajo prilagoditev za nestanovitnost 0 %, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
izpostavljenost in zavarovanje s premoženjem so bančne vloge ali dolžniški vrednostni papirji, ki jih izdajo enote centralne ravni držav ali centralne banke v skladu s členom 197(1)(b) in jim je mogoče v skladu s poglavjem 2 pripisati utež tveganja 0 %;
(b)
tako izpostavljenost kakor zavarovanje s premoženjem sta denominirana v isti valuti;
(c)
bodisi zapadlost posla ni daljša od enega dne bodisi tako za izpostavljenost kakor za zavarovanje s premoženjem velja dnevno vrednotenje po tržnih cenah ali dnevno vzdrževanje kritja;
(d)
čas med zadnjim vrednotenjem po tekočih tržnih cenah, preden nasprotna stranka ni opravila vzdrževanja kritja, in unovčenjem zavarovanja s premoženjem ni daljši od štirih delovnih dni;
(e)
posel se poravna v okviru sistema poravnave, uveljavljenega za to vrsto posla;
(f)
dokumentacija, ki pokriva pogodbo ali posel, je standardna tržna dokumentacija za repo posle ali posle posoje/izposoje z zadevnimi vrednostnimi papirji;
(g)
posel ureja dokumentacija, ki določa, da se lahko posel takoj odpove, če nasprotna stranka ne izpolni obveznosti, da izroči gotovino ali vrednostne papirje oziroma zagotovi kritje, ali drugače ne izpolni svojih finančnih obveznosti;
(h)
pristojni organi štejejo nasprotno stranko za prvovrstnega tržnega udeleženca.
3. Prvovrstni tržni udeleženci iz točke (h) odstavka 2 vključujejo naslednje subjekte:
(a)
subjekte iz člena 197(1)(b), izpostavljenostim do katerih je dodeljena utež tveganja 0 % v skladu s poglavjem 2;
(b)
institucije;
(c)
druge finančne družbe, v smislu točk (25)(b) in (d) člena 13 Direktive 2009/138/ES, izpostavljenostim do katerih je v skladu s standardiziranim pristopom dodeljena utež tveganja 20 % ali ki - v primeru institucij, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub v skladu s pristopom IRB - nimajo bonitetne ocene priznane ECAI in so bile notranje ocenjene s strani institucije;
(d)
regulirane KNP, ki morajo izpolnjevati zahteve v zvezi s kapitalom ali finančnimi vzvodi;
(e)
regulirane pokojninske sklade;
(f)
priznane klirinške družbe.
Člen 228
Izračunavanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub v skladu s razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. V skladu s standardiziranim pristopom institucija uporabi E*, kakor je izračunan v skladu s členom 223(5), kot vrednost izpostavljenosti za namene člena 113. V primeru zunajbilančnih postavk iz Priloge I institucija uporabi E* kot vrednost, ki se pomnoži z odstotki, navedenimi v členu 111(1), da se pridobi vrednost izpostavljenosti.
2. V skladu s pristopom IRB institucije uporabljajo efektivni LGD (LGD*) kot LGD za namene poglavja 3. Institucije izračunajo LGD*, kakor sledi:
pri čemer je:
LGD
=
izguba ob neplačilu, ki bi se v skladu s poglavjem 3 uporabila za izpostavljenost, če izpostavljenost ne bi bila zavarovana s premoženjem;
E
=
vrednost izpostavljenosti v skladu s členom 223(3);
E*
=
popolnoma prilagojena vrednost izpostavljenosti, v skladu s členom 223(5).
Člen 229
Načela vrednotenja za druga primerna zavarovanja s premoženjem v okviru pristopa IRB
1. V primeru zavarovanja z nepremičninami dano zavarovanje oceni neodvisni cenilec po tržni vrednosti ali po vrednosti, ki je nižja od tržne. Institucija od neodvisnega cenilca zahteva, da dokumentira tržno vrednost na pregleden in jasen način.
V državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti, lahko nepremičnino oceni neodvisni cenilec, in sicer po hipotekarni kreditni vrednosti ali po vrednosti, ki je nižja od hipotekarne kreditne vrednosti. Institucije od neodvisnega cenilca zahtevajo, da pri ocenjevanju hipotekarne kreditne vrednosti ne upošteva špekulativnih elementov ter to vrednost dokumentira na pregleden in jasen način.
Vrednost zavarovanja s premoženjem je tržna vrednost ali hipotekarna kreditna vrednost, ustrezno zmanjšana, da upošteva rezultate spremljanja, kot je zahtevano v skladu s členom 208(3), in kakršne koli predhodne terjatve iz naslova lastništva.
2. Za denarne terjatve je vrednost denarnih terjatev znesek denarnih terjatev.
3. Institucije vrednotijo zavarovanje z drugim stvarnim premoženjem, ki ne zajema nepremičnin, po njegovi tržni vrednosti. V tem členu je tržna vrednost ocenjeni znesek, za katerega se lahko premoženje zamenja na datum vrednotenja med za to pripravljenima kupcem in prodajalcem na podlagi običajnih tržnih pogojev.
Člen 230
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za drugo primerno zavarovanje s premoženjem v skladu s pristopom IRB
1. Institucije uporabijo LGD*, izračunan v skladu s tem odstavkom in odstavkom 2, kot LGD za namene poglavja 3.
Če je razmerje med vrednostjo zavarovanja s premoženjem (C) in vrednostjo izpostavljenosti (E) nižje od zahtevane minimalne ravni zavarovanja s premoženjem za dano izpostavljenost (C*), kakor je določena v razpredelnici 5, je LGD* LGD, določen v poglavju 3 za nezavarovane izpostavljenosti do nasprotne stranke. V ta namen institucije vrednost izpostavljenosti postavk iz člena 166(8) do (10), namesto z uporabo konverzijskih faktorjev ali odstotnih deležev iz teh odstavkov, izračunajo z uporabo konverzijskega faktorja ali odstotnega deleža 100 %.
Če razmerje med vrednostjo zavarovanja s premoženjem in vrednostjo izpostavljenosti presega drugo, višjo raven praga C**, kakor je določeno v razpredelnici 5, je LGD* enak vrednosti, ki je predpisana v razpredelnici 5.
Če zahtevana raven zavarovanja s premoženjem C** za izpostavljenost kot celoto ni dosežena, institucije štejejo, da je izpostavljenost sestavljena iz dveh izpostavljenosti - ene, ki ustreza deležu, v zvezi s katerim je dosežena zahtevana raven zavarovanja s premoženjem C**, in iz druge, ki ustreza preostanku.
2. V razpredelnici 5 tega odstavka so določeni veljavni LGD* in zahtevane ravni zavarovanja s premoženjem za zavarovane dele izpostavljenosti.
Razpredelnica 5
Najmanjši LGD za zavarovane dele izpostavljenosti
LGD* za nadrejene izpostavljenosti
LGD* za podrejene izpostavljenosti
Zahtevana najmanjša raven zavarovanja s premoženjem (C*)
Zahtevana najmanjša raven zavarovanja s premoženjem (C**)
Terjatve
35 %
65 %
0 %
125 %
Stanovanjske nepremičnine/poslovne nepremičnine
35 %
65 %
30 %
140 %
Druga zavarovanja s premoženjem
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Institucije lahko namesto obravnave iz odstavkov 1 in 2 ter v skladu s členom 124(2) uporabljajo utež tveganja 50 % za del izpostavljenosti, ki je - znotraj meja, določenih v členu 125(2)(d) oziroma členu 126(2)(d) - polno zavarovan s stanovanjsko ali poslovno nepremičnino, ki se nahaja na ozemlju države članice, če so izpolnjeni vsi pogoji iz člena 199(6).
Člen 231
Izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub v primeru mešanih skupin zavarovanja s premoženjem
1. Institucija izračuna vrednost LGD*, ki ga v skladu z odstavkoma 2 in 3 uporablja kot LGD za namene poglavja 3, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
pri izračunu tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub institucija uporablja pristop IRB;
(b)
izpostavljenost je zavarovana tako s finančnim premoženjem kot z drugim primernim zavarovanjem s premoženjem.
2. Institucije morajo nestanovitnosti prilagojeno vrednost izpostavljenosti, ki se pridobi z uporabo prilagoditve za nestanovitnost iz člena 223(5) za vrednost izpostavljenosti, razdeliti na dele, da se tako pridobi del, krit s primernim zavarovanjem s finančnim premoženjem, del, krit s terjatvami, del, krit z zavarovanjem s poslovnimi nepremičninami ali stanovanjskimi nepremičninami, del, krit z drugim primernim zavarovanjem s premoženjem, ter nezavarovani del, kakor je primerno.
3. Institucije v skladu z zadevnimi določbami tega poglavja ločeno izračunajo LGD* za vsak del izpostavljenosti iz odstavka 2.
Člen 232
Drugo stvarno kreditno zavarovanje
1. Če so izpolnjeni pogoji iz člena 212(1), se bančne vloge pri tretjih institucijah lahko obravnavajo kot jamstvo tretje institucije.
2. Če so izpolnjeni pogoji iz člena 212(2), institucije obravnavajo delež izpostavljenosti, zavarovan s tekočo odkupno vrednostjo polic življenjskega zavarovanja, zastavljenih posojilni instituciji, na naslednji način:
(a)
če je izpostavljenost predmet standardiziranega pristopa, se tveganju prilagodi z uporabo uteži tveganja iz odstavka 3;
(b)
če je izpostavljenost predmet pristopa IRB, vendar brez lastnih ocen LGD, se ji dodeli LGD 40 %.
V primeru valutne neusklajenosti institucije zmanjšajo tekočo odkupno vrednost v skladu s členom 233(3), pri čemer je vrednost kreditnega zavarovanja tekoča odkupna vrednost police življenjskega zavarovanja.
3. Za namene točke (a) odstavka 2 dodelijo institucije na podlagi uteži tveganja, dodeljene nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do družbe, ki daje življenjsko zavarovanje, naslednje uteži tveganja:
(a)
utež tveganja 20 %, če je nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do podjetja, ki daje življenjsko zavarovanje, dodeljena utež tveganja 20 %;
(b)
utež tveganja 35 %, če je nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do podjetja, ki daje življenjsko zavarovanje, dodeljena utež tveganja 50 %;
(c)
utež tveganja 70 %, če je nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do podjetja, ki daje življenjsko zavarovanje, dodeljena utež tveganja 100 %;
(d)
utež tveganja 150 %, če je nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do podjetja, ki daje življenjsko zavarovanje, dodeljena utež tveganja 150 %.
4. Institucije lahko na zahtevo odkupljene instrumente, ki se štejejo za primerne v skladu s členom 200(c), obravnavajo kot jamstvo institucije, ki jih je izdala. Vrednost primernega kreditnega zavarovanja je naslednja:
(a)
če bo instrument odkupljen po svoji nominalni vrednosti, je vrednost zavarovanja ta znesek;
(b)
če bo instrument odkupljen po tržni ceni, je vrednost zavarovanja vrednost instrumenta, vrednotenega na enak način, kot se vrednotijo dolžniški vrednostni papirji, ki izpolnjujejo pogoje iz člena 197(4).
Pododdelek 2
Osebno kreditno zavarovanje
Člen 233
Vrednotenje
1. Za namene izračuna učinkov osebnega kreditnega zavarovanja v skladu s tem poddodelkom je vrednost osebnega kreditnega zavarovanja (G) znesek, za katerega se je dajalec zavarovanja zavezal, da ga bo plačal v primeru neizpolnitve finančnih obveznosti ali neplačila kreditojemalca ali ob nastanku drugih določenih kreditnih dogodkov.
2. V primeru kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, ki kot kreditni dogodek ne vključujejo prestrukturiranja osnovne obveznosti z odpisom ali odlogom plačila glavnice, obresti ali nadomestil, katerih posledica je dogodek kreditne izgube, velja naslednje:
(a)
če znesek, za katerega se je dajalec zavarovanja zavezal, da ga bo plačal, ne presega vrednosti izpostavljenosti, institucije znižajo vrednost kreditnega zavarovanja, izračunanega v skladu z odstavkom 1, za 40 %;
(b)
če znesek, za katerega se je dajalec zavarovanja zavezal, da ga bo plačal, presega vrednost izpostavljenosti, sme vrednost kreditnega zavarovanja znašati največ 60 % vrednosti izpostavljenosti.
3. Če je osebno kreditno zavarovanje denominirano v valuti, ki se razlikuje od valute, v kateri je denominirana izpostavljenost, institucije vrednost kreditnega zavarovanja znižajo z uporabo prilagoditve za nestanovitnost na naslednji način:
pri čemer je:
G*
=
znesek kreditnega zavarovanja, prilagojen za valutno tveganje,
G
=
nominalni znesek kreditnega zavarovanja,
Hfx
=
prilagoditev za nestanovitnost zaradi kakršnekoli valutne neusklajenosti med kreditnim zavarovanjem in osnovno obveznostjo, določeno v skladu z odstavkom 4.
Če valutne neusklajenosti ni, je Hfx enak nič.
4. Institucije pri prilagoditvah za nestanovitnost zaradi morebitne valutne neusklajenosti upoštevajo obdobje unovčenja 10 delovnih dni z dnevnim prevrednotenjem ter lahko take prilagoditve izračunajo na podlagi pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali na podlagi pristopa lastnih ocen za nestanovitnost, kakor je določeno v členu 224 oziroma 225. Institucije povečajo prilagoditve za nestanovitnost v skladu s členom 226.
Člen 234
Izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub v primeru delnega zavarovanja in tranširanja
Če institucija delež tveganja kredita prenese v eni tranši ali več tranšah, se uporabijo pravila, določena v poglavju 5. Institucije lahko štejejo, da so pragi bistvenosti, pod katerimi se v primeru izgube ne opravi nikakršno plačilo, enakovredni zadržanim pozicijam prve izgube in da povzročijo nastanek tranširanega prenosa tveganja.
Člen 235
Izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom
1. Za namene člena 113(3) institucije izračunajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
E
=
vrednost izpostavljenosti v skladu s členom 111; v ta namen je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne postavke iz Priloge I, namesto vrednosti izpostavljenosti iz člena 111(1), 100 % vrednost take izpostavljenosti;
GA
=
vrednost zavarovanja pred kreditnim tveganjem, izračunana v skladu s členom 233(3) (G*) in dodatno prilagojena za neusklajenost zapadlosti, kakor je določeno v oddelku 5;
R
=
utež tveganja za izpostavljenosti do dolžnika, kakor je določeno v poglavju 2;
g
=
utež tveganja za izpostavljenosti do dajalca zavarovanja, kakor je določeno v poglavju 2.
2. Če je zavarovani znesek (GA) nižji od vrednosti izpostavljenosti (E), lahko institucije uporabijo formulo iz odstavka 1, samo kadar sta zavarovani in nezavarovani delež izpostavljenosti enakovredna.
3. Institucije lahko obravnavo iz člena 114(4) in (7) razširijo na izpostavljenosti ali dele izpostavljenosti, za katere jamčijo enote centralne ravni države ali centralna banka, pri čemer je jamstvo denominirano v domači valuti kreditojemalca, v kateri je financirana tudi izpostavljenost.
Člen 236
Izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub v skladu s pristopom IRB
1. Za kriti delež vrednosti izpostavljenosti (E) na podlagi prilagojene vrednosti kreditnega zavarovanja GA je lahko PD za namene oddelka 4 poglavja 3 enak PD dajalca zavarovanja ali PD med PD kreditojemalca in PD dajalca jamstva, če polna substitucija ne bi bila upravičena. V primeru podrejenih izpostavljenosti in nepodrejenega osebnega zavarovanja je lahko LGD, ki ga institucije uporabijo za namene oddelka 4 poglavja 3, tisti, ki ustreza nadrejenim terjatvam.
2. Za vse nekrite deleže vrednosti izpostavljenosti (E) se kot PD uporabi PD kreditojemalca, kot LGD pa LGD osnovne izpostavljenosti.
3. V tem členu je GA vrednost G*, izračunana v skladu s členom 233(3), dodatno prilagojena za neusklajenost zapadlosti, kakor je določeno v oddelku 5. E je vrednost izpostavljenosti, določena v skladu z oddelkom 5 poglavja 3. Institucije za ta namen izračunajo vrednost izpostavljenosti postavk, navedenih v členu 166(8) do (10), namesto z uporabo konverzijskih faktorjev ali odstotnih deležev, navedenih v teh odstavkih, z uporabo konverzijskega faktorja ali odstotnega deleža 100 %.
Oddelek 5
Neusklajenosti zapadlosti
Člen 237
Neusklajenost zapadlosti
1. Za namene izračuna tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti neusklajenost zapadlosti nastane, ko je preostala zapadlost kreditnega zavarovanja krajša od preostale zapadlosti zavarovane izpostavljenosti. Če je preostala zapadlost zavarovanja krajša od treh mesecev in je zapadlost zavarovanja krajša od zapadlosti osnovne izpostavljenosti, se to zavarovanje ne šteje za primerno kreditno zavarovanje.
2. V primeru neusklajenosti zapadlosti se kreditno zavarovanje ne šteje za primerno, če je izpolnjena katera koli od naslednjih zahtev:
(a)
prvotna zapadlost zavarovanja je krajša od 1 leta;
(b)
izpostavljenost je kratkoročna izpostavljenost, za katero pristojni organi določijo, da zanjo namesto enoletne spodnje meje velja enodnevna spodnja meja vrednosti zapadlosti (M) v skladu s členom 162(3).
Člen 238
Zapadlost kreditnega zavarovanja
1. Ob upoštevanju najdaljšega obdobja 5 let je efektivna zapadlost osnovne obveznosti najdaljše možno preostalo obdobje, po izteku katerega mora dolžnik izpolniti svoje obveznosti. V skladu z odstavkom 2 je zapadlost kreditnega zavarovanja obdobje do prvega datuma, na katerega lahko zavarovanje preneha ali je lahko prekinjeno.
2. Če obstaja možnost prekinitve zavarovanja po lastni presoji dajalca zavarovanja, kot zapadlost zavarovanja institucije uporabijo obdobje do prvega datuma, na katerega se lahko ta možnost uveljavi. Če obstaja možnost prekinitve zavarovanja po lastni presoji kupca zavarovanja, pogoji dogovora ob uvedbi zavarovanja pa institucijo spodbujajo, da zaključi posel pred pogodbeno zapadlostjo, kot zapadlost zavarovanja institucija uporabi obdobje do prvega datuma, na katerega se lahko ta možnost uveljavi; drugače lahko institucija šteje, da taka možnost nima vpliva na zapadlost zavarovanja.
3. Če ni možno preprečiti prenehanja kreditnega izvedenega finančnega instrumenta pred iztekom morebitnega obdobja mirovanja, po katerem se šteje, da je prišlo do neizpolnitve osnovne obveznosti zaradi neplačila, institucije zapadlost zavarovanja skrajšajo za trajanje obdobja mirovanja.
Člen 239
Vrednotenje zavarovanja
1. Kadar pri poslih s stvarnim kreditnim zavarovanjem v skladu z enostavno metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem obstaja neusklajenost med zapadlostjo izpostavljenosti in zapadlostjo zavarovanja, se zavarovanje s finančnim premoženjem ne šteje za primerno stvarno kreditno zavarovanje.
2. Pri poslih s stvarnim kreditnim zavarovanjem v skladu z razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim zavarovanjem institucije izrazijo zapadlost kreditnega zavarovanja in zapadlost izpostavljenosti v prilagojeni vrednosti zavarovanja s premoženjem v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
CVA
=
nestanovitnosti prilagojena vrednost zavarovanja s premoženjem, kakor je določena v členu 223(2), ali znesek izpostavljenosti, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
T
=
število preostalih let do dneva zapadlosti kreditnega zavarovanja, izračunano v skladu s členom 238, ali vrednost T, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
T
=
število preostalih let do dneva zapadlosti izpostavljenosti, izračunano v skladu s členom 238, ali 5 let, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
t*
=
0,25.
Institucije uporabljajo CVAM kot CVA, dodatno prilagojen za neusklajenost zapadlosti v formuli za izračun popolnoma prilagojene vrednosti izpostavljenosti (E*), določene v členu 223(5).
3. Pri poslih z osebnim kreditnim zavarovanjem institucije izrazijo zapadlost kreditnega zavarovanja in zapadlost izpostavljenosti v prilagojeni vrednosti kreditnega zavarovanja v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
GA
=
G*, prilagojen za morebitno neusklajenost zapadlosti;
G*
=
znesek zavarovanja, prilagojen za morebitno valutno neusklajenost;
T
=
število preostalih let do dneva zapadlosti kreditnega zavarovanja, izračunano v skladu s členom 238, ali vrednost T, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
T
=
število preostalih let do dneva zapadlosti izpostavljenosti, izračunano v skladu s členom 238, ali 5 let, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
t*
=
0,25.
Za namene členov od 233 do 236 institucije kot vrednost zavarovanja uporabijo GA.
Oddelek 6
Košarica tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja (crm)
Člen 240
Kreditni izvedeni finančni instrumenti na podlagi prvega neplačila
Če institucija pridobi kreditno zavarovanje za več izpostavljenosti pod pogoji, da prvo neplačilo med izpostavljenostmi sproži plačilo in da ta kreditni dogodek prekine pogodbo, lahko institucija spremeni izračun zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti, po potrebi pa tudi zneska pričakovanih izgub, ki bi v odsotnosti kreditnega zavarovanja pomenil najnižji znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s tem poglavjem:
(a)
za institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop, je znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunan v skladu s standardiziranim pristopom;
(b)
za institucije, ki uporabljajo pristop IRB, je znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti vsota zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanega v skladu s pristopom IRB, in 12,5-kratnika pričakovanih izgub.
Obravnava iz tega člena se uporablja le, če je vrednost izpostavljenosti manjša ali enaka vrednosti kreditnega zavarovanja.
Člen 241
Kreditni izvedeni finančni instrument na podlagi n-tega neplačila
V primeru, da n-to neplačilo med izpostavljenostmi sproži plačilo na podlagi kreditnega zavarovanja, institucija, ki kupuje zavarovanje, prizna zavarovanje za namen izračuna tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti, po potrebi pa tudi zneskov pričakovanih izgub, samo če je bilo zavarovanje pridobljeno tudi za neplačila od 1 do n-1 ali če je že prišlo do števila neplačil n-1. V takih primerih lahko institucija spremeni izračun zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti, po potrebi pa tudi zneska pričakovanih izgub zaradi izpostavljenosti, ki bi v skladu s tem poglavjem v odsotnosti kreditnega zavarovanja pomenil n-ti najnižji znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Institucije izračunajo n-ti najnižji znesek, kot je določeno v točkah (a) in (b) člena 240.
Obravnava iz tega člena se uporablja le, če je vrednost izpostavljenosti manjša ali enaka vrednosti kreditnega zavarovanja.
Vse izpostavljenosti v košarici izpolnjujejo zahteve iz členov 204(2) in 216(1)(d).
POGLAVJE 5
Listinjenje
Oddelek 1
Opredelitve pojmov
Člen 242
Opredelitve pojmov
V tem poglavju se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"presežni razmik" pomeni pristojbine in druge prihodke iz nadomestil, prejete v zvezi listinjenimi izpostavljenostmi, zmanjšane za stroške in odhodke;
(2)
"vgrajena nakupna opcija" pomeni pogodbeno možnost, da originator začasno odkupi ali poplača pozicije v listinjenju pred odplačilom vseh osnovnih izpostavljenosti, če znesek neodplačanih izpostavljenosti pade pod določeno raven;
(3)
"okvirni likvidnostni kredit" pomeni pozicijo v listinjenju, ki izhaja iz pogodbenega sporazuma o financiranju za zagotavljanje pravočasnosti denarnih tokov investitorjem;
(4)
"KIRB" pomeni 8 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi bili v skladu s poglavjem 3 izračunani za listinjene izpostavljenosti, če slednje ne bi bile listinjene, čemur se prišteje znesek pričakovanih izgub, povezan z izpostavljenostmi, izračunan v skladu z navedenim poglavjem;
(5)
"metoda na podlagi bonitetnih ocen" pomeni metodo izračunavanja zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicije v listinjenju v skladu s členom 261;
(6)
"metoda nadzorniške formule" pomeni metodo izračunavanja zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicije v listinjenju v skladu s členom 262;
(7)
"neocenjena pozicija" pomeni pozicijo v listinjenju, ki nima primerne bonitetne ocene ECAI, iz oddelka 4;
(8)
"ocenjena pozicija" pomeni pozicijo v listinjenju, ki ima primerno bonitetno oceno ECAI, iz oddelka 4;
(9)
"program komercialnih zapisov s premoženjskim kritjem" (program "ABCP") pomeni program listinjenj, v katerem so vrednostni papirji pretežno izdani v obliki komercialnih zapisov z originalno zapadlostjo enega leta ali manj;
(10)
"tradicionalno listinjenje" pomeni listinjenje, ki obsega ekonomski prenos izpostavljenosti, ki se listinijo. To se doseže s prenosom lastništva listinjenih izpostavljenosti z institucije v vlogi originatorja na SSPE ali prek podudeležbe SSPE. Izdani vrednostni papirji ne predstavljajo plačilnih obveznosti institucije v vlogi originatorja;
(11)
"sintetično listinjenje" pomeni listinjenje, pri katerem se prenos tveganja doseže z uporabo kreditnih izvedenih finančnih instrumentov ali jamstev, izpostavljenosti, ki se listinijo, pa ostanejo izpostavljenosti institucije v vlogi originatorja;
(12)
"obnavljajoča se izpostavljenost" pomeni tisto izpostavljenost, pri kateri lahko dolgovani zneski stranke nihajo glede na njihove odločitve o koriščenju in odplačevanju kredita v dogovorjenih mejah;
(13)
"obnavljajoče se listinjenje" pomeni listinjenje, pri katerem se obnavlja sama struktura listinjenja z dodajanjem ali odvzemanjem izpostavljenosti iz skupine izpostavljenosti, ne glede na to ali se () izpostavljenosti obnavljajo ali ne;
(14)
"določba o predčasnem odplačilu" pomeni pogodbeno klavzulo, ki pri listinjenju obnavljajočih se izpostavljenosti ali obnavljajočem se listinjenju zahteva, da se ob nastopu določenih dogodkov pozicije investitorjev izplačajo pred originalno navedeno zapadlostjo izdanih vrednostnih papirjev;
(15)
"tranša prve izgube" pomeni najbolj podrejeno tranšo v listninjenju, tj. prvo tranšo, ki krije izgube, nastale pri listinjenih izpostavljenostih in s tem zagotavlja zavarovanje tranšam druge izgube in po potrebi nadrejenim tranšam.
Oddelek 2
Priznavanje prenosa pomembnega deleža tveganja
Člen 243
Tradicionalno listinjenje
1. Institucija v vlogi originatorja v tradicionalnem listinjenju lahko iz izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub izključi listinjene izpostavljenosti, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
šteje se, da je bil pomemben delež kreditnega tveganja iz naslova listinjenih izpostavljenosti prenesen na tretje osebe;
(b)
institucija v vlogi originatorja uporablja za vse pozicije, ki jih ima v zadevnem listinjenju, utež tveganja 1 250 % ali v skladu s členom 36(1)(k) te pozicije v listinjenju odbije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
2. Šteje se, da je prišlo do prenosa pomembnga deleža kreditnega tveganja v naslednjih primerih:
(a)
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti vmesnih pozicij v listinjenju, ki jih imajo institucije v vlogi originatorja v zadevnem listinjenju, ne presegajo 50 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti vseh obstoječih vmesnih pozicij v zadevnem listinjenju;
(b)
kadar v zadevnem listinjenju ni vmesnih pozicij v listinjenju in originator lahko dokaže, da vrednost izpostavljenosti pozicij v listinjenju, za katere bi veljalo, da se odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali da se jim dodeli utež tveganja 1 250 %, znatno presega utemeljeno oceno pričakovanih izgub pri listinjenih izpostavljenostih, institucija v vlogi originatorja nima več kot 20 % vrednosti izpostavljenosti pozicij v listinjenju, za katere bi veljalo, da se odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali da se jim dodeli utež tveganja 1 250 %.
Če morebitno zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi jih institucija v vlogi originatorja dosegla z zadevnim listinjenjem, ni utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe, lahko pristojni organi glede na posamezen primer odločijo, da se ne šteje, da je bil pomemben delež kreditnega tveganja prenesen na tretje osebe.
3. Za namene odstavka 2 so vmesne pozicije v listinjenju tiste pozicije v listinjenju, za katere se uporablja utež tveganja, nižja od 1 250 %, in ki so podrejene najbolj nadrejenim pozicijam v zadevnem listinjenju in vsem pozicijam v zadevnem listinjenju, katerim se v skladu z oddelkom 4 dodeli eno od naslednjega:
(a)
v primeru pozicij v listinjenju, za katere velja pododdelek 3 oddelka 3, stopnja kreditne kakovosti 1;
(b)
v primeru pozicij v listinjenju, za katere velja pododdelek 4 oddelka 3, stopnja kreditne kakovosti 1 ali 2.
4. Namesto uporabe odstavkov 2 in 3 pristojni organi izdajo instituciji v vlogi originatorja dovoljenje, da obravnava pomemben delež kreditnega tveganja kot prenesen, če je institucija v vlogi originatorja sposobna dokazati pri vsakem listinjenju, da je zmanjšanje kapitalskih zahtev, ki jih doseže z listinjenjem, utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe.
Dovoljenje se da, samo če institucija izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
institucija ima vzpostavljene primerne politike, ki so občutljive na tveganja, in metodologije za ocenjevanje prenosa tveganja;
(b)
institucija je tudi upoštevala prenos kreditnega tveganja na tretje osebe v vsakem primeru za namene svojega notranjega upravljanja tveganj in razporeditve notranjega kapitala.
5. Poleg zahtev iz odstavkov od 1 do 4, kakor se uporabljajo, so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
dokumentacija o listinjenju odraža ekonomsko vsebino posla;
(b)
listinjene izpostavljenosti so zunaj dosega institucije v vlogi originatorja in njenih upnikov, kar velja tudi za primer stečaja in prisilneporavnave. Navedeno se utemelji z mnenjem usposobljnega pravnega svetovalca;
(c)
izdani vrednostni papirji ne predstavljajo plačilnih obveznosti institucije v vlogi originatorja;
(d)
institucija v vlogi originatorja ne ohrani dejanskega ali posrednega nadzora nad prenesenimi izpostavljenostmi. Šteje se, da je originator ohranil dejanski nadzor nad prenesenimi izpostavljenostmi, če ima pravico, da od prevzemnika ponovno odkupi predhodno prenesene izpostavljenosti z namenom, da pridobi določene koristi, ali če je dolžan ponovno prevzeti preneseno tveganje. Ohranitev pravic ali obveznosti servisiranja s strani institucije v vlogi originatorja v zvezi z zadevnimi izpostavljenostmi samo po sebi ne pomeni posrednega nadzora nad izpostavljenostmi;
(e)
dokumentacija o listinjenju izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(i)
ne vsebuje klavzul, ki - razen v primeru določb o predčasnem odplačilu - zahtevajo, da institucija v vlogi originatorja izboljša pozicije v listinjenju, kar vključuje, vendar ni omejeno na spremembo osnovnih kreditnih izpostavljenosti ali povečanje donosa, ki se izplača investitorjem zaradi poslabšanja kreditne kakovosti listinjenih izpostavljenosti;
(ii)
ne vsebuje klavzul, ki povečujejo donos, ki se izplača imetnikom pozicij v listinjenju zaradi poslabšanja kreditne kakovosti osnovne skupine;
(iii)
pojasnjuje, kjer je to primerno, da se lahko kateri koli nakup ali začasni odkup pozicij v listinjenju, ki ga originator ali sponzor opravi prek svojih pogodbenih obveznosti, opravi samo izjemoma in na podlagi običajnih tržnih pogojev;
(f)
v primeru, da obstaja vgrajena nakupna opcija, ta opcija izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(i)
institucija v vlogi originatorja jo lahko uveljavi po svoji lastni presoji,
(ii)
uveljavi se lahko šele, ko 10 % ali manj prvotne vrednosti listinjenih izpostavljenosti ostane neodplačane,
(iii)
ni strukturirana tako, da bi preprečevala dodeljevanje izgub pozicijam kreditne izboljšave ali drugim pozicijam investitorjev, niti ni strukturirana na drugačen način, ki bi zagotavljal izboljšanje kreditne kakovosti.
6. Pristojni organi obveščajo EBA o posebnih primerih iz odstavka 2, če morebitno zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ni utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe, ter o uporabi odstavka 4 s strani institucij. EBA spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010. EBA spremlja, kako države članice izvajajo te smernice, in do 31. decembra 2017 Komisiji predloži mnenje, ali je potreben zavezujoč tehnični standard.
Člen 244
Sintetično listinjenje
1. Institucija v vlogi originatorjav sintetičnem listinjenju, lahko izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, če je ustrezno pa tudi zneske pričakovanih izgub, za listinjene izpostavljenosti v skladu s členom 249, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:
(a)
šteje se, da je bil pomemben delež kreditnega tveganja prenesen na tretje osebe s stvarnim ali z osebnim kreditnim zavarovanjem;
(b)
institucija v vlogi originatorja uporablja za vse pozicije, ki jih ima v zadevnem listinjenju, utež tveganja 1 250 % ali v skladu s členom 36(1)(k) te pozicije v listinjenju odbije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
2. Šteje se, da je prišlo do prenosa pomembnega deleža kreditnega tveganja, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti vmesnih pozicij v listinjenju, ki jih ima institucija v vlogi originatorja v zadevnem listinjenju, ne presegajo 50 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti vseh obstoječih vmesnih pozicij v listinjenju v zadevnem listinjenju;
(b)
kadar v zadevnem listinjenju ni vmesnih pozicij v listinjenju in originator lahko dokaže, da vrednost izpostavljenosti pozicij v listinjenju, za katere bi veljalo, da se odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali da se jim dodeli utež tveganja 1 250 %, znatno presega utemeljeno oceno pričakovanih izgub pri listinjenih izpostavljenostih, institucija v vlogi originatorja nima več kot 20 % vrednosti izpostavljenosti pozicij v listinjenju, za katere bi veljalo, da se odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali da se jim dodeli utež tveganja 1 250 %;
(c)
če morebitno zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi jih institucija v vlogi originatorja dosegla z zadevnim listinjenjem, ni utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe, lahko pristojni organ glede na posamezen primer odloči, da se ne šteje, da je bil pomemben delež kreditnega tveganja prenesen na tretje osebe.
3. Za namene odstavka 2 so vmesne pozicije v listinjenju tiste pozicije v listinjenju, za katere se uporablja utež tveganja, nižja od 1 250 %, in ki so podrejene najbolj nadrejenim pozicijam v zadevnem listinjenju in vsem pozicijam v zadevnem listinjenju, katerim se v skladu z oddelkom 4 dodeli eno od naslednjega:
(a)
v primeru pozicij v listinjenju, za katere velja pododdelek 3 oddelka 3, stopnja kreditne kakovosti 1;
(b)
v primeru pozicij v listinjenju, za katere velja pododdelek 4 oddelka 3, stopnja kreditne kakovosti 1 ali 2.
4. Namesto uporabe odstavkov 2 in 3 pristojni organi izdajo instituciji v vlogi originatorja dovolljenje, da obravnava pomemben delež kreditnega tveganja kot prenesen, če je institucija v vlogi originatorja sposobna dokazati pri vsakem listinjenju, da je zmanjšanje kapitalskih zahtev, ki jih doseže z listinjenjem, utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe.
Dovoljenje se da, samo če institucija izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
institucija ima vzpostavljene primerne politike, ki so občutljive na tveganja in metodologije za ocenjevanje prenosa tveganja;
(b)
institucija je tudi upoštevala prenos kreditnega tveganja na tretje osebe v vsakem primeru za namene svojega notranjega upravljanja tveganj in razporeditve notranjega kapitala.
5. Poleg zahtev iz odstavkov od 1 do 4, kakor se uporabljajo, so za vsak prenos izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
dokumentacija o listinjenju odraža ekonomsko vsebino posla;
(b)
kreditno zavarovanje, s katerim se prenese kreditno tveganje, je skladno s členom 247(2);
(c)
instrumenti, ki se uporabljajo za prenos kreditnega tveganja, ne vsebujejo zahtev ali pogojev, ki:
(i)
določajo bistvene pragove pomembnosti, za katere velja, da se kreditno zavarovanje v primeru kreditnega dogodka ne sproži, če niso doseženi;
(ii)
dopuščajo prekinitev zavarovanja zaradi poslabšanja kreditne kakovosti osnovnih izpostavljenosti;
(iii)
razen v primeru določb o predčasnem odplačilu, zahtevajo, da institucija v vlogi originatorja izboljša pozicije v listinjenju;
(iv)
povečujejo stroške institucij za kreditno zavarovanje ali donos, ki se izplača imetnikom pozicij v listinjenju, zaradi poslabšanja kreditne kakovosti osnovne skupine;
(d)
od usposobljenega pravnega svetovalca se pridobi mnenje, ki potrjuje izterljivost kreditnega zavarovanja v vseh ustreznih pravnih redih;
(e)
dokumentacija o listinjenju pojasnjuje, kjer je to primerno, da se lahko kateri koli nakup ali začasni odkup pozicij v listinjenju, ki ga originator ali sponzor opravi izven svojih pogodbenih obveznosti, opravi samo na podlagi običajnih tržnih pogojev;
(f)
v primeru, da obstaja vgrajena nakupna opcija, ta opcija izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(i)
institucija v vlogi originatorja jo lahko uveljavi po svoji lastni presoji,
(ii)
uveljavi se lahko šele, ko 10 % ali manj prvotne vrednosti listinjenih izpostavljenosti ostane neodplačane,
(iii)
ni strukturirana tako, da bi preprečevala dodeljevanje izgub pozicijam kreditne izboljšave ali drugim pozicijam investitorjev, niti ni strukturirana na drugačen način, ki bi zagotavljal izboljšanje kreditne kakovosti.
6. Pristojni organi obveščajo EBA o posebnih primerih iz odstavka 2, če morebitno zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti ni utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe, ter o uporabi odstavka 4 s strani institucij. EBA spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010. EBA spremlja, kako države članice izvajajo te smernice, in do 31. decembra 2017 Komisiji predloži mnenje, ali je potreben zavezujoč tehnični standard.
Oddelek 3
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
Pododdelek 1
Načela
Člen 245
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
1. Če institucija v vlogi originatorja prenese pomemben delež kreditnega tveganja, povezanega z listinjenimi izpostavljenostmi, v skladu z oddelkom 2, lahko navedena institucija:
(a)
v primeru tradicionalnega listinjenja iz svojega izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in če je to ustrezno tudi iz izračuna zneskov pričakovanih izgub izključi izpostavljenosti, ki jih je olistinila;
(b)
v primeru sintetičnega listinjenja za listinjene izpostavljenosti izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in če je to ustrezno tudi zneske pričakovanih izgub v skladu s členoma 249 in 250.
2. Če se institucija v vlogi originatorja odloči za uporabo odstavka 1, izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, predpisane v tem poglavju, za pozicije, ki jih lahko ima v listinjenju.
Če institucija v vlogi originatorja ne prenese pomembnega deleža kreditnega tveganja ali se ne odloči za uporabo odstavka 1, ji ni treba izračunavati zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za nobeno pozicijo, ki jo lahko ima v zadevnem listinjenju, temveč mora listinjene izpostavljenosti še naprej vključevati v izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, kot da te niso bile listinjene.
3. Če je izpostavljenost v listinjenju vezana na različne tranše, se izpostavljenost do vsake tranše obravnava kot posamezna pozicija v listinjenju. Dajalci kreditnega zavarovanja za pozicije v listinjenju se obravnavajo kot imetniki pozicij v listinjenju. Pozicije v listinjenju vključujejo izpostavljenosti iz naslova listinjenja, ki nastanejo na osnovi obrestnih ali valutnih izvedenih finančnih instrumentov.
4. Če se pozicija v listinjenju ne odbije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu s členom 36(1)(k), se znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti vključi v skupne zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti institucije za namene člena 92(3).
5. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti pozicije v listinjenju se izračuna tako, da se na vrednost izpostavljenosti pozicije, izračunane v skladu s členom 246, uporabi ustrezna skupna utež tveganja.
6. Skupna utež tveganja se določi kot seštevek uteži tveganja iz tega poglavja in morebitne dodatne uteži tveganja v skladu s členom 407.
Člen 246
Vrednost izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti se izračuna, kakor sledi:
(a)
če institucija izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pododdelkom 3, je vrednost izpostavljenosti bilančne pozicije v listinjenju enaka njeni knjigovodski vrednosti, preostali po upoštevanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, obravnavanih v skladu s členom 110;
(b)
če institucija izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pododdelkom 4, je vrednost izpostavljenosti bilančne pozicije v listinjenju enaka njeni knjigovodski vrednosti, merjeni brez upoštevanja morebitnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, obravnavanih v skladu s členom 110;
(c)
če institucija izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pododdelkom 3, je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne pozicije v listinjenju enaka njeni nominalni vrednosti, zmanjšani za morebitne posebne popravke zaradi kreditnega tveganja v zvezi s to pozicijo v listinjenju, pomnoženi s konverzijskim faktorjem, kakor je predpisano v tem poglavju. Konverzijski faktor znaša 100 %, razen če ni določeno drugače;
(d)
če institucija izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pododdelkom 4, je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne pozicije v listinjenju enaka njeni nominalni vrednosti, pomnoženi s konverzijskim faktorjem, kakor je predpisano v tem poglavju. Konverzijski faktor znaša 100 %, razen če ni določeno drugače;
(e)
vrednost izpostavljenosti kreditnega tveganja nasprotne stranke pri izvedenem finančnem instrumentu iz Priloge II se določi v skladu s poglavjem 6.
2. Če ima institucija dve ali več prekrivajočih se pozicij v listinjenju, v obsegu prekrivanja v svoj izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti vključi zgolj pozicijo ali del pozicije, ki prispeva k višjim zneskom tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Institucija lahko tako prekrivanje prizna tudi med kapitalskimi zahtevami za posebno tveganje pozicij v trgovalni knjigi in kapitalskimi zahtevami za pozicije v listinjenju v netrgovalni knjigi pod pogojem, da je institucija sposobna izračunati in primerjati kapitalske zahteve za zadevne pozicije. Za namen tega odstavka prekrivanje nastopi, ko pozicije v celoti ali delno predstavljajo izpostavljenost do istega tveganja tako kot da v obsegu prekrivanja obstaja ena sama izpostavljenost.
3. Kadar se za pozicije v ABCP uporablja člen 268(c), lahko institucija za izračun zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti za ABCP uporabi utež tveganja, dodeljeno okvirnemu likvidnostnemu kreditu, pod pogojem, da je 100 % ABCP, izdanih v programu, kritih s tem ali drugimi okvirnimi likvidnostnimi krediti in so vsi ti okvirni likvidnostni krediti uvrščeni enakovredno z ABCP, tako da tvorijo prekrivajoče se pozicije.
O uporabi te možnosti institucija uradno obvesti pristojne organe.
Člen 247
Priznanje zmanjševanja kreditnega tveganja pri pozicijah v listinjenju
1. Institucija lahko stvarno in osebno kreditno zavarovanje, pridobljeno v zvezi s pozicijo v listinjenju, prizna v skladu s poglavjem 4 ter skladno z zahtevami iz tega poglavja in poglavja 4.
Primerno stvarno kreditno zavarovanje je omejeno na zavarovanje s finančnim premoženjem, ki je primerno za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2, kakor je določeno v poglavju 4, pri čemer se tako zavarovanje prizna na podlagi izpolnjevanja ustreznih zahtev, določenih v poglavju 4.
2. Primerni dajalci osebnih in stvarnih kreditnih zavarovanj so omejeni na tiste, ki so primerni v skladu s poglavjem 4, pri čemer se tako zavarovanje prizna na podlagi izpolnjevanja ustreznih zahtev, določenih v poglavju 4.
3. Z odstopanjem od odstavka 2 imajo primerni dajalci osebnega kreditnega zavarovanja, našteti v členu 201(1)(a) do (h), razen kvalificiranih centralnih nasprotnih strank, bonitetno oceno priznane ECAI, za katero je bilo določeno, da ji ustreza stopnja kreditne kakovosti 3 ali več v skladu s členom 136 in ji je v času, ko je bilo kreditno zavarovanje prvič priznano, ustrezala stopnja kreditne kakovosti 2 ali več. Institucije, ki imajo dovoljenje za uporabo pristopa IRB pri neposredni izpostavljenosti do dajalca zavarovanja, lahko primernost ocenijo v skladu s prvim stavkom, ki temelji na enakovrednosti PD za dajalca zavarovanja s PD, povezanim s stopnjami kreditne kakovosti, navedenimi v členu 136.
4. Z odstopanjem od odstavka 2 so SSPE primerni dajalci zavarovanja, če so lastniki sredstev, ki se štejejo kot primerna za zavarovanje s finančnim premoženjem in v zvezi s katerimi ni pravic ali pogojnih pravic, ki bi bile nadrejene pogojnim pravicam institucije prejemnice osebnega kreditnega zavarovanja ali uvrščene enakovredno tem pravicam, ter so ob tem izpolnjene vse zahteve glede priznanja zavarovanja s finančnim premoženjem iz poglavja 4. V teh primerih je GA (vrednost zavarovanja, prilagojena za morebitne valutne neusklajenosti in neusklajenosti zapadlosti v skladu z določbami poglavja 4) omejen na nestanovitnosti prilagojeno tržno vrednost teh sredstev, g (utež tveganja za izpostavljenosti do dajalca zavarovanja, kakor je določeno po standardiziranem pristopu) pa se določi kot tehtano povprečje uteži tveganja, ki bi se pri teh sredstvih kot zavarovanje s finančnim premoženjem uporabilo po standardiziranem pristopu.
Člen 248
Posredna podpora
1. Institucija v vlogi sponzorja ali institucija v vlogi originatorja, ki je v povezavi z listinjenjem uporabila člen 245(1) in (2) pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ali ki je prodala instrumente iz svoje trgovalne knjige, tako da ji ni več treba izračunavati kapitalskih zahtev za tveganja v zvezi s temi instrumenti, ne zagotavlja podpore pri listinjenju, ki presega njene pogodbene obveznostiv smislu zmanjšanja morebitnih ali dejanskih izgub investitorjev. Posel se ne šteje kot podpora, če je izveden na podlagi običajnih tržnih pogojev in upoštevan pri ocenjevanju prenosa pomembnega deleža kreditnega tveganja. O vsakem takem poslu se ne glede na to, ali pomeni podporo ali ne, uradno obvesti pristojne organe ter je predmet procesa pregleda in odobritve kreditov institucije. Institucija pri ocenjevanju, ali posel ni strukturiran za zagotavljanje podpore, ustrezno presodi vsaj naslednje:
(a)
ceno ponovnega odkupa;
(b)
kapitalsko in likvidnostno pozicijo institucije pred ponovnim odkupom in po njem;
(c)
uspešnost listinjenih izpostavljenosti;
(d)
uspešnost pozicij v listinjenju;
(e)
učinek podpore na izgube, za katere se pričakuje, da bodo nastale na strani originatorja v odnosu do investitorjev.
2. EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 izda smernice, ki opredeljujejo pomen običajnih tržnih pogojev in kdaj posel ni strukturiran tako, da zagotavlja podporo.
3. Če institucija v vlogi originatorja ali sponzorja pri listinjenju ne izpolnjuje odstavka 1, ta institucija upošteva najmanj toliko kapitalskih zahtev za vse listinjene izpostavljenosti, kot da te ne bi bile listinjene.
Pododdelek 2
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, listinjenih v sintetičnem listinjenju, s strani institucije v vlogi originatorja
Člen 249
Splošna obravnava
Za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za listinjene izpostavljenosti, pri čemer so izpolnjeni pogoji iz člena 244, institucija v vlogi originatorja v sintetičnem listinjenju, v skladu s členom 250 uporabi ustrezne metodologije izračunavanja, opredeljene v tem oddelku, in ne metodologij iz poglavja 2. Za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub v skladu s poglavjem 3, je znesek pričakovanih izgub iz naslova teh izpostavljenosti enak nič.
Zahteve, opredeljene v prvem pododstavku, veljajo za celotno skupino izpostavljenosti, vključenih v listinjenje. V skladu s členom 250 institucija v vlogi originatorja v skladu z določbami tega oddelka izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vse tranše v listinjenju, vključno s tistimi, pri katerih je institucija priznala zmanjševanje kreditnega tveganja v skladu s členom 247, pri čemer se utež tveganja, ki se uporabi za to pozicijo, lahko prilagodi v skladu s poglavjem 4 ob upoštevanju zahtev iz tega poglavja.
Člen 250
Obravnava neusklajenosti zapadlosti v sintetičnih listinjenjih
Za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s členom 249 se upošteva vsaka morebitna neusklajenost zapadlosti med kreditnim zavarovanjem, ki predstavlja tranšo in s katerim je dosežen prenos tveganja, in listinjenimi izpostavljenostmi, in sicer kakor sledi:
(a)
za zapadlost listinjenih izpostavljenosti se upošteva najdaljša zapadlost katere koli izmed izpostavljenosti, ki pa ne sme presegati pet let. Zapadlost kreditnega zavarovanja se določi v skladu s poglavjem 4;
(b)
institucija v vlogi originatorja zanemari morebitne neusklajenosti zapadlosti pri izračunavanju zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tranše, katerih utež tveganja v skladu s tem oddelkom znaša 1 250 %. Za vse druge tranše se uporablja obravnava neusklajenosti zapadlosti, določena v poglavju 4, in sicer v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
RW*
=
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 92(3)(a);
RWAss
=
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti kotda te ne bi bile listinjene, izračunani sorazmerno;
RWSP
=
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunani v skladu s členom 249, če ne bi bilo nobene neusklajenosti zapadlosti;
T
=
zapadlost osnovnih izpostavljenosti, izražena v letih;
T
=
zapadlost kreditnega zavarovanja, izražena v letih;
t*
=
0,25.
Pododdelek 3
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti po standardiziranem pristopu
Člen 251
Uteži tveganja
Ob upoštevanju člena 252 institucija izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za ocenjeno pozicijo v listinjenju ali relistinjenju tako, da se na vrednost izpostavljenosti uporabi ustrezna utež tveganja.
Ustrezna utež tveganja je utež tveganja, opredeljena v razpredelnici 1, ki ustreza bonitetni oceni pozicije v skladu z oddelkom 4.
Razpredelnica 1
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4 (samo za bonitetne ocene, ki niso kratkoročne bonitetne ocene)
vse druge stopnje kreditne kakovosti
Pozicije v listinjenju
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Pozicije v relistinjenju
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
V skladu s členi od 252 do 255 se znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za neocenjeno pozicijo v listinjenju izračuna z uporabo uteži tveganja 1 250 %.
Člen 252
Institucije v vlogi originatorja in institucije v vlogi sponzorja
Za institucijo v vlogi originatorja ali v vlogi sponzorja se lahko zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunan za pozicije v listinjenju, pri vsakem posameznem listinjenju omejijo na zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi bili dejansko izračunani za listinjene izpostavljenosti, če te ne bi bile listinjene ob predvideni uporabi uteži tveganja 150 %, za naslednje:
(a)
vse postavke, ki trenutno ne izpolnjujejo finančnih obveznosti;
(b)
vse postavke med listinjenimi izpostavljenostmi, ki so povezane s posebno visokim tveganjem v skladu s členom 128.
Člen 253
Obravnava neocenjenih pozicij
1. Za namen izračuna zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti za neocenjeno pozicijo v listinjenju lahko institucija uporabi tehtano povprečje uteži tveganja, ki bi ga v skladu s poglavjem 2 za listinjene izpostavljenosti uporabila institucija, ki je imetnik izpostavljenosti, pomnoženo z razmerjem koncentracije iz odstavka 2. Za ta namen institucija v vsakem trenutku pozna sestavo skupine listinjenih izpostavljenosti.
2. Razmerje koncentracije je enako vsoti nominalnih zneskov vseh tranš, deljeni z vsoto nominalnih zneskov tranš, podrejenih ali enakovrednih tranši, v kateri je pozicija, vključno s to tranšo. Dobljena utež tveganja ni višja od 1 250 % ali nižja od katere koli uteži tveganja, ki se uporablja za ocenjeno nadrejeno tranšo. Če institucija ne more določiti uteži tveganja, ki bi bile uporabljene za listinjene izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2, za pozicijo uporabi utež tveganja 1 250 %.
Člen 254
Obravnava pozicij v listinjenju v tranši druge izgube ali boljši tranši v programu ABCP
Če je v skladu s členom 255 na voljo ugodnejša obravnava neocenjenih okvirnih likvidnostnih kreditov, lahko institucija dodeli pozicijam v listinjenju, ki izpolnjujejo naslednje zahteve, utež tveganja, ki je večja izmed 100 % ali najvišja med utežmi tveganja, ki bi jih za katero koli od listinjenih izpostavljenosti iz poglavja 2 uporabila institucija, ki je imetnik izpostavljenosti:
(a)
pozicija v listinjenju je v tranši, ki je ekonomsko uvrščena v poziciji druge izgube ali bolje v listinjenju, pri čemer tranša prve izgube zagotavlja tranši druge izgube pomembno kreditno izboljšavo;
(b)
kakovost pozicije v listinjenju je enakovredna stopnji kreditne kakovosti 3 po standardiziranem pristopu ali boljša;
(c)
pozicija v listinjenju je v lasti institucije, ki ni imetnik pozicije v tranši prve izgube.
Člen 255
Obravnava neocenjenih okvirnih likvidnostnih kreditov
1. Za določitev vrednosti izpostavljenosti lahko institucija na nominalni znesek neocenjenega okvirnega likvidnostnega kredita uporabi konverzijski faktor 50 %, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
dokumentacija o okvirnem likvidnostnem kreditu jasno določa in omejuje okoliščine, v katerih se kredit lahko črpa;
(b)
kredita ni mogoče črpati za zagotavljanje podpore kreditni kakovosti tako, da se krijejo izgube, ki so obstajale že v času črpanja, zlasti ne za namen zagotavljanja likvidnosti v zvezi z neplačanimi izpostavljenostmi v času črpanja ali za namen pridobitve sredstev po ceni, ki je višja od poštene vrednosti;
(c)
kredit se ne uporablja za zagotavljanje stalnega ali rednega financiranja listinjenja;
(d)
odplačilo črpanj iz naslova kredita ni podrejeno drugim terjatvam investitorjev, razen tistim, ki izhajajo iz obrestnih ali valutnih izvedenih finančnih instrumentov, nadomestil ali podobnih drugih plačil, niti zanj ne velja oprostitev ali odlog;
(e)
kredita ni mogoče črpati po tem, ko so izčrpane vse ustrezne kreditne izboljšave, ki bi lahko učinkovale v korist okvirnemu likvidnostnemukreditu;
(f)
kredit vsebuje določbo, ki sproži samodejno zmanjšanje zneska, ki se lahko črpa, za znesek neplačanih izpostavljenosti, kjer ima neplačilo pomen, opredeljen v poglavju 3, ali kadar je skupina listinjenih izpostavljenosti sestavljena iz ocenjenih instrumentov, ki prekinejokredit, če povprečna kakovost skupine pade pod naložbeni razred.
Utež tveganja, ki se uporabi, je najvišja utež tveganja, ki bi jo za katere koli listinjene izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2 uporabila institucija, ki je imetnik izpostavljenosti.
2. Za določitev vrednosti izpostavljenosti okvirnega likvidnostnega kredita kot predujma se lahko uporabi konverzijski faktor 0 % na nominalni znesek okvirnega likvidnostnega kredita, ki se lahko brezpogojno prekliče, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1 in če je odplačilo črpanj iz kredita nadrejeno katerim koli drugim terjatvam iz naslova denarnih tokov, ki izhajajo iz listinjenih izpostavljenosti.
Člen 256
Dodatne kapitalske zahteve za listinjenja obnavljajočih se izpostavljenosti z določbami o predčasnem odplačilu
1. Pri listinjenju obnavljajočih se izpostavljenosti, pri katerih velja določba o predčasnem odplačilu, institucija v vlogi originatorja v skladu s tem členom izračuna dodatni znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje, da bi se ravni kreditnega tveganja, kateremu je izpostavljena, povečale po učinkovanju določbe o predčasnem odplačilu.
2. Institucija izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsoto vrednosti izpostavljenosti udeležbe originatorja in udeležbe investitorja.
Za strukture listinjenja, pri katerih listinjene izpostavljenosti zajemajo obnavljajoče se in neobnavljajoče se izpostavljenosti, institucija v vlogi originatorja uporabi obravnavo, določeno v odstavkih od 3 do 6, za tisti del osnovne skupine, ki vsebuje obnavljajoče se izpostavljenosti.
Vrednost izpostavljenosti udeležbe originatorja je vrednost izpostavljenosti tistega hipotetičnega dela črpanih zneskov iz skupine izpostavljenosti, prodanih v listinjenje, katerega delež v razmerju do zneska celotne skupine, prodanega v strukturo, določa delež denarnih tokov iz naslova glavnice in zbranih obresti ter drugih povezanih zneskov, ki niso na voljo za opravljanje plačil tistim, ki imajo pozicije v listinjenju. Udeležba originatorja ne sme biti podrejena udeležbi investitorjev. Vrednost izpostavljenosti udeležbe investitorjev je vrednost izpostavljenosti preostalega hipotetičnega dela črpanih zneskov iz skupine.
Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti se za vrednost izpostavljenosti udeležbe originatorja izračuna kot tisti za sorazmerno izpostavljenost do listinjenih izpostavljenosti, kakor da te ne bi bile listinjene.
3. Originatorji naslednjih vrst listinjenj so izvzeti iz izračuna dodatnega zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti iz odstavka 1:
(a)
listinjenja obnavljajočih se izpostavljenosti, pri katerih investitorji ostanejo polno izpostavljeni do vseh prihodnjih črpanj kreditojemalcev, tako da se tveganje iz osnovnega kredita ne prenese nazaj na institucijo v vlogi originatorja, tudi če pride do dogodka predčasnega odplačila;
(b)
listinjenja, pri katerih določbo o predčasnem odplačilu sprožijo izključno dogodki, ki niso povezani z donosnostjo listinjenih sredstev ali institucijo v vlogi originatorja, kot so bistvene spremembe davčnih zakonov ali predpisov.
4. Za institucijo v vlogi originatorja, za katero velja zahteva za izračun dodatnega zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti iz odstavka 1, velja da vsota zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za njene pozicije v udeležbi investitorjev in zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih v skladu z odstavkom 1, ne presega večjega izmed naslednjega:
(a)
zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih za njene pozicije v udeležbi investitorjev;
(b)
zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi jih za listinjene izpostavljenosti izračunala institucija, ki je imetnik izpostavljenosti, kot če te ne bi bile listinjene v znesku, ki je enak udeležbi investitorjev.
Odbitek morebitnih neto dobičkov iz naslova kapitalizacije prihodnjih prihodkov, kot je to zahtevano v členu 32(1), se obravnava izven maksimalnega zneska iz prejšnjega pododstavka.
5. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki se izračuna v skladu z odstavkom 1, se določi tako, da se vrednost izpostavljenosti udeležbe investitorjev pomnoži s produktom ustreznega konverzijskega faktorja, kakor je navedeno v odstavkih od 6 do 9, in tehtanim povprečjem uteži tveganja, ki bi bila uporabljena za listinjene izpostavljenosti, če izpostavljenosti ne bi bile listinjene.
Šteje se, da je določeno predčasno odplačilo kontrolirano, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija v vlogi originatorja ima ustrezen kapitalski/likvidnostni načrt, ki ji zagotavlja dovolj kapitala in likvidnosti v primeru predčasnega odplačila;
(b)
skozi celotno trajanje posla obstaja sorazmerna delitev med udeležbo originatorja in udeležbo investitorja v zvezi s plačili obresti in glavnice, stroškov, izgub in izterjav na podlagi stanja neodplačanih denarnih terjatev na eni ali več referenčnih točkah v vsakem mesecu;
(c)
šteje se, da je obdobje odplačila dovolj dolgo, če je 90 % celotnega preostalega dolga (udeležba originatorja in udeležba investitorjev), ob začetku obdobja predčasnega odplačila odplačanega ali se šteje za neplačanega;
(d)
hitrost odplačevanja ni večja od hitrosti, ki bi bila dosežena z linearnim odplačevanjem skozi obdobje, določeno v točki (c).
6. V primeru listinjenj, pri katerih velja določba o predčasnem odplačilu izpostavljenosti na drobno, ki so nezavezujoče in brezpogojno preklicne brez predhodnega obvestila, pri čemer se predčasno odplačilo sproži s padcem stopnje presežnega razmika na določeno raven, institucije primerjajo trimesečno povprečno stopnjo presežnega razmika s stopnjami presežnega razmika, pri katerih se zahteva zajemanje presežnega razmika.
V primerih, v katerih listinjenje ne zahtevazajemanja presežnega razmika, se šteje, da je točka zajemanja za 4,5 odstotne točke višja od stopnje presežnega razmika, pri kateri se sproži predčasno odplačilo.
Konverzijski faktor, ki se uporabi, se določi glede na dejansko trimesečno povprečno stopnjo presežnega razmika v skladu z razpredelnico 2.
Razpredelnica 2
Listinjenja, za katera velja določba o kontroliranem predčasnem odplačilu
Listinjenja, za katera velja določba o nekontroliranem predčasnem odplačilu
tri-mesečni povprečni presežni razmik
Konverzijski faktor
Konverzijski faktor
Nad stopnjo A
0 %
0 %
Stopnja A
1 %
5 %
Stopnja B
2 %
15 %
Stopnja C
10 %
50 %
Stopnja D
20 %
100 %
Stopnja E
40 %
100 %
pri čemer:
(a)
"stopnja A" pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 133,33 % stopnje zajemanja presežnega razmika, vendar ne manjše od 100 % te stopnjezajemanja;
(b)
"stopnja B" pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 100 % stopnjezajemanja presežnega razmika, vendar ne manjše od 75 % te stopnjezajemanja;
(c)
"stopnja C" pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 75 % stopnjezajemanja presežnega razmika, vendar ne manjše od 50 % te stopnjezajemanja;
(d)
"stopnja D" pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 50 % stopnjezajemanja presežnega razmika, vendar ne manjše od 25 % te stopnje zajemanja;
(e)
"stopnja E" pa pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 25 % stopnjezajemanja presežnega razmika.
7. V primeru listinjenj, pri katerih velja določba o predčasnem odplačilu izpostavljenosti na drobno, ki so nezavezujoče in brezpogojno preklicne brez predhodnega obvestila, in pri katerih se predčasno odplačilo sproži s kvantitativno vrednostjo nekega drugega merila in ne trimesečnega povprečnega presežnega razmika, lahko institucije z dovoljenjem pristojnih organov za določitev navedenega konverzijskega faktorja uporabijo obravnavo, ki je približek tisti, ki je predpisana v odstavku 6. Pristojni organ da dovoljenje, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
ta obravnava je primernejša, ker lahko institucija opredeli kvantitativno merilo, ki je v odnosu do kvantitativne vrednosti, ki sproži predčasno odplačilo, enakovredno stopnji zajemanja presežnega razmika;
(b)
ta obravnava vodi k merilu tveganja, da se lahko kreditno tveganje, kateremu je institucija izpostavljena, po izvršitvi določbe o predčasnem odplačilu poveča, pri čemer je to merilo tako preudarno kot tisto, izračunano v skladu z odstavkom 6.
8. Za vsa druga listinjenja, za katera velja določba o kontroliranem predčasnem odplačilu obnavljajočih se izpostavljenosti, se uporablja konverzijski faktor 90 %.
9. Za vsa druga listinjenja, za katera velja določba o nekontroliranem predčasnem odplačilu obnavljajočih se izpostavljenosti, se uporablja konverzijski faktor 100 %.
Člen 257
Zmanjševanje kreditnega tveganja za pozicije v listinjenjupo standardiziranem pristopu
Če se za pozicijo v listinjenju pridobi kreditno zavarovanje, se lahko izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti prilagodi v skladu s poglavjem 4.
Člen 258
Zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
Institucije lahko v primeru pozicije v listinjenju, kateri je dodeljena utež tveganja 1 250 %, v skladu s členom 36(1)(k) odbijejo vrednost izpostavljenosti pozicije od navadnega lastniškega temeljnega kapitala namesto vključitve te pozicije v svoje izračune zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Za te namene lahko izračun vrednosti izpostavljenosti odraža primerno stvarno kreditno zavarovanje na način, ki je skladen s členom 257.
Če institucija v vlogi originatorja izkoristi to možnost, lahko 12,5-kratnik odbitega zneskav skladu s členom 36(1)(k), odšteje od zneska, določenega v členu 252, kot znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi bil dejansko izračunan za listinjene izpostavljenosti, če te ne bi bile listinjene.
Pododdelek 4
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti po pristopu IRB
Člen 259
Hierarhija metod
1. Institucije uporabljajo metode v skladu z naslednjo hierarhijo:
(a)
za ocenjeno pozicijo ali pozicijo, pri kateri se lahko uporabi povzeta bonitetna ocena, se za izračun zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti uporabi metoda na podlagi bonitetnih ocen, opredeljena v členu 261;
(b)
za neocenjeno pozicijo lahko institucija uporabi metodo nadzorniške formule, opredeljeno v členu 262, če lahko ta zagotovi oceno PD ter če je to ustrezno vrednost izpostavljenosti in LGD kot vhodne podatke za metodo nadzorniške formule v skladu z zahtevami za oceno teh parametrov po pristopu IRB v skladu z oddelkom 3. Institucija, ki ni institucija v vlogi originatorja, lahko metodo nadzorniške formule uporabi le s predhodnim dovoljenjem pristojnih organov, ki se izda samo, če institucija izpolnjuje pogoj iz prvega stavka te točke;
(c)
kot alternativo k točki (b) in samo za neocenjene pozicije v programih ABCP lahko institucja uporabi pristop notranjega ocenjevanja, kakor je opredeljen v odstavku 4, če so to pristojni organi dovolili;
(d)
v vseh drugih primerih se pozicijam v listinjenju, ki so neocenjene, dodeli utež tveganja 1 250 %;
(e)
ne glede na točko (d) in ob predhodnem dovoljenju pristojnih organov lahko institucija izračuna utež tveganja za neocenjeno pozicijo v okviru programa ABCP v skladu s členom 253 ali 254, če neocenjena pozicija ni v obliki komercialnega zapisa in če spada v področje uporabe pristopa notranjega ocenjevanja, za katero je bilo zaprošeno dovoljenje. Celotna vrednost izpostavljenosti, ki je predmet te izjeme, ni pomembna, v vsakem primeru pa ne presega 10 % celotne vrednosti izpostavljenosti, ki jih institucija obravnava na podlagi pristopa notranjega ocenjevanja. Institucija preneha s tako obravnavo, ko se dovoljenje za uporabo zadevnega pristopa zavrne.
2. Za namene uporabe povzetih bonitetnih ocen institucija dodeli neocenjeni poziciji povzeto bonitetno oceno, ki je enakovredna bonitetni oceni ocenjene referenčne pozicije, ki je najbolj nadrejena pozicija in je v vseh pogledih podrejena zadevni neocenjeni pozicijai v listinjenju ter izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
referenčne pozicije so v vseh pogledih podrejene neocenjeni poziciji v listinjenju;
(b)
zapadlost referenčnih pozicij je enaka ali daljša od zapadlosti zadevne neocenjene pozicije;
(c)
vse povzete bonitetne ocene se redno posodabljajo, tako da odražajo vse morebitne spremembe bonitetne ocene referenčnih pozicij.
3. Pristojni organi izdajo institucijam dovoljenje za uporabo pristopa notranjega ocenjevanja v skladu z odstavkom 4, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
pozicije v komercialnem zapisu, izdanem v programu ABCP, so ocenjene pozicije;
(b)
notranja ocena kreditne kakovosti pozicije odraža javno dostopno metodologijo ocenjevanja ene ali več ECAI za ocenjevanje vrednostnih papirjev, kritih z isto vrsto izpostavljenosti, kot so bile listinjene;
(c)
ECAI, katerih metodologija se odraža v skladu s točko (b), vključujejo tiste ECAI, ki so podale zunanjo bonitetno oceno za komercialni zapis, izdan v programu ABCP. Kvantitativni elementi - kot so dejavniki izjemnih situacij -, ki se uporabljajo pri oceni pozicije glede na določeno kreditno kakovost, so konzervativni vsaj toliko, kot so konzervativni elementi, ki se uporabljajo v okviru ustrezne metodologije ocenjevanja zadevnih ECAI;
(d)
pri razvoju svoje metodologije notranjega ocenjevanja institucija upošteva ustrezne objavljene metodologije ocenjevanja ECAI, ki ocenjujejo komercialni zapis v programu ABCP. Tovrstno upoštevanje institucija dokumentira in redno posodablja tako, kot je določeno v točki (g);
(e)
metodologija institucije za notranje ocenjevanje vsebuje razrede bonitetnih ocen. Med temi razredi bonitetnih ocen in bonitetnimi ocenami ECAI je vzpostavljena povezava. Ta povezava se jasno dokumentira;
(f)
metodologija notranjega ocenjevanja se uporablja v notranjih procesih institucije za upravljanje tveganj, vključno s procesi odločanja, zagotavljanja upravljavskih informacij in razporejanja notranjega kapitala;
(g)
notranji ali zunanji revizorji, ECAI, funkcija institucije za notranje spremljanje kreditov ali njena funkcija upravljanja tveganj opravljajo redne preglede procesa notranjega ocenjevanja in kakovosti notranjih ocen kreditne kakovosti izpostavljenosti institucije do programa ABCP. Če pregled opravlja notranja revizija institucije, funkcija za spremljanje kreditov ali funkcija upravljanja tveganj, je ta funkcija neodvisna od poslovnega področja programa ABCP, kakor tudi od področja odnosov s strankami;
(h)
institucija redno spremlja uspešnost svojih notranjih bonitetnih ocen, da ovrednoti učinkovitost svoje metodologije notranjega ocenjevanja, ki jo po potrebi popravi, če uspešnost izpostavljenosti redno odstopa od uspešnosti, ki jo opredeljujejo notranje bonitetne ocene;
(i)
program ABCP vključuje standarde za izdajo komercialnih zapisov v obliki kreditnih in investicijskih smernic. Pri odločanju o nakupu sredstev upravitelj programa ABCP upošteva vrsto sredstev, ki se kupujejo, vrsto in denarno vrednost izpostavljenosti iz naslova zagotovitve okvirnih likvidnostnih kreditov in kreditnih izboljšav, porazdelitve izgub ter pravno in ekonomsko izločitev sredstev, prenesenih s subjekta, ki prodaja sredstva. Opravi se kreditna analiza profila tveganosti prodajalca sredstev, ki vključuje analizo pretekle in pričakovane prihodnje finančne uspešnosti, trenutni tržni položaj, pričakovano prihodnjo konkurenčnost, stopnjo finančnega vzvoda, denarni tok, pokritost obresti in bonitetno oceno dolga. Poleg tega se opravi pregled prodajalčevih standardov za izdajo komercialnih zapisov, sposobnosti servisiranja in procesov izterjave;
(j)
standardi za izdajo komercialnih zapisov v okviru programa ABCP vzpostavljajo minimalna merila primernosti sredstev, ki zlasti:
(i)
izključujejo nakup sredstev, ki so zapadla ali neplačana;
(ii)
omejujejo presežno koncentracijo do posameznega dolžnika ali geografskega območja;
(iii)
omejujejo ročnost sredstev, ki se jih kupuje;
(k)
program ABCP ima politike in procese izterjave, ki upoštevajo operativno sposobnost in kreditno kakovost serviserja. Program ABCP zmanjšuje tveganje v zvezi z uspešnostjo prodajalca in serviserja z različnimi metodami, kot so sprožilci, zasnovani na trenutni kreditni kakovosti, ki preprečujejo združevanje denarnih sredstev;
(l)
skupna ocena izgube skupine izpostavljenosti, ki jo program ABCP namerava odkupiti, upošteva vse vire možnega tveganja, kot sta kreditno tveganje in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev. Če je obseg kreditne izboljšave, ki jo zagotovi prodajalec, zasnovan samo na izgubah iz naslova kredita, se vzpostavi ločena rezerva za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev, če je slednje ključnega pomena za določeno skupino izpostavljenosti. Poleg tega se v okviru programa pri določanju obsega zahtevane stopnje izboljšave pregledajo večletne pretekle informacije, vključno z izgubami, nerednimi plačili, zmanjšanji vrednosti odkupljenih denarnih terjatev in stopnjo obračanja denarnih terjatev;
(m)
program ABCP pri nakupu izpostavljenosti vsebuje strukturne posebnosti, kot so likvidacijski sprožilci, z namenom zmanjšanja morebitnega kreditnega poslabšanja osnovnega portfelja.
4. V skladu s pristopom notranjega ocenjevanja institucija dodeli neocenjeno pozicijo enemu od bonitetnih razredov, opisanih v odstavku 3(e). Poziciji se dodeli izvedena bonitetna ocena, enaka bonitetnim ocenam, ki ustrezajo navedenemu bonitetnemu razredu, kakor je določeno v odstavku 3(e). Če je ta izvedena bonitetna ocena ob začetku listinjenja na ravni naložbenega razreda ali boljša, se šteje, da je enaka primerni bonitetni oceni ECAI za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti.
5. Institucije, ki so pridobile dovoljenje za uporabo pristopa notranjega ocenjevanja, se ne vrnejo k uporabi drugih metod, razen če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
institucija je po mnenju pristojnih organov dokazala, da za to obstajajo utemeljeni razlogi;
(b)
institucija je pridobila predhodno dovoljenje pristojnega organa.
Člen 260
Maksimalni zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti
Institucija v vlogi originatorja, institucija v vlogi sponzorja ali druge institucije, ki lahko izračunajo KIRB, lahko zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunane za pozicije v listinjenju, omejijo na zneske, ki bi ustrezali kapitalski zahtevi iz člena 92(3), enaki vsoti 8 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi nastali, če listinjena sredstva ne bi bila listinjena in bi bila vsebovana v bilanci stanja institucije, in zneskov pričakovanih izgub teh izpostavljenosti.
Člen 261
Metoda na podlagi bonitetnih ocen
1. V skladu z metodo na podlagi bonitetnih ocen institucija izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za ocenjeno pozicijo v listinjenju ali relistinjenju tako, da se na vrednost izpostavljenosti uporabi ustrezna utež tveganja in rezultat pomnoži z 1,06.
Ustrezna utež tveganja je utež tveganja, opredeljena v razpredelnici 4, ki ustreza bonitetni oceni pozicije v skladu z oddelkom 4.
Razpredelnica 4
Stopnja kreditne kakovosti
Pozicije v listinjenju
Pozicije v relistinjenju
Bonitetne ocene, ki niso kratkoročne
Kratkoročne bonitetne ocene
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
vse druge in neocenjene
1 250 %
Uteži tveganja v stolpcu C razpredelnice 4 se uporabijo, če pozicija v listinjenju ni pozicija v relistinjenju in če je dejansko število listinjenih izpostavljenosti manjše od šest.
Za preostale pozicije v listinjenju, ki niso pozicije v relistinjenju, se uporabijo uteži tveganja v stolpcu B, razen če je pozicija v najbolj nadrejeni tranši listinjenja; v tem primeru se uporabijo uteži iz stolpca A.
Za pozicije v relistinjenju se uporabijo uteži tveganja v stolpcu E, razen če je pozicija v relistinjenju v najbolj nadrejeni tranši relistinjenja in nobena od osnovnih izpostavljenosti ni že sama izpostavljenost v relistinjenju; takrat se uporabi stolpec D.
Pri določanju, ali je tranša najbolj nadrejena, se ne zahteva upoštevanje zneskov, nastalih na osnovi obrestnih ali valutnih izvedenih finančnih instrumentov, provizij ali podobnih drugih plačil.
Pri izračunavanju dejanskega števila listinjenih izpostavljenosti se morajo izpostavljenosti do enega dolžnika obravnavati kot ena izpostavljenost. Dejansko število izpostavljenosti se izračuna na naslednji način:
pri čemer EADi predstavlja vsoto vrednosti vseh izpostavljenosti do i-tega dolžnika. Če je na voljo delež portfelja, povezan z največjo izpostavljenostjo C1, lahko institucija izračuna N kot 1/ C1.
2. Zmanjšanje kreditnega tveganja pri pozicijah v listinjenju se lahko prizna v skladu s členom 264(1) in (4) ob upoštevanju zahtev iz člena 247.
Člen 262
Metoda nadzorniške formule
1. V skladu z metodo nadzorniške formule se utež tveganja za pozicijo v listinjenju ob upoštevanju 20-odstotnega spodnjega praga za pozicije v relistinjenju in 7-odstotnega spodnjega praga za vse ostale pozicije v listinjenju izračuna na naslednji način:
pri čemer je:
S[x] =
x,
when x ≤ K IRBR
,
when x K IRBR
pri čemer je:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= kumulativna beta distribucija s parametroma a in b, ovrednotenima pri x.
T= velikost tranše, v kateri je pozicija, ki se izračuna kot razmerje med (a) nominalnim zneskom tranše in (b) vsoto nominalnih vrednosti izpostavljenosti, ki so bile listinjene. Za izvedene finančne instrumente, naštete v Prilogi II, se namesto nominalne vrednosti uporablja vsota tekočih nadomestitvenih stroškov in potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti, ki se izračuna v skladu s poglavjem 6;
KIRBR = razmerje med (a) KIRB in (b) vsoto vrednosti izpostavljenosti, ki so bile listinjene, izraženo v decimalni obliki;
L= stopnja kreditne izboljšave, izračunana kot razmerje med nominalnim zneskom vseh tranš, ki so podrejene tranši, v kateri je pozicija, in vsoto nominalnih vrednosti izpostavljenosti, ki so bile listinjene. Kapitalizirani prihodnji prihodki se ne vključijo v izračun L. Zneski, ki jih nasprotne stranke dolgujejo v zvezi z izvedenimi finančnimi instrumenti iz Priloge II, ki predstavljajo tranše, podrejene zadevni tranši, se lahko izračunajo po svojih tekočih nadomestitvenih stroških (brez potencialnih prihodnjih kreditnih izpostavljenosti) v okviru izračuna stopnje kreditne izboljšave;
N= dejansko število izpostavljenosti, izračunano v skladu s členom 261. V primeru relistinjenj institucija upošteva število izpostavljenosti v listinjenju v skupini in ne števila osnovnih izpostavljenosti v prvotnih skupinah, iz katerih izhajajo osnovne izpostavljenosti v listinjenju;
ELGD= z izpostavljenostjo tehtano povprečje izgube ob neplačilu se izračuna nanaslednji način:
pri čemer je:
LGDi = povprečni LGD, povezan z vsemi izpostavljenostmi do i-tega dolžnika, pri čemer se LGD določi v skladu s poglavjem 3. V primeru relistinjenja je za listinjene pozicije LGD 100 %. Če se tveganje neplačila in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev obravnavata znotraj listinjenja skupaj, se LGDi, ki se upošteva, izračuna kot tehtano povprečje LGD za kreditno tveganje in 75 % LGD za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev. Uteži so ločene za kapitalske zahteve za kreditno tveganje in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev.
2. Če nominalna vrednost največje listinjene izpostavljenosti, C1, ni večja od 3 % vsote nominalne vrednosti listinjenih izpostavljenosti, potem lahko institucija v primeru listinjenja, ki ni relistinjenje, za namene metode nadzorniške formule določi, da je LGD = 50 %, N pa enak enemu od naslednjega:
pri čemer je:
Cm
=
razmerje med vsoto nominalnih vrednosti največjih izpostavljenosti "m" in vsoto nominalnih vrednosti listinjenih izpostavljenosti. Stopnjo "m" lahko določi institucija.
Pri listinjenjih, v katerih so vse listinjene izpostavljenosti v pretežni meri izpostavljenosti na drobno, lahko institucija z dovoljenjem pristojnih organov uporabi metodo nadzorniške formule na podlagi poenostavitev h=0 in v=0, če dejansko število izpostavljenosti ni nizko in ni visoke koncentracije izpostavljenosti.
3. Pristojni organi obveščajo EBA o uporabi odstavka 2 s strani institucij. EBA spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Zmanjševanje kreditnega tveganja pri pozicijah v listinjenju se lahko prizna v skladu s členom 264(2) do (4) ob upoštevanju zahtev iz člena 247.
Člen 263
Okvirni likvidnostni krediti
1. Za namene določanja vrednosti izpostavljenosti neocenjene pozicije v listinjenju v obliki okvirnih kreditov kot predujmov se na nominalni znesek okvirnega likvidnostnega kredita, ki izpolnjuje pogoje iz člena 255(2), lahko uporabi konverzijski faktor 0 %.
2. Če za institucijo ni mogoče, da izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za listinjene izpostavljenosti, kakor da te ne bi bile listinjene, lahko ta institucija izjemoma in z dovoljenjem pristojnih organov za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za neocenjeno pozicijo v listinjenju v obliki okvirnega likvidnostnega kredita, ki izpolnjuje pogoje iz člena 255(1), začasno uporabi metodo iz odstavka 3. Institucije pristojne organe uradno obvestijo o uporabi prvega stavka, pri čemer navedejo razloge za to in načrtovano obdobje uporabe.
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti se v splošnem šteje za neizvedljivega, če institucija nima na voljo povzetih bonitenih ocen, pristopa notranjega ocenjevanja in metode nadzorniške formule.
3. Najvišja utež tveganja, ki bi bila uporabljena v skladu s poglavjem 2 za katero koli od listinjenih izpostavljenosti, če slednje ne bi bile listinjene, se lahko uporabi za pozicijo v listinjenju, ki jo predstavlja okvirni likvidnostni kredit, ki izpolnjuje zahteve iz člena 255(1). Za določanje vrednosti izpostavljenosti pozicije se uporabi konverzijski faktor 100 %.
Člen 264
Zmanjševanje kreditnega tveganja za pozicije v listinjenju, ki so predmet pristopa IRB
1. Če se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo z uporabo metode na podlagi bonitetnih ocen, se lahko vrednost izpostavljenosti ali utež tveganja za pozicijo v listinjenju, za katero je bilo pridobljeno kreditno zavarovanje, prilagodita v skladu z določbami poglavja 4, kakor te veljajo za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2.
2. V primeru polnega kreditnega zavarovanja, kjer se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo z uporabo metode nadzorniške formule, veljajo naslednje zahteve:
(a)
institucija določi "efektivno utež tveganja" pozicije. To naredi tako, da znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti pozicije deli z vrednostjo izpostavljenosti pozicije in rezultat pomnoži s 100;
(b)
v primeru stvarnega kreditnega zavarovanja se znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti pozicije v listinjenju izračuna tako, da se stvarnemu kreditnemu zavarovanju prilagojeno vrednost izpostavljenosti pozicije (E*), kakor se izračuna v skladu s poglavjem 4 za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti iz poglavja 2, pomnoži z efektivno utežjo tveganja, pri čemer je E znesek pozicije v listinjenje;
(c)
v primeru osebnega kreditnega zavarovanja se znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti pozicije v listinjenju izračuna tako, da se vrednost zavarovanja, prilagojenega za morebitne valutne neusklajenosti in neusklajenosti zapadlosti (GA) v skladu z določbami poglavja 4, pomnoži z utežjo tveganja dajalca zavarovanja; rezultat se nato prišteje znesku, ki se izračuna tako, da se vrednost pozicije v listinjenju, od katere se odšteje GA, pomnoži z efektivno utežjo tveganja.
3. V primeru delnega kreditnega zavarovanja, kjer se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo z uporabo metode nadzorniške formule, veljajo naslednje zahteve:
(a)
če zmanjševanje kreditnega tveganja pokriva prvo izgubo ali sorazmerne izgube pri poziciji v listinjenju, lahko institucija uporabi odstavek 2;
(b)
V drugih primerih institucija pozicijo v listinjenju obravnava kot dve ali več pozicij, pri čemer se šteje, da je nekriti delež pozicija z nižjo kreditno kakovostjo. Za namen izračuna zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti za to pozicijo se uporabljajo določbe člena 262, pri čemer se upoštevajo določene prilagoditve, in sicer v primeru stvarnega kreditnega zavarovanja se T prilagodi v e*, v primeru osebnega kreditnega zavarovanja pa v T-g, kjer je e* razmerje med E* in skupnim hipotetičnim zneskom osnovne skupine; E* je prilagojena vrednost izpostavljenosti pozicije v listinjenju, izračunana v skladu z določbami poglavja 4, kakor se uporabljajo za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2, pri čemer je E znesek pozicije v listinjenju; g je razmerje med nominalnim zneskom kreditnega zavarovanja, prilagojenim za morebitno valutno neusklajenost ali neusklajenost zapadlosti v skladu z določbami poglavja 4, in vsoto vrednosti listinjenih izpostavljenosti. V primeru osebnega kreditnega zavarovanja se utež dajalca zavarovanja uporabi za tisti delež pozicije, ki ni zajet v prilagojeni vrednosti T.
4. Če so v primeru osebnega kreditnega zavarovanja pristojni organi izdali instituciji dovoljenje, da zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja izračunava v skladu s poglavjem 3, se utež tveganja g pri izpostavljenostih do dajalca zavarovanja v skladu s členom 235 določi, kakor je to opredeljeno v poglavju 3.
Člen 265
Dodatnekapitalske zahteve za listinjenja obnavljajočih se izpostavljenosti z določbami o predčasnem odplačilu
1. Poleg zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih v zvezi s pozicijami v listinjenju, institucija v vlogi originatorja dodatno izračunava znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z metodologijo, določeno v členu 256, ko proda obnavljajoče se izpostavljenosti v listinjenje, ki vsebuje določbo o predčasnem odplačilu.
2. Z odstopanjem od člena 256 je vrednost izpostavljenosti udeležbe originatorja seštevek naslednjega:
(a)
vrednosti izpostavljenosti tistega hipotetičnega dela črpanih zneskov iz skupine, prodanih v listinjenje, katerega delež v razmerju do zneska celotne skupine, prodane v strukturo, določa delež denarnih tokov iz naslova glavnice in zbranih obresti ter drugih povezanih zneskov, ki niso na voljo za opravljanje plačil tistim, ki imajo pozicije v listinjenju;
(b)
vrednosti izpostavljenosti tistega dela nečrpanih zneskov kreditnih linij iz skupine, katerih črpani zneski so bili prodani v listinjenje, katerih delež v skupnem znesku takih nečrpanih zneskov je enak deležu vrednosti izpostavljenosti, opisanemu v točki (a), v vrednosti izpostavljenosti črpanih zneskov iz skupine, prodanih v listinjenje.
Udeležba originatorja ne sme biti podrejena udeležbi investitorjev.
Vrednost izpostavljenosti udeležbe investitorjev je vrednost izpostavljenosti hipotetičnega dela črpanih zneskov iz skupine, ki ni zajet pod točko (a) in ki se ji prišteje vrednost izpostavljenosti tistega dela nečrpanih zneskov kreditnih linij iz skupine, katerih črpani zneski so bili prodani v listinjenje, ki ni zajeto pod točko (b).
3. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vrednost izpostavljenosti udeležbe originatorja v skladu z odstavkom 2(a) se izračuna kot sorazmerna izpostavljenost do črpanih zneskov listinjenih izpostavljenosti, kot da te ne bi bile listinjene, in sorazmerna izpostavljenost do nečrpanih zneskov kreditnih linij, katerih črpani zneski so bili prodani v listinjenje.
Člen 266
Zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
1. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicijo v listinjenju, za katero se uporabi utež tveganja 1 250 %, se lahko zmanjša za 12,5-kratni znesek morebitnih posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v skladu s členom 110, ki jih je napravila institucija v zvezi z listinjenimi izpostavljenostmi. V kolikor so upoštevani popravki zaradi kreditnrga tveganja v ta namen, se ti ne upoštevajo za namene izračuna, določenega v členu 159.
2. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicijo v listinjenju se lahko zmanjša za 12,5-kratni znesek morebitnih posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, ki se obravnavajo v skladu s členom 110 in ki jih napravi institucija v zvezi s pozicijo.
3. V skladu s členom 36(1)(k) lahko institucije namesto vključitve pozicije v listinjenju, za katero se uporablja utež tveganja 1 250 %, v svoje izračune zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, v zvezi s to pozicijo odbijejo vrednost izpostavljenosti pozicije od kapitala ob upoštevanju naslednjega:
(a)
vrednost izpostavljenosti pozicije se lahko izvede iz zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ob upoštevanju morebitnih zmanjšanj, opravljenih v skladu z odstavkoma 1 in 2;
(b)
izračun vrednosti izpostavljenosti lahko odraža primerno stvarno kreditno zavarovanje na način, ki je skladen z metodologijo, predpisano v členih od 247 do 264;
(c)
če se za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti uporablja metoda nadzorniške formule ter L KIRBR in [L+T] KIRBR, se lahko pozicijo obravnava kot dve poziciji, kjer je za pozicijo, ki je bolj nadrejena, L enak KIRBR.
4. Če institucija uporabi možnost iz odstavka 3, lahko odšteje 12,5-kratnik zneska, ki je bil v skladu s tem odstavkom odbit od zneska, opredeljenega v členu 260 kot znesek, na katerega je lahko omejen znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicije v listinjenju.
Oddelek 4
Zunanje bonitetne ocene
Člen 267
Uporaba bonitetnih ocen ECAI
Institucije lahko uporabljajo bonitetne ocene za določanje uteži tveganja za pozicijo v listinjenju, le če je bonitetno oceno izdala ali potrdila ECAI v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009.
Člen 268
Zahteve, ki jih morajo izpolnjevati bonitetne ocene ECAI
Za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z oddelkom 3, lahko institucije uporabijo bonitetne ocene ECAI, samo če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
ni nobene neskladnosti med vrstami plačil, ki se odražajo v bonitetni oceni, in vrstami plačil, do katerih je institucija upravičena v skladu s pogodbo, iz katere izhaja zadevna pozicija v listinjenju;
(b)
ECAI objavi analizo izgub in denarnih tokov ter občutljivost ocen na spremembe v osnovnih predpostavkah glede ocen, vključno z uspešnostjo skupine izpostavljenosti, pa tudi bonitetne ocene, postopke, metodologije, predpostavke in ključne elemente, ki so temelj ocene, v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009. Informacije, ki so so dostopne samo omejenemu številu subjektov, se ne štejejo kot objavljene. Bonitetne ocene so vključene v matriko prehodov ECAI;
(c)
bonitetna ocena niti v celoti niti delno ne temelji na osebni podpori, ki jo zagotavlja sama institucija. V tem primeru institucija za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z oddelkom 3 obravnava zadevno pozicijo, kot da ni ocenjena.
ECAI je zavezana k objavi obrazložitev o tem, kako uspešnost skupine izpostavljenosti vpliva na bonitetno oceno.
Člen 269
Uporaba bonitetnih ocen
1. Institucija lahko imenuje eno ali več ECAI, katerih bonitetne ocene se v skladu s tem poglavjem uporabljajo za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ("imenovana ECAI").
2. Institucija za svoje pozicije v listinjenju uporablja bonitetne ocene dosledno in neselektivno, v skladu z naslednjimi načeli:
(a)
institucija za svoje pozicije v nekaterih tranšah ne sme uporabiti bonitetnih ocen ene ECAI, za svoje pozicije v drugih tranšah v okviru istega listinjenja, ki jih je ali jih ni ocenila prva ECAI, pa bonitetne ocene druge ECAI;
(b)
kadar ima pozicija dve bonitetni oceni imenovanih ECAI, institucija uporabi manj ugodno bonitetno oceno;
(c)
kadar ima pozicija več kot dve bonitetni oceni imenovanih ECAI, se uporabita dve najugodnejši bonitetni oceni. Če sta dve najugodnejši bonitetni oceni različni, se uporabi manj ugodno bonitetno oceno;
(d)
institucija na lastno pobudo ne zaprosi za umik manj ugodnih bonitetnih ocen.
3. Če se kreditno zavarovanje, ki izpolnjuje pogoje iz poglavja 4, zagotovi neposredno SSPE in se odraža v bonitetni oceni pozicije, ki jo poda imenovana ECAI, se lahko uporabi utež tveganja, povezana s to bonitetno oceno. Če zavarovanje ne izpolnjuje pogojev iz poglavja 4, se bonitetna ocena ne prizna. Če se kreditno zavarovanje ne zagotovi SSPE, temveč neposredno poziciji v listinjenju, se bonitetna ocena ne prizna.
Člen 270
Vzporejanje
EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da se za vse ECAI določi, kateri stopnji kreditne kakovosti iz tega poglavja ustrezajo zadevne bonitetne ocene ECAI. To določanje mora biti objektivno in dosledno ter izvedeno v skladu z naslednjimi načeli:
(a)
EBA razlikuje med relativnimi stopnjami tveganja, ki jih odraža posamezna bonitetna ocena;
(b)
EBA upošteva kvantitativne dejavnike, kot so stopnje neplačil in/ali stopnje izgub, ter preteklo kakovost bonitetnih ocen vsake ECAI pri različnih kategorijah sredstev;
(c)
EBA upošteva kvalitativne dejavnike, kot je razpon poslov, ki jih oceni ECAI, ter metodologijo in pomen bonitetnih ocen, zlasti v zvezi s tem, ali temelji na pričakovani izgubi ali na prvi izgubi v eurih, ter pravočasno plačilo obresti ali plačilo obresti ob zapadlosti;
(d)
EBA si prizadeva zagotoviti, da za pozicije v listinjenju, za katere se na podlagi bonitetnih ocen ECAI uporabi enaka utež tveganja, veljajo enakovredne stopnje kreditnega tveganja. EBA preuči, če je ustrezno, možnost spremembe določanja stopnje kreditne kakovosti, s katero je povezana določena bonitetna ocena.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. julija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 6
Kreditno tveganje nasprotne stranke
Oddelek 1
Opredelitve pojmov
Člen 271
Določanje vrednosti izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti izvedenih finančnih instrumentov, naštetih v Prilogi II, institucija določi v skladu s tem poglavjem.
2. Vrednosti izpostavljenosti repo poslov, poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, poslov z dolgim rokom poravnave in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja institucija lahko določi v skladu s tem poglavjem, namesto s poglavjem 4.
Člen 272
Opredelitev pojmov
Za namene tega poglavja in naslova VI tega dela se uporablja naslednja opredelitev pojmov:
Splošni pojmi:
(1)
"kreditno tveganje nasprotne stranke" ali "CCR" je tveganje, da nasprotna stranka v poslu postane neplačnik pred končno poravnavo denarnih tokov posla;
Vrste poslov:
(2)
"posli z dolgim rokom poravnave" so posli, pri katerih nasprotna stranka prevzame obveznost, da bo izročila vrednostni papir, blago ali tujo valuto za gotovino, druge finančne instrumente ali blago, ali obratno, na datum poravnave ali izročitve, ki je naveden v pogodbi in je kasnejši od običajnega tržnega standardnega roka za to vrsto posla ali pet delovnih dni po datumu, na katerega je institucija sklenila posel, pri čemer se upošteva zgodnejši datum;
(3)
"posli kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja" so posli, s katerimi institucija odobri kredit v povezavi z nakupom, prodajo, pokrivanjem stroškov financiranja pri posoji in izposoji vrednostnih papirjev ali trgovanjem z njimi. Posli kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja ne vključujejo drugih posojil, ki so zavarovana s premoženjem v obliki vrednostnih papirjev.
Niz pobotov, nizi varovanj in z njimi povezani izrazi:
(4)
"niz pobotov" je skupina poslov med institucijo in eno samo nasprotno stranko, ki je predmet pravno izvršljive dvostranske pogodbe o pobotu, priznane na podlagi oddelka 7 in poglavja 4.
Vsak posel, za katerega se ne uporablja pravno izvršljiva dvostranska pogodba o pobotu, priznana na podlagi oddelka 7, se za namen tega poglavja obravnava kot samostojni niz pobotov.
Po metodi notranjih modelov, določeni v oddelku 6, se vsi nizi pobotov z eno samo nasprotno stranko lahko obravnavajo kot en sam niz pobotov, če so modelirane negativne tržne vrednosti posameznih nizov pobotov v oceni pričakovane izpostavljenosti (v nadaljnjem besedilu: EE) enake 0.
(5)
"tveganost pozicije" je vrednost tveganja, ki je dodeljena poslu na podlagi standardizirane metode iz oddelka 5 po vnaprej določenem algoritmu;
(6)
"niz varovanj" je skupina tveganosti pozicij iz poslov v okviru enega samega niza pobotov, za katere se za določanje vrednosti izpostavljenosti s standardizirano metodo iz oddelka 5 uporablja samo njihov saldo;
(7)
"dogovor o vzdrževanju kritja" je dogovor ali določba v dogovoru, na podlagi katerega mora ena nasprotna stranka drugi nasprotni stranki zagotoviti zavarovanje s premoženjem, kadar izpostavljenost druge nasprotne stranke do prve nasprotne stranke preseže določeno raven;
(8)
"prag kritja" je največji znesek izpostavljenosti, ki ostaja neporavnan, preden ima ena stranka pravico zahtevati zavarovanje s premoženjem;
(9)
"obdobje kritja za tveganje" je čas od zadnje zagotovitve zavarovanja s premoženjem, ki krije niz pobotov poslov, z nasprotno stranko, ki je postala neplačnik, do trenutka, ko so posli zaključeniin je nastalo tržno tveganje ponovno varovano;
(10)
"efektivna zapadlost niza pobotov z zapadlostjo več kakor eno leto na podlagi metode notranjih modelov" je razmerje med vsoto pričakovane izpostavljenosti v času trajanja poslov v nizu pobotov, ki je diskontirana z netvegano stopnjo donosa in deljena z vsoto pričakovane izpostavljenosti v enem letu v nizu pobotov, ki je diskontirana z netvegano stopnjo donosa;
Ta efektivna zapadlost se lahko prilagodi tako, da odrazi tveganje obnovitve, ki nastane zaradi nadomestitve pričakovane izpostavljenosti z efektivno pričakovano izpostavljenostjo za obdobja predvidevanja, ki trajajo manj kakor eno leto;
(11)
"pobot med različnimi kategorijami produktov" pomeni vključitev poslov z različnimi kategorijami produktov v isti niz pobotov na podlagi pravil za pobot med različnimi kategorijami produktov iz tega poglavja;
(12)
"tekoča tržna vrednost" (v nadaljnjem besedilu: CMV)je za namene oddelka 5 neto tržna vrednost portfelja poslov v nizu pobotov, pri čemer se za izračun CMV uporabljajo pozitivne in negativne tržne vrednosti;
Porazdelitev
(13)
"porazdelitev tržnih vrednosti" je napovedovanje verjetnostne porazdelitve neto tržnih vrednosti poslov v nizu pobotov za prihodnji datum (obdobje predvidevanja) glede na realizirano tržno vrednost navedenih poslov na datum napovedi;
(14)
"porazdelitev izpostavljenosti" je napovedovanje verjetnostne porazdelitve tržnih vrednosti poslov tako, da se za negativne neto tržne vrednosti določi vrednost nič;
(15)
"na tveganje neobčutljiva porazdelitev" je porazdelitev tržnih vrednosti poslov ali izpostavljenosti v prihodnjem obdobju, pri čemer se porazdelitev izračuna z uporabo tržnih vgrajenih vrednosti, kakršne so vgrajene nestanovitnosti;
(16)
"dejanska porazdelitev" je porazdelitev tržnih vrednosti poslov ali izpostavljenosti v prihodnjem obdobju, pri čemer se porazdelitev izračuna s preteklimi ali realiziranimi vrednostmi, kakršne so nestanovitnosti, izračunane z uporabo preteklih sprememb cen ali tečajev tujih valut in obrestnih mer;
Merjenje in prilagoditve izpostavljenosti
(17)
"tekoča izpostavljenost" pomeni večjo izmed vrednosti nič in tržne vrednosti posla ali portfelja poslov v okviru niza pobotov z nasprotno stranko, ki bi predstavljala izgubo ob neplačilu nasprotne stranke, ob predpostavki, da v primeru insolventnosti ali likvidacijevrednost navedenih poslov ne bo poplačana;
(18)
"konična oziroma največja izpostavljenost" je visok percentil porazdelitve izpostavljenosti na določen prihodnji datum pred datumom zapadlosti posla v nizu pobotov ki ima najdaljšo zapadlost;
(19)
"pričakovana izpostavljenost" (v nadaljnjem besedilu: EE) je povprečje porazdelitve izpostavljenosti na določen prihodnji datum pred datumom zapadlosti posla v nizu pobotov, ki ima najdaljšo zapadlostjo;
(20)
"efektivna pričakovana izpostavljenost na poseben datum (v nadaljnjem besedilu: efektivna EE)" pomeni največjo pričakovano izpostavljenost, ki nastopi na ta datum ali kateri koli predhodni datum. Alternativno se lahko na poseben datum opredeli tudi kot večja od pričakovane izpostavljenost, ki nastopi na ta datum, ali efektivne pričakovane izpostavljenost na kateri koli predhodni datum,;
(21)
"pričakovana pozitivna izpostavljenost"(v nadaljnjem besedilu: EPE) je tehtano povprečje pričakovanih izpostavljenosti v določenem časovnem obdobju, pri čemer je utež razmerje, ki ga posamezna pričakovana izpostavljenost predstavlja v celotnem časovnem obdobju;
Pri izračunavanju kapitalskih zahtev institucije vzamejo povprečje prvega leta ali, če vse pogodbe v okviru niza pobotov zapadejo prej kakor v enem letu, povprečje v obdobju do zapadlosti pogodbe z najdaljšo zapadlostjo v nizu pobotov;
(22)
"efektivna pričakovana pozitivna izpostavljenost" (v nadaljnjem besedilu efektivna EPE)" je tehtano povprečje efektivne pričakovane izpostavljenosti niza pobotov v prvem letu, ali, če vse pogodbe v nizu pobotov zapadejo prej kakor v enem letu, povprečje v obdobju do zapadlosti pogodbe z najdaljšo zapadlostjo v nizu pobotov, pri čemer je utež delež, ki ga posamezna pričakovana izpostavljenost predstavlja v celotnem časovnem obdobju;
Tveganja, povezana s CCR:
(23)
"tveganje obnovitve" je vrednost, za katero je EPE podcenjena, kadar se pričakuje, da bodo prihodnji posli z nasprotno stranko potekali redno;
Dodatna izpostavljenost, ustvarjena z navedenimi prihodnjimi posli, ni vključena v izračun EPE;
(24)
"nasprotna stranka" za namene oddelka 7 pomeni katero koli pravno ali fizično osebo, ki sklene pogodbo o pobotu in je sposobna veljavno skleniti ta posel;
(25)
"pogodba o pobotu med različnimi kategorijami produktov" pomeni dvostranski pogodbeni dogovor med institucijo in nasprotno stranko, ki (na podlagi pobota poslov, ki so predmet pogodbe) vzpostavi eno samo pravno obveznost, ki zajema vse dvostranske okvirne pogodbe in posle, razvrščene v različne kategorije produktov, ki so vključene v sporazum.
Za namene te opredelitve "različne kategorije produktov" pomenijo:
(a)
repo posle in posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev in blaga,
(b)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja;
(c)
pogodbe, naštete v Prilogi II;
(26)
"plačilna stran" pomeni dogovorjeno plačilo v poslu z izvedenim finančnim instrumentom OTC z linearnim profilom tveganja, ki določa izmenjavo finančnega instrumenta za plačilo.
V primeru poslov, ki določajo izmenjavo plačila za plačilo, sta ti dve plačilni strani sestavljeni iz pogodbeno dogovorjenih bruto plačil, vključno s hipotetičnim zneskom posla.
Oddelek 2
Metode za izračun vrednosti izpostavljenosti
Člen 273
Metode za izračun vrednosti izpostavljenosti
1. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti za pogodbe iz Priloge II na podlagi ene od metod iz oddelkov 3 do 6 v skladu s tem členom.
Institucija, ki ni primerna za obravnavo iz člena 94, ne uporablja metode, določene v oddelku 4. Za določanje vrednosti izpostavljenosti za pogodbe iz točke 3 Priloge II institucija ne uporablja metode, določene v oddelku 4. Institucije lahko znotraj skupine trajno uporabljajo kombinacijo metod iz oddelkov 3 do 6. Ena sama institucija metod, določenih v oddelkih 3 do 6, trajno ne uporablja v kombinaciji, lahko pa v kombinaciji uporablja metode iz oddelkov 3 in 5, če eno od metod uporablja za primere, opredeljene v členu 282(6).
2. Če institucija pridobi dovoljenje pristojnih nadzornih organov v skladu s členom 283(1) in (2), lahko institucija na podlagi metode notranjih modelov iz oddelka 6 določi vrednost izpostavljenosti za naslednje postavke:
(a)
pogodbe, naštete v Prilogi II;
(b)
repo posle;
(c)
posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga;
(d)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja;
(e)
posle z dolgim rokom poravnave.
3. Ko institucija za izpostavljenosti iz netrgovalne knjige ali za izpostavljenosti tveganju nasprotne stranke kupi zavarovanje s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom, lahko kapitalsko zahtevo za zavarovane izpostavljenosti izračuna na podlagi enega od naslednjega:
(a)
členov 233 do 236;
(b)
v skladu s členom 153(3) ali členom 183, če je bilo dano dovoljenje v skladu s členom 143.
Če institucija ne uporabi pristopa (ii) iz točke (h) člena 299(2), je vrednost izpostavljenosti CCR za te kreditne izvedene finančne instrumente enaka nič.
4. Ne glede na odstavek 3 se lahko institucija odloči, da za namene izračunavanja kapitalskih zahtev za kreditno tveganje nasprotne stranke v izračun dosledno vključuje vse kreditne izvedene finančne instrumente, ki niso vključeni v trgovalno knjigo in so kupljeni za varovanje za izpostavljenost iz bančne knjige ali za izpostavljenost za kreditno tveganje nasprotne stranke, če je kreditno zavarovanje priznano v skladu s to uredbo.
5. Vrednost izpostavljenosti za CCR iz naslova prodanih kreditnih zamenjav v netrgovalni knjigi, ki se obravnavajo kot kreditno zavarovanje, ki ga daje institucija in se zanje izračunava kapitalska zahteva za CCR za celotni hipotetični znesek; je enaka 0.
6. Na podlagi vseh metod iz oddelkov 3 do 6 je vrednost izpostavljenosti do dane nasprotne stranke enaka vsoti vseh vrednosti izpostavljenosti, ki so izračunane za vsak niz pobotov z navedeno nasprotno stranko.
Vrednost izpostavljenosti, izračunana v skladu s tem poglavjem je za dano nasprotno stranko za dani niz pobotov izvedenih finančnih instrumentov OTC, navedenih v Prilogi II, enaka višji odnič in razliko med vsoto vrednosti izpostavljenosti skozi vse nize pobotov z nasprotno stranko ter vsoto CVA za navedeno nasprotno stranko, ki jo je institucija priznala kot že nastali odpis. Vrednost prilagoditev kreditnega vrednotenja se izračuna brez upoštevanja nasprotne prilagoditve vrednosti dolga zaradi lastnega kreditnega tveganja institucije, ki je že bila izključena iz kapitala v skladu s členom 33(1)(c).
7. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti za izpostavljenosti iz naslova poslov z dolgim rokom poravnave z uporabo katere koli od metod iz oddelkov 3 do 6, ne glede na metodo, ki jo je institucija izbrala za obravnavo izvedenih finančnih instrumentov OTC in repo poslov, poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ter poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja. Institucija, ki uporablja pristop iz poglavja 3, lahko pri izračunu kapitalskih zahtev za posle z dolgim rokom poravnave trajno uporablja uteži tveganja na podlagi pristopa iz poglavja 2, ne glede na pomembnost takih pozicij.
8. Za metode iz oddelkov 3 in 4 institucija sprejme dosledno metodologijo za določanje hipotetičnega zneska za različne vrste produktov in zagotovi, da je upoštevan hipotetični znesek primerno merilo tveganja, vsebovanega v pogodbi. Če pogodba določa multiplikacijo denarnih tokov, institucija hipotetični znesek prilagodi, in sicer tako, da upošteva učinke multiplikacije na strukturo tveganja pogodbe.
Za metode iz oddelkov od 3 do 6 institucije obravnavajo posle, pri katerih je bilo ugotovljeno posebno tveganje neugodnih gibanj, v skladu s členom 291(2), (4), (5) in (6), kakor je ustrezno.
Oddelek 3
Metoda tekoče izpostavljenosti
Člen 274
Metoda tekoče izpostavljenosti
1. Z namenom določanja tekočih nadomestitvenih stroškov vseh pogodb s pozitivno vrednostjo, institucije pogodbam pripišejo tekoče tržne vrednosti.
2. Z namenom določanja potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti, institucije hipotetične zneske oziroma, če je to primerno, vrednosti osnovnih izpostavljenosti pomnožijo z odstotki iz razpredelnice 1, in sicer v skladu z naslednjimi načeli:
(a)
pogodbe, ki ne spadajo v eno izmed petih kategorij iz razpredelnice 1, se obravnavajo kakor pogodbe na blago, razen plemenitih kovin;
(b)
pri pogodbah, pri katerih se glavnica večkrat zamenja, se odstotki pomnožijo s številom preostalih neopravljenih plačil po pogodbi;
(c)
pri pogodbah, ki so namenjene poravnavanju neporavnane izpostavljenosti po določenih plačilnih datumih in v katerih so pogoji ponovno opredeljeni tako, da je tržna vrednost pogodbe na te določene datume enaka nič, je preostala zapadlost enaka času do naslednje ponovne določitve pogojev. Pri pogodbah na obrestno mero, ki izpolnjujejo navedena merila in pri katerih je preostala zapadlost daljša od enega leta, odstotek ne sme biti nižji od 0,5 %.
Razpredelnica 1
Preostala zapadlost
Pogodbe na obrestno mero
Pogodbe na tujo valuto in zlato
Pogodbe na lastniške instrumente
Pogodbe na plemenite kovine, razen zlata
Pogodbe na blago, razen plemenitih kovin
Eno leto ali manj
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Več kot 1 leto, ne več kot 5 let
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Več kot 5 let
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. Za pogodbe na blago, razen zlata, navedene v točki 3 Priloge II, lahko institucija, če upošteva pristop razširjene lestvice zapadlosti, opredeljen v členu 361, namesto odstotkov iz razpredelnice 1 uporabi odstotke iz razpredelnice 2.
Razpredelnica 2
Preostala zapadlost
Plemenite kovine
(razen zlata)
Navadne kovine
Kmetijski proizvodi
Drugo, vključno z energijskimi proizvodi
Eno leto ali manj
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Več kot 1 leto, ne več kot 5 let
5 %
4 %
5 %
6 %
Več kot 5 let
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Vrednost izpostavljenosti je enaka vsoti tekočih nadomestitvenih stroškov in potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti.
Oddelek 4
Metoda originalne izpostavljenosti
Člen 275
Metoda originalne izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti je hipotetični znesek vsakega instrumenta, pomnožen z odstotki iz razpredelnice 3.
Razpredelnica 3
Originalna zapadlost
Pogodbe na obrestno mero
Pogodbe na tujo valuto in zlatom
Eno leto ali manj
0,5 %
2 %
Več kakor 1 leto, ne več kakor 2 leti
1 %
5 %
Povečanje za vsako dodatno leto
1 %
3 %
2. Za izračun vrednosti izpostavljenosti pri pogodbah na obrestno mero lahko institucija izbere bodisi originalno zapadlost bodisi preostalo zapadlost.
Oddelek 5
Standardizirana metoda
Člen 276
Standardizirana metoda
1. Institucije lahko standardizirano metodo (v nadaljnjem besedilu: SM) uporabijo samo za izračun vrednosti izpostavljenosti za izvedene finančne instrumente OTC in posle z dolgim rokom poravnave.
2. Pri uporabi SM institucije izračunajo vrednost izpostavljenosti za vsak niz pobotov posebej, pri čemer se vrednost zavarovanja s premoženjem odšteje, kakor sledi:
pri čemer je:
CMV
=
tekoča tržna vrednost portfelja poslov v nizu pobotov z nasprotno stranko, brez upoštevanja vrednosti zavarovanja s premoženjem, kjer je:
pri čemer je:
CMVi
=
tekoča tržna vrednost posla i;
CMC
=
tekoča tržna vrednost zavarovanja s premoženjem, dodeljenega nizu pobotov, kjer je:
pri čemer je:
CMVl
=
tekoča tržna vrednost zavarovanja s premoženjem l;
I
=
indeks, ki označuje posel;
L
=
indeks, ki označuje zavarovanje s premoženjem;
J
=
indeks, ki označuje kategorijo niza varovanj.
Ti nizi varovanj za ta namen ustrezajo dejavnikom tveganja, za katere se tveganosti pozicij z nasprotnimi predznaki lahko izravnajo, da se dobi neto tveganost pozicije, na kateri potem temelji mera izpostavljenosti;
RPTij
=
tveganost pozicije iz posla i glede na niz pobotov j;
RPClj
=
tveganost pozicije iz zavarovanja s premoženjem l glede na niz pobotov j;
CCRMj
=
multiplikator CCR iz razpredelnice 5 za niz pobotov j;
β
=
1,4.
3. Za namene izračuna v skladu z odstavkom 2:
(a)
ima primerno zavarovanje s premoženjem, prejeto od nasprotne stranke, pozitiven predznak, zavarovanje s premoženjem, dano nasprotni stranki, pa ima negativen predznak;
(b)
se za SM uporablja samo zavarovanje s premoženjem, ki je primerno v skladu s členom 197, členom 198 in členom 299(2)(d);
(c)
institucije lahko zanemarijo obrestno tveganje iz plačilnih strani s preostalo zapadlostjo, ki je manjša od enega leta;
(d)
institucije lahko obravnavajo posle, ki jih sestavljata dve plačilni strani, denominirani v isti valuti, kot en sam agregiran posel. Obravnava, ki velja za plačilne strani, se uporablja za agregiran posel.
Člen 277
Posli z linearnim profilom tveganja
1. Institucije uskladijo posle z linearnim profilom tveganja s tveganostjo pozicij v skladu z naslednjimi določbami:
(a)
posli z linearnim profilom tveganja, pri katerih so kot osnova lastniški instrumenti (vključno z delniškimi indeksi), zlato, druge plemenite kovine ali drugo blago, se pripišejo tveganosti pozicij v ustreznem lastniškem instrumentu (vključno z delniškim indeksom) ali blagu in tveganosti pozicij iz naslova obrestne mere za plačilno stran.
(b)
posli z linearnim profilom tveganja, pri katerih je osnovni instrument dolžniški instrumentse pripišejo tveganosti pozicij iz naslova obrestne mere za dolžniški instrument in drugi tveganosti pozicij iz naslova obrestne mere za plačilno stran.
(c)
posli z linearnim profilom tveganja, ki določajo menjavo plačila za plačilo, vključno s terminskimi posli na tujo valuto, se pripišejo tveganosti pozicij iz naslova obrestne mere za vsako plačilno stran.
Če je pri poslu, navedenem pod točko (a), (b) ali (c), plačilna stran ali osnovni dolžniški instrument denominiran v tuji valuti, je ta plačilna stran ali osnovni instrument poleg tega se pripiše tveganosti pozicije v tej valuti.
2. Za namene odstavka 1 je velikost tveganosti pozicije izposla z linearnim profilom tveganja efektivna hipotetična vrednost (tržna vrednost, pomnožena s količino) osnovnih finančnih instrumentov ali blaga, izražena v domači valuti institucije tako, da se pomnoži z ustreznim menjalnim tečajem, razen za dolžniške instrumente.
3. Za dolžniške instrumente in za plačilne strani je velikost tveganosti pozicije enaka efektivni hipotetični vrednosti neporavnanih bruto plačil (vključno shipotetičnim zneskom), izražena v valuti matične države članice in pomnožena z modificiranim trajanjem dolžniškega instrumenta oziroma plačilne strani.
4. Velikost tveganosti pozicije iz kreditne zamenjave je hipotetična vrednost referenčnega dolžniškega instrumenta, pomnožena s preostalo zapadlostjo kreditne zamenjave.
Člen 278
Posli z nelinearnim profilom tveganja
1. Institucije določijo velikost tveganosti pozicij za posle z nelinearnim profilom tveganja v skladu z naslednjimi odstavki.
2. Velikost tveganosti pozicije za izvedene finančne instrumente OTC z nelinearnim profilom tveganja, vključno z opcijami in opcijami na zamenjavo obrestnih mer (swaptions), pri katerih osnova ni dolžniški instrument ali plačilna stran, je enaka delta ekvivalentu efektivne hipotetične vrednosti osnovnega finančnega instrumenta v poslu v skladu s členom 280(1).
3. Velikost tveganosti pozicije izvedenega finančnega instrumenta OTC z nelinearnim profilom tveganja, vključno z opcijami in opcijami na zamenjavo obrestnih mer, pri katerih je osnova dolžniški instrument ali plačilna stran, je enaka delta ekvivalentu efektivne hipotetične vrednosti finančnega instrumenta ali plačilne strani, pomnožene z modificiranim trajanjem dolžniškega instrumenta oziroma plačilne strani.
Člen 279
Obravnava zavarovanja s premoženjem
Za določitev tveganosti pozicije institucije zavarovanje s premoženjem obravnavajo, kakor sledi:
(a)
zavarovanje s premoženjem, prejeto od nasprotne stranke, se obravnava kot terjatev do nasprotne stranke na podlagi pogodbe o izvedenem finančnem instrumentu (dolga pozicija), ki zapade na dan, ko se določi tveganost pozicije;
(b)
zavarovanje s premoženjem, dano nasprotni stranki, se obravnava kot obveznost do nasprotne stranke (kratka pozicija), ki zapade na dan, ko se določi tveganost pozicije.
Člen 280
Izračun tveganosti pozicij
1. Institucija določi velikost in predznak tveganosti pozicije, kakor sledi:
(a)
za vse instrumente razen dolžniških instrumentov:
(i)
kot efektivno hipotetično vrednost v primeru posla z linearnim profilom tveganja;
(ii)
kot delta ekvivalent hipotetične vrednosti,
, v primeru posla z nelinearnim profilom tveganja,pri čemer je:
Pref
=
cena osnovnega instrumenta, izražena v referenčni valuti;
V
=
vrednost finančnega instrumenta (v primeru opcije je vrednost cena opcije);
P
=
cena osnovnega instrumenta, izražena v isti valuti kakor V;
(b)
za dolžniške instrumente in plačilne strani vseh poslov:
(i)
kot efektivno hipotetično vrednost, pomnoženo z modificiranim trajanjem, v primeru posla z linearnim profilom tveganja;
(ii)
kot delta ekvivalent hipotetične vrednosti, pomnožen z modificiranim trajanjem,
, v primeru posla z nelinearnim profilom tveganja,pri čemer je:
V
=
vrednost finančnega instrumenta (v primeru opcije je to cena opcije);
r
=
raven obrestne mere.
Če je V denominirana v valuti, ki ni referenčna valuta, se vrednost izvedenega finančnega instrumenta pretvori v referenčno valuto tako, da se pomnoži z ustreznim menjalnim tečajem.
2. Institucije razvrstijo tveganost pozicij v nize varovanj. Za vsak niz varovanja se izračuna absolutni znesek vsote tveganosti pozicij, ki izhajajo iz niza. Neto tveganost pozicije je rezultat tega izračuna in se za namene člena 276(2) izračuna, kakor sledi:
Člen 281
Tveganost pozicije iz naslova obrestne mere
1. Institucije za izračun tveganosti pozicije iz naslova obrestne mere uporabijo naslednje določbe.
2. Za tveganost pozicije iz naslova obrestne mere iz naslednjega:
(a)
denarnih vlog, prejetih od nasprotne stranke kot zavarovanje s premoženjem;
(b)
plačilnih strani;
(c)
osnovnih dolžniških instrumentov,
pri čemer se v vsakem primeru uporablja kapitalska zahteva v višini 1,60 % ali manj v skladu s razpredelnico 1 člena 336, institucije uvrstijo te pozicije v enega od šestih nizov varovanj za vsako valuto, ki so opredeljeni v razpredelnici 4.
Razpredelnica 4
Obrestne mere, ki odražajo obrestne mere državnih vrednostnih papirjev
Obrestne mere, ki odražajo obrestne mere nedržavnih vrednostnih papirjev
Zapadlost
1 leto
1 ≤ 5 let
5 let
1 leto
1 ≤ 5 let
5 let
3. Za tveganost pozicije iz naslova obrestne mere za osnovne dolžniške instrumente ali plačilne strani, za katere je obrestna mera povezana z referenčno obrestno mero, ki predstavlja splošno tržno raven obrestne mere, je preostala zapadlost čas trajanja do naslednje prilagoditve obrestne mere. V vseh drugih primerih je ta preostala zapadlost enaka obdobju do zapadlosti osnovnega dolžniškega instrumenta, v primeru plačilne strani pa preostalemu času trajanja posla.
Člen 282
Nizi varovanj
1. Institucije nize varovanj določijo v skladu z odstavki (2) do (5).
2. Za vsakega izdajatelja referenčnega dolžniškega instrumenta, ki je osnova za zamenjavo neplačil, obstaja en niz varovanj.
Košarica kreditnih zamenjav na podlagi n-tega neplačila se obravnava kot sledi:
(a)
velikost tveganosti pozicije referenčnega dolžniškega instrumenta v košarici, ki je osnova kreditne zamenjave na podlagin-tega neplačila, je efektivna hipotetična vrednost referenčnega dolžniškega instrumenta, pomnožena z modificiranim trajanjem izvedenega finančnega instrumenta na podlagi n-tega neplačila glede na spremembo kreditnega razmika referenčnega dolžniškega instrumenta;
(b)
za vsak referenčni dolžniški instrument v košarici, ki je osnova določene kreditne zamenjave neplačil na podlagin-tega neplačila, obstaja en niz varovanj. Tveganosti pozicij iz različnih kreditnih zamenjav na podlagi n-tega neplačila se ne vključijo v isti niz varovanj;
(c)
za vsak niz varovanj, ki, je oblikovan za enega od referenčnih dolžniških instrumentov izvedenega finančnega instrumenta na podlagi n-tega neplačila, se uporablja naslednji multiplikator CCR:
(i)
0,3 % za referenčne dolžniške instrumente, ki imajo bonitetno oceno priznane ECAI, enakovredno stopnji kreditne kakovosti 1 do 3,
(ii)
0,6 % za druge dolžniške instrumente.
3. Za tveganost pozicij iz naslova obrestne mere iz naslednjega:
(a)
denarnih vlog, ki so dani nasprotni stranki kot zavarovanje s premoženjem, če nasprotna stranka nima neporavnanih obveznosti z nizkim posebnim tveganjem;
(b)
osnovnih dolžniških instrumentov, pri čemer se v skladu z razpredelnico 1 člena 336 uporablja kapitalska zahteva, ki znaša več kakor 1,60 %;
Za vsakega izdajatelja obstaja en niz varovanj.
Kadar plačilna stran posnema tak dolžniški instrument, obstaja tudi en niz varovanj za vsakega izdajatelja referenčnega dolžniškega instrumenta.
Institucija lahko v isti niz varovanj razporedi tveganosti pozicij, ki nastanejo iz naslova dolžniških instrumentov nekaterih izdajateljev ali iz naslova referenčnih dolžniških instrumentov istega izdajatelja, ki jih posnemajo plačilne strani, ali ki so osnova za kreditno zamenjavo.
4. Osnovni finančni instrumenti, ki niso dolžniški instrumenti, se razporedijo v iste nize varovanj le, če so medsebojno popolnoma enaki ali podobni. V vseh drugih primerih se razporedijo v različne nize varovanj.
Za namene tega odstavka institucije določijo podobnost osnovnih instrumentov na podlagi naslednjih načel:
(a)
pri lastniških finančnih instrumentih je osnovni instrument podoben, če ga je izdal isti izdajatelj. Delniški indeks se obravnava kot poseben izdajatelj;
(b)
pri plemenitih kovinah je osnovni instrument podoben, če je kovina enaka. Indeks plemenitih kovin se obravnava kot ločena plemenita kovina;
(c)
pri električni energiji je osnovni instrument podoben, če se pravice in obveznosti dobave nanašajo na isti interval konice porabe ali interval manjše porabe v katerem koli 24-urnem obdobju;
(d)
pri blagu je osnovni instrument podoben, če je blago enako. Indeks na blago se obravnava kot posebno blago.
5. Multiplikatorji CCR (v nadaljnjem besedilu: CCRM) za različne kategorije nizov varovanj so navedeni v naslednji razpredelnici:
Razpredelnica 5
Kategorije nizov varovanj
Multiplikator CCR (CCRM)
1.
Obrestne mere
0,2 %
2.
Obrestne mere za tveganost pozicij za referenčni dolžniški instrument, ki je osnova za kreditno zamenjavo in za katerega se na podlagi razpredelnice 1 poglavja 2 naslova IV uporablja kapitalska zahteva, ki znaša 1,60 % ali manj.
0,3 %
3.
Obrestne mere za tveganost pozicij za dolžniški instrument ali referenčni dolžniški instrument, za katerega se na podlagi razpredelnice 1 poglavja 2 naslova IV uporablja kapitalska zahteva, ki znaša več kot 1,60 %.
0,6 %
4.
Menjalni tečaji
2,5 %
5.
Električna energija
4 %
6.
Zlato
5 %
7.
Lastniški finančni instrument
7 %
8.
Plemenite kovine (razen zlata)
8,5 %
9.
Drugo blago (razen plemenitih kovin in električne energije)
10 %
10.
Osnovni instrumenti izvedenih finančnih instrumentov OTC, ki ne sodijo v nobeno izmed zgoraj navedenih kategorij.
10 %
Osnovni instrumenti za izvedene finančne instrumente OTC, kakor so navedeni v točki 10 razpredelnice 5, se razporedijo v posebne ločene nize varovanj za vsako kategorijo osnovnega instrumenta.
6. Za posle z nelinearnim profilom tveganja ali za plačilne strani in posle, v katerih so osnovni instrumenti dolžniški instrumenti, za katere institucija ne more ugotoviti delte oziroma, če je primerno, modificiranega trajanja z modelom, ki ga je odobril pristojni organ za namene določanja kapitalskih zahtev za tržno tveganje, pristojni organ bodisi konzervativno določi velikost tveganosti pozicij in CCRMj, ki se uporablja, bodisi od institucije zahteva uporabo metode iz oddelka 3. Pobot se ne priznava, kar pomeni, da se vrednost izpostavljenosti določi, kot da obstaja niz pobotov, ki vsebuje samo posamezen posel.
7. Institucija ima vzpostavljene notranje postopke za preverjanje, ali je posel pred vključitvijo v niz varovanj vključen v pravno izvršljiv dvostranski dogovor o pobotu, ki izpolnjuje zahteve iz oddelka 7.
8. Institucija, ki uporablja zavarovanje s premoženjem za zmanjševanje CCR, ima vzpostavljene notranje postopke za preverjanje, ali v svojih izračunih pred priznanjem učinka zavarovanja s premoženjem, to zavarovanje, ustreza standardom pravne gotovosti, kakor je navedeno v poglavju 4.
Oddelek 6
Metoda notranjih modelov
Člen 283
Dovoljenje za uporabo metode notranjih modelov
1. Če pristojni organi potrdijo, da institucija na zadovoljiv način izpolnjuje zahtevo iz odstavka 2, tej instituciji dovolijo uporabo metode notranjih modelov (Internal Model Method - IMM) za izračun vrednosti izpostavljenosti za naslednje posle:
(a)
posle iz člena 273(2)(a);
(b)
posle iz člena 273(2)(b), (c) in (d);
(c)
posle iz člena 273(2)(a) do (d).
Če je institucija dobila dovoljenje za uporabo IMM za izračun vrednosti izpostavljenosti za kateri koli posel iz točk (a) do (c) prvega pododstavka, lahko uporablja IMM tudi za posle iz člena 273(2)(e).
Ne glede na tretji pododstavek člena 273(1) se lahko institucija odloči, da ne bo uporabljala te metode za izpostavljenosti, ki so nepomembne po velikosti in tveganju. V tem primeru institucija za te izpostavljenosti uporabi eno od metod iz oddelkov 3 do 5, če so izpolnjene ustrezne zahteve za posamezen pristop.
2. Pristojni organi institucijam za izračune iz odstavka 1 dovolijo uporabo IMM le, če je institucija dokazala, da izpolnjuje zahteve iz tega oddelka ter so pristojni organi preverili, da so sistemi institucije za upravljanje CCR trdni in ustrezno uvedeni.
3. Pristojni organi lahko institucijam začasno dovolijo, da postopno uvajajo IMM za različne vrste poslov. V tem obdobju postopnega uvajanja lahko institucije za vrste poslov, za katere ne uporabljajo IMM, uporabljajo metode iz oddelka 3 ali 5.
4. Za vse posle z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC in za vse posle z dolgim rokom poravnave, za katere institucija ni prejela dovoljenja za uporabo IMM v skladu z odstavkom 1, institucija uporablja metode iz oddelka 3 ali oddelka 5.
Na ravni skupine se lahko te metode trajno uporabljajo v kombinaciji. Znotraj institucije se navedene metode lahko uporabljajo v kombinaciji samo, če se ena od metod uporablja za primere iz člena 282(6).
5. Institucija, ki je pridobila dovoljenje za uporabo IMM v skladu z odstavkom 1, ne sme ponovno začeti uporabljati metod iz oddelka 3 ali 5, razen če tega ne dovoli pristojni organ. Pristojni organi to dovolijo, če institucija dokaže upravičene razloge.
6. Če institucija preneha izpolnjevati zahteve iz tega oddelka, o tem uradno obvesti pristojni organ in ravna v skladu z eno od naslednjih možnosti:
(a)
pristojnemu organu predstavi načrt za pravočasno ponovno uskladitev z zahtevami;
(b)
pristojnemu organu dokaže, da je učinek neizpolnjevanja zahtev nepomemben.
Člen 284
Vrednost izpostavljenosti
1. Če je institucija v skladu s členom 283(1) pridobila dovoljenje za uporabo IMM za izračun vrednosti izpostavljenosti za nekatere ali vse posle iz navedenega odstavka, vrednost izpostavljenosti iz teh poslov meri na ravni niza pobotov.
Model, ki ga v ta namen uporablja institucija:
(a)
podrobno določa porazdelitev napovedi sprememb tržnih vrednosti niza pobotov, ki se lahko pripišejo skupnim spremembam zadevnih tržnih spremenljivk, kakršne so obrestne mere in menjalni tečaji;
(b)
izračuna vrednost izpostavljenosti niza pobotov na vsak prihodnji datum na podlagi skupnih sprememb tržnih spremenljivk.
2. Da lahko model zajame učinke vzdrževanja kritja, model vrednosti zavarovanja s premoženjem izpolnjuje kvantitativne, kvalitativne in podatkovne zahteve za model IMM v skladu s tem oddelkom, institucija pa lahko v svojo porazdelitev napovedi za spremembe tržnih vrednosti niza pobotov vključi samo primerno finančno zavarovanje, kakor je opredeljeno v členu 197, členu 198 in členu 299(2)(c) in (d).
3. Kapitalska zahteva za tveganje nasprotne stranke v zvezi z izpostavljenostmi CCR, za katere institucija uporablja IMM, mora biti višja izmed vrednosti:
(a)
kapitalska zahteva za navedene izpostavljenosti, izračunana na podlagi efektivne EPE ob uporabi trenutnih tržnih podatkov;
(b)
kapitalska zahteva za te izpostavljenosti, izračunana na podlagi efektivne EPE ob uporabi enotne dosledne stresne umeritve za vse izpostavljenosti CCR, za katere uporablja IMM.
4. Razen za nasprotne stranke, za katere je bilo ugotovljeno posebno tveganje neugodnega gibanja, ki spada v področje uporabe člena 291(4) in (5), institucije vrednost izpostavljenosti izračunajo kot zmnožek alfe (α) in efektivne EPE, kakor sledi:
pri čemer je:
α
=
1,4, razen če pristojni organi zahtevajo višji α ali institucijam dovolijo uporabo njihovih lastnih ocen v skladu z odstavkom 9;
Efektivna EPE se izračuna z oceno pričakovane izpostavljenosti (EEt) kot povprečne izpostavljenosti na prihodnji datum t, pri čemer je povprečje vzeto iz možnih prihodnjih vrednosti ustreznih dejavnikov tržnega tveganja.
Model ocenjuje EE na časovni vrsti več prihodnjih datumov t1, t2, t3 itd.
5. Efektivna EE se rekurzivno izračunava kot:
pri čemer je:
tekoči datum označen kot t0;
efektivna EE t0 enaka tekoči izpostavljenosti.
6. Efektivna EPE je povprečje efektivne EE v prvem letu prihodnje izpostavljenosti. Če vse pogodbe v nizu pobotov zapadejo prej kakor v enem letu, je EPE povprečje pričakovane izpostavljenosti do zapadlosti vseh pogodb v nizu pobotov. Efektivna EPE se izračuna kot tehtano povprečje efektivne EE:
pri čemer uteži dopuščajo izračun prihodnjih izpostavljenosti na datume, ki niso enakomerno časovno porazdeljeni.
7. Institucije izračunajo velikosti EE ali konične izpostavljenosti na podlagi porazdelitve izpostavljenosti, ki upošteva možne nenormalnosti v porazdelitvi izpostavljenosti.
8. Institucija lahko uporabi mero porazdelitve, izračunano po modelu, ki je bolj konzervativna, kakor je zmnožek α in efektivne EPE, kakor je izračunana v skladu z enačbo iz odstavka 4, za vsako nasprotno stranko.
9. Ne glede na odstavek 4 lahko pristojni organi institucijam dovolijo uporabo njihovih lastnih ocen alfe, pri čemer:
(a)
je alfa enaka razmerju med notranjim kapitalom, ki izhaja iz popolne simulacije izpostavljenosti CCR do vseh nasprotnih strank (števec), in notranjim kapitalom, izračunanim na podlagi EPE (imenovalec);
(b)
se v imenovalcu EPE uporabi, kakor da je fiksen neporavnan znesek.
Če se izračuna v skladu s tem odstavkom, alfa ni manjši od 1,2.
10. Za namene ocene alfe v skladu z odstavkom 9 institucija zagotovi, da se števec in imenovalec izračunata dosledno glede na metodologijo modeliranja, specifikacije parametrov in sestavo portfelja. Uporabljeni pristop za oceno alfe temelji na pristopu institucije glede notranjegakapitala, je dobro dokumentiran in predmet neodvisnega ovrednotenja. Poleg tega institucija pregleduje lastne ocene alfe vsaj vsako četrtletje oziroma bolj pogosto, kadar se sestava portfelja skozi čas spreminja. Institucija tudi ocenjuje tveganje modela.
11. Institucija pristojnim organom dokaže, da njene notranje ocene alfa v števcu zajemajo pomembne vire odvisnosti porazdelitve tržnih vrednosti poslov ali portfeljev poslov do vseh nasprotnih strank. Notranje ocene alfa upoštevajo razdrobljenost portfeljev.
12. Pri nadzoru uporabe ocen v skladu z odstavkom 9 pristojni organi upoštevajo znatna odstopanja pri ocenah alfe, ki izhajajo iz možnosti nezadovoljive specifikacije v modelih, ki se uporabljajo za števec, še zlasti če je prisotna konveksnost.
13. Kjer je to primerno, so nestanovitnosti in korelacije dejavnikov tržnega tveganja, uporabljene v skupnem modeliranju tržnega in kreditnega tveganja, pogojene z dejavnikom kreditnega tveganja, da bi prikazale potencialna povečanja nestanovitnosti ali korelacije v obdobju gospodarske recesije.
Člen 285
Vrednost izpostavljenosti za nize pobotov, za katere velja dogovor o vzdrževanju kritja
1. Če se za niz pobotov uporablja dogovor o vzdrževanju kritja in dnevno vrednotenje po tržnih cenah, lahko institucija uporabi eno od naslednjih mer EPE:
(a)
efektivno EPE brez upoštevanja danega ali prejetega zavarovanja s premoženjem iz naslova kritja plus zavarovanje, ki je bilo dano nasprotni stranki, ne glede na dnevno vrednotenje in proces vzdrževanja kritja ali tekočo izpostavljenost;
(b)
pribitek, ki prikazuje potencialno povečanje izpostavljenosti v obdobju kritja za tveganje, plus večja od naslednjih vrednosti:
(i)
tekoča izpostavljenost, vključno z vsem prejetim ali danim zavarovanjem s premoženjem, razen zavarovanja s premoženjem, ki je vplačano na podlagi poziva ali o katerem poteka spor;
(ii)
največja neto izpostavljenost, vključno z zavarovanjem s premoženjem, ki je predmet dogovor o vzdrževanju kritja, ki ne bi sprožila poziva po vplačilu zavarovanja s premoženjem. Ta znesek odraža vse veljavne pragove, najnižje zneske prenosa, neodvisne zneske in začetna kritja v skladu z dogovorom o vzdrževanju kritja;
(c)
če model pri ocenjevanju EE zajame učinke vzdrževanjakritja, lahko institucija, če pridobi dovoljenje pristojnega organa uporabi z modelom izračunano mero EE, neposredno v enačbi iz člena 284(5). Pristojni organi to dovolijo, samo če potrdijo, da model ustrezno zajame učinke vzdrževanja kritja pri ocenjevanju EE.
Institucije za namene točke (b) izračunajo pribitek kot pričakovano pozitivno spremembo tekočih tržnih vrednosti poslov v obdobju kritja za tveganje. Spremembe vrednosti zavarovanja s premoženjem se odražajo z uporabo nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost v skladu z oddelkom 3 poglavja 4 ali lastnih ocen prilagoditev za nestanovitnost razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, vendar se v obdobju kritja za tveganje ne predvidevajo nobena plačila zavarovanja s premoženjem. Za obdobje kritja za tveganje veljajo minimalna časovna obdobja, določena v odstavkih 2 do 5.
2. Za posle, za katere velja dnevno vzdrževanje kritja in dnevno vrednotenje po tržnih cenah, obdobje kritja za tveganje, ki se uporablja za namen modeliranja vrednosti izpostavljenosti z dogovori o vzdrževanju kritja, ni krajše od:
(a)
5 delovnih dni za nize pobotov, ki zajemajo samo repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga in posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja;
(b)
10 delovnih dni za vse druge nize pobotov.
3. Za točki (a) in (b) veljata naslednji izjemi:
(a)
za vse nize pobotov, kjer število poslov kadar koli v četrtletju presega 5 000, obdobje kritja za tveganje za naslednje četrtletje ni krajše od 20 delovnih dni. Ta izjema se ne uporablja za trgovalne izpostavljenosti institucij;
(b)
za nize pobotov, ki zajemajo enega ali več poslov, ki vključujejo nelikvidno zavarovanje s premoženjem ali izvedeni finančni instrument OTC, ki ga ni mogoče enostavno zamenjati, obdobje kritja za tveganje ni krajše od 20 delovnih dni.
Institucija določi, ali je zavarovanje s premoženjem nelikvidno in ali izvedenih finančnih instrumentov OTC ni mogoče enostavno nadomestiti v stresnih tržnih pogojih, za katere je značilna odsotnost trajno aktivnih trgov, kjer bi nasprotna stranka v največ dveh dneh pridobila več cenovnih ponudb, ki ne bi vplivale na trg ali predstavljale cene, ki odraža popust na trgu (v primeru zavarovanja s premoženjem) ali premijo (v primeru izvedenih finančnih instrumentov OTC).
Institucija preuči, ali so posli ali vrednostni papirji, ki jih je prejela kot zavarovanje s premoženjem, koncentrirani v določeni nasprotni stranki in ali bi lahko te posle ali vrednostne papirje institucija nadomestila, če bi ta nasprotna stranka nenadoma zapustila trg.
4. Če je bila institucija vključena v več kot dva spora v zvezi s pozivi k vplačilu kritja v okviru določenega niza pobotov, in sicer v dveh zaporednih četrtletjih, ki sta trajali dlje od veljavnega obdobja kritja za tveganje iz odstavkov 2 in 3, institucija za ta niz pobotov za naslednji dve četrtletji uporabi obdobje kritja za tveganje, ki je dolgo vsaj dvakrat toliko kot obdobje iz odstavkov 2 in 3.
5. Za določanje kritja s periodičnostjo N dni je obdobje kritja za tveganje vsaj enako obdobju F, določenem v odstavkih 2 in 3, kateremu se doda N dni in odvzame en dan. To je:
6. Če notranji model upošteva učinek vzdrževanja kritja na spremembe tržne vrednosti niza pobotov, institucija modelira v svojih izračunih vrednosti izpostavljenosti za izvedene finančne instrumente OTC in posle financiranja vrednostnih papirjev zavarovanja s premoženjem, razen denarja v isti valuti, kot je sama izpostavljenost, skupaj z izpostavljenostjo.
7. Če institucija ni zmožna modelirati zavarovanja s premoženjem skupaj z izpostavljenostjo, v svojih izračunih vrednosti izpostavljenosti za izvedene finančne instrumente OTC in posle financiranja vrednostnih papirjev ne prizna učinka zavarovanja s premoženjem, razen denarja v isti valuti, kot je sama izpostavljenost, razen če uporablja prilagoditve za nestanovitnost, ki izpolnjujejo standarde po razviti metodi za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem z lastnimi ocenami prilagoditev za nestanovitnost ali standarde po pristopu nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost v skladu s poglavjem 4.
8. Institucija, ki uporablja IMM, v svojih modelih ne upošteva učinka zmanjšanja vrednosti izpostavljenosti zaradi kakršne koli klavzule v dogovoru o zavarovanju s premoženjem, ki zahteva prejetje zavarovanja s premoženjem, ko se poslabša kreditna kakovost nasprotne stranke.
Člen 286
Upravljanje CCR - politike, postopki in sistemi
1. Institucija vzpostavi in ohranja okvir upravljanja CCR, ki zajema:
(a)
politike, procese in sisteme za prepoznavanje, merjenje, upravljanje, odobritev in notranje poročanje o CCR;
(b)
postopke za zagotavljanje, da se te politike, procesi in sistemi upoštevajo.
Te politike, procesi in sistemi so konceptualno zanesljivi, se izvajajo celovito in so dokumentirani. Dokumentacija vključuje razlago empiričnih tehnik, ki se uporabljajo za merjenje CCR.
2. Okvir upravljanja CCR iz odstavka 1 upošteva tržna, likvidnostna ter pravna in operativna tveganja, ki so povezana s CCR. Okvir zlasti zagotavlja, da institucija izpolnjuje naslednja načela:
(a)
ne posluje z nasprotno stranko, ne da bi ocenila njeno kreditno sposobnost;
(b)
primerno upošteva kreditno tveganje pri poravnavi in pred poravnavo posla;
(c)
upravlja takšna tveganja čim bolj celovito na ravni nasprotne stranke (s seštevanjem izpostavljenosti CCR z drugimi kreditnimi izpostavljenostmi) in na ravni celotnega podjetja.
3. Institucija, ki uporablja IMM, zagotovi, da njen okvir upravljanja CCR do ravni, ki jo zahteva pristojni organ, upošteva likvidnostna tveganja glede naslednjega:
(a)
potencialnih pozivov k vplačilu kritja v okviru izmenjav gibljivega ali drugih vrst kritja, kot je začetno ali neodvisno kritje, pri neugodnih razmerah na trgu;
(b)
potencialnih pozivov k vračilu čezmernega zavarovanja s premoženjem, ki so ga dale nasprotne stranke;
(c)
pozivov, ki so posledica potencialnega poslabšanja lastnih ocen zunanje kreditne kakovosti.
Institucija zagotovi, da sta narava in časovno obdobje ponovne uporabe zavarovanja s premoženjem skladna z njenimi potrebami glede likvidnosti in ne ogrozita njene sposobnosti pravočasne predložitve ali vrnitve zavarovanja s premoženjem.
4. Upravljalni organ institucije in višje vodstvo dejavno sodelujeta pri upravljanju CCR in zagotovita, da so upravljanju CCR dodeljeni ustrezni viri. Višje vodstvo se preko formalnega procesa zaveda omejitev in predpostavk uporabljenega modela ter njihovega morebitnega vpliva na zanesljivost izhodnih podatkov,. Višje vodstvo upošteva tudi negotovosti tržnega okolja in operativnih zadev ter kako se te odražajo v modelu.
5. Raven vodstva z dovolj visoko ravnijo pristojnosti pregleduje dnevna poročila o splošni izpostavljenosti institucije do CCR v skladu s členom 287(2)(b) za namen uveljavljanje tako zmanjšanj pozicij, ki jih ustvarijo posamezni upravljavci premoženja ali trgovci, kot tudi zmanjšanj celotne izpostavljenosti CCR institucije.
6. Okvir upravljanja CCR institucije, določen v skladu z odstavkom 1, se uporablja v povezavi z notranjimi kreditnimi limiti in trgovalnimi limiti. Kreditni in trgovalni limiti so povezani z modelom merjenja tveganja institucije na način, ki je skladen skozi čas in ga osebe, ki odobravajo kredite in trgujejo, ter višje vodstvo dobro razumejo. Institucija ima uradni postopek za poročanje o kršitvah limitov tveganja ustrezni ravni vodstva.
7. Merjenje CCR institucije vključuje merjenje dnevne in meddnevne uporabe kreditnih linij. Institucija meri tekoče izpostavljenosti brez in z upoštevanjem zavarovanja s premoženjem. Institucija na ravni portfelja in na ravni nasprotne stranke izračuna in spremlja konično izpostavljenost ali potencialno prihodnjo izpostavljenost v intervalu zaupanja, ki ga sama izbere. Institucija upošteva velike pozicije ali koncentracije pozicij, ki jih ima po skupinah povezanih nasprotnih strank, po gospodarskih panogah in po trgih.
8. Institucija vzpostavi in ohranja rutinski in natančen program stresnega testiranja. Višje vodstvo redno in vsaj na četrtletni osnovi pregleduje rezultate tega stresnega testiranja, ti pa se odražajo v politikah CCR in v limitih, ki jih določi upravljalni organ ali višje vodstvo. Če stresno testiranje pokaže posebno ranljivost v določenih okoliščinah, institucija takoj sprejme ukrepe za upravljanje teh tveganj.
Člen 287
Organizacijske strukture za upravljanje CCR
1. Institucija, ki uporablja IMM, vzpostavi in ohranja:
(a)
enoto za nadzor tveganja, ki je v skladu z odstavkom 2;
(b)
enoto za upravljanje zavarovanja s premoženjem, ki je v skladu z odstavkom 3.
2. Enota za nadzor tveganja je odgovorna za oblikovanje in izvajanje upravljanja CCR, vključno z začetnim in sprotnim ovrednotenjem modela, ter izvaja naslednje funkcije in izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
odgovorna je za oblikovanje in izvajanje sistema upravljanja CCR institucije;
(b)
pripravlja dnevna poročila o rezultatih modela za merjenje tveganj institucije in jih analizira. Ta analiza vključuje oceno odnosa med meritvami vrednosti izpostavljenosti CCR in limiti trgovanja;
(c)
nadzira celovitost vhodnih podatkov ter izdeluje in analizira poročila o rezultatih modela za merjenje tveganj institucije, vključno z ovrednotenjem odnosa med merami izpostavljenosti tveganjem ter kreditnimi limiti in trgovalnimi limiti;
(d)
je neodvisna od enot za odobritev izpostavljenosti ali njeno obnavljanje ali za izpostavljenosti iz trgovanja in nanjo ni neprimernih vplivov;
(e)
ima ustrezno osebje;
(f)
poroča neposredno višjemu vodstvu institucije;
(g)
njeno delo je tesno vključeno v postopke vsakodnevnega upravljanja kreditnih tveganj institucije;
(h)
njeni rezultati so sestavni del postopka načrtovanja, spremljanja in nadzorovanja kreditnega tveganja in splošnega profila tveganja institucije.
3. Enota za upravljanje zavarovanja s premoženjem izvaja naslednje naloge in funkcije:
(a)
poziva k vplačilu kritja in ga izračunava, ureja spore glede poziva k vplačilu kritja in vsakodnevno natančno poroča o neodvisnih zneskih, začetnem kritju in gibljivem kritju;
(b)
nadzoruje celovitost podatkov, uporabljenih za določanje pozivov k vplačilu kritja in zagotavlja, da se ujemajo ter redno usklajujejo z vsemi zadevnimi viri podatkov znotraj institucije;
(c)
spremlja obseg ponovne uporabe zavarovanja s premoženjem in vse spremembe pravic institucije do premoženja, danega v zavarovanje, ali v zvezi z njim;
(d)
ustrezni ravni vodstva poroča o vrstah zavarovanja s premoženjem, ki se ponovno uporabi, ter o pogojih takšne ponovne uporabe, vključno z instrumentom, kreditno kakovostjo in zapadlostjo;
(e)
spremlja koncentracijo na posamezne vrste sredstev zavarovanja s premoženjem, ki jih sprejme institucija;
(f)
redno in vsaj na četrtletni osnovi sporoča višjemu vodstvu informacije o upravljanju zavarovanja s premoženjem, ki vključujejo informacije o vrsti zavarovanja s premoženjem, ki se prejme in da, velikosti, zastaranju in vzroku za spore glede pozivov k vplačilu kritja. To notranje poročanje odraža tudi trende pri teh podatkih.
4. Višje vodstvo dodeli dovolj virov enoti za upravljanje zavarovanja s premoženjem iz odstavka 1(b), da njen sistem dosega ustrezno raven operativne kakovosti, kot se meri s pravočasnostjo in natančnostjo pozivov k vplačilu kritja institucij ter pravočasnostjo odgovora institucije na pozive k vplačilu kritja njenih nasprotnih strank. Višje vodstvo zagotovi, da ima enota ustrezno osebje, da lahko pravočasno obravnava pozive k vplačilu kritja in spore tudi pri zelo slabih tržnih pogojih ter omogoči instituciji, da omeji število velikih sporov zaradi obsega trgovanja.
Člen 288
Pregled sistema za upravljanje CCR
Institucija v okviru notranje revizijskegapostopka redno opravlja neodvisen pregled sistema za upravljanje CCR. Ta pregled vključuje dejavnosti enote za nadzor in enote za upravljanje zavarovanja s premoženjem, ki jih zahteva člen 287, in posebej obravnava vsaj:
(a)
primernost dokumentacije sistema in procesa upravljanja CCR, ki jo zahteva člen 286;
(b)
organizacijo kontrolne enote CCR, ki jo zahteva člen 287(1)(a);
(c)
organizacijo enote za upravljanje zavarovanja s premoženjem, ki jo zahteva člen 287(1)(b);
(d)
vključevanje stopenj CCR v dnevno upravljanje tveganj;
(e)
proces odobritve modelov za ocenjevanje tveganj in sisteme vrednotenja, ki jih uporabljajo zaposleni v enoti za trgovanje in zaledni službi;
(f)
ovrednotenje vsake pomembne spremembe v postopku merjenja CCR;
(g)
obseg CCR, ki ga zajema model za merjenje tveganja;
(h)
celovitost sistema obveščanja vodstva;
(i)
natančnost in popolnost podatkov CCR;
(j)
natančno uporabo pravnih terminov iz dogovorov o zavarovanju s premoženjem in o pobotu pri meritvah vrednosti izpostavljenosti;
(k)
preverjanje doslednosti, pravočasnosti in zanesljivosti virov podatkov, na katerih temeljijo notranji modeli, vključno z neodvisnostjo takih virov podatkov;
(l)
natančnost in ustreznost predpostavk v zvezi z nestanovitnostjo in korelacijo;
(m)
natančnost izračunov vrednotenja in pretvorbe tveganja;
(n)
preverjanje natančnosti modela s pogostim testiranjem za nazaj, kakor je navedeno v točkah (b) do (e) člena 293(1);
(o)
skladnost kontrolne enote CCR in enote za upravljanje zavarovanja s premoženjem z zadevnimi regulativnimi zahtevami.
Člen 289
Test uporabnosti
1. Institucije zagotovijo, da je porazdelitev izpostavljenosti, določena z modelom, uporabljenim za izračun efektivne EPE, vključena v vsakodnevni postopek upravljanja CCR institucije ter da je rezultat modela upoštevan pri odobravanju kreditov, upravljanju CCR, razporeditvi notranjega kapitala in korporativnem upravljanju.
2. Institucija pristojnim organom dokaže, da je vsaj eno leto preden je pridobila dovoljenje pristojnih organov v skladu s členom 283, da lahko uporablja IMM, uporabljala model za izračun porazdelitve izpostavljenosti, na katerem temelji izračun EPE in ki na splošno izpolnjuje zahteve iz tega oddelka.
3. Model, ki se uporablja za pripravo porazdelitve izpostavljenosti do CCR, je del okvira za upravljanje CCR, ki ga zahteva člen 286. S tem okvirom se s seštevanjem izpostavljenosti do CCR z drugimi kreditnimi izpostavljenostmi izmeri uporaba kreditnih linij in razporedi notranji kapital.
4. Poleg EPE institucija meri in upravlja tekoče izpostavljenosti. Če je primerno, institucija meri tekoče izpostavljenosti pred in po upoštevanju zavarovanja s premoženjem. Test uporabnosti je opravljen, če institucija za izračun EPE uporablja druge mere CCR, kot je konična izpostavljenost, ki temeljijo na porazdelitvi izpostavljenosti, oblikovane z istim modelom kot izračun EPE.
5. Institucija ima sistemsko zmogljivost, da po potrebi dnevno ocenjuje EE, razen če pristojnim organom dokaže, da njene izpostavljenosti do CCR upravičujejo manj pogosto izračunavanje. Institucija oceni EE po časovnem načrtu napovedovalnih obdobij, ki primerno prikazuje časovno strukturo prihodnjih denarnih tokov in zapadlosti pogodb ter je pripravljen na način, ki upošteva pomembnost in sestavo izpostavljenosti.
6. Izpostavljenost se meri, spremlja in kontrolira ves čas trajanja vseh pogodb v nizu pobotov in ne samo v enoletnem obdobju. Institucija ima vzpostavljene postopke za ugotavljanje in kontrolo tveganj do nasprotnih strank, če je izpostavljenost daljša od enega leta. Napovedano povečanje izpostavljenosti je podatek, ki se upošteva v modelu notranjega kapitala institucije.
Člen 290
Stresno testiranje
1. Institucija ima vzpostavljen izčrpen program za stresno testiranje CCR, ki se uporablja tudi pri oceni kapitalskih zahtev za CCR in je skladen z zahtevami iz odstavkov 2 do 10.
2. S tem se ugotavljajo morebitni dogodki ali prihodnje spremembe v gospodarskih razmerah, ki bi lahko neugodno vplivale na kreditne izpostavljenosti institucije, in presoja zmožnost institucije, da vzdrži take spremembe.
3. Stresni ukrepi iz programa se primerjajo z limiti tveganja in jih institucija obravnava v okviru procesa iz člena 81 Direktive 2013/36/EU.
4. Program zajema vse posle in agregatne izpostavljenosti na ravni določenih nasprotnih strank po vseh oblikah kreditnega tveganja nasprotne stranke v časovnem okviru, ki je dovolj dolg, da se izvede redno stresno testiranje.
5. S tem programom se za vse nasprotne stranke institucije zagotavlja vsaj mesečno stresno testiranje izpostavljenosti iz naslova glavnih tržnih dejavnikov tveganja, kot so obrestne mere, tuje valute, lastniški instrumenti, kreditni razmiki in cene blaga, da se opredeli čezmerna koncentracija posebnih usmerjevalnih tveganj in da jo institucija, kjer je to potrebno, lahko zmanjša. Stresno testiranje izpostavljenosti CCR (z enim dejavnikom, več dejavniki in pomembnimi neusmerjevalnimi tveganji) - ter istočasno testiranje izpostavljenosti in kreditne sposobnosti se izvajata na ravni posamezne nasprotne stranke, skupine nasprotnih strank in na agregatni ravni institucije.
6. Uporablja vsaj četrtletne scenarije stresnega testiranja z več dejavniki in ocenjuje pomembna neusmerjevalna tveganja, vključno z izpostavljenostjo krivulje donosa in osnovnimi tveganji. Stresni testi z več dejavniki obravnavajo vsaj naslednje scenarije:
(a)
prišlo je do resnih dogodkov v gospodarstvu ali na trgu;
(b)
splošna tržna likvidnost se je znatno zmanjšala;
(c)
velik finančni posrednik zapira pozicije.
7. Resnost šokov osnovnih dejavnikov tveganja je je skladna z namenom stresnega testiranja. Pri ocenjevanju kapitalske ustreznosti v stresnih situacijah so šoki osnovnih dejavnikov tveganja dovolj resni, da zajamejo zgodovinsko ekstremne tržne pogoje in ekstremne, vendar verjetne, stresne tržne pogoje. Pri stresnem testiranju se ocenjuje učinek takšnih šokov na kapital, kapitalske zahteve in dobičke. Za namen vsakodnevnega spremljanja portfelja, varovanja pred tveganjem in upravljanja koncentracij program testiranja preuči tudi manj resne scenarije, ki so bolj verjetni.
8. Program vključuje določbe, kjer je to primerno, za povratne stresne teste, da se opredelijo ekstremni, vendar verjetni scenariji, ki bi lahko privedli do zelo škodljivih rezultatov. Povratno stresno testiranje upošteva učinek pomembne nelinearnosti v portfelju.
9. Višjemu vodstvu se redno in vsaj na četrtletni osnovi poročajo rezultati stresnega testiranja v okviru programa. Poročila in analiza rezultatov zajemajo največje učinke na ravni nasprotne stranke v portfelju, pomembne koncentracije znotraj segmentov portfelja (znotraj iste panoge ali regije) ter posebne trende zadevnega portfelja in nasprotne stranke.
10. Višje vodstvo prevzame vodilno vlogo pri integraciji stresnega testiranja v okvir upravljanja tveganj in kulturo tveganja institucije ter zagotavlja, da so rezultati smiselni in se uporabljajo za upravljanje CCR. Rezultati stresnega testiranja za znatne izpostavljenosti se ocenijo glede na smernice, ki kažejo nagnjenost institucije k tveganju, in predložijo višjemu vodstvu v razpravo in ukrepanje, ko je ugotovljeno čezmerno ali koncentrirano tveganje.
Člen 291
Tveganje neugodnih gibanj
1. Za namene tega člena:
(a)
"splošno tveganje neugodnih gibanj" nastopi, ko obstaja pozitivna korelacija med verjetnostjo neizpolnitve obveznosti nasprotnih strank in splošnimi dejavniki tržnega tveganja;
(b)
"posebno tveganje neugodnih gibanj" nastopi, ko obstaja pozitivna korelacija med prihodnjo izpostavljenostjo do določene nasprotne stranke in PD te nasprotne stranke zaradi narave posla s to stranko. Šteje se, da je institucija izpostavljena posebnemu tveganju neugodnih gibanj, če se pričakuje, da bo prihodnja izpostavljenost do določene nasprotne stranke visoka, hkrati pa bo visoka tudi verjetnost neplačila nasprotne stranke.
2. Institucija primerno obravnava izpostavljenosti, ki povzročajo znatno posebno in splošno tveganje neugodnih gibanj.
3. Institucija za opredelitev splošnega tveganja neugodnih gibanj načrtuje stresno testiranje in analize scenarija, da bi stresnim situacijam izpostavila dejavnike tveganja, ki škodljivo vplivajo na kreditno sposobnost nasprotne stranke. Takšno testiranje obravnava možnost, da pride do resnih šokov, če se odnosi med dejavniki tveganja spremenijo. Institucija spremlja splošno tveganje neugodnih gibanj po proizvodih, regijah, panogah ali drugih kategorijah, ki so pomembne za podjetje.
4. Institucija ohranja postopke za ugotavljanje, spremljanje in nadzor primerov posebnega tveganja neugodnih gibanj za vsak pravni subjekt, ki se začnejo z nastankom posla in nadaljujejo v času trajanja posla.
5. Institucije izračunajo kapitalske zahteve za CCR v zvezi s posli, kadar je bilo ugotovljeno posebno tveganje neugodnih gibanj in obstaja pravna povezava med nasprotno stranko in izdajateljem osnovnega instrumenta izvedenega finančnega instrumenta OTC in osnovnimi posli iz člena 273(2)(b), (c) in (d) v skladu z naslednjimi načeli:
(a)
instrumenti, pri katerih obstaja posebno tveganje neugodnih gibanj, se ne vključijo v isti niz pobotov kot drugi posli z nasprotno stranko in se vsak obravnava kot ločen niz pobotov;
(b)
znotraj vsakega takšnega ločenega niza pobotov je za kreditne zamenjave za eno samo izpostavljenost vrednost izpostavljenosti enaka celotni pričakovani izgubi vrednosti preostale poštene vrednosti osnovnih instrumentov ob predpostavki, da je osnovni izdajatelj v stečajnem postopku;
(c)
LGD za institucijo, ki uporablja pristop iz poglavja 3, znaša za takšne posle zamenjave 100 %;
(d)
za institucijo, ki uporablja pristop iz poglavja 2, je veljavna utež tveganja tista iz nezavarovanega posla;
(e)
za vse druge posle v zvezi z eno samo izpostavljenostjo v takšnem ločenem nizu pobotov je izračun vrednosti izpostavljenosti v skladu s predpostavko skokovitega naraščanja verjetnosti neplačila tistih osnovnih obveznosti, pri katerih je izdajatelj pravno povezan z nasprotno stranko. Za posle v zvezi s košarico imen) in indeksom se uporabi, če je bistveno, skokovito naraščanje verjetnosti neplačila ustreznih osnovnih obveznosti, pri katerih je izdajatelj pravno povezan z nasprotno stranko;
(f)
kolikor se uporabljajo obstoječi izračuni tveganja na trgu za kapitalske zahteve za presežno tveganje neplačila in migracije, kakor je določeno v naslovu IV poglavja 5 oddelka 4, ki že zajemajo predpostavko LGD, je LGD v uporabljeni formuli 100 %.
6. Institucije višjemu vodstvu in ustreznemu odboru upravljalnega organa predložijo redna poročila o posebnem in splošnem tveganju neugodnih gibanj in sprejetih ukrepih za upravljanje teh tveganj.
Člen 292
Celovitost procesa modeliranja
1. Institucija zagotavlja celovitost procesa modeliranja, kakor je določen v členu 284, tako da sprejme vsaj naslednje ukrepe:
(a)
model odraža pogoje in lastnosti posla pravočasno, celovito in na konzervativen način;
(b)
ti pogoji vključujejo vsaj hipotetične zneske iz pogodbe, zapadlost, referenčna sredstva, dogovore o vzdrževanju kritja in pogodbe o pobotu;
(c)
ti pogoji in lastnosti posla se hranijo v bazi podatkov, ki se formalno in redno revidira;
(d)
proces za priznavanje pogodb o pobotu, v skladu s katerim mora pravna služba potrditi, da je pobot v skladu s temi pogodbami pravno izvršljiv;
(e)
potrditev iz točke (d) neodvisna enota vnese v bazo podatkov iz točke (c);
(f)
prenos podatkov o pogojih in lastnostih o posl v model EPE je predmet notranjega revidiranja;
(g)
med modelom in sistemom izvornih podatkov obstajajo uradni procesi usklajevanja za stalno preverjanje, ali so pogoji in lastnosti posla pravilno ali vsaj konzervativno izraženi v EPE.
2. Za določanje tekoče izpostavljenosti se uporabljajo tekoči tržni podatki. Institucija lahko umeri svoj model EPE, tako da uporabi zgodovinske tržne podatke ali podatke, ki izvirajo iz trga, da določi parametre osnovnih stohastičnih procesov, kot so premik, nestanovitnost in korelacija. Če institucija uporablja zgodovinske podatke, uporablja podatke za vsaj tri pretekla leta. Podatki se posodabljajo vsaj vsako četrtletje ali pogosteje, če je to potrebno za to, da se odražajo tržni pogoji.
Za izračun efektivne EPE z uporabo stresne umeritve institucija umeri efektivno EPE z uporabo podatkov za tri pretekla leta, ki vključujejo stresno obdobje za kreditne razmike njenih nasprotnih strank, ali podatke, ki izvirajo iz trga iz takšnega stresnega obdobja.
V ta namen institucija uporablja zahteve iz odstavkov 3, 4 in 5.
3. Institucija vsaj vsako četrtletje dokaže pristojnemu organu, da se obdobje izjemnih situacij, ki se uporablja za izračun iz tega odstavka, ujema z obdobjem povečanih kredinih razmikov kreditnih zamenjav ali drugih kreditnih razmikov (kot so krediti ali podjetniške obveznice) za reprezentativen izbor nasprotnih strank s kreditnimi razmiki, s katerimi se trguje. V situacijah, ko institucija za nasprotno stranko nima ustreznih podatkov o kreditnem razmiku, razvrsti nasprotno stranko s posebnim podatkom o kreditnem razmiku glede na regijo, notranjo bonitetno oceno in vrsto dejavnosti.
4. Model EPE za vse nasprotne stranke uporablja podatke, ki so lahko zgodovinski ali implicitni in vključujejo podatke iz obdobja stresnih situacij glede kreditov, in sicer na način, ki je skladen z metodo za umerjanje modela EPE glede na trenutne podatke.
5. Da bi institucija ocenila učinkovitost stresne umeritve EEPE, ustvari več referenčnih portfeljev, ki so občutljivi na glavne dejavnike tveganja, katerim je izpostavljena institucija6. Izpostavljenost tem referenčnim portfeljem se izračuna z uporabo (a) stresne metodologije, ki temelji na tekočih tržnih vrednostih in parametrih modela, ki so umerjeni glede na stresne tržne pogoje, ter (b) izpostavljenosti v obdobju stresnih situacij, vendar z uporabo metode, določene v tem oddelku (konec tržne vrednosti iz stresnih obdobja, nestanovitnosti in korelacije iz triletnega stresnega obdobja).
Pristojni organi zahtevajo od institucije, da prilagodi umeritve glede na stresne situacije, če izpostavljenosti teh referenčnih portfeljev znatno odstopajo ena od druge.
6. Institucija za model izvaja postopek ovrednotenja, ki je jasno določen v politikah in postopkih institucije. Ta postopek ovrednotenja:
(a)
določi vrsto testiranja, potrebnega za zagotovitev celovitosti modela in za opredelitev pogojev, pod katerimi so predpostavke modela neustrezne in lahko zato povzročijo podcenjevanje vrednosti EPE modela;
(b)
vključuje pregled celovitosti modela.
7. Institucija spremlja ustrezna tveganja in ima vzpostavljene postopke za prilagajanje svojih ocen EEPE, ko postanejo navedena tveganja bistvena. Institucija pri upoštevanju tega odstavka:
(a)
opredeli in upravlja svoje izpostavljenosti posebnemu tveganju neugodnih gibanj, ki nastane, kot je določeno v členu 291(1)(b), in izpostavljenosti splošnemu tveganju neugodnih gibanj, ki nastane, kot je določeno v členu 291(1)(a);
(b)
za izpostavljenosti s povečanim profilom tveganja po enem letu redno primerja oceno zadevne mere izpostavljenosti za eno leto z enako mero izpostavljenosti za celotno trajanje izpostavljenosti;
(c)
za izpostavljenosti s preostalo zapadlostjo, ki znaša manj kakor eno leto, redno primerja nadomestitvene vrednosti (tekočo izpostavljenost) in realizirani profil izpostavljenosti ter hrani podatke, ki omogočajo tako primerjavo.
8. Institucija ima vzpostavljene notranje postopke za preverjanje, ali je posel pred vključitvijo v niz pobotov urejen s s pravno izvršljivo pogodboo pobotu, ki izpolnjuje zahteve iz oddelka 7.
9. Institucija, ki za zmanjševanje CCR uporablja zavarovanje s premoženjem, ima vzpostavljene notranje postopke, da pred priznanjem učinka zavarovanja s premoženjem v svojih izračunih preveri, ali zavarovanje s premoženjem ustreza standardom pravne gotovosti, kakor je navedeno v Poglavju 4.
10. EBA spremlja različne prakse na tem področju in v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 izda smernice za uporabo tega člena.
Člen 293
Zahteve za sistem upravljanja tveganj
1. Institucija izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
izpolnjuje kvalitativne zahteve iz dela tri, naslova IV, poglavja 5;
(b)
vodi reden program testiranja za nazaj, v katerem primerja mere tveganja iz modela z realiziranimi merami tveganja ter hipotetične spremembe, ki temeljijo na statičnih pozicijah z realiziranimi merami;
(c)
izvede začetno ovrednotenje in redno pregleduje model izpostavljenosti CCR ter mere tveganja, ki izhajajo iz tega modela. Ovrednotenje in pregled sta neodvisna od razvoja modela;
(d)
upravljalni organ in višje vodstvo sta vključena v proces nadzora tveganja in zagotavljata, da so za nadzor kreditnega tveganja in kreditnega tveganja nasprotne stranke namenjena ustrezna sredstva. Raven vodstva z dovolj veliko pristojnostjo za izvajanje tako znižanj pozicij, ki jih odobrijo posamezni trgovci, kot znižanj celotne izpostavljenosti institucije tveganju, v zvezi s tem pregleduje dnevna poročila, ki jih pripravi neodvisna enota za kontrolo tveganj, ustanovljena v skladu s členom 287(1)(a);
(e)
notranji model merjenja izpostavljenosti tveganju se vključi v postopek vsakodnevnega upravljanja tveganj institucije;
(f)
sistem merjenja tveganja se uporablja v povezavi z notranjimi limiti za trgovanje in izpostavljenost. V zvezi s tem so limiti izpostavljenosti povezani z modelom merjenja tveganja institucije na način, ki je skozi čas nespremenljiv in ga trgovci, kreditna funkcija in višje vodstvo dobro razumejo;
(g)
institucija zagotovi, da je njen sistem za upravljanje tveganj dobro dokumentiran. Zlasti ohranja dokumentirane notranje politike, kontrole in postopke v zvezi z delovanjem sistema za merjenje tveganja ter ureditve, ki zagotavljajo, da se te politike upoštevajo;
(h)
v okviru notranjega revizijskega postopka institucije se redno izvaja neodvisni pregled sistema za merjenje tveganj. Ta pregled zajema dejavnosti enot, ki se ukvarjajo s trgovanjem, in neodvisne enote za upravljanje tveganj. Pregled celotnega procesa upravljanja tveganj poteka redno (in najmanj enkrat na leto) in posebej obravnava vsaj zadeve iz člena 288;
(i)
sprotno ovrednotenje modelov kreditnega tveganja nasprotne stranke, vključno s testiranjem za nazaj, redno pregleduje raven vodstva, ki ima dovolj pristojnosti za odločanje o ukrepanju za odpravo pomanjkljivosti modelov.
2. Pristojni organi pri določanju ravni alfe upoštevajo obseg, v katerem institucija izpolnjuje zahteve iz odstavka 1, kakor je določeno v členu 284(4). Samo tiste institucije, ki v celoti izpolnjujejo te zahteve, so upravičene do uporabe minimalnega multiplikatorja.
3. Institucija dokumentira proces za začetno in sprotno ovrednotenje modela izpostavljenosti CCR in izračun merjenja tveganja iz modela tako natančno, da lahko tretja oseba ponovno naredi analizo in izmeri tveganje. Ta dokumentacija določi pogostost, s katero se izvaja analiza za nazaj in drugo sprotno ovrednotenje, kako se izvaja ovrednotenje glede na tokove podatkov in portfelje ter uporabljene analize.
4. Institucija opredeli merila, s katerimi oceni modele izpostavljenosti CCR, in modele, ki so vključeni v izračun izpostavljenosti, in ima zapisano politiko, s katero se opiše postopek, po katerem se opredelijo in popravijo nesprejemljivi rezultati.
5. Institucija določi, kako se izgradijo reprezentativni portfelji nasprotne stranke za namene preverjanja modela izpostavljenosti CCR in merjenje tveganja.
6. Ovrednotenje modelov izpostavljenosti CCR in njihovega merjenja tveganja, ki povzroči porazdelitev napovedi, upošteva več kot enkratno statistiko porazdelitve napovedi.
Article 294
Zahteve za ovrednotenje
1. Institucija kot del začetnega in sprotnega ovrednotenja svojega modela izpostavljenosti CCR in merjenja tveganja zagotovi, da so izpolnjene naslednje zahteve:
(a)
preden pristojni organi izdajo dovoljenje v skladu s členom 283(1), institucija izvede testiranje za nazaj z uporabo zgodovinskih podatkov o gibanjih dejavnikov tržnega tveganja,. To testiranje za nazaj upošteva številna različna časovna obdobja napovedi za vsaj eno leto, ki zajemajo vrsto različnih začetnih datumov in široko vrsto tržnih pogojev;
(b)
institucija, ki uporablja pristop iz člena 285(1)(b), redno izvaja ovrednotenje svojega modela, da bi preskusila, ali so realizirane tekoče izpostavljenosti skladne z napovedjo za vsa obdobja kritja znotraj enega leta. Če je zapadlost nekaterih poslov v nizu pobotov krajša od enega leta in je niz pobotov bolj občutljiv za tveganje brez teh poslov, ovrednotenje to upošteva;
(c)
za nazaj preskusi delovanje modela izpostavljenosti CCR in ključne mere tveganja modela ter predvidevanja glede dejavnikov tržnega tveganja. Zadevna časovna obdobja napovedi za posle, zavarovane s premoženjem, vključujejo tista, ki odražajo tipična obdobja kritja za tveganje, ki se uporabljajo pri trgovanju, zavarovanim s premoženjem ali s kritjem.
(d)
če ovrednotenje modela pokaže, da je efektivna EPE podcenjena, institucija sprejme potrebne ukrepe za odpravo nenatančnosti v modelu;
(e)
v okviru postopka začetnega in sprotnega ovrednotenja modela testira modele za določanje cen, ki se uporabljajo za izračun izpostavljenosti CCR za dani scenarij prihodnjih šokov, ki jih povzročijo dejavniki tržnega tveganja,. Modeli za določanje cen za opcije upoštevajo nelinearnost vrednosti opcije glede na dejavnike tržnih tveganj;
(f)
model izpostavljenosti CCR zajame informacije, specifične za posel, ki so potrebne za to, da se lahko seštejejo izpostavljenosti na ravni niza pobotov. Institucija preveri, ali so posli dodeljeni ustreznemu nizu pobotov znotraj modela;
(g)
model izpostavljenosti CCR vključuje tudi informacije, specifične za posamezen posel, da zajame učinke kritja. Upošteva tako tekočo vrednost kritja kakor tudi kritje, ki bi bilo izmenjano med nasprotnima strankama v prihodnosti. Tak model upošteva naravo (enostranskih ali dvostranskih) dogovorov o kritju, pogostost pozivov k vplačilu kritja, obdobje kritja za tveganje, najnižji prag nepokrite izpostavljenosti, ki ga je institucija pripravljena sprejeti, in najnižji znesek prenosa. Tak model bodisi ocenjuje spremembe tekočih tržnih vrednosti danega zavarovanja s premoženjem ali uporablja pravila iz poglavja 4;
(h)
statično testiranje preteklih podatkov za nazaj na podlagi reprezentativnih portfeljev nasprotne stranke je sestavni del postopka ovrednotenja modela. Institucija redno izvaja tako testiranje podatkov za nazaj na več dejanskih ali hipotetičnih reprezentativnih portfeljih nasprotne stranke. Ti reprezentativni portfelji se izberejo glede na njihovo občutljivost na pomembne dejavnike tveganja in kombinacije dejavnikov tveganja, ki jim je institucija izpostavljena;
(i)
institucija izvede testiranje za nazaj, ki je oblikovano za testiranje ključnih predpostavk modela izpostavljenosti CCR in zadevnih merjenj tveganja, vključno z modeliranim odnosom med roki zapadlosti istega dejavnika tveganja in modeliranimi odnosi med dejavniki tveganja;
(j)
delovanje modela izpostavljenosti CCR in merjenja tveganja se ustrezno preveri za nazaj. S programom testiranja za nazaj je mogoče ugotoviti, da meritve tveganja modela EPE niso bile najbolj uspešne;
(k)
institucija preveri svoje modele izpostavljenosti CCR in vsa merjenja tveganj do časovnih obdobij, ki sovpadajo z zapadlostjo poslov, za katere je izpostavljenost izračunana z uporabo IMM v skladu s členom 283;
(l)
institucija redno testira modele za ocenjevanje, ki se uporabljajo za izračun izpostavljenosti nasprotne stranke, glede na ustrezna neodvisna merila kot del postopka sprotnega ovrednotenja modela;
(m)
sprotno ovrednotenje modela izpostavljenosti CCR institucije in zadevnih merjenj tveganja vključuje oceno ustreznosti najnovejših rezultatov;
(n)
institucija kot del začetnega in sprotnega postopka ovrednotenja oceni pogostost, s katero so posodobljeni parametri modela izpostavljenosti CCR;
(o)
z začetnim in sprotnim ovrednotenjem modelov izpostavljenosti CCR se oceni, ali so raven nasprotne stranke in izračuni izpostavljenosti niza pobotov za izpostavljenosti ustrezni.
2. Namesto alfe, pomnožene z efektivno EPE, se s predhodnim dovoljenjem pristojnih organov lahko uporabi mera, ki je bolj konzervativna od uporabljene metrike za izračun regulativne vrednosti izpostavljenosti za vsako nasprotno stranko. Stopnja relativne konservativnosti se bo ocenila po začetni odobritvi pristojnih organov in ob rednih nadzorniških pregledih modelov EPE. Institucija izvaja redno ovrednotenje konservativnosti. Stalna ocena delovanja modela zajema vse nasprotne stranke, za katere se uporabljajo modeli.
3. Če testiranje za nazaj pokaže, da model ni dovolj natančen, pristojni organi odvzamejo dovoljenje za uporabo modela ali naložijo ustrezne ukrepe, da zagotovijo takojšnjo izboljšavo modela.
Oddelek 7
Pogodbeni pobot
Člen 295
Priznanjepogodbenega pobota za zmanjševanje tveganja
Institucije lahko samo naslednje vrste pogodbenega pobota obravnavajo kot dejavnike, ki zmanjšujejo tveganje, v skladu s členom 298, in kadar so pristojni organi v skladu s členom 296 priznali pogodbo o pobotu in kadar institucija izpolnjuje zahteve iz člena 297:
(a)
dvostranske pogodbe o novaciji med institucijo in njeno nasprotno stranko, v kateri so medsebojne terjatve in obveznosti avtomatično združene, tako da ob vsaki uporabi novacije, nastane en sam neto znesek, s čimernastane ena sama nova pogodba, ki nadomesti vse prejšnje pogodbe in vse obveznosti med strankami v skladu s temi pogodbami, ter je za stranke zavezujoča;
(b)
druge dvostranske pogodbe med institucijo in njeno nasprotno stranko;
(c)
pogodbe o pobotu med različnimi kategorijami produktov za institucije, ki jim je bila odobrena uporaba metode iz oddelka 6, za posle, za katera se metoda uporablja. Pristojni organi sporočijo EBA seznam odobrenih pogodb o pobotu med različnimi kategorijami produktov.
Pobot med posli, ki jih sklenejo različni pravni subjekti skupine, se za namene izračuna kapitalskih zahtevne priznava.
Člen 296
Priznanje pogodbenih sporazumov o pobotu
1. Pristojni organi priznajo pogodboo pobotu samo, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 2 in, kjer je ustrezno, iz odstavka 3.
2. Vse pogodbe o pobotu, ki jih uporablja institucija za namene določanja vrednosti izpostavljenosti v tem delu, izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
institucija je s svojo nasprotno stranko sklenila pogodbo o pobotu, s katero se vzpostavi ena pravna obveznost, ki zajema vse vključene posle, tako da je v primeru neplačila nasprotne stranke upravičena do prejetja ali zavezana k plačilu samo neto vsote pozitivne in negativnetekoče tržne vrednosti vključenih posameznih poslov;
(b)
institucija je pristojnim organom predložila pisna in obrazložena pravna mnenja, da kljub pravnemu izpodbijanju pogodbe o pobotu terjatve in obveznosti institucije ne bi presegle tistih iz točke (a). Pravno mnenje se nanaša na pravo, ki se uporablja v:
(i)
jurisdikciji, vkateri ima nasprotna stranka sedež;
(ii)
če je udeležena podružnica družbe, ki se nahaja v državi, ki ni tista, v kateriima družba sedež, jurisdikciji, v kateri se nahaja podružnica;
(iii)
jurisdikciji, katere zakoni urejajo posamezne posle, vključene v pogodbo o pobotu;
(iv)
jurisdikciji, katere zakoni urejajo katero koli pogodbo ali dogovor, ki je potreben za učinkovanje pogodb o pobotu;
(c)
kreditno tveganje do vsake nasprotne stranke se sešteje, da se vzpostavi ena pravno zavezujoča izpostavljenost za vse posle, z vsako nasprotno stranko. Ta seštevek se vključi v kreditne limite in izračun notranjega kapitala;
(d)
pogodba ne vsebuje nobene klavzule, ki v primeru neplačila stranke dovoljuje nasprotni stranki, ki ni neplačnik, da plačuje samo omejene zneske ali sploh ne plačuje v korist stranke, ki je neplačnik, čeprav je ta neto upnik (tj. klavzule o opustitvi).
Če se kateremu koli pristojnemu organu ne dokaže, da so pogodbe o pobotu pravno veljavne in izvršljive v skladu z zakonodajo vsake posamezne jurisdikcije iz točke (b), se pogodbeni pobotne prizna, za zmanjševanje tveganja za katero koli nasprotno stranko. Pristojni organi se o tem med sabo obveščajo.
3. Pravna mnenja iz točke (b) se lahko pripravijo glede na vrste pogodbenega pobota. Pogodbe o pobotu med različnimi kategorijami produktov izpolnjujejo naslednje dodatne pogoje:
(a)
neto vsota iz točke (a) odstavka 2 je neto vsota pozitivnih in negativnih končnih vrednosti vseh vključenih posameznih dvostranskih okvirnih pogodb ter pozitivnih in negativnih tekočih tržnih vrednosti posameznih poslov, ("neto znesek med različnimi kategorijami produktov");
(b)
pravna mnenja iz točke (b) odstavka 2 obravnavajo veljavnost in izvršljivost celotne pogodbe o pobotu med različnimi kategorijami proizvodov v skladu s pogoji pogodbe, kakor tudi vpliv sporazuma o pobotu na pomembne določbe vseh vključenih posameznih dvostranskih okvirnih pogodb.
Člen 297
Obveznosti institucij
1. Institucija uvede in vzdržuje postopke za zagotavljanje pregleda pravne veljavnosti in izvršljivosti pogodb o pobotu, in sicer glede na spremembe v zakonodaji zadevnih jurisdikcij iz člena 296(2)(b).
2. Institucija hrani vso zahtevano dokumentacijo v zvezi s pogodbami o pobotu v svojih evidencah.
3. Institucija upošteva učinke pobota pri ugotavljanju skupne izpostavljenosti kreditnemu tveganju posamezne nasprotne stranke, pri čemer institucija upravlja svoje CCR na podlagi teh učinkov.
4. Institucija v primeru pogodbo pobotu med različnimi kategorijami produktov iz člena 295 vzdržuje postopke iz člena 296(2)(c), da bi preverila, ali pravno mnenje iz člena 296(2)(b) zajema vse posle, ki morajo biti vključeni v niz pobotov.
Ob upoštevanju pogodbenega pobota med različnimi kategorijami produktov institucija še naprej izpolnjuje zahteve za priznanje dvostranskega pobota in po potrebi tudi zahteve iz poglavja 4 za priznanje zmanjšanja kreditnega tveganja v zvezi z vsako posamezno vključeno dvostransko okvirno pogodbo in poslom.
Člen 298
Učinki priznanja pobota kot dejavnika, ki zmanjšuje tveganje
1. Za pogodbe o pobotu se uporablja naslednje:
(a)
pobot za namene oddelkov 5 in 6 se priznava tako, kot je navedeno v teh oddelkih;
(b)
v primeru pogodb o novaciji se lahko tehtajo posamezni neto zneski, ki jih določajo takšne pogodbe, ne pa vključeni bruto zneski.
Pri uporabi oddelka 3 lahko institucije upoštevajo pogodbo o novaciji, ko določajo:
(i)
tekoče nadomestitvene stroške iz člena 274(1);
(ii)
hipotetične zneske e ali vrednosti osnovnih instrumentov iz člena 274(2).
Institucije lahko pri uporabi oddelka 4, ko določajo hipotetični znesek iz člena 275(1), upoštevajo pogodbo o novaciji za namene izračuna hipotetičnega zneska. Institucije v takšnih primerih uporabljajo odstotke iz razpredelnice 3.
(c)
Institucije v primeru drugih pogodb o pobotu uporabljajo oddelek 3 na naslednji način:
(i)
tekoči nadomestitveni stroški iz člena 274(1) za pogodbe, vključeni v pogodbe o pobotu, se izračunajo tako, da se upoštevajo dejanski hipotetični neto nadomestitveni stroški, ki izhajajo iz pogodbe; kadar zaradi pobotanja nastane neto obveznost za institucijo, ki izračunava neto nadomestitvene stroške, se tekoči nadomestitveni stroški izračunajo kot "0";
(ii)
potencialna prihodnja kreditna izpostavljenost iz člena 274(2) pri vseh pogodbah, vključenih v pogodbo o pobotu, se zmanjša v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
PCEred
=
zmanjšana potencialna prihodnja kreditna izpostavljenost za vse pogodbe, sklenjene z zadevno nasprotno stranko, ki so vključene v pravno veljavno dvostransko pogodbo o pobotu;
PCEgross
=
vsota potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti za vse pogodbe, sklenjene z zadevno nasprotno stranko, ki so vključene v pravno veljavno dvostransko pogobdo o pobotu in so izračunane z množenjem hipotetičnih zneskov in odstotkov iz razpredelnice 1;
NGR
=
razmerje neto/bruto, izračunano kot količnik med neto nadomestitvenimi stroški za vse pogodbe, vključene v pravno veljavno dvostransko pogodbo o pobotu, sklenjeno z zadevno nasprotno stranko (števec), in bruto nadomestitvenimi stroški za vse pogodbe, vključene v pravno veljavno dvostransko pogodbo o pobotu, sklenjeno s to nasprotno stranko (imenovalec).
2. Pri izračunu potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti v skladu s formulo iz odstavka 1 lahko institucije obravnavajo popolnoma ujemajoče se pogodbe, vključene v dogovor o pobotu, kot eno samo pogodbo, katere hipotetična vrednost je enaka neto prejemkom.
Pri uporabi člena 275(1) lahko institucije obravnavajo popolnoma ujemajoče se pogodbe, vključene v pogodbo o pobotu, kot eno samo pogodbo, katere hipotetična vrednost je enaka neto prejemkom, hipotetični zneski pa se pomnožijo z odstotki iz razpredelnice 3.
Za namene tega odstavka so popolnoma ujemajoče se pogodbe nestandardizirane terminske pogodbe na tujo valuto ali podobne pogodbe, v katerih je hipotetični znesek enak denarnim tokovom, če ti denarni tokovi zapadejo na isti dan ter v celoti v isti valuti.
3. Za vse druge pogodbe, vključene v pogodbo o pobotu, se lahko veljavni odstotki znižajo v skladu z razpredelnico 6:
Razpredelnica 6
Originalna zapadlost
Pogodbe na obrestno mero
Pogodbe na tujo valuto
Eno leto ali manj
0,35 %
1,50 %
Več kakor 1 leto, vendar manj kakor 2 leti
0,75 %
3,75 %
Povečanje za vsako dodatno leto
0,75 %
2,25 %
4. Pri pogodbah na obrestno mero lahko institucije s soglasjem svojih pristojnih organov izberejo bodisi originalno bodisi preostalo zapadlost.
Oddelek 8
Postavke v trgovalni knjigi
Člen 299
Postavke v trgovalni knjigi
1. Za namene uporabe tega člena vključuje Priloga II sklic na izvedene finančne instrumente za prenos kreditnega tveganja, kakor je navedeno v točki (8) oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES.
2. Institucije pri izračunavanju zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje nasprotne stranke pri postavkah trgovalne knjige upoštevajo naslednja načela:
(a)
pri izračunavanju potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti v skladu z metodo iz oddelka 3 se za kreditne izvedene finančne instrumente, in sicer za zamenjave celotnega donosa in kreditne zamenjave nominalni znesek instrumenta pomnoži z naslednjimi odstotki:
(i)
5 %, če je referenčna obveznost taka, da bi se v primeru neposredne izpostavljenost institucije v tej obveznosti obravnavala kot postavka kvalificiranih izdajateljev za namene dela tri, naslova IV poglavja 2;
(ii)
10 %, če je referenčna obveznost taka, da bi se v primeru neposredne izpostavljenost institucije v tej obveznosti obravnavala kot postavka kvalificiranih izdajateljev za namene dela 3, naslova IV, poglavja 2.
V primeru institucije, katere izpostavljenost iz kreditne zamenjave, predstavlja dolgo pozicijo v osnovnem instrumentu, je lahko odstotek za potencialno prihodnjo kreditno izpostavljenost 0 %, razen če kreditna zamenjava predčasno preneha veljati v primeru insolventnosti subjekta, katere izpostavljenost, ki izhaja iz kreditne zamenjave, predstavlja kratko pozicijo v osnovnem instrumentu, tudi če osnovni instrument ni v neplačilu.
Če kreditni izvedeni finančni instrument zagotavlja zavarovanje v zvezi z n-to neplačilo med več osnovnimi obveznostmi, institucija določi, kateri od odstotkov, določenih v prvem pododstavku se uporabi v zvezi z obveznostjo z n-to najnižjo kreditno kakovostjo, ki bi bila, če bi nastala pri instituciji, postavka kvalificiranega izdajatelja za namene dela tri naslova IV poglavja 2;
(b)
institucije ne uporabijo enostavne metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, določene v členu 222, za priznanje učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem;
(c)
v primeru repo poslov in poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, vključenih v trgovalno knjigo, lahko institucije kot primerno zavarovanje s premoženjem priznajo vse finančne instrumente in blago, ki so primerni za vključitev v trgovalno knjigo;
(d)
za izpostavljenosti iz izvedenih finančnih instrumentov OTC, ki so vključeni v trgovalno knjigo, lahko institucije kot primerno zavarovanje s premoženjem priznajo blago, ki je primerno za vključitev v trgovalno knjigo;
(e)
za namene izračunavanja prilagoditev za nestanovitnost, če so taki finančni instrumenti ali blago, ki ne izpolnjujejo pogojev iz poglavja 4, posojeni, prodani ali dani, ali izposojeni, kupljeni ali prejeti kot zavarovanje s premoženjem ali kako drugače v okviru takšnega posla, institucija pa uporablja pristop nadzorniške prilagoditve za nestanovitnost iz oddelka 3 poglavja 4, institucije obravnavajo take instrumente in blago na enak način kot lastniške finančne instrumente, ki niso uvrščeni v glavni borzni indeks, vendar kotirajo na priznani borzi;
(f)
če institucija uporablja lastne ocene prilagoditev za nestanovitnost iz oddelka 3 poglavja 4 v zvezi s finančnimi instrumenti ali blagom, ki ne izpolnjujejo pogojev iz poglavja 4, izračuna prilagoditev za nestanovitnost za vsako posamezno postavko. Če je institucija pridobila dovoljenje za uporabo pristopa notranjih modelov iz poglavja 4, lahko ta pristop uporablja tudi v trgovalni knjigi;
(g)
v zvezi s priznanjem okvirnih pogodb o pobotu, ki zajemajo repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, institucije priznajo samo pobot po pozicijah v trgovalni in bančni knjigi, če posli, ki so predmet pobota izpolnjujejo naslednje pogoje:
(i)
vsi posli se vrednotijo dnevno z uporabo tekočih tržnih cen;
(ii)
vse postavke, ki so izposojene, kupljene ali prejete v okviru poslov, se lahko priznajo kot primerno zavarovanje s finančnim premoženjem iz poglavja 4 brez uporabe točk (c) do (f) tega odstavka;
(h)
če je kreditni izvedeni finančni instrument, vključen v trgovalno knjigo, sestavni del notranjega varovanja, kreditno zavarovanje pa je priznano v skladu s členom 204 te uredbe, institucije uporabljajo enega od naslednjih pristopov:
(i)
obravnavajo ga kot da tveganje nasprotne stranke, ki bi izhajalo iz pozicije v tem kreditnem izvedenem finančnem instrumentu, ne obstaja;
(ii)
za namene izračunavanja kapitalskih zahtev za tveganje nasprotne stranke stalno vključujejo vse kreditne izvedene finančne instrumente, vključene v trgovalno knjigo, ki so sestavni del notranjega varovanja pred tveganji ali se kupijo kot zavarovanje za izpostavljenosti CCR, če je kreditno zavarovanje priznano kot primerno v skladu s poglavjem 4.
Oddelek 9
Kapitalske zahteve za izpostavljenosti do centralne nasprotne stranke
Člen 300
Opredelitve pojmov
Za namene tega oddelka se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"izvzetost iz stečaja" v zvezi s sredstvi stranke pomeni, da obstajajo učinkovite ureditve za zagotavljanje, da v primeru insolventnosti te CNS ali klirinškega člana, ta sredstva niso na voljo upnikom CNS oziroma klirinškega članu ali da ta sredstva niso na voljo klirinškemu članu za kritje izgube, ki je nastala zaradi neplačila stranke ali strank, ki niso tiste, ki so zagotovile ta sredstva;
(2)
"posel v povezavi s CNS" pomeni pogodbo ali posel iz člena 301(1) med stranko in klirinškim članom, ki je neposredno povezan s pogodbo ali poslom iz navedenega odstavka med tem klirinškim članom in CNS;
(3)
"klirinški član" pomeni klirinškega člana, kot je opredeljen v točki 14 člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012;
(4)
"stranka" pomeni stranko, kot je opredeljena v točki 15 člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012, ali družbo, ki je vzpostavilo posredne ureditve kliringa s klirinškim članom v skladu s členom 4(3) navedene uredbe.
Člen 301
Področje uporabe
1. Ta oddelek se uporablja za naslednje pogodbe in posle, če so neporavnani s CNS:
(a)
pogodbe, naštete v Prilogi II, in kreditne izvedene finančne instrumente;
(b)
repo posle;
(c)
posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga;
(d)
posle z dolgim rokom poravnave;
(e)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja;
2. Institucije se lahko za pogodbe in posle iz odstavka 1, ki so neporavnani s kvalificirano centralno nasprotno stranko (KCNS) odločijo, da bodo uporabljale eno od naslednjih obravnav:
(a)
obravnavo trgovalnih izpostavljenosti in izpostavljenosti iz naslova prispevkov v jamstveni sklad iz člena 306, razen obravnav iz točke (b) odstavka 1 navedenega člena oziroma člena 307;
(b)
obravnavo iz člena 310.
3. Institucije za pogodbe in posle iz odstavka 1 tega člena, ki so neporavnani z nekvalificirano CNS, uporabljajo obravnavo, določeno v členu 306, razen obravnave iz odstavka 1(a) navedenega člena in v členu 309.
Člen 302
Spremljanje izpostavljenosti do CNS
1. Institucije spremljajo vse izpostavljenosti do CNS in določijo postopke za redno poročanje o teh izpostavljenostih višjemu vodstvu in ustreznemu odboru ali odborom upravljalnega organa.
2. Institucije z ustrezno analizo scenarija in stresnim testiranjem ocenijo, ali je raven kapitala glede na izpostavljenosti do CNS, vključno z potencialnimi prihodnjimi kreditnimi izpostavljenostmi ali izpostavljenostmi iz naslova prispevkov v jamstveni sklad in, če je institucija v vlogi klirinškega člana, izpostavljenostmi na podlagi pogodbenih dogovorov, kot je določeno v členu 304, ustrezna glede na tveganja, ki so sestavni del teh izpostavljenosti.
Člen 303
Obravnava poslov klirinških članov do CNS
1. Kadar institucija nastopa v vlogi klirinškega člana bodisi v svojem imenu ali v vlogi finančnega posrednika med stranko in CNS, izračuna kapitalske zahteve za svoje izpostavljenosti CNS v skladu s členi 301(2) in (3).
2. Kadar institucija ukrepa v vlogi klirinškega člana in v okviru teh pristojnosti kot finančni posrednik med stranko in CNS, izračuna kapitalske zahteve za posle s stranko, povezane s CNS, v skladu z oddelki 1 do 8 tega poglavja, kakor je potrebno.
3. Kadar je institucija stranka klirinškega člana, izračuna kapitalske zahteve za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, v skladu z oddelki 1 do 8 tega poglavja, kakor je potrebno.
4. Kadar je institucija stranka, lahko kot alternativo pristopu iz odstavka 4 izračuna kapitalske zahteve za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, v skladu s členom305(2), če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
pozicije in sredstva te institucije, povezana s temi posli, se na ravni klirinškega člana in CNS v smislu člena 39 Uredbe (EU) št 648/2012 razlikujejo in ločijo od pozicij in sredstev klirinškega člana in drugih strank navedenega klirinškega člana in kot rezultat ločitve so te pozicije in sredstva izvzeti iz stečaja v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti klirinškega člana ali ene ali več njegovih drugih strank;
(b)
zadevni zakoni in drugi predpisi ter pogodbeni dogovori, ki se uporabljajo za to institucijo ali CNS oziroma so zanju zavezujoči, zagotavljajo, da se v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti klirinškega člana pozicije institucije v zvezi s temi pogodbami in posli ter zadevno zavarovanje s premoženjem prenesejo na drugega klirinškega člana znotraj zadevnega obdobja kritja za tveganje.
5. Kadar institucija, ki ukrepa v vlogi klirinškega člana, sklene pogodbeno ureditev s stranko drugega klirinškega člana, da bi tej stranki zagotovila prenosljivost sredstev in pozicij iz točke (b) odstavka 4, lahko ta institucija dodeli vrednost izpostavljenosti nič za pogojno obveznost, ki nastane zaradi te pogodbene ureditve.
Člen 304
Obravnava izpostavljenosti klirinških članov do strank
1. Če institucija nastopa v vlogi klirinškega člana in v okviru teh pristojnosti kot finančni posrednik med stranko in CNS, kapitalske zahteve za posle s stranko, povezane s CNS, izračuna v skladuz oddelki 1 do 8 tega poglavja in naslovom VI dela 3, kakor je primerno.
2. Če institucija, ki nastopa v vlogi klirinškega člana, sklene pogodbeni dogovor s stranko drugega klirinškega člana, s katero tej stranki v skladu s členom 48(5) in (6) Uredbe (EU) št. 648/2012 olajša prenos pozicij in zavarovanja s premoženjem iz točke (b) člena 305(2) te uredbe, in če ta pogodbena ureditev povzroči pogojno obveznost za to institucijo, lahko ta institucija dodeli vrednost izpostavljenosti nič uporabi, ki velja za to pogojno obveznost.
3. Institucija v vlogi klirinškega člana lahko pri izračunu kapitalske zahteve za svoje izpostavljenosti do stranke v skladu z metodo notranjega modela uporabi krajše obdobje kritja za tveganje. Institucije uporabijo obdobje kritja za tveganje, ki ni krajše od petih dni.
4. Institucija v vlogi klirinškega člana lahko pri izračunu kapitalske zahteve za svoje izpostavljenosti do stranke v skladu z metodo tekoče izpostavljenosti, standardizirano metodo ali metodo originalne izpostavljenosti pomnoži svojo vrednost izpostavljenosti (EAD) s skalarjem. Ti skalarji, ki jih institucije lahko uporabijo, so naslednji:
(a)
0,71 za obdobje kritja za tveganje 5 dni;
(b)
0,77 za obdobje kritja za tveganje 6 dni;
(c)
0,84 za obdobje kritja za tveganje 7 dni;
(d)
0,89 za obdobje kritja za tveganje 8 dni;
(e)
0,95 za obdobje kritja za tveganje 9 dni;
(f)
1 za obdobje kritja za tveganje 10 dni ali več.
5. EBA oblikuje osnutke regulativnih tehničnih standardov za določitev obdobij kritja za tveganje, ki jih institucije lahko uporabijo za namene odstavkov 3 in 4.
EBA pri oblikovanju teh osnutkov regulativnih tehničnih standardov upošteva naslednja načela:
(a)
določi se obdobje kritja za tveganje za vsako vrsto pogodbe in posla iz člena 301(1);
(b)
obdobje kritja za tveganje iz točke (a) odraža obdobje predčasnega prenehanja pogodb in poslov iz navedene točke.
EBA predloži zadevne osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do 30. junij 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 305
Obravnava izpostavljenosti strank
1. Če institucija nastopa v v vlogi stranke, kapitalske zahteve za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, izračuna v skladu z oddelki 1 do 8 tega poglavja in naslovom VI dela 3, kakor je primerno.
2. Če je institucija v vlogi stranke, lahko brez poseganja v pristop iz odstavka 1 izračuna kapitalske zahteve za trgovalne izpostavljenosti za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, v skladu s členom 306, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
pozicije in sredstva te institucije, povezana s temi posli, se na ravni klirinškega člana in CNS razlikujejo in ločijo od pozicij in sredstev klirinškega člana in drugih strank navedenega klirinškega člana, zaradi razlikovanja in ločitve pa so te pozicije in sredstva izvzeti iz stečaja v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti klirinškega člana ali ene ali več njegovih drugih strank;
(b)
zakoni in drugi predpisi ter pogodbeni dogovori, ki se uporabljajo za to institucijo ali CNS oziroma so zanju zavezujoči, omogočajo, da se v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti prvotnega klirinškega člana pozicije stranke v zvezi s temi pogodbami in posli ter zadevno zavarovanje s premoženjem laže prenesejo na drugega klirinškega člana znotraj obdobja kritja za tveganje, ki se uporablja. V takih okoliščinah se pozicije in zavarovanje s premoženjem stranke prenesejo po tržni vrednosti, razen če stranka ne zaprosi za zapiranje pozicij po tržni vrednosti;
(c)
institucija ima neodvisno, pisno in obrazloženo pravno mnenje, iz katerega izhaja, da bi v primeru pravnega spora zadevna sodišča in upravni organi odločili, da stranka v primeru insolventnosti svojega klirinškega člana ali katere koli stranke svojega klirinškega člana ne bi prevzela nobenih izgub v skladu z zakonodajo, ki se uporablja za institucije, njene klirinške člane in CNS, zakonodajo v zvezi s posli in pogodbami, pri katerih institucija opravi kliring prek CNS, zakonodajo o zavarovanju s premoženjem in zakonodajo, ki ureja vse pogodbe ali dogovore, potrebne za izpolnitev pogoja iz točke (b);
(d)
CNS je KCNS.
3. Če institucija v vlogi stranke ni zaščitena pred izgubami v primeru, da klirinški člana in druge stranke klirinškega člana istočasno postanejo neplačniki, vendar so izpolnjeni vsi drugi pogoji iz odstavka 2, lahko stranka brez poseganja v pogoje iz odstavka 2 kapitalske zahteve za trgovalne izpostavljenosti za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, izračuna v skladu s členom 306, pod pogojem, da se utež tveganja v višini 2 % iz odstavka 1(a) navedenega člena nadomesti z utežjo tveganja v višini 4 %.
4. Kadar institucija v vlogi stranke dostopa do klirinških storitev CNS posredno v skladu s členom 4(3) Uredbe (EU) št. 648/2012, lahko uporablja obravnavo iz odstavka 2 ali 3 le, če so izpolnjeni pogoji iz posameznega odstavka na vseh stopnjah verige posrednikov.
Člen 306
Kapitalske zahteve za trgovalne izpostavljenosti
1. Institucija za trgovalne izpostavljenosti s CNS uporablja naslednjo obravnavo:
(a)
uporabi utež tveganja v višini 2 % za vse trgovalne izpostavljenosti s KCNS;
(b)
uporabi utež tveganja, ki se uporablja za standardizirani pristop h kreditnemu tveganju iz člena 107(2)(b), in sicer za vse trgovalne izpostavljenosti z nekvalificiranimi CNS;
(c)
kadar institucija nastopa v vlogi finančnega posrednika med stranko in CNS, pogoji posla, povezanega s CNS, pa določajo, da institucija stranki ni dolžna povrniti morebitnih izgub, nastalih zaradi sprememb vrednosti posla v primeru neplačila CNS. Vrednost izpostavljenosti posla s CNS, ki ustreza navedenemu poslu, povezanemu s CNS, je enaka nič.
2. Ne glede na odstavek 1, kadar so sredstva, ki so dana CNS ali klirinškemu članu kot zavarovanje s premoženjem, izvzeta iz stečaja v primeru, ko CNS, klirinški član ali ena ali več drugih strank klirinškega člana postane insolventna, lahko institucija dodeli vrednost izpostavljenosti nič za kreditne izpostavljenosti tveganju nasprotne stranke za ta sredstva.
3. Institucija izračuna vrednosti izpostavljenosti svojih trgovalnih izpostavljenosti s CNS v skladu z oddelki 1 do 8 tega poglavja, kakor je primerno.
4. Institucija izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za svoje trgovalne izpostavljenosti s CNS za namene členov 92(3) kot vsoto vrednosti izpostavljenosti svojih trgovalnih izpostavljenosti s CNS, izračunanih v skladu z odstavkoma 2 in 3 tega člena, pomnoženih z utežjo tveganja, določeno v skladu z odstavkom 1 tega člena.
Člen 307
Kapitalske zahteve za predhodno financirane prispevke v jamstveni sklad KCNSl
Institucija, ki deluje kot klirinški član uporabi naslednjo obravnavo za pokritje izpostavljenosti, ki izhajajo iz njenih prispevkov v jamstveni sklad CNS:
(a)
kapitalsko zahtevo za predhodno financirane prispevke v jamstveni sklad KCNS izračuna v skladu s pristopom iz člena 308;
(b)
kapitalsko zahtevo za predhodno financirane prispevke v jamstveni sklad nekvalificiranih CNS izračuna v skladu s pristopom iz člena 309.
Člen 308
Kapitalske zahteve za predhodno financirane prispevke v sklad za primere neplačil KCNS
1. Vrednost izpostavljenosti za predhodno financiran prispevek institucije v jamstveni sklad KCNS (DFi) je vplačani znesek ali tržna vrednost sredstev, ki jih je zagotovila ta institucija, od katere se odšteje znesek tega prispevka, ki ga je KCNS že porabila za kritje izgub zaradi neplačila enega ali več klirinških članov.
2. Institucija izračuna kapitalsko zahtevo (Ki), da bi pokrila izpostavljenost, ki izhaja iz predhodno vplačanega prispevka (DFi), kakor sledi:
pri čemer je:
β
=
dejavnik koncentracije, ki ga instituciji sporoči CNS;
N
=
število klirinških članov, ki ga instituciji sporoči CNS;
DFCM
=
vsota predhodno vplačanih prispevkov vseh klirinških članov CNS , ki jo instituciji sporoči CNS;
KCM
=
vsota kapitalskih zahtev vseh klirinških članov CNS, izračunanih v skladu z veljavno formulo, določeno v odstavku 3 .
3. Institucija izračuna KCM, kakor sledi:
(a)
če je KCNS ≤ DFCNS, institucija uporablja naslednjo formulo:
;
(b)
če je DFCNS KCNS ≤DF*, institucija uporablja naslednjo formulo:
;
(c)
če je DF* KCNS, institucija uporablja naslednjo formulo:
pri čemer je:
DFCNS
=
predhodno financirani finančni viri CNS, ki jih instituciji sporoči CNS;
KCNS
=
hipotetični kapital CNS, ki ga instituciji sporoči CNS;
DF*
=
;
=
;
=
povprečni predhodno financirani prispevek, , ki ga instituciji sporoči CNS;
c1
=
c2
=
kapitalski faktor je enak 100 %;
μ
=
1,2.
4. Institucija izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti, ki izhajajo iz predhodno financiranega prispevka institucije za namene člena 92(3), kot kapitalsko zahtevo (Ki), določeno v skladu z odstavkom 2, pomnoženo z 12,5.
5. Če je KCNS enak nič, institucije uporabijo vrednost za c1 v višini 0,16 % za namen izračuna iz odstavka 3.
Člen 309
Kapitalske zahteve za predhodno financirane prispevke v jamstveni sklad nekvalificirane CNS in za še ne-financirane prispevke
1. Institucija za izračun kapitalske zahteve (Ki) za izpostavljenosti, ki izhajajo iz predhodno financiranih prispevkov v jamstveni skladnekvalificirane CNS (DFi) in iz še ne-financiranih prispevkov(UCi) do takih CNS, uporabi naslednjo formulo:
c2 in μ st opredeljena v členu 308(3).
2. Za namene odstavka 1 še ne-financirani prispevki prispevke, za katere se je institucija v vlogi klirinškega člana pogodbeno zavezala, da jih bo namenila CNS, ko bo CNS izčrpala svoj jamstveni sklad, da bi pokrila izgube zaradi neplačila enega ali več svojih klirinških članov.
3. Institucija izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki izhajajo iz predhodno financiranega prispevka institucije za namene člena 92(3), kot kapitalsko zahtevo (Ki), določeno v skladu z odstavkom 1, pomnoženo z 12,5.
Člen 310
Alternativni izračun kapitalske zahteve za izpostavljenosti do KCNS
Institucija za izračun kapitalske zahteve (Ki) za izpostavljenosti, ki izhajajo iz njenih trgovalnih izpostavljenosti in trgovalnih izpostavljenosti njene stranke (TEi) ter predhodno financiranih prispevkov (DFi) v sklad KCNS za primere neplačil, uporabi naslednjo formulo:
Člen 311
Kapitalske zahteve za izpostavljenosti do CNS, ki prenehajo izpolnjevati nekatere pogoje
1. Institucija uporablja obravnavo iz tega člena, če je izpolnjen vsaj eden od naslednjih pogojev:
(a)
institucija je od CNS prejela uradno obvestilo iz točke (j)(ii) člena 50b Uredbe (EU) št. 648/2012, da je CNS prenehala računati KCNS;
(b)
institucija je po javni objavi ali uradnem obvestilu pristojnega organa CNS, ki jo uporablja institucija, ali same CNS obveščena, da CNS ne bo več izpolnjevala pogojev za pridobitev dovoljenja ali priznanja, kakor je ustrezno.
2. Če je izpolnjen le pogoj iz točke (a) odstavka 1, pristojni organ institucije preveri, zakaj je CNS prenehala računati KCNS.
Če pristojni organ meni, da so razlogi iz prvega pododstavka utemeljeni, lahko dovoli institucijam v zadevni državi članici, da za svoje trgovalne izpostavljenosti in prispevke v jamstveni sklad za zadevno CNS uporabljajo obravnavo iz člena 310. Kadar pristojni organ izda tako dovoljenje, navede razloge za svojo odločitev.
Če pristojni organ meni, da razlogi iz prvega pododstavka niso utemeljeni, vse institucije v zadevni državi članici ne glede na obravnavo, ki so jo izbrale v skladu s členom 301(2), uporabljajo obravnavo iz točk (a) do (d) odstavka 3 tega člena.
3. Če je izpolnjen pogoj iz točke (b) odstavka 1, institucija ne glede na to, ali je bil izpolnjen pogoj iz točke (a) navedenega odstavka, v treh mesecih po nastalih okoliščinah iz točke (b) odstavka 1 ali pred tem, če tako zahteva pristojni organ institucije, v zvezi z izpostavljenostmi do zadevne CNS stori naslednje:
(a)
preneha uporabljati obravnavo, ki jo je izbrala v skladu s členom 301(2);
(b)
za trgovalne izpostavljenosti do zadevne CNS uporablja obravnavo iz točke (b) člena 306(1);
(c)
za predhodno financirane prispevke v sklad za primere neplačil za zadevno CNS in za še ne-financirane prispevke uporablja obravnavo iz člena 309;
(d)
obravnava izpostavljenosti do zadevne CNS, ki niso izpostavljenosti iz točk (b) in (c), kot izpostavljenosti do podjetja v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje iz poglavja 2.
NASLOV III
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA OPERATIVNO TVEGANJE
POGLAVJE 1
Splošna načela, ki urejajo uporabo različnih pristopov
Člen 312
Dovoljenje in uradno obveščanje
1. Institucije izpolnjujejo pogoje za uporabo standardiziranega pristopa, če poleg splošnih standardov upravljanja tveganj iz členov 74 in 85 Direktive 2013/36/EU izpolnjujejo merila iz člena 320. Institucije pred uporabo standardiziranega pristopa uradno obvestijo pristojne organe.
Pristojni organi institucijam dovolijo uporabo relevantnega alternativnega kazalnika za poslovni področji "bančništvo na drobno" in "komercialno bančništvo", če so izpolnjeni pogoji iz členov 319(2) in 320.
2. Pristojni organi institucijam dovolijo uporabo naprednih pristopov za merjenje (v nadaljnjem besedilu: pristop AMA), ki temeljijo na njihovih lastnih sistemih za merjenje operativnega tveganja, če so izpolnjeni vsi kvalitativni in kvantitativni standardi iz člena 321 oziroma 322 ter institucije izpolnjujejo splošne standarde upravljanja tveganj iz členov 74 in 85 Direktive 2013/36/EU ter oddelka II poglavja 3 naslova VII navedene direktive.
Institucije ustrezne pristojne organe zaprosijo za dovoljenje tudi, če želijo izvesti pomembne razširitve in spremembe zadevnih pristopov AMA. Pristojni organi izdajo dovoljenje samo, če bi institucije po teh pomembnih razširitvah in spremembah še naprej izpolnjevale standarde, ki so navedeni v prvem pododstavku.
3. Institucije pristojne organe uradno obvestijo o vseh spremembah svojih modelov pristopa AMA.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
metodologijo ocenjevanja, v skladu s katero pristojni organi institucijam dovolijo uporabo pristopov AMA;
(b)
pogoje za ocenjevanje pomembnosti razširitev in sprememb pristopov AMA;
(c)
načine uradnega obveščanja iz odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 313
Ponovna uporaba manj izpopolnjenih pristopov
1. Institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop, ne začnejo ponovno uporabljati enostavnega pristopa, razen če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 3.
2. Institucije, ki uporabljajo pristope AMA, ne začnejo ponovno uporabljati standardiziranega ali enostavnega pristopa, razen če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 3.
3. Institucija lahko začne ponovno uporabljati manj izpopolnjen pristop za operativno tveganje, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
institucija je pristojnemu organu dokazala, da uporabe manj izpopolnjenega pristopa ne predlaga z namenom zmanjšanja svojih kapitalskih zahtev za operativno tveganje, ter da je ta uporaba potrebna zaradi narave in zapletenosti institucije ter da ne bo imela pomembnega škodljivega vpliva na kapitalsko ustreznost institucije ali njeno sposobnost za učinkovito obvladovanje operativnega tveganja;
(b)
institucija je dobila predhodno dovoljenje pristojnega organa.
Člen 314
Kombinirana uporaba različnih pristopov
1. Institucije lahko uporabijo kombinacijo pristopov, če pridobijo dovoljenje pristojnih organov. Pristojni organi tako dovoljenje izdajo, če so izpolnjene zahteve iz odstavkov od 2 do 4, kot je ustrezno.
2. Institucija lahko uporabi pristop AMA v kombinaciji z enostavnim ali standardiziranim pristopom, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
kombinacija pristopov, ki jih uporabi institucija, zajame vsa njena operativna tveganja in pristojni organi menijo, da metodologija, ki jo institucija uporablja, zadovoljivo zajema različne dejavnosti, geografske lokacije, pravne strukture ali druge zadevne, interno določene oddelke;
(b)
merila iz člena 320 in standardi iz členov 321 in 322 so izpolnjeni za del dejavnosti, ki jih zajema standardizirani pristop oziroma pristopi AMA.
3. Za institucije, ki želijo uporabljati pristop AMA v kombinaciji z enostavnim ali standardiziranim pristopom, pristojni organi določijo naslednja dodatna pogoja za izdajo dovoljenja:
(a)
na datum uvedbe pristopa AMA ta pristop zajema bistven delež operativnih tveganj institucije;
(b)
institucija se zaveže k uporabi pristopa AMA za pomemben del svojega poslovanja v časovnem okviru, ki je bil predložen pristojnim organom in so ga ti odobrili.
4. Institucija lahko pristojni organ zaprosi za dovoljenje za uporabo kombinacije enostavnega pristopa in standardiziranega pristopa samo v izjemnih okoliščinah, kot je nedavni prevzem novega podjetja, kar lahko zahteva prehodno obdobje za uporabo standardiziranega pristopa.
Pristojni organ tako dovoljenje izda samo, če se institucija zaveže k uporabi standardiziranega pristopa v časovnem okviru, ki je bil predložen pristojnemu organu in ga je ta odobril.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
pogoje, ki jih bodo pristojni organi uporabljali pri ocenjevanju metodologije iz točke (a) odstavka 2;
(b)
pogoje, ki jih bodo pristojni organi uporabljali pri odločanju o morebitni določitvi dodatnih pogojev iz odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2016.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 2
Enostavni pristop
Člen 315
Kapitalska zahteva
1. V skladu z enostavnim pristopom je kapitalska zahteva za operativno tveganje enaka 15 % triletnega povprečja relevantnega kazalnika, kot je opredeljen v členu 316.
Institucije izračunajo triletno povprečje relevantnega kazalnika na podlagi zadnjih treh dvanajstmesečnih opazovanj ob koncu poslovnega leta. Kadar revidirani podatki niso na voljo, lahko institucije uporabijo ocene poslovanja.
2. Kadar institucija deluje manj kot tri leta, lahko pri izračunu relevantnega kazalnika uporabi ocene prihodnjega poslovanja, pod pogojem da začne uporabljati podatke za preteklo obdobje, takoj ko so na razpolago.
3. Kadar institucija lahko dokaže svojemu pristojnemu organu, da bi zaradi združitve, prevzema ali prodaje subjektov ali dejavnosti uporaba triletnega povprečja za izračun relevantnega kazalnika vodila do pristranske ocene kapitalske zahteve za operativno tveganje, lahko pristojni organ institucijam dovoli, da spremenijo izračun tako, da upoštevajo tovrstne dogodke, in o tem takoj obvesti EBA. V takih okoliščinah lahko pristojni organ na lastno pobudo od institucije tudi zahteva, da prilagodi izračun.
4. Kadar je za katero koli dano opazovanje relevantni kazalnik negativen ali enak nič, institucije tega podatka ne upoštevajo pri izračunu triletnega povprečja. Institucije izračunajo triletno povprečje kot vsoto pozitivnih vrednosti, deljeno s številom pozitivnih vrednosti.
Člen 316
Relevantni kazalnik
1. Za institucije, ki uporabljajo računovodske standarde, vzpostavljene z Direktivo 86/635/EGS, ki temeljijo na računovodskih kategorijah izkaza poslovnega izida institucij v skladu s členom 27 navedene direktive, je relevantni kazalnik vsota elementov, navedenih v razpredelnici 1 tega odstavka. Institucije vsak element vključijo v vsoto z njegovim pozitivnim ali negativnim predznakom.
Razpredelnica 1
1
Prihodki iz obresti in podobni prihodki
2
Odhodki za obresti in podobni odhodki
3
Prihodki od delnic in drugih vrednostnih papirjev s spremenljivim/fiksnim donosom
4
Prejete opravnine/provizije
5
Dane opravnine/provizije
6
Čisti dobiček ali čista izguba iz finančnih poslov
7
Drugi poslovni prihodki
Institucije te elemente prilagodijo, da odražajo naslednje opredelitve:
(a)
institucije izračunajo relevantni kazalnik pred odbitkom rezervacij in operativnih stroškov. Institucije v operativne stroške vključijo opravnine za zunanje storitve, ki jih izvajajo tretje osebe, ki niso nadrejena oseba ali podrejena družba institucije ali podrejena družba nadrejene osebe, ki je tudi nadrejena oseba institucije. Institucije lahko upoštevajo stroške za zunanje storitve, ki jih izvajajo tretje osebe, da zmanjšajo relevantni kazalnik, kadar jih za te stroške bremeni podjetje, za katerega veljajo pravila v skladu s to uredbo ali enakovredna pravila;
(b)
institucije pri izračunu relevantnega kazalnika ne upoštevajo naslednjih elementov:
(i)
realiziranih dobičkov/izgub iz prodaje postavk iz netrgovalne knjige;
(ii)
izrednih prihodkov;
(iii)
prihodkov iz naslova zavarovanja;
(c)
kadar je prevrednotenje postavk trgovanja sestavni del izkaza o poslovnem izidu, lahko institucije vključijo prevrednotenje. Kadar institucije uporabijo člen 36(2) Direktive 86/635/EGS, vključijo prevrednotenje izkaza poslovnega izida.
2. Kadar institucije upoštevajo računovodske standarde, ki se razlikujejo od tistih, vzpostavljenih z Direktivo 86/635/EGS, izračunajo relevantni kazalnik na podlagi podatkov, ki najbolje odražajo opredelitev iz tega člena.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da določi metodologijo za izračun relevantnega kazalnika iz odstavka 2.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2017.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 3
Standardizirani pristop
Člen 317
Kapitalska zahteva
1. Pri standardiziranem pristopu institucije razdelijo svoje dejavnosti na poslovna področja iz razpredelnice 2 odstavka 4 in v skladu z načeli, določenimi v členu 318.
2. Institucije izračunajo kapitalsko zahtevo za operativno tveganje kot triletno povprečje vsote kapitalskih zahtev na letni ravni za vsa poslovna področja, navedena v razpredelnici 2 odstavka 4. Letna kapitalska zahteva za vsako poslovno področje je enaka zmnožku ustreznega faktorja beta, navedenega v tej razpredelnici, in dela relevantnega kazalnika, razporejenega v zadevno poslovno področje.
3. V katerem koli letu lahko institucije izravnajo negativne kapitalske zahteve, ki so posledica negativnega dela relevantnega kazalnika na katerem koli poslovnem področju, s pozitivnimi kapitalskimi zahtevami na drugih poslovnih področjih brez omejitve. Vendar, kadar so skupne kapitalske zahteve na vseh poslovnih področjih v danem letu negativne, institucije kot vhodni podatek za števec za zadevno leto uporabijo vrednost nič.
4. Institucije izračunajo triletno povprečje vsote iz odstavka 2 na podlagi zadnjih treh dvanajstmesečnih opazovanj ob koncu poslovnega leta. Kadar revidirani podatki niso na razpolago, lahko institucije uporabijo ocene poslovanja.
Če institucija lahko dokaže svojemu pristojnemu organu, da bi zaradi združitve, prevzema ali prodaje subjektov ali dejavnosti uporaba triletnega povprečja za izračun relevantnega kazalnika vodila do pristranske ocene kapitalske zahteve za operativno tveganje, lahko pristojni organ institucijam dovoli, da spremenijo izračun tako, da upoštevajo tovrstne dogodke, in o tem takoj obvesti EBA. V takih okoliščinah lahko pristojni organ na lastno pobudo od institucije tudi zahteva, da spremeni izračun.
Če institucija deluje manj kot tri leta, lahko pri izračunu relevantnega kazalnika uporabi ocene prihodnjega poslovanja, pod pogojem da začne uporabljati podatke za preteklo obdobje, takoj ko so na razpolago.
Razpredelnica 2
Poslovno področje
Seznam dejavnosti
Odstotek
(beta faktor)
Podjetniške finance
Prva prodaja finančnih instrumentov ali ponudba finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa
Storitve, povezane z izvedbo prvih prodaj vrednostnih papirjev
Naložbeno svetovanje
Svetovanje podjetjem glede strukture kapitala, poslovne strategije in sorodnih zadev ter svetovanje in storitve v zvezi z združitvami in nakupi podjetij
Raziskave na področju naložb in finančna analiza ter druge oblike splošnih priporočil v zvezi s posli s finančnimi instrumenti
18 %
Trgovanje in prodaja
Poslovanje za svoj račun
Posli posredovanja na denarnem trgu
Sprejemanje in posredovanje naročil v zvezi z enim ali več finančnimi instrumenti
Izvrševanje naročil za stranke
Ponudba finančnih instrumentov brez obveznosti odkupa
Upravljanje večstranskih sistemov trgovanja
18 %
Posli z vrednostnimi papirji na drobno
(dejavnosti s fizičnimi osebami ali z MSP, ki izpolnjujejo merila, določena v členu 123, za kategorijo izpostavljenosti na drobno)
Sprejemanje in prenos naročil v zvezi z enim ali več finančnimi instrumenti
Izvrševanje naročil za stranke
Ponudba finančnih instrumentov brez obveznosti odkupa
12 %
Komercialno bančništvo
Zbiranje vlog in drugih vračljivih sredstev
Kreditiranje
Finančni zakup
Jamstva in prevzete obveznosti
15 %
Bančništvo na drobno
(dejavnosti s fizičnimi osebami ali z MSP, ki izpolnjujejo merila, določena v členu 123, za kategorijo izpostavljenosti na drobno)
Zbiranje vlog in drugih vračljivih sredstev
Kreditiranje
Finančni zakup
Jamstva in prevzete obveznosti
12 %
Plačilo in poravnava
Storitve plačilnega prometa
Izdajanje in upravljanje plačilnih instrumentov
18 %
Agencijske storitve
Hramba in administrativne storitve povezane s finančnimi instrumenti za račun strank, vključno s skrbništvom ter sorodnimi storitvami, kot je upravljanje denarnih sredstev/zavarovanj
15 %
Upravljanje premoženja
Upravljanje portfeljev
Upravljanje KNPVP
Druge oblike upravljanja premoženja
12 %
Člen 318
Načela za razporejanje poslovnih področij
1. Institucije oblikujejo in dokumentirajo posebne politike in merila za razporeditev relevantnega kazalnika za tekoča poslovna področja in dejavnosti v standardiziran okvir, določen v členu 317. Politike in merila ponovno pregledajo ter jih po potrebi prilagodijo novim ali spreminjajočim se poslovnim dejavnostim in tveganjem.
2. Institucije uporabljajo naslednja načela za razporejanje poslovnih področij:
(a)
institucije vse dejavnosti razporedijo v poslovna področja na medsebojno izključujoč in vseobsegajoč način;
(b)
institucije vsako dejavnost, ki je ni mogoče brez težav razporediti v okvir poslovnega področja, vendar predstavlja pomožno dejavnost dejavnosti, ki je vključena v ta okvir, dodelijo poslovnemu področju, ki ga pomožna dejavnost podpira. Kadar pomožna dejavnost podpira več kot eno poslovno področje, institucije uporabijo merilo objektivnega razporejanja;
(c)
če dejavnosti ni mogoče razporediti v določeno poslovno področje, potem institucije uporabijo poslovno področje z najvišjim odstotkom. Isto poslovno področje se uporabi tudi za katero koli pomožno dejavnost, ki je povezana s to dejavnostjo;
(d)
institucije lahko za razporeditev relevantnega kazalnika med poslovnimi področji uporabijo notranje metode oblikovanja cen. Stroški, ki nastanejo v enem poslovnem področju, gredo pa v breme drugega poslovnega področja, se lahko prerazporedijo v poslovno področje, kjer nastanejo;
(e)
razporejanje dejavnosti v poslovna področja za namene kapitala za pokrivanje operativnega tveganja je skladno s kategorijami, ki jih institucije uporabljajo za kreditna in tržna tveganja;
(f)
za politiko razporejanja je odgovorno višje vodstvo pod nadzorom upravljalnega organa institucije;
(g)
institucije zagotovijo neodvisen pregled procesa razporejanja v poslovna področja.
3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da določi pogoje uporabe načel za razporejanje poslovnih področij iz tega člena.
EBA predloži te osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 31. decembra 2017.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členoma 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 319
Alternativni standardizirani pristop
1. V skladu z alternativnim standardiziranim pristopom za poslovni področji "bančništvo na drobno" in "komercialno bančništvo" institucije uporabijo naslednje:
(a)
relevantni kazalnik je normalizirani dohodkovni kazalnik, enak nominalnemu znesku kreditov in drugih finančnih sredstev, ki se pomnoži z 0,035;
(b)
krediti in druga finančna sredstva sestavljajo skupni črpani zneski v ustreznih kreditnih portfeljih. Za poslovno področje "komercialno bančništvo" institucije vključijo tudi vrednostne papirje iz netrgovalne knjige v nominalni znesek kreditov in drugih finančnih sredstev.
2. Da bi bilo instituciji dovoljeno uporabljati alternativni standardizirani pristop, izpolni vse naslednje pogoje:
(a)
njene dejavnosti bančništva na drobno ali komercialnega bančništva predstavljajo najmanj 90 % njenega dohodka;
(b)
znaten delež njenih dejavnosti bančništva na drobno ali komercialnega bančništva sestavljajo krediti z visoko PD;
(c)
alternativni standardizirani pristop zagotavlja ustrezno podlago za izračun njene kapitalske zahteve za operativno tveganje.
Člen 320
Merila za uporabo standardiziranega pristopa
Merila iz prvega pododstavka člena 312(1) so naslednja:
(a)
institucija ima vzpostavljen dobro dokumentiran sistem ocenjevanja operativnega tveganja in njegovega obvladovanja z jasnimi odgovornostmi, dodeljenimi za ta sistem. Identificira svoje izpostavljenosti operativnemu tveganju in spremlja relevantne podatke o operativnem tveganju, vključno s podatki o pomembni izgubi. Ta sistem je predmet rednega neodvisnega pregledovanja, ki ga izvaja notranja ali zunanja oseba, ki ima ustrezno znanje za izvedbo tega pregleda;
(b)
sistem ocenjevanja operativnega tveganja institucije je tesno vključen v procese upravljanja tveganj institucije. Njegovi rezultati so sestavni del procesa spremljanja in obvladovanja profila operativne tveganosti institucije;
(c)
institucija uvede sistem poročanja višjemu vodstvu, s katerim se ustreznim funkcijam v institucijah zagotavlja poročila o operativnem tveganju. Institucija ima vzpostavljene postopke za ustrezno ukrepanje v skladu z informacijami, vsebovanimi v poročilih vodstvu.
POGLAVJE 4
Napredni pristopi za merjenje
Člen 321
Kvalitativni standardi
Kvalitativni standardi iz člena 312(2) so naslednji:
(a)
sistem institucije za notranje merjenje operativnega tveganja je tesno vključen v njene vsakodnevneprocese upravljanja tveganj;
(b)
institucija ima neodvisno funkcijo za upravljanje operativnega tveganja;
(c)
institucija ima sistem za redno poročanje o izpostavljenostih operativnemu tveganju in o preteklih izgubah ter imajo postopke za sprejemanje ustreznih popravnih ukrepov;
(d)
sistem institucije za upravljanje tveganj je dobro dokumentiran. Institucija ima vzpostavljene redne postopke za zagotavljanje skladnosti in politike za obravnavo neskladnosti;
(e)
postopke institucije za upravljanje operativnega tveganja in njene sisteme merjenja operativnega tveganja redno pregledujejo notranji ali zunanji revizorji;
(f)
notranji postopki institucije za ovrednotenje institucije so zanesljivi in učinkoviti;
(g)
podatkovni tokovi in procesi, ki so povezani s sistemom institucije za merjenje tveganj, so pregledni in dostopni.
Člen 322
Kvantitativni standardi
1. Kvantitativni standardi iz člena 312(2) vključujejo standarde, povezane s procesom, notranjimi podatki, zunanjimi podatki, analizami scenarijev, poslovnim okoljem in dejavniki notranjih kontrol iz odstavkov 2 do 6.
2. Standardi v zvezi s procesom so naslednji:
(a)
institucija izračuna svojo kapitalsko zahtevo z vključitvijo tako pričakovane izgube kakor tudi nepričakovane izgube, razen če je pričakovana izguba ustrezno zajeta v njihovih notranjih poslovnih praksah. Mera operativnega tveganja zajame potencialno resne dogodke z dna spodnjega dela statistične porazdelitve izgub, pri čemer mora doseči standard zanesljivosti, primerljiv z 99,9 % intervalom zaupanja v obdobju enega leta;
(b)
sistem institucije za merjenje operativnega tveganja vključuje uporabo notranjih podatkov, zunanjih podatkov, analiz scenarijev in dejavnikov, ki odražajo poslovno okolje, ter sisteme notranjih kontrol, kakor je opredeljeno v odstavkih 3 do 6. Institucija ima vzpostavljen dobro dokumentiran pristop za tehtanje uporabe teh štirih elementov v svojem sistemu za merjenje celotnega operativnega tveganja;
(c)
sistem institucije za merjenje tveganja zajema glavne dejavnike tveganja, ki vplivajo na obliko spodnjega dela ocenjene statistične porazdelitve izgub;
(d)
institucija lahko prepozna korelacije pri izgubah zaradi operativnega tveganja po posameznih ocenah operativnega tveganja samo, če so njeni sistemi merjenja korelacij zanesljivi, se izvajajo celovito in upoštevajo negotovost, ki se pojavlja pri vseh takih ocenah korelacij, zlasti v stresnih obdobjih. Institucija ovrednoti svoje predpostavke o korelacijah z uporabo ustreznih kvantitativnih in kvalitativnih tehnik;
(e)
sistem institucije za merjenje tveganja je notranje dosleden in se izogiba večkratnemu štetju kvalitativnih ocen ali tehnikam zmanjševanja tveganja, priznanih v drugih delih te uredbe.
3. Standardi v zvezi z notranjimi podatki so naslednji:
(a)
institucija kot podlago za svoje notranje generirane mer operativnega tveganja uporabi najmanj petletno preteklo obdobje opazovanja. Ko institucija prvič preide na pristop AMA, lahko uporabi triletno preteklo obdobje opazovanja;
(b)
institucija je sposobna razporediti svoje pretekle notranje podatke o izgubi po poslovnih področjih, opredeljenih v členu 317, in po vrstah dogodkov, opredeljenih v členu 324, ter te podatke na zahtevo zagotovijo pristojnim organom. V izjemnih okoliščinah lahko institucija škodne dogodke, ki vplivajo na celotno institucijo, razporedi v dodatno poslovno področje "korporativne postavke". Institucija ima dokumentirana, objektivna merila za razporejanje izgub po določenih poslovnih področjih in vrstah dogodkov. Institucija evidentira izgube iz naslova operativnega tveganja, ki so povezane s kreditnim tveganjem in so bile v instituciji v preteklosti vključene v notranje baze podatkov o kreditnem tveganju, v baze podatkov o operativnem tveganju in jih ločeno označi. Takšne izgube niso predmet kapitalske zahteve za operativno tveganje, dokler jih morajo institucije pri izračunu zahtev po lastnih sredstvih še naprej obravnavati kot kreditno tveganje. Institucija vključi izgube iz naslova operativnega tveganja, ki so povezane s tržnimi tveganji, v okvir kapitalske zahteve za operativno tveganje;
(c)
notranji podatki o izgubi institucije so celoviti v smislu, da zajemajo vse pomembne dejavnosti in izpostavljenosti iz vseh ustreznih podsistemov ter geografskih lokacij. Institucija je sposobna utemeljiti, da katere koli izključene dejavnosti ali izpostavljenosti, tako posamezno kot v kombinaciji, nimajo pomembnega vpliva na ocene celotnega tveganja. Institucija opredeli ustrezne spodnje prage izgub za namen zbiranja notranjih podatkov o izgubi;
(d)
poleg informacij o bruto zneskih izgube institucija zbira informacije o datumu škodnega dogodka, morebitnih povračilih od bruto zneskov izgube, kakor tudi opisne informacije o dejavnikih ali vzrokih škodnega dogodka;
(e)
institucija ima posebna merila za razporejanje podatkov o izgubi, ki izhajajo iz škodnega dogodka v centralizirani dejavnosti ali dejavnosti, ki se razteza čez več kot eno poslovno področje, kakor tudi iz povezanih škodnih dogodkov skozi čas;
(f)
institucija ima dokumentirane postopke za ocenjevanje stalne relevantnosti podatkov o pretekli izgubi, vključno z okoliščinami, v katerih se lahko podatki spremenijo zaradi strokovne ocene ter uporabijo prilagoditvena merila ali druge prilagoditve, ter v kakšni meri se ta lahko uporabijo in kdo je pooblaščen za sprejemanje takih odločitev.
4. Kvalifikacijski standardi v zvezi z zunanjimi podatki so naslednji:
(a)
sistem institucije za merjenje operativnega tveganja uporablja ustrezne zunanje podatke, zlasti če je utemeljeno pričakovati, da je institucija izpostavljena sicer redkim, vendar potencialno hudim izgubam. Institucija ima sistematičen proces za določanje razmer, v katerih se uporabijo zunanji podatki, in metodologije za vključitev podatkov v svoj sistem merjenja;
(b)
institucija redno pregleduje pogoje in prakse v zvezi z uporabo zunanjih podatkov ter jih dokumentira in da v reden neodvisni pregled.
5. Institucija uporabi analizo scenarijev iz strokovnega mnenja v povezavi z zunanjimi podatki, da ovrednoti svojo izpostavljenost do zelo resnih dogodkov. Po določenem obdobju institucija ponovno ovrednoti te ocene ter jih ponovno oceni na podlagi primerjave z dejansko izgubo, da zagotovi njihovo smiselnost.
6. Kvalifikacijski standardi v zvezi z dejavniki poslovnega okolja in notranjih kontrol so naslednji:
(a)
metodologija institucije za merjenje tveganja na najvišji ravni zajame ključne dejavnike poslovnega okolja in notranjih kontrol, ki lahko spremenijo njen profil operativne tveganosti;
(b)
institucija upraviči izbiro vsakega dejavnika kot pomembnega nosilca tveganja na podlagi izkušenj in vključitve strokovne ocene vključenih poslovnih področij;
(c)
institucija je pristojnim organom sposobna utemeljiti občutljivost ocen tveganja na spremembe dejavnikov in relativno utež različnih dejavnikov. Poleg zajemanja sprememb tveganja zaradi izboljšav nadzorovanja tveganja, okvir institucije za merjenje tveganja zajame tudi potencialna povečanja tveganja zaradi večje zapletenosti dejavnosti ali povečanega obsega poslovanja;
(d)
institucija dokumentira svoj okvir za merjenje tveganja ter ga podvrže neodvisnemu pregledu znotraj institucije in s strani pristojnih organov. Po določenem obdobju institucija ovrednoti proces in njegove rezultate ter oboje ponovno oceni na podlagi primerjave z dejansko notranjo izgubo in relevantnimi zunanjimi podatki.
Člen 323
Vpliv zavarovanja in drugih oblik prenosa tveganja
1. Pristojni organi institucijam dovolijo, da upoštevajo vpliv zavarovanja v skladu s pogoji, določenimi v odstavkih od 2 do 5, in vpliv drugih oblik prenosa tveganja, kadar lahko institucija dokaže, da se doseže opazen učinek zmanjševanja tveganja.
2. Ponudnik zavarovalnih storitev ima dovoljenje za zagotavljanje zavarovanja ali pozavarovanja in ima za odplačevanje terjatev minimalno bonitetno oceno zunanje bonitetne institucije (v nadaljnjem besedilu: ECAI), za katero je EBA določila, da po pravilih za tehtanje tveganosti izpostavljenosti do institucij v skladu s poglavjem 2 Naslova II ustreza najmanj stopnji kreditne kakovosti 3.
3. Zavarovanje in zavarovalni okvir institucij izpolnjujeta vse naslednje pogoje:
(a)
začetno obdobje veljavnosti zavarovalne police je najmanj eno leto. Za police s preostalim obdobjem veljavnosti, krajšim od enega leta, institucija opravi ustrezne odbitke, ki odražajo iztekajoče se preostalo obdobje veljavnosti police, do polnega 100-odstotnega odbitka za police s preostalim obdobjem veljavnosti 90 dni ali manj;
(b)
zavarovalna polica ima minimalni odpovedni rok za preklic pogodbe 90 dni;
(c)
zavarovalna polica ne vsebuje nikakršnih izjem ali omejitev, ki jih sprožijo nadzorniška dejanja ali, v primeru institucije v težavah, ki stečajnemu ali likvidacijskemu upravitelju institucije onemogočijo, da izterja nadomestilo za škodo, ki jo je utrpel, ali stroške, ki jih je povzročila institucija, razen v zvezi z dogodki, ki so se pojavili po uvedbi stečajnega ali likvidacijskega postopka v zvezi z institucijo. Vendar zavarovalna polica lahko izključi denarne kazni, kazni ali eksemplarične odškodnine, ki so posledica dejanj pristojnih organov;
(d)
izračuni zmanjšanja tveganja odražajo zavarovalno kritje na pregleden način v razmerju do dejanske verjetnosti in vpliva izgube, ki je bila uporabljena pri celovitem določanju kapitala za operativno tveganje, ter v skladu z njo;
(e)
zavarovanje zagotovi tretja oseba. V primeru zavarovanja prek lastnih zavarovalnic ali odvisnih podjetij mora biti izpostavljenost prenesena na neodvisno tretjo osebo, ki izpolnjuje merila primernosti iz odstavka 2;
(f)
okvir za priznavanje zavarovanja je dobro utemeljen in dokumentiran.
4. Metodologija za priznavanje zavarovanja zajame vse naslednje elemente s popusti ali odbitki v znesku priznanega zavarovanja:
(a)
preostalo obdobje veljavnosti police, kadar je krajše od enega leta;
(b)
pogoje za preklic police, kadar je krajša od enega leta;
(c)
negotovost plačila, kakor tudi neusklajenosti pri kritju zavarovalnih polic.
5. Zmanjšanje kapitalskih zahtev, ki izhaja iz priznanja zavarovanj in drugih oblik prenosa tveganja, ne presega 20 % kapitalske zahteve za operativno tveganje pred priznanjem tehnik za zmanjševanje tveganja.
Člen 324
Razvrščanje vrst škodnih dogodkov
Škodni dogodki iz točke (b) člena 322(3) so naslednji:
Razpredelnica 3
Kategorija vrste dogodka
Opredelitev
Notranja goljufija
Izgube zaradi vrste dejanj, katerih namen je poneverba, odtujitev lastnine ali izogibanje predpisom, zakonodaji ali politiki podjetja, z izjemo dogodkov razlikovanja/diskriminacije, v katere je vpletena vsaj ena notranja oseba.
Zunanja goljufija
Izgube zaradi vrste dejanj, katerih namen je poneverba, odtujitev lastnine ali izogibanje zakonodaji, s strani tretje osebe.
Prakse v zvezi z zaposlovanjem in varnostjo pri delu
Izgube, ki izhajajo iz dejanj, neskladnih z zakoni ali pogodbami, ki urejajo zaposlovanje, zdravje ali varnost, iz plačila odškodninskih zahtevkov v zvezi z osebnimi poškodbami ali iz dogodkov razlikovanja/diskriminacije.
Stranke, produkti in poslovne prakse
Izgube, ki izhajajo iz nenamernega neizpolnjevanja ali malomarnega izpolnjevanja strokovne obveznosti do določenih strank (vključno z zahtevami glede zaupnosti in ustreznosti poslovanja) ali iz narave ali sestave produkta.
Škoda na premičnem in nepremičnem premoženju
Izgube, ki izhajajo iz izgube ali poškodovanja premičnega in nepremičnega premoženja zaradi naravne nesreče in drugih dogodkov.
Poslovne motnje in izpadi sistemov
Izgube, ki izhajajo iz poslovnih motenj ali izpadov sistemov.
Izvedba, dostava in upravljanje procesov
Izgube, ki izhajajo iz neuspele obdelave poslov ali neuspelega upravljanja procesov, iz odnosov z nasprotnimi trgovskimi strankami in prodajalci.
NASLOV IV
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA TRŽNO TVEGANJE
POGLAVJE 1
Splošne določbe
Člen 325
Dovoljenja za konsolidirane zahteve
1. Institucije lahko ob upoštevanju odstavka 2 ter izključno za namen izračuna neto pozicij in kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi v skladu s tem naslovom uporabijo pozicije v eni instituciji ali družbi za izravnavo pozicij v drugi instituciji ali družbi.
2. Institucije lahko uporabijo odstavek 1 samo, kadar imajo za to dovoljenje pristojnih organov, ki se izda, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
razporeditev kapitala znotraj skupine je zadovoljiva;
(b)
regulativni, pravni ali pogodbeni okvir, znotraj katerega delujejo institucije, zagotavlja vzajemno finančno podporo znotraj skupine.
3. Kadar obstajajo družbe, ki se nahajajo v tretjih državah, so poleg pogojev iz odstavka 2 izpolnjeni tudi vsi naslednji pogoji:
(a)
take družbe imajo dovoljenje za opravljanje dejavnosti v tretjih državah in ustrezajo opredelitvi kreditne institucije ali so priznana investicijska podjetja tretje države;
(b)
take družbe na posamični podlagi izpolnjujejo kapitalske zahteve, ki so enakovredne tistim, ki jih določa ta uredbe;
(c)
v zadevnih tretjih državah ne obstajajo predpisi, ki bi lahko pomembno vplivali na prenos kapitala znotraj skupine.
POGLAVJE 2
Kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje
Oddelek 1
Splošne določbe in posebni instrumenti
Člen 326
Kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje
Kapitalska zahteva institucije za pozicijsko tveganje je vsota kapitalskih zahtev za splošno in posebno tveganje njenih pozicij v dolžniških ter lastniških instrumentih. Pozicije v listinjenju v trgovalni knjigi se obravnavajo kot dolžniški instrumenti.
Člen 327
Pobot
1. Absolutna vrednost presežka dolgih (kratkih) pozicij institucije nad njenimi kratkimi (dolgimi) pozicijami v istih lastniških, dolžniških in zamenljivih vrednostnih papirjih ter identičnih finančnih terminskih pogodbah, opcijah, nakupnih bonih in kritih nakupnih bonih je njena neto pozicija v vsakem od teh različnih instrumentov. Pri izračunavanju neto pozicije se pozicije v izvedenih finančnih instrumentih obravnavajo v skladu s členi 328 do 330. Lastni dolžniški instrumenti institucije se pri izračunavanju kapitalskih zahtev za posebno tveganje iz člena 336 ne upoštevajo.
2. Med zamenljivim vrednostnim papirjem in nasprotno pozicijo v njegovem osnovnem instrumentu se pobot ne dovoli, razen če pristojni organi sprejmejo pristop, ki upošteva verjetnost konverzije določenega zamenljivega vrednostnega papirja, ali zahtevajo, da kapitalska zahteva krije vsakršno izgubo, ki bi lahko nastala zaradi konverzije. O takih pristopih ali kapitalskih zahtevah se uradno obvesti EBA. EBA spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
3. Vse neto pozicije, ne glede na njihov predznak, je treba vsak dan pred njihovim seštevanjem pretvoriti v valuto poročanja institucije po trenutno veljavnem menjalnem tečaju.
Člen 328
Terminske pogodbe na obrestno mero in dogovori o terminski obrestni meri
1. Terminske pogodbe o obrestni meri, dogovori o terminski obrestni meri (v nadaljnjem besedilu: FRA) ter terminske pogodbe o nakupu ali prodaji dolžniških instrumentov se obravnavajo kot kombinacije dolgih in kratkih pozicij. Dolga pozicija terminske pogodbe na obrestno mero se tako obravnava kot kombinacija izposojenega sredstva, ki zapade na dan poravnave terminske pogodbe, in posedovanega sredstva, katerega dan zapadlosti je enak dnevu zapadlosti instrumenta ali hipotetične pozicije, na katero se zadevna terminska pogodba nanaša. Podobno se prodan FRA obravnava kot dolga pozicija z dnem zapadlosti, ki je enak dnevu poravnave, povečanim za dogovorjeno trajanje pogodbe, in kratka pozicija s sovpadajočim dnevom zapadlosti in poravnave. Da se izračuna kapitalska zahteva za posebno tveganje za terminske pogodbe na obrestno mero in FRA, se tako izposojena sredstva kot posedovana sredstva vključijo v prvo kategorijo, določeno v razpredelnici 1 v členu 336. Pogodba o terminskem nakupu dolžniškega instrumenta se obravnava kot kombinacija izposojenega sredstva, ki zapade na dan poravnave, in dolge (promptne) pozicije v samem dolžniškem instrumentu. Izposojeno sredstvo se vključi v prvo kategorijo, določeno v razpredelnici 1 v členu 336 za namene posebnega tveganja, dolžniški instrument pa v isto razpredelnico v zanj ustrezni stolpec.
2. Za namene tega člena "dolga pozicija" pomeni pozicijo, v kateri je institucija fiksirala obrestno mero, ki jo bo prejela enkrat v prihodnosti, "kratka pozicija" pa pomeni pozicijo, v kateri je fiksiralaobrestno mero, ki jo bo plačala enkrat v prihodnosti.
Člen 329
Opcije in nakupni boni
1. Opcije in nakupni boni na obrestne mere, dolžniške instrumente, lastniške instrumente, delniške indekse, finančne terminske pogodbe, zamenjave in tuje valute se obravnavajo kot pozicije, katerih vrednost je enaka znesku osnovnega finančnega instrumenta, na katerega se opcija nanaša, pomnoženemu s svojo delto za namene tega poglavja. Slednje pozicije se lahko pobotajo s katerimi koli nasprotnimi pozicijami v identičnih osnovnih vrednostnih papirjih ali izvedenih finančnih instrumentih. Uporabljena delta je delta zadevne borze. Institucija lahko za opcije OTC ali kadar delta zadevne borze ni na voljo, sama izračuna delto z uporabo ustreznega modela, če ima za to dovoljenje pristojnih organov. Dovoljenje se izda, če model ustrezno oceni stopnjo spremembe vrednosti opcije ali nakupnega bona v povezavi z majhnimi spremembami tržne cene osnovnega instrumenta.
2. Institucije v kapitalskih zahtevah poleg delta tveganja ustrezno upoštevajo druga tveganja, povezana z opcijami.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo različne metode za upoštevanje drugih tveganj, razen delta tveganja, iz odstavka 2, v kapitalskih zahtevah na način, ki je sorazmeren z obsegom ter zapletenostjo dejavnosti institucij na področju opcij in nakupnih bonov.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz odstavka 3 lahko pristojni organi še naprej uporabljajo veljavne nacionalne obravnave, če so jih uporabljali pred 31. decembrom 2013.
Člen 330
Zamenjave
Zamenjave se za namene obrestnega tveganja obravnavajo na isti osnovi kot bilančni instrumenti. Tako se obrestna zamenjava, po kateri institucija prejema spremenljivo obrestno mero in plačuje fiksno obrestno mero, obravnava kot enakovredna dolgi poziciji vinstrumentih s spremenljivo obrestno mero, katerih rok zapadlosti sovpada z rokom naslednje določitve obrestne mere, ter kratki poziciji v instrumentih s fiksno obrestno mero in isto zapadlostjo, kot jo ima sama zamenjava.
Člen 331
Obrestno tveganje pri izvedenih finančnih instrumentih
1. Institucije, ki vrednotijo po tekočih tržnih cenah in upravljajo obrestno tveganje pri izvedenih finančnih instrumentih iz členov 328 do 330 na podlagi diskontiranega denarnega toka, lahko za izračun pozicij iz navedenih členov, kadar imajo za to dovoljenje pristojnih organov, uporabijo modele občutljivosti in jih lahko uporabijo za vsako obveznico, ki se namesto prek enega končnega odplačila glavnice odplačuje do svoje preostale zapadlosti. Dovoljenje se izda, če ti modeli ustvarijo pozicije, ki so enako občutljive na spremembe obrestne mere kot osnovni denarni tokovi. Ta občutljivost se oceni glede na samostojna gibanja vzorčnih obrestnih mer na krivulji donosa, z vsaj eno točko občutljivosti v vsakem razredu zapadlosti iz razpredelnice 2 v členu 339. Pozicije se vključijo v izračun kapitalskih zahtev za splošno tveganje dolžniških instrumentov.
2. Institucije, ki ne uporabljajo modelov iz odstavka 1, lahko obravnavajo kot popolnoma izravnane vse pozicije v izvedenih finančnih instrumentih iz odstavkov 328 do 330, ki izpolnjujejo vsaj naslednje pogoje:
(a)
pozicije imajo enako vrednost in so denominirane v isti valuti;
(b)
referenčna obrestna mera (za pozicije s spremenljivo obrestno mero) ali kuponska obrestna mera (za pozicije s fiksno obrestno mero) sta si zelo podobni;
(c)
rok do naslednje določitve obrestne mere ali preostala zapadlost za pozicije s fiksno kuponsko obrestno mero ustreza naslednjim omejitvam:
(i)
krajši od enega meseca: isti dan;
(ii)
med enim mesecem in enim letom: v sedmih dneh;
(iii)
daljši od enega leta: v 30 dneh.
Člen 332
Kreditni izvedeni finančni instrumenti
1. Razen če ni drugače določeno, se pri izračunu kapitalske zahteve za splošno in posebno tveganje stranke, ki prevzame kreditno tveganje ("prodajalec zavarovanja"), uporabi hipotetični znesek pogodbe o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu. Ne glede na prvi stavek se lahko institucija odloči za zamenjavo hipotetične vrednosti s hipotetično vrednostjo, ki se ji prišteje sprememba neto tržne vrednosti izvedenega kreditnega finančnega instrumenta od trenutka začetka trgovanja, pri čemer ima neto sprememba navzdol za prodajalca zavarovanja negativni predznak. Pri izračunu kapitalske zahteve za posebno tveganje se, razen pri zamenjavah celotnega donosa, namesto zapadlosti obveznosti uporablja zapadlost pogodbe o kreditnem finančnem izvedenem instrumentu. Pozicije se določijo, kot sledi:
(a)
zamenjava celotnega donosa ustvari za namene splošnega tveganja dolgo pozicijo v referenčni obveznosti in kratko pozicijo v državni obveznici, katere rok zapadlosti sovpada z rokom naslednje določitve obrestne mere in ki ji je dodeljena utež tveganja 0 % v skladu z naslovom II Poglavja 2. Poleg tega ustvari za namene posebnega tveganja dolgo pozicijo v referenčni obveznosti;
(b)
kreditna zamenjava ne ustvari pozicije za namene splošnega tveganja. Za namene posebnega tveganja institucija evidentira sintetično dolgo pozicijo v obveznosti referenčnega subjekta, razen če ima izvedeni finančni instrument določeno bonitetno oceno in ustreza pogojem za postavko kvalificiranega dolga; v tem primeru se v izvedenem finančnem instrumentu evidentira dolga pozicija. Če v okviru produkta zapade plačilo premij ali obresti, so ti denarni tokovi predstavljeni kot hipotetične pozicije v državnih obveznicah;
(c)
kreditni zapis za eno samo izpostavljenost za namene splošnega tveganja ustvari dolgo pozicijo v tem kreditnem zapisu v obliki obrestnega produkta. Za namene posebnega tveganja se ustvari sintetična dolga pozicija v obveznosti referenčnega subjekta. Dodatna dolga pozicija se ustvari v izdajatelju zapisa. Če ima kreditni zapis zunanjo bonitetno oceno in izpolnjuje pogoje za postavko kvalificiranega dolga, se lahko za namene posebnega tveganja evidentira ena sama dolga pozicija v tem zapisu;
(d)
kreditni zapis za skupino izpostavljenosti, ki zagotavlja sorazmerno zavarovanje, ustvari za namene posebnega tveganja poleg dolge pozicije v obveznosti izdajatelja zapisapozicije v obveznostih vseh referenčnihsubjektov, pri čemer je skupni hipotetični znesek pogodbe razporejen po pozicijah glede na delež v skupnem hipotetičnem znesku, ki ga predstavlja vsaka izpostavljenost do referenčnega subjekta. Če se lahko izbere več kot ena obveznost referenčnega subjekta, se posebno tveganje določi z upoštevanjem obveznosti z največjo utežjo tveganja;
(e)
kreditni izvedeni finančni instrument na podlagi prvega neplačila ustvari pozicijo v višini hipotetičnega zneska v obveznosti vsakega referenčnega subjekta. Če je znesek največjega plačila v primeru kreditnega dogodka manjši od kapitalske zahteve v skladu z metodo iz prvega stavka te točke, se lahko kot kapitalska zahtevaza posebno tveganje uporabi znesek tega največjega plačila.
Kreditni izvedeni finančni instrument na podlagi n-tega neplačila ustvari pozicijo v višini hipotetičnega zneska v obveznosti vsakega referenčnega subjekta, zmanjšano za obveznosti n - 1 referenčnih subjektov z najnižjo kapitalsko zahtevo za posebno tveganje. Če je znesek največjega plačila v primeru kreditnega dogodka manjši od kapitalske zahteve v skladu z metodo iz prvega stavka te točke, se lahko kot kapitalska zahteva za posebno tveganje uporabi ta znesek.
Kadar ima kreditni izvedeni finančni instrument na podlagi n-tega neplačila zunanjo bonitetno oceno, prodajalec zavarovanja pri izračunu kapitalske zahteve za posebno tveganje uporabi bonitetno oceno izvedenega finančnega instrumenta in po potrebi ustrezne uteži tveganja pri listinjenju.
2. Za stranko, ki prenese kreditno tveganje (kupec zavarovanja), se pozicije določijo kot zrcalna slika prodajalca zavarovanja, z izjemo kreditnega zapisa (ki ne ustvari nobene kratke pozicije v obveznosti izdajatelja). Kadar se izračunava kapitalska zahteva za "kupca zavarovanja", se uporabi hipotetični znesek pogodbe o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu. Ne glede na prvi stavek se lahko institucija odloči za zamenjavo hipotetične vrednosti s hipotetično vrednostjo, ki se ji prišteje sprememba neto tržne vrednosti kreditnega izvedenega finančnega instrumenta od trenutka začetka trgovanja, pri čemer ima neto sprememba navzdol za prodajalca zavarovanja negativni predznak. Če v danem trenutku obstaja nakupna opcija v kombinaciji s stopnjevanjem, se tak trenutek obravnava kot zapadlost zavarovanja.
3. Kreditni izvedeni finančni instrumenti v skladu s členom 338(1) ali (3) se vključijo le v določitev kapitalske zahteve za posebno tveganje v skladu s členom 338(4).
Člen 333
Vrednostni papirji, prodani na podlagi pogodbe o začasni prodaji, ali posojeni
Prenosnik vrednostnih papirjev ali zajamčenih pravic v zvezi z vrednostnimi papirji v okviru pogodbe o začasni prodaji in posojevalec vrednostnih papirjev pri njihovi posoji vključita te vrednostne papirje v izračun svoje kapitalske zahteve v skladu s tem poglavjem, če so takšni vrednostni papirji pozicije trgovalne knjige.
Oddelek 2
Dolžniški instrumenti
Člen 334
Neto pozicije v dolžniških instrumentih
Neto pozicije se razvrstijo glede na valuto, v kateri so denominirane, in se uporabljajo za izračun kapitalske zahteve za splošno in posebno tveganje v vsaki posamezni valuti posebej.
Pododdelek 1
Posebno tveganje
Člen 335
Omejitev kapitalske zahteve za neto pozicijo
Institucija lahko omeji kapitalsko zahtevo za posebno tveganje neto pozicije v dolžniškem instrumentu na raven največje možne izgube, povezane s tveganjem neplačila. Za kratko pozicijo se ta meja lahko izračuna kot sprememba vrednosti zaradi takojšnjega preoblikovanja instrumenta ali, kadar je to ustrezno, osnovnih referenčnih subjektov v subjekte brez tveganja neplačila.
Člen 336
Kapitalska zahteva za dolžniške instrumente, ki niso pozicije v listinjenju
1. Institucija razvrsti svoje neto pozicije v trgovalni knjigi v instrumentih, ki niso pozicije v listinjenju, kot se izračunajo v skladu s členom 327, v ustrezne kategorije v razpredelnico 1 glede na njihovega izdajatelja ali dolžnika, zunanjo ali notranjo bonitetno oceno in preostalo zapadlost ter jih nato pomnoži z utežmi, prikazanimi v zadevni razpredelnici. Za izračun kapitalske zahteve za posebno tveganje institucija sešteje svoje tehtane pozicije, ki izhajajo iz uporabe tega člena, ne glede na to, ali so dolge ali kratke.
Razpredelnica 1
Kategorije
Kapitalska zahteva za posebno tveganje
Dolžniški vrednostni papirji, ki bi v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje prejeli utež tveganja 0 %.
0 %
Dolžniški vrednostni papirji, ki bi v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje prejeli utež tveganja 20 % ali 50 %, in druge kvalificirane postavke, kot so opredeljene v odstavku 4.
0,25 % (preostali čas do končne zapadlosti šest mesecev ali manj)
1,00 % (preostali čas do končne zapadlosti več kot šest mesecev ter do vključno 24 mesecev)
1,60 % (preostali čas do zapadlosti je daljši od 24 mesecev)
Dolžniški vrednostni papirji, ki bi v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje prejeli utež tveganja 100 %.
8,00 %
Dolg, ki bi v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje prejel utež tveganja 150 %.
12,00 %
2. Institucije, ki za kategorijo izpostavljenosti, v katero spada izdajatelj dolžniškega instrumenta, uporabljajo pristop IRB, izpolnijo pogoje za uporabo uteži tveganja v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje iz odstavka 1, če ima izdajatelj izpostavljenosti notranjo bonitetno oceno z PD, ki je enakovredna ali nižja od tiste, povezane z ustrezno stopnjo kreditne kakovosti v skladu s standardiziranim pristopom.
3. Institucije lahko izračunajo kapitalske zahteve za posebno tveganje za katere koli obveznice, ki izpolnijo pogoje za utež tveganja 10 %, v skladu z obravnavo v členih 129(4), (5) in (6), kot polovico ustrezne kapitalske zahteve za posebno tveganje za drugo kategorijo v razpredelnici 1.
4. Druge kvalificirane postavke so:
(a)
dolge in kratke pozicije v sredstvih, za katera bonitetna ocena imenovane ECAI ni na voljo in ki izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(i)
zadevna institucija jih šteje za dovolj likvidne;
(ii)
po lastni presoji institucije je njihova investicijska kakovost najmanj enakovredna investicijski kakovosti sredstev, navedenih v drugi vrstici razpredelnice 1;
(iii)
kotirajo na vsaj enem reguliranem trgu v državi članici ali na borzi tretje države, če je borza priznana s strani pristojnih organov zadevne države članice;
(b)
dolge in kratke pozicije v sredstvih, ki so jih izdale institucije, ki so predmet kapitalskih zahtev iz te uredbe, ki jih zadevna institucija šteje za dovolj likvidne in katerih investicijska kakovost je po lastni presoji institucije najmanj enakovredna investicijski kakovosti sredstev, navedenih v drugi vrstici razpredelnice 1;
(c)
vrednostni papirji, ki jih izdajo institucije, za katere se šteje, da imajo enakovredno ali višjo kreditno kakovost od kakovosti tistih, ki so povezani s stopnjo kreditne kakovosti 2 v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje izpostavljenosti do institucij in ki so predmet nadzorniških in regulativnih dogovorov, primerljivih dogovorom skladnim z določbami v tej uredbi in Direktivi 2013/36/EU.
Institucije, ki uporabijo točko (a) ali (b), imajo vzpostavljeno dokumentirano metodologijo za ocenjevanje, ali sredstva izpolnjujejo zahteve iz zadevnih točk, in o tej metodologiji uradno obvestijo pristojne organe.
Člen 337
Kapitalska zahteva za instrumente v listinjenju
1. Za instrumente v trgovalni knjigi, ki so pozicije v listinjenju, institucija svoje neto pozicije, kot so izračunane v skladu s členom 327(1), tehta z naslednjim:
(a)
za pozicije v listinjenju, ki bi bile predmet standardiziranega pristopa za kreditno tveganje v netrgovalni knjigi iste institucije, 8 % uteži tveganja v skladu s standardiziranim pristopom, kot je določeno v oddelku 3, poglavju 5, naslovu II;
(b)
za pozicije v listinjenju, ki bi bile predmet pristopa IRB v netrgovalni knjigi iste institucije, 8 % uteži tveganja v skladu s pristopom IRB, kot je določeno v oddelku 3, poglavju 5, naslovu II.
2. Metoda nadzorniške formule, določena v členu 262, se lahko uporabi, kadar lahko institucija zagotovi ocene verjetnosti neplačila ter po potrebi vrednosti izpostavljenosti in LGD kot vhodne podatke za metodo nadzorniške formule v skladu z zahtevami za oceno teh parametrov po pristopu IRB v skladu z poglavjem 3 naslova II.
Institucija, ki ni institucija v vlogi originatorja, in bi to metodo lahko uporabila za isto pozicijo v listinjenju v svoji netrgovalni knjigi, jo lahko uporabi izključno na podlagi dovoljenja pristojnih organov, ki se izda, kadar institucija izpolnjuje pogoj iz prvega pododstavka.
Ocene verjetnosti neplačila in izgube ob neplačilu kot vhodni podatki za metodo nadzorniške formule se alternativno lahko določijo tudi na podlagi ocen, ki se pridobijo s pristopom za izračun kapitalske zahteve za IRC institucije, ki ji je bilo izdano dovoljenje za uporabo notranjega modela za posebno tveganje dolžniških instrumentov. Slednja alternativa se lahko uporabi izključno na podlagi dovoljenja pristojnih organov, ki se izda, če zadevne ocene izpolnjujejo kvantitativne zahteve za pristop IRB, določene vpoglavju 3, naslova II.
V skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 EBA izda smernice o uporabi ocen PD in LGD kot vhodnih podatkov, kadar zadevne ocene temeljijo na pristopu IRC.
3. Za pozicije v listinjenju, ki so predmet dodatne uteži tveganja v skladu s členom 407, se uporabi 8 % celotne uteži tveganja.
Institucija za izračun kapitalske zahteve za posebno tveganje sešteje tehtane pozicije, ki izhajajo iz uporabe tega člena (ne glede na to, ali so dolge ali kratke), razen pozicij v listinjenju, ki se obravnavajo v skladu s členom 338(4).
4. Z odstopanjem od drugega pododstavka odstavka 3 institucija v prehodnem obdobju, ki se konča 31. decembra 2014, ločeno sešteje svoje tehtane neto dolge pozicije in svoje tehtane neto kratke pozicije. Višji od obeh seštevkov se določi kot kapitalska zahteva za posebno tveganje. Vendar institucija pristojnemu organu matične države članice vsako četrtletje sporoči skupni seštevek svojih tehtanih neto dolgih in neto kratkih pozicij, razčlenjen glede na vrsto osnovnih sredstev.
5. Kadar institucija v vlogi originatorja v tradicionalnem listinjenju ne izpolnjuje pogojev za prenos pomembnega deleža kreditnega tveganja iz člena 243, v izračun kapitalske zahteve v skladu s tem členom vključi listinjene izpostavljenosti namesto svojih pozicij v tem listinjenju.
Če institucija v vlogi originatorja v sintetičnem listinjenju ne izpolnjuje pogojev za prenos pomembnega deleža kreditnega tveganja iz člena 244, v izračun kapitalske zahteve v skladu s tem členom vključi listinjene izpostavljenosti v tem listinjenju, ne pa tudi kreditnega zavarovanja, pridobljenega za listinjeni portfelj.
Člen 338
Kapitalska zahteva za trgovalni portfelj s korelacijo
1. Trgovalni portfelj s korelacijo sestavljajo pozicije v listinjenju in kreditni izvedeni finančni instrumenti na podlagi n-tega neplačila, ki izpolnjujejo vsa naslednja merila:
(a)
pozicije niso pozicije v relistinjenju, opcije na tranšo listinjenja ali kakršni koli drugi izvedeni finančni instrumenti za izpostavljenosti v listinjenju, ki ne zagotavljajo sorazmernega deleža pri donosu tranše listinjenja;
(b)
vsi referenčni instrumenti so eno od naslednjega:
(i)
instrumenti za eno samo izpostavljenost, vključno s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti za eno samo izpostavljenost, za katere obstaja likvidni dvosmerni trg;
(ii)
indeksi, ki se splošno uporabljajo pri trgovanju in temeljijo na zadevnih referenčnih subjektih.
Šteje se, da dvosmerni trg obstaja, če obstajajo neodvisne ponudbe za nakup in prodajo v dobri veri, tako da se lahko cena, ki je razumno povezana z zadnjo prodajno ceno ali trenutnimi konkurenčnimi povpraševanji in ponudbami v dobri veri, določi v enem dnevu in se pri tej ceni tudi ustali v razmeroma kratkem času v skladu s tržno prakso.
2. V trgovalni portfelj s korelacijo niso vključene pozicije, ki se nanašajo na kar koli od naslednjega:
(a)
osnovo, ki jo je mogoče v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje v netrgovalni knjigi institucije razporediti v kategoriji izpostavljenosti "izpostavljenosti na drobno" ali "izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine";
(b)
terjatev do subjekta s posebnim namenom, ki je neposredno ali posredno zavarovana s pozicijo, ki v skladu z odstavkoma 1 in tem odstavkom sama ne bi bila primerna za vključitev v trgovalni portfelj s korelacijo.
3. Institucija lahko v trgovalni portfelj s korelacijo vključi pozicije, ki niso pozicije v listinjenju ali kreditni izvedeni finančni instrumenti na podlagi n-tega neplačila, vendar se z njimi varujejo druge pozicije zadevnega portfelja, če za instrument ali njegovo osnovo obstaja likvidni dvosmerni trg, kot je opisan v zadnjem pododstavku odstavka 1.
4. Institucija kot kapitalsko zahtevo za posebno tveganje za trgovalni portfelj s korelacijo določi višjega izmed naslednjih zneskov:
(a)
celotno kapitalsko zahtevo za posebno tveganje, ki bi se uporabila samo za neto dolge pozicije trgovalnega portfelja s korelacijo;
(b)
celotno kapitalsko zahtevo za posebno tveganje, ki bi se uporabila samo za neto kratke pozicije trgovalnega portfelja s korelacijo.
Pododdelek 2
Splošno tveganje
Člen 339
Izračun splošnega tveganja na podlagi zapadlosti
1. Za izračun kapitalskih zahtev za splošno tveganje se vse pozicije tehtajo glede na zapadlost, kot je pojasnjeno v odstavku 2, da se izračuna znesek njihovih kapitalskih zahtev. Ta zahteva se zniža, kadar je tehtana pozicija uvrščena v isti razred zapadlosti kot nasprotna tehtana pozicija. Znižanje kapitalske zahteve se izvede tudi, kadar se nasprotne tehtane pozicije uvrstijo v različne razrede zapadlosti, pri čemer je obseg znižanja odvisen od tega, če sta poziciji uvrščeni v isto skupino ali ne, in od posameznih skupin, v katere se uvrstita.
2. Institucija razporedi svoje neto pozicije v ustrezne razrede zapadlosti v stolpec 2 ali 3, kakor je primerno, razpredelnice 2 odstavka 4. V primeru instrumentov s fiksno obrestno mero to stori na podlagi preostalega časa do zapadlosti, v primeru instrumentov s spremenljivo obrestno mero do njihove končne zapadlosti pa na podlagi obdobja do naslednje določitve obrestne mere. Razlikuje tudi med dolžniškimi instrumenti z obrestno mero 3 % ali več in tistimi z obrestno mero, manjšo od 3 %, ter jih na tej podlagi razporedi v stolpec 2 ali stolpec 3 razpredelnice 2. Potem vsakega od njih pomnoži z utežjo za zadevni razred zapadlosti iz stolpca 4 razpredelnice 2.
3. Institucija nato izračuna vsoto tehtanih dolgih pozicij in vsoto tehtanih kratkih pozicij v vsakem razredu zapadlosti. Znesek tehtanih dolgih pozicij, ki se izravna z zneskom tehtanih kratkih pozicij v določenem razredu zapadlosti, je izravnana tehtana pozicija v tem razredu, medtem ko je preostala dolga ali kratka pozicija neizravnana tehtana pozicija za isti razred. Nato se izračuna seštevek izravnanih tehtanih pozicij v vseh razredih.
4. Institucija izračuna seštevke neizravnanih tehtanih dolgih pozicij za razrede, vključene v vsako od skupin razpredelnice 2, da dobi neizravnano tehtano dolgo pozicijo za vsako skupino. Podobno se vsota neizravnanih tehtanih kratkih pozicij za vsak razred v posamezni skupini sešteje za izračun neizravnane tehtane kratke pozicije za to skupino. Izravnana tehtana pozicija posamezne skupine je tisti del neizravnane tehtane dolge pozicije določene skupine, ki se izravna z neizravnano tehtano kratko pozicijo iste skupine. Neizravnana tehtana pozicija posamezne skupine je tisti del neizravnane tehtane dolge ali neizravnane tehtane kratke pozicije skupine, ki je tako ni mogoče izravnati.
Razpredelnica 2
Skupina
Razred zapadlosti
Utež (v %)
Predvidena sprememba obrestne mere (v %)
Obrestna mera 3 % ali več
Obrestna mera nižja od 3 %
Ena
0 ≤ 1 meseca
0 ≤ 1 meseca
0,00
-
1 ≤ 3 mesecev
1 ≤ 3 mesecev
0,20
1,00
3 ≤ 6 mesecev
3 ≤ 6 mesecev
0,40
1,00
6 ≤ 12 mesecev
6 ≤ 12 mesecev
0,70
1,00
Dva
1 ≤ 2 let
1,0 ≤ 1,9 let
1,25
0,90
2 ≤ 3 let
1,9 ≤ 2,8 let
1,75
0,80
3 ≤ 4 let
2,8 ≤ 3,6 let
2,25
0,75
Tri
4 ≤ 5 let
3,6 ≤ 4,3 let
2,75
0,75
5 ≤ 7 let
4,3 ≤ 5,7 let
3,25
0,70
7 ≤ 10 let
5,7 ≤ 7,3 let
3,75
0,65
10 ≤ 15 let
7,3 ≤ 9,3 let
4,50
0,60
15 ≤ 20 let
9,3 ≤ 10,6 leta
5,25
0,60
20 let
10,6 ≤ 12,0 let
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 leta
8,00
0,60
20 let
12,50
0,60
5. Znesek neizravnane tehtane dolge ali kratke pozicije skupine 1, ki se izravna z neizravnano tehtano kratko ali dolgo pozicijo skupine 2, je izravnana tehtana pozicija med skupinama 1 in 2. Enak izračun se nato izvede za tisti del neizravnane tehtane pozicije skupine 2, ki še ostane, in neizravnane tehtane pozicije skupine 3, da se izračuna izravnana tehtana pozicija med skupinama 2 in 3.
6. Institucija lahko spremeni vrstni red v odstavku 5 tako, da izračuna izravnano tehtano pozicijo med skupinama 2 in 3 pred izračunom zadevne pozicije med skupinama 1 in 2.
7. Preostanek neizravnane tehtane pozicije skupine 1 se nato izravna s preostankom zadevne pozicije skupine 3, potem ko je bila slednja izravnana s skupino 2, da se dobi izravnana tehtana pozicija med skupinama 1 in 3.
8. Preostale pozicije se po treh ločenih izravnalnih izračunih iz odstavkov 5, 6 in 7 seštejejo.
9. Kapitalska zahteva institucije se izračuna kot vsota:
(a)
10 % vsote izravnanih tehtanih pozicij v vseh razredih zapadlosti;
(b)
40 % izravnane tehtane pozicije skupine 1;
(c)
30 % izravnane tehtane pozicije skupine 2;
(d)
30 % izravnane tehtane pozicije skupine 3;
(e)
40 % izravnane tehtane pozicije med skupinama 1 in 2 ter med skupinama 2 in 3;
(f)
150 % izravnane tehtane pozicije med skupinama 1 in 3;
(g)
100 % preostalih neizravnanih tehtanih pozicij.
Člen 340
Izračun splošnega tveganja na podlagi trajanja
1. Institucije lahko za izračunavanje kapitalske zahteve za splošno tveganje dolžniških instrumentov namesto pristopa, določenega v členu 339, uporabijo pristop, ki odraža trajanje, če institucija ta pristop uporablja dosledno.
2. V skladu s pristopom na podlagi trajanja, navedenim v odstavku 1, institucija glede na tržno vrednost vsakega dolžniškega instrumenta s fiksno obrestno mero izračuna njegov donos do zapadlosti, ki je implicitna diskontna stopnja zadevnega instrumenta. V primeru instrumentov s spremenljivo obrestno mero institucija glede na tržno vrednost vsakega instrumenta izračuna njegov donos ob predpostavki, da glavnica zapade ob naslednji možnosti za spremembo obrestne mere.
3. Institucija nato izračuna modificirano trajanje za vsak dolžniški instrument po naslednji formuli:
pri čemer je:
D
=
trajanje, izračunano po naslednji formuli:
pri čemer je:
R
=
donos do zapadlosti;
Ct
=
denarno plačilo v času t;
M
=
celotna zapadlost.
Za izračun modificiranega trajanja za dolžniške instrumente, ki so predmet tveganja predčasnega plačila, se opravi korekcija. EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 izda smernice o načinu uporabe takih korekcij.
4. Institucija nato vsak posamezni dolžniški instrument razporedi v ustrezno skupino razpredelnice 3. To stori na podlagi modificiranega trajanja vsakega instrumenta.
Razpredelnica 3
Skupina
Modificirano trajanje
(v letih)
Predvidena obrestna mera (sprememba v %)
Ena
0 ≤ 1,0
1,0
Dva
1,0 ≤ 3,6
0,85
Tri
3,6
0,7
5. Institucija nato izračuna pozicijo, tehtano s trajanjem, za vsak posamezen instrument tako, da njegovo tržno ceno pomnoži z njegovim modificiranim trajanjem in predvideno spremembo obrestne mere za instrument s tem določenim modificiranim trajanjem (glej stolpec 3 razpredelnice 3).
6. Institucija znotraj vsake skupine izračuna svoje dolge in kratke pozicije, tehtane s trajanjem. Znesek dolgih pozicij, tehtanih s trajanjem, ki se izravna s kratkimi pozicijami, tehtanimi s trajanjem, v okviru vsake skupine, je izravnana pozicija, tehtana s trajanjem, zadevne skupine.
Institucija nato izračuna neizravnane pozicije, tehtane s trajanjem, za vsako skupino. Institucija potem sledi postopkom, določenim za neizravnane tehtane pozicije, v členu 339(5) do (8).
7. Kapitalska zahteva institucije se nato izračuna kot vsota naslednjega:
(a)
2 % izravnane pozicije, tehtane s trajanjem, za vsako skupino;
(b)
40 % izravnanih pozicij, tehtanih s trajanjem, med skupinama 1 in 2 ter med skupinama 2 in 3;
(c)
150 % izravnane pozicije, tehtane s trajanjem, med skupinama 1 in 3;
(d)
100 % preostalih neizravnanih pozicij, tehtanih s trajanjem.
Oddelek 3
Lastniški instrumenti
Člen 341
Neto pozicije v lastniških instrumentih
1. Institucija ločeno sešteje vse svoje neto dolge pozicije in vse svoje neto kratke pozicije v skladu s členom 327. Vsota absolutnih vrednosti obeh seštevkov je skupna bruto pozicija institucije.
2. Institucija ločeno za vsak trg izračuna razliko med vsoto neto dolgih in neto kratkih pozicij. Vsota absolutnih vrednosti teh razlik je skupna neto pozicija institucije.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov z opredelitvijo izraza trg iz odstavka 2.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 342
Posebno tveganje lastniških instrumentov
Za izračun kapitalske zahteve za posebno tveganje institucija pomnoži svojo skupno bruto pozicijo z 8 %.
Člen 343
Splošno tveganje lastniških instrumentov
Kapitalska zahteva za splošno tveganje je skupna neto pozicija institucije, pomnožena z 8 %.
Člen 344
Delniški indeksi
1. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih navede delniške indekse, za katere so na voljo obravnave iz drugega stavka odstavka 4.
EBA predloži zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
2. Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz odstavka 1 lahko institucije še naprej uporabljajo obravnavo iz odstavkov 3 in 4, če so pristojni organi to obravnavo uporabili pred 1. januarjem 2014.
3. Terminske pogodbe na delniške indekse, delta tehtani ekvivalenti opcij v terminskih pogodbah na delniške indekse in delniški indeksi, v nadaljevanju "terminske pogodbe na delniške indekse", se lahko razstavijo na pozicije v posameznih lastniških instrumentih, ki sestavljajo indeks. Te pozicije se lahko obravnavajo kot osnovne pozicije v zadevnih lastniških instrumentih in se lahko netirajo z nasprotnimi pozicijami v samih osnovnih lastniških instrumentih. Institucije uradno obvestijo pristojni organ o uporabi takšne obravnave.
4. Kadar terminska pogodba na delniške indekse ni razstavljena na svoje osnovne pozicije, se obravnava kot posamezen lastniški instrument. Vendar posebnega tveganja tega posameznega lastniškega instrumenta ni potrebno upoštevati, če se z zadevno terminsko pogodbo na delniške indekse trguje na borzi in če ta pogodba predstavlja zadevni ustrezno razpršen indeks.
Oddelek 4
Izvedba prve prodaje finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa
Člen 345
Zmanjšanje neto pozicij
1. V primeru izvedbe prve prodaje finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa za dolžniške in lastniške instrumente lahko institucija pri izračunu svojih kapitalskih zahtev uporabi naslednji postopek. Institucija najprej izračuna neto pozicije tako, da od celotne obveznosti odkupa odšteje pozicije, ki jih je že prenesla na tretje osebe ali so se te pogodbeno zavezale k njihovemu odkupu. Institucija nato zmanjša neto pozicije z redukcijskimi faktorji iz razpredelnice 4 in izračuna svoje kapitalske zahteve z uporabo zmanjšanih pozicij, ki so nastale pri izvedbi prve prodaje finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa.
Razpredelnica 4
delovni dan 0:
100 %
delovni dan 1:
90 %
delovna dneva 2 do 3:
75 %
delovni dan 4:
50 %
delovni dan 5:
25 %
po delovnem dnevu 5:
0 %.
"Delovni dan nič" je delovni dan, s katerim se institucija nepreklicno zaveže, da bo odkupila znano količino vrednostnih papirjev po dogovorjeni ceni.
2. Institucije uradno obvestijo pristojne organe o uporabi odstavka 1.
Oddelek 5
Kapitalske zahteve za posebno tveganje za pozicije, ki so varovane s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti
Člen 346
Olajšava za varovanja s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti
1. Olajšava se dodeli za varovanja, zagotovljena s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti, v skladu z načeli iz odstavkov 2 do 6.
2. Institucije obravnavajo pozicijo v kreditnem izvedenem finančnem instrumentu kot eno stran in varovano pozicijo z istim nominalnim ali, kadar je to ustrezno, hipotetičnim zneskom kot drugo stran.
3. Popolna olajšava se podeli, kadar se vrednosti obeh strani vedno gibljeta v nasprotno smer in v približno enakem obsegu. To se zgodi v naslednjih primerih:
(a)
obe strani sta sestavljeni iz popolnoma enakih instrumentov;
(b)
dolga denarna pozicija je zavarovana z zamenjavo celotnega donosa (ali obratno), referenčna obveznost in osnovna izpostavljenost (tj. denarna pozicija) pa se popolnoma ujemata. Zapadlost same zamenjave se lahko razlikuje od zapadlosti osnovne izpostavljenosti.
V teh primerih se kapitalska zahteva za posebno tveganje ne uporabi za nobeno od strani pozicije.
4. Izravnava v višini 80 % se uporabi, kadar se vrednosti obeh strani vedno gibljeta v nasprotni smeri in kadar se referenčna obveznost, zapadlost tako referenčne obveznosti kot kreditnega izvedenega finančnega instrumenta in valuta osnovne izpostavljenosti popolnoma ujemajo. Poleg tega glavne značilnosti pogodbe o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu ne povzročijo bistvenega odstopanja cenovnih premikov kreditnega izvedenega finančnega instrumenta od cenovnih premikov denarne pozicije. Če na podlagi posla pride do prenosa tveganja, bo za stran posla z večjo kapitalsko zahtevo uporabljena izravnava za posebno tveganje v višini 80 %, kapitalska zahteva za posebno tveganje na drugi strani pa je enake nič.
5. Delna olajšava se podeli v naslednjih primerih, z izjemo primerov v odstavkih 3 in 4:
(a)
pozicija je predmet odstavka 3(b), vendar sredstva referenčne obveznosti in osnovne izpostavljenosti niso usklajena. Vendar pozicije izpolnjujejo naslednji zahtevi:
(i)
referenčna obveznost je uvrščena enakovrednoz osnovno obveznostjo (pari passu) ali ji je podrejena;
(ii)
osnovna obveznost in referenčna obveznost imata istega dolžnika ter vsebujeta pravno izvršljivo klavzulo o navzkrižni kršitvi ali navzkrižni takojšnji zapadlosti;
(b)
pozicija je predmet odstavka 3(a) ali odstavka 4, vendar valuta ali zapadlost zavarovanja kredita in osnovnega sredstva nista usklajeni. Taka valutna neusklajenost se vključi v kapitalsko zahtevo za valutno tveganje;
(c)
pozicija je predmet odstavka 4, vendar sredstva denarne pozicije in kreditnega izvedenega finančnega instrumenta niso usklajena. Vendar je osnovno sredstvo v dokumentaciji o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu vključeno med izročljive obveznosti.
Delna olajšava pomeni, da se namesto seštevanja kapitalskih zahtev za posebno tveganje za vsako stran posla uporabi samo višja od obeh kapitalskih zahtev.
6. V vseh primerih, ki niso predmet odstavkov 3 do 5, se kapitalska zahteva za posebno tveganje izračuna ločeno za obe strani pozicij.
Člen 347
Olajšava za zavarovanja s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti na podlagi prvega in n-tega neplačila
V primeru kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi prvega neplačila in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila se uporabi naslednja obravnava za dodelitev olajšave v skladu s členom 346:
(a)
kadar institucija pridobi kreditno zavarovanje za več referenčnih subjektov, ki tvorijo osnovo za kreditni izvedeni finančni instrument pod pogojema, da prvo neplačilo med sredstvi sproži plačilo in da ta kreditni dogodek prekine pogodbo, lahko institucija izravna posebno tveganje referenčnega subjekta z odstotkovno najmanjšo kapitalsko zahtevo za posebno tveganje med osnovnimi referenčnimi subjekti v skladu z razpredelnico 1 iz člena 336;
(b)
kadar n-to neplačilo med izpostavljenostmi sproži plačilo na podlagi kreditnega zavarovanja, lahko kupec zavarovanja izravna posebno tveganje samo, če je bilo zavarovanje pridobljeno tudi za neplačila od 1 do n-1 ali kadar so se n-1 neplačila že zgodila. V takih primerih se uporablja metodologija določena v točki (a) za kreditne izvedene finančne instrumente na podlagi prvega neplačila, ustrezno spremenjena za produkte n-tega neplačila.
Oddelek 6
Kapitalske zahteve za kolektivne naložbene podjeme
Člen 348
Kapitalske zahteve za kolektivne naložbene podjeme
1. Brez poseganja v druge določbe tega oddelka so pozicije v kolektivnih naložbenih podjemih (KNP) predmet kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje posebno in splošno tveganje, v višini 32 %. Brez poseganja v določbe člena 353, kadar se uporablja spremenjena obravnava naložb v zlatu iz člena 352 (4) in člena 367 (2)(b), so pozicije v KNP predmet kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje posebno in splošno tveganje, in valutno tveganje v višini 40 %.
2. Razen če ni v členu 350 drugače določeno, pobot med osnovnimi naložbami KNP in drugimi pozicijami institucije ni dovoljen.
Člen 349
Splošna merila za KNP
KNP so primerni za pristop iz člena 350, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
prospekt KNP ali enakovreden dokument vsebuje vse naslednje:
(i)
kategorije sredstev, za katere ima KNP dovoljenje, da vanje vlaga;
(ii)
kadar se uporabljajo omejitve naložb, relativne omejitve in metodologije za njihov izračun;
(iii)
kadar je dovoljen finančni vzvod, največja raven finančnega vzvoda;
(iv)
kadar je dovoljeno sklepanje poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC ali repo poslov ali izposojanje ali posojanje vrednostnih papirjev, politiko omejevanja tveganja nasprotne stranke, ki izhaja iz teh poslov;
(b)
o poslovanju KNP se poroča v polletnih in letnih poročilih, da je omogočeno ocenjevanje sredstev in obveznosti, prihodkov in poslov v obdobju poročanja;
(c)
delnice ali enote KNP so na zahtevo imetnika enote dnevno izplačljive v denarju iz sredstevdružbe;
(d)
naložbe v KNP so ločene od premoženja družbe za upravljanje KNP;
(e)
institucija, ki vlaga, ustrezno oceni tveganost KNP;
(f)
KNP upravljajo osebe, nadzorovane v skladu z Direktivo 2009/65/ES ali enakovredno zakonodajo.
Člen 350
Posebne metode za KNP
1. Kadar institucija dnevno spremlja osnovne naložbe KNP, lahko vpogleda v zadevne osnovne naložbe, da bi izračunala kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje splošno in posebno tveganje. V skladu s takšnim pristopom se pozicije KNP obravnavajo kot pozicije v osnovnih naložbah KNP. Pobot med pozicijami v osnovnih naložbah KNP in drugimi pozicijami institucije je dovoljen, če ima institucija zadostno število delnic ali enot, ki omogoča odkup/ustvarjanje v zameno za osnovne naložbe.
2. Institucije lahko izračunajo kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje splošno in posebno tveganje, za pozicije v KNP na podlagi hipotetičnih pozicij, ki predstavljajo pozicije, potrebne za posnemanje sestave in gibanja vrednosti obstoječega zunanjega indeksa ali fiksne košarice lastniških ali dolžniških vrednostnih papirjev iz točke (a), ob upoštevanju naslednjih pogojev:
(a)
namen mandata KNP je, da posnema sestavo in gibanje vrednosti obstoječega zunanjega indeksa ali fiksne košarice lastniških ali dolžniških vrednostnih papirjev;
(b)
minimalni korelacijski koeficient med dnevnimi donosi na KNP in indeksom ali košarico lastniških ali dolžniških vrednostnih papirjev, ki jih posnema, v višini 0,9 se lahko jasno vzpostavi v obdobju najmanj šestih mesecev.
3. Kadar institucija ne spremlja dnevno osnovnih naložb KNP, lahko izračuna kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje splošno in posebno tveganje, ob upoštevanju naslednjih pogojev:
(a)
predpostavljalo se bo, da KNP najprej vlaga v največjem dovoljenem obsegu v skladu s svojim mandatom v kategorije sredstev, za katere velja največja kapitalska zahteva za posebno in splošno tveganje ločeno, nato pa v padajočem vrstnem redu nadaljuje z vlaganjem v naložbe, dokler ni dosežena skupna naložbena omejitev. Pozicija v KNP bo obravnavana kot neposredna naložba v hipotetični poziciji;
(b)
institucije upoštevajo največjo posredno izpostavljenost, ki bi jo lahko dosegle s sprejetjem pozicij s finančnim vzvodom prek KNP, kadar izračunavajo svojo kapitalsko zahtevo za posebno in splošno tveganje ločeno, s sorazmernim povečanjem pozicije v KNP do največje izpostavljenosti v postavke osnovne naložbe, ki izhajajo iz mandata;
(c)
če bi kapitalska zahteva sredstvih za posebno in splošno tveganje skupaj v skladu s tem odstavkom presegla višino iz člena 348 (1), se kapitalska zahteva omeji na tej višini.
4. Institucije se lahko zanesejo na naslednje tretje osebe, da izračunavajo in sporočajo kapitalske zahteveza pozicijsko tveganje za pozicije v KNP, ki so predmet odstavkov 1 do 4, v skladu z metodami, določenimi v tem poglavju:
(a)
depotno družbo KNP, če KNP vlaga izključno v vrednostne papirje in vse vrednostne papirje deponira pri tej depotni družbi;
(b)
za druge KNP, družbo za upravljanje KNP, če izpolnjuje merila iz člena 132(3)(a).
Pravilnost izračuna potrdi zunanji revizor.
POGLAVJE 3
Kapitalske zahteve za valutno tveganje
Člen 351
De minimis in utež za valutno tveganje
Če vsota skupne neto pozicije institucije v tuji valuti in njene neto pozicije v zlatu, izračunana v skladu s postopkom iz člena 352, vključno z vsemi pozicijami v tuji valuti in zlatu, za katere se kapitalske zahteve izračunajo z uporabo notranjega modela, presega 2 % njenega skupnega kapitala, institucija izračuna kapitalsko zahtevo za valutno tveganje. Kapitalska zahteva za valutno tveganje je vsota njene skupne neto pozicije v tuji valuti in njene neto pozicije v zlatu v valuti poročanja, pomnožena z 8 %.
Člen 352
Izračun skupne neto pozicije v tuji valuti
1. Neto odprta pozicija institucije v vsaki posamezni valuti (vključno z valuto poročanja) in v zlatu se izračuna kot vsota naslednjih elementov (pozitivnih ali negativnih):
(a)
neto promptne pozicije (tj. vseh aktivnih postavk, zmanjšanih za vse pasivne postavke, vključno z obračunanimi obrestmi, v zadevni valuti ali, za zlato, neto promptne pozicije v zlatu);
(b)
neto terminske pozicije, ki so vsi zneski, ki bodo predvidoma prejeti, zmanjšani za vse zneske, ki bodo predvidoma plačani, v okviru terminskih dogovorov na tuje valute in zlato, vključno s terminskimi pogodbami na valute in zlato ter glavnica pri valutnih zamenjavah, ki niso vključene v promptno pozicijo;
(c)
nepreklicnih jamstev in podobnih instrumentov, ki bodo zagotovo unovčeni in za katere obstaja majhna verjetnost poplačila;
(d)
neto delta ekvivalenta ali ekvivalenta na osnovi delta vrednosti celotnega portfelja opcij na tuje valute in zlato;
(e)
tržne vrednosti drugih opcij.
Delta, uporabljena za namene iz točke (d), je delta zadevne borze. Institucija lahko za opcije OTC ali kadar delta zadevne borze ni na voljo, sama izračuna delto z uporabo ustreznega modela, če ima za to dovoljenje pristojnih organov. Dovoljenje se izda, če model ustrezno oceni stopnjo spremembe vrednosti opcije ali nakupnega bona v povezavi z majhnimi spremembami tržne cene osnovnega instrumenta.
Institucija lahko vključi neto prihodnje prihodke/odhodke, ki še niso obračunani, a so že v celoti varovani, če to počne dosledno.
Institucija lahko razdeli neto pozicije v sestavljenih valutah na valute, ki jih sestavljajo, na podlagi veljavnih kvot.
2. Vse pozicije, ki jih je institucija namenoma ustvarila za namen varovanja pred negativnim učinkom menjalnega tečaja na njena razmerja v skladu s členom 92(1), se lahko izključijo iz izračuna neto odprtih valutnih pozicij, če to dovolijo pristojni organi. Take pozicije so netrgovalne ali strukturne narave in vsaka sprememba pogojev njihove izključitve je predmet ločenega dovoljenja pristojnih organov. Enako se lahko pod istimi pogoji obravnavajo tudi pozicije institucije, povezane s postavkami, ki so odštete že pri izračunu kapitala.
3. Institucija lahko pri izračunu neto odprtih pozicij v vsaki valuti in v zlatu uporabi pristop neto sedanje vrednosti, če institucija ta pristop uporablja dosledno.
4. Neto kratke in dolge pozicije v vsaki valuti, razen v valuti poročanja, ter neto dolga ali neto kratka pozicija v zlatu se preračunajo v valuto poročanja po trenutnih menjalnih tečajih. Nato se ločeno seštejejo, tako da dobimo seštevek neto kratkih pozicij oziroma seštevek neto dolgih pozicij. Večji od teh dveh seštevkov je skupna neto pozicija institucije v tujih valutah.
5. Institucije v kapitalskih zahtevah poleg delta tveganja ustrezno upoštevajo druga tveganja, povezana z opcijami.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo različne metode za upoštevanje drugih tveganj, razen delta tveganja, v kapitalskih zahtevah na način, ki je sorazmeren z obsegom ter zapletenostjo dejavnosti institucije na področju opcij.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz prvega pododstavka lahko pristojni organi še naprej uporabljajo veljavne nacionalne obravnave, če so jih uporabljali pred 31. decembrom 2013.
Člen 353
Valutno tveganje KNP
1. Za namene člena 352 se v zvezi s KNP upoštevajo dejanske pozicije KNP v tujih valutah.
2. Institucije se lahko glede poročanja pozicij v tujih valutah v KNP zanesejo na naslednje tretje osebe:
(a)
depotno družbo KNP, če KNP vlaga izključno v vrednostne papirje in vse vrednostne papirje deponira pri tej depotni družbi;
(b)
za druge KNP, družbo za upravljanje KNP, če izpolnjuje merila iz točke (a) člena 132(3).
Pravilnost izračuna potrdi zunanji revizor.
3. Kadar institucija ne pozna pozicij v tujih valutah v KNP, se predpostavlja, da je KNP v tuje valute vlagal do največjega dovoljenega obsega v skladu z mandatom KNP, in institucije pri izračunavanju svoje kapitalske zahteve za valutno tveganje za pozicije iz trgovalne knjige upoštevajo največjo posredno izpostavljenost, ki bi jo lahko dosegle s pozicijami finančnega vzvoda v KNP. To storijo tako, da pozicijo v KNP sorazmerno povečajo do največje izpostavljenosti v postavke osnovnih naložb na podlagi mandata za vlaganje. Predpostavljena pozicija KNP v tuji valuti se obravnava kot ločena valuta v skladu z obravnavo naložb v zlatu, pod pogojem, da se skupna dolga pozicija, doda skupni dolgi odprti poziciji v tuji valuti, skupna kratka pozicija pa se doda skupni kratki odprti poziciji v tuji valuti, kadar je na voljo smer naložbe KNP. Pred izračunom med takimi pozicijami pobot ni dovoljen.
Člen 354
Tesno korelirane valute
1. Institucije lahko zagotovijo nižje kapitalske zahteve za pozicije v zadevnih tesno koreliranih valutah. Da sta dve valuti tesno korelirani, se šteje le, če je verjetnost izgube, izračunana na podlagi podatkov o dnevnih menjalnih tečajih za obdobje zadnjih treh ali petih let, pri enakih ali nasprotnih pozicijah v takšnih valutah v naslednjih 10 delovnih dneh, kar znaša 4 % ali manj vrednosti izravnane zadevne pozicije (vrednotene v valuti poročanja), vsaj 99 %, kadar se uporabi triletna opazovalna doba, in 95 %, kadar se uporabi petletna opazovalna doba. Kapitalska zahteva za izravnano pozicijo v dveh tesno soodvisnih valutah znaša 4 %, pomnoženo z vrednostjo izravnane pozicije.
2. Pri izračunavanju zahtev iz tega poglavja lahko institucije izključijo pozicije v valutah, ki so predmet pravno zavezujočega medvladnega sporazuma, da omejijo odstopanje v razmerju do drugih valut, ki jih pokriva isti sporazum. Institucije izračunajo svoje izravnane pozicije v takšnih valutah in jih podvržejo kapitalski zahtevi, ki ni nižja od polovice največjega dovoljenega odstopanja, določenega v ustreznem medvladnem sporazumu v zvezi z zadevnimi valutami.
3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov z navedbo valut, za katere je na voljo obravnava iz odstavka 1.
EBA predloži zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prbega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Kapitalska zahteva za izravnane pozicije v valutah držav članic, ki sodelujejo v drugi fazi ekonomske in monetarne unije, se lahko izračuna kot 1,6 % vrednosti takšnih izravnanih pozicij.
5. Samo neizravnane pozicije v valutah, navedenih v tem členu, se vključijo v skupno neto odprto pozicijo v skladu s členom 352 (4).
6. Če je iz podatkov o dnevnih menjalnih tečajih za obdobje zadnjih treh ali petih let pri enakih ali nasprotnih pozicijah v dveh valutah v naslednjih 10 delovnih dneh razvidno, da sta ti dve valuti popolnoma pozitivno korelirani in da se institucija lahko vedno sooči z ničelnim razponom ponudbe in povpraševanja pri zadevnih poslih, lahko institucija z izrecnim dovoljenjem svojega pristojnega organa uporablja kapitalsko zahtevo 0 % do konca leta 2017.
POGLAVJE 4
Kapitalske zahteve za blagovno tveganje
Člen 355
Izbira metode za blagovno tveganje
Ob upoštevanju členov 356 do 358 institucije izračunajo kapitalske zahtevo za blagovno tveganje po eni od metod, ki so določene v členih 359, 360 ali 361.
Člen 356
Pomožno poslovanje z blagom
1. Institucije s pomožnim poslovanjem s kmetijskim blagom lahko določijo kapitalske zahteve za svojo stvarno zalogo blaga ob koncu vsakega leta za naslednje leto, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
v vsakem trenutku leta ima kapital za to tveganje, ki ni manjši od povprečne kapitalske zahteve za to tveganje, ocenjene na konzervativni podlagi za prihodnje leto;
(b)
na konzervativni podlagi oceni pričakovano nestanovitnost za podatek, izračunan v skladu s točko (a);
(c)
njena povprečna kapitalska zahteva za to tveganje ne presega 5 % njenega kapitala ali enega milijona eurov in, ob upoštevanju nestanovitnosti, ocenjene v skladu s točko (b), pričakovane najvišje kapitalske zahteve ne presegajo 6,5 % njenega kapitala;
(d)
institucija redno spremlja, ali ocene, pripravljene v skladu s točkama (a) in (b), še vedno odražajo realnost.
2. Institucije pristojne organe uradno obvestijo o uporabi možnosti iz odstavka 1.
Člen 357
Pozicije v blagu
1. Vsaka pozicija v blagu ali izvedenih finančnih instrumentih na blago se izrazi v standardni merski enoti. Promptna cena vsake vrste blaga se izrazi v valuti poročanja.
2. Za pozicije v zlatu ali izvedene finančne instrumente na zlato se šteje, da so predmet valutnega tveganja in se za namen izračunavanja blagovnega tveganja obravnavajo v skladu s poglavjem 3 ali 5, kakor je ustrezno.
3. Za namen člena 360 (1) je neto pozicija institucije v vsakem blagu presežek njenih dolgih pozicij nad njenimi kratkimi pozicijami, ali obratno, v istem blagu ter identičnih terminskih pogodbah na blago, opcijah in nakupnih bonih. Izvedeni finančni instrumenti se v skladu z določbami člena 358 obravnavajo kot pozicije v osnovnem blagu.
4. Za namene izračuna pozicije v blagu se naslednje pozicije obravnavajo kot pozicije v istem blagu:
(a)
pozicije v različnih podkategorijah blaga v primerih, ko so te podkategorije medsebojno zamenljive;
(b)
pozicije v podobnem blagu, če gre za skoraj enake nadomestke in kadar je minimalno korelacijo 0,9 med spremembami cene mogoče jasno ugotoviti v obdobju najmanj enega leta.
Člen 358
Posebni instrumenti
1. Terminske pogodbe na blago in terminski dogovori o nakupu ali prodaji posameznega blaga se v sistem merjenja vključijo kot hipotetični zneski v obliki standardne merske enote in se jim pripiše zapadlost glede na datum poravnave.
2. Blagovne zamenjave, pri katerih je ena stran posla fiksna cena in druga trenutna tržna cena, se obravnavajo kot serija pozicij, ki je enaka hipotetičnemu znesku pogodbe, pri čemer po potrebi ena pozicija ustreza posameznemu plačilu v okviru zamenjave ter se razporedi v razrede zapadlosti iz člena 359 (1). Pozicije so dolge pozicije, če institucija plačuje fiksno ceno in prejema spremenljivo ceno, ter kratke pozicije, če institucija prejema fiksno ceno in plačuje spremenljivo ceno. O blagovnih zamenjavah, kjer sta strani posla v različnem blagu, se pri pristopu lestvice zapadlosti poroča v ustrezni poročevalni lestvici.
3. Opcije in nakupni boni za blago ali izvedene finančne instrumente na blago se obravnavajo, kot če bi bili pozicije, katerih vrednost je enaka znesku osnove, na katero se opcija nanaša, pomnoženemu z njegovo delto za namene tega poglavja. Slednje pozicije se lahko pobotajo s katerimi koli nasprotnimi pozicijami v identičnem osnovnem blagu ali izvedenem finančnem instrumentu na blago. Uporabljena delta je delta zadevne borze. Institucija lahko za opcije OTC ali kadar delta zadevne borze ni na voljo, sama izračuna delto z uporabo ustreznega modela, če ima za to dovoljenje pristojnih organov. Dovoljenje se izda, če model ustrezno oceni stopnjo spremembe vrednosti opcije ali nakupnega bona v povezavi z majhnimi spremembami tržne cene osnovnega instrumenta.
Institucije v kapitalskih zahtevah poleg delta tveganja ustrezno upoštevajo druga tveganja, povezana z opcijami.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo različne metode za upoštevanje drugih tveganj, razen delta tveganja, v kapitalskih zahtevah na način, ki je sorazmeren z obsegom ter zapletenostjo dejavnosti institucije na področju opcij.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz prvega pododstavka lahko pristojni organi še naprej uporabljajo veljavne nacionalne obravnave, če so jih uporabljali pred 31. decembrom 2013.
5. Kadar je institucija nekaj od naslednjega, vključi zadevno blago v izračun svoje kapitalske zahteve za blagovno tveganje:
(a)
prenosnik blaga ali zajamčenih pravic v zvezi s pravico na blago v okviru pogodbe o začasni prodaji;
(b)
posojevalec blaga v okviru dogovora o izposoji blaga.
Člen 359
Pristop lestvice zapadlosti
1. Institucija za vsako blago uporabi ločeno lestvico zapadlosti v skladu z razpredelnico 1. Vse pozicije v zadevnem blagu se razporedijo v ustrezne razrede zapadlosti. Stvarne zaloge se razporedijo v prvi razred zapadlosti od 0 ter do največ vključno 1 mesec.
Razpredelnica 1
Razred zapadlosti
(1)
Stopnja razmika (v %)
(2)
0 ≤ 1 meseca
1,50
1 ≤ 3 mesecev
1,50
3 ≤ 6 mesecev
1,50
6 ≤ 12 mesecev
1,50
1 ≤ 2 let
1,50
2 ≤ 3 let
1,50
3 let
1,50
2. Pozicije v istem blagu se lahko izravnajo in razporedijo v ustrezne razrede zapadlosti na neto podlagi, in sicer če gre za:
(a)
pozicije v pogodbah z istim dnevom zapadlosti;
(b)
pozicije v pogodbah, ki zapadejo v razmaku največ 10 dni, če se s pogodbami trguje na trgih z dnevnimi datumi izročitve.
3. Institucija nato izračuna vsoto dolgih pozicij in vsoto kratkih pozicij v vsakem razredu zapadlosti. Znesek prvih, ki so izravnane s slednjimi v določenem razredu zapadlosti, so izravnane pozicije zadevnega razreda, medtem ko je preostala dolga ali kratka pozicija neizravnana pozicija tega razreda.
4. Tisti del neizravnane dolge pozicije za določen razred zapadlosti, ki se izravna z neizravnano kratko pozicijo, ali obratno, v naslednjem razredu zapadlosti, je izravnana pozicija med dvema razredoma zapadlosti. Tisti del neizravnane dolge ali neizravnane kratke pozicije, ki ga ni mogoče tako izravnati, je neizravnana pozicija.
5. Kapitalska zahteva institucije za vsako blago se izračuna na podlagi ustrezne lestvice zapadlosti kot vsota naslednjega:
(a)
vsote izravnanih dolgih in kratkih pozicij, pomnožene z ustrezno stopnjo razmika, kot je navedena v drugem stolpcu razpredelnice 1 za vsak razred zapadlosti, in s promptno ceno za blago;
(b)
izravnane pozicije med dvema razredoma zapadlosti za vsak razred zapadlosti, v katerega se prenese neizravnan položaj, pomnožene z 0,6 %, ki je stopnja prenosa, in s promptno ceno za blago;
(c)
preostalih neizravnanih pozicij, pomnoženih s 15 %, ki je končna stopnja, in s promptno ceno za blago.
6. Skupna kapitalska zahteva institucije za blagovno tveganje se izračuna kot vsota kapitalskih zahtev, izračunanih za vsako blago v skladu z odstavkom 5.
Člen 360
Poenostavljeni pristop
1. Kapitalska zahteva institucije za vsako blago se izračuna kot vsota naslednjega:
(a)
15 % neto pozicije, dolge ali kratke, pomnožene s promptno ceno za blago;
(b)
3 % bruto pozicije, vsota dolge in kratke, pomnožene s promptno ceno za blago.
2. Skupna kapitalska zahteva institucije za blagovno tveganje se izračuna kot vsota kapitalskih zahtev, izračunanih za vsako blago v skladu z odstavkom 1.
Člen 361
Razširjeni pristop lestvice zapadlosti
Institucije lahko namesto tistih iz člena 359 uporabijo najmanjšo stopnjo razmika, stopnjo prenosa in končno stopnjo, določene v naslednji razpredelnici 2, če institucije:
(a)
v velikem obsegu poslujejo z blagom na debelo;
(b)
imajo ustrezno razpršen portfelj v blagu;
(c)
še ne morejo uporabljati notranjih modelov za namen izračuna kapitalske zahteve za blagovno tveganje.
Razpredelnica 2
Plemenite kovine
(razen zlata)
Navadne kovine
Kmetijski proizvodi
Drugo, vključno z energetskimi proizvodi
Stopnja razpona (v %)
1,0
1,2
1,5
1,5
Stopnja prenosa (v %)
0,3
0,5
0,6
0,6
Končna stopnja (v %)
8
10
12
15
Institucije svoje pristojne organe uradno obvestijo o uporabi tega člena skupaj z dokazom o svojih naporih za uvedbo notranjega modela za namen izračuna kapitalske zahteve za blagovno tveganje.
POGLAVJE 5
Uporaba notranjih modelov za izračun kapitalskih zahtev
Oddelek 1
Dovoljenje in kapitalske zahteve
Člen 362
Posebno in splošno tveganje
Pozicijsko tveganje za dolžniški instrument ali lastniški instrument ali iz njiju izveden finančni instrument, s katerimi se trguje na borzi, se lahko za namene tega poglavja razdeli na dva sestavna dela. Prvi je njegovo posebno tveganje in obsega tveganje spremembe cene zadevnega instrumenta zaradi dejavnikov, ki so povezani z njegovim izdajateljem ali, v primeru izvedenega finančnega instrumenta, z izdajateljem osnovnega instrumenta. Sestavni del, ki predstavlja splošno tveganje, obsega tveganje spremembe cene instrumenta zaradi spremembe ravni obrestnih mer (v primeru dolžniškega instrumenta ali izvedenega dolžniškega finančnega instrumenta, s katerima se trguje na borzi) ali obsežen cenovni premik na trgu lastniških instrumentov, ki ni povezan z nobenimi posebnimi značilnostmi posameznih vrednostnih papirjev (v primeru lastniškega instrumenta ali izvedenega lastniškega finančnega instrumenta).
Člen 363
Dovoljenje za uporabo notranjih modelov
1. Potem ko pristojni organi preverijo, ali institucija izpolnjuje zahteve iz oddelkov 2, 3 in 4, kakor je ustrezno, izdajo institucijam dovoljenje za izračun njihovih kapitalskih zahtev za eno ali več od naslednjih kategorij tveganja z uporabo njihovih notranjih modelov namesto metod iz poglavij od 2 do 4 ali v kombinaciji z njimi:
(a)
splošno tveganje lastniških instrumentov;
(b)
posebno tveganje lastniških instrumentov;
(c)
splošno tveganje dolžniških instrumentov;
(d)
posebno tveganje dolžniških instrumentov;
(e)
valutno tveganje;
(f)
blagovno tveganje.
2. Za kategorije tveganja, za katere instituciji ni bilo izdano dovoljenje iz odstavka 1 za uporabo njenih notranjih modelov, institucija nadaljuje z izračunavanjem kapitalskih zahtev v skladu s poglavji 2, 3 in 4, kot je ustrezno. Dovoljenje pristojnih organov za uporabo notranjih modelov se zahteva za vsako kategorijo tveganja, izda pa se le, če notranji model zajema pomemben delež pozicij iz določenih kategorij tveganja.
3. Pomembne spremembe pri uporabi notranjih modelov, za katere je institucija dobila dovoljenje za uporabo, razširitev uporabe notranjih modelov, za katere je institucija dobila dovoljenje za uporabo, zlasti na dodatne kategorije tveganja, in prvotni izračun stresne tvegane vrednosti v skladu s členom 365(2) zahtevajo ločeno dovoljenje pristojnih organov.
Institucije pristojne organe uradno obvestijo o vseh drugih razširitvah in spremembah uporabe teh notranjih modelov, za katere je institucija dobila dovoljenje za uporabo.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
pogoje za ocenjevanje pomembnosti razširitev in sprememb pri uporabi notranjih modelov;
(b)
metodologijo ocenjevanja, v skladu s katero pristojni organi institucijam dovolijo uporabo notranjih modelov;
(c)
pogoje, pod katerimi se delež pozicij, zajetih v notranjem modelu znotraj kategorije tveganja, šteje za "pomembnega", kot je navedeno v odstavku 2.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 364
Kapitalske zahteve pri uporabi notranjih modelov
1. Vsaka institucija, ki uporablja notranji model, poleg kapitalskih zahtev, izračunanih v skladu s poglavji 2, 3 in 4 za tiste kategorije tveganja, za katere dovoljenje za uporabo notranjega modela ni bilo izdano, izpolni kapitalsko zahtevo, izraženo kot vsota točk (a) in (b):
(a)
večje izmed naslednjih vrednosti:
(i)
njene tvegane vrednosti (VaR) za prejšnji dan, izračunane v skladu s členom 365(1) (VaRt-1);
(ii)
povprečja dnevnih tveganih vrednosti, izračunanih v skladu s členom 365(1) za vsakega od prejšnjih 60 delovnih dni (VaRavg), pomnoženega z multiplikatorjem (mc) v skladu s členom 366;
(b)
večje izmed naslednjih vrednosti:
(i)
njene najnovejše razpoložljive stresne tvegane vrednosti, izračunane v skladu s členom 365(2) (sVaRt-1); in
(ii)
povprečja stresnih tveganih vrednosti, izračunanih na način in v skladu s pogostostjo iz člena 365(2), v prejšnjih 60 delovnih dnevih (sVaRavg), pomnoženega z multiplikatorjem (ms) v skladu s členom 366.
2. Institucije, ki za izračun svoje kapitalske zahteve za posebno tveganje dolžniških instrumentov uporabljajo notranji model, izpolnijo dodatno kapitalsko zahtevo, izraženo kot vsota točk (a) in (b):
(a)
kapitalske zahteve, izračunane v skladu s členoma 337 in 338, za posebno tveganje pozicij v listinjenju in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila v trgovalni knjigi, z izjemo tistih, ki so vključena v kapitalsko zahtevo za posebno tveganje trgovalnega portfelja s korelacijo v skladu z oddelkom 5 in po potrebi v kapitalsko zahtevo za posebno tveganje v skladu z oddelkom 6 poglavja 2, za tiste pozicije v KNP, za katere niso izpolnjeni niti pogoji iz člena 350 (1) niti pogoji iz člena 350 (2);
(b)
večje izmed:
(i)
najnovejše vrednosti tveganja za presežno tveganje neplačila in migracije, izračunane v skladu z oddelkom 3;
(ii)
povprečja te vrednosti v zadnjih 12 tednih.
3. Institucije s trgovalnim portfeljem s korelacijo, ki izpolnjuje zahteve iz člena 338 (1) do (3), lahko sklenejo, da bodo izpolnile kapitalsko zahtevo na podlagi člena 377 in ne člena 338 (4), izračunano kot večje od naslednjega:
(a)
najnovejše vrednosti tveganja za trgovalni portfelj s korelacijo, izračunane v skladu z oddelkom 5;
(b)
povprečja te vrednosti v zadnjih 12 tednih;
(c)
8 % kapitalske zahteve, ki bi bila v času izračuna najnovejše vrednosti tveganja iz točke (a) izračunana v skladu s členom 338(4), za vse tiste pozicije, ki so vključene v notranji model za trgovalni portfelj s korelacijo.
Oddelek 2
Splošne zahteve
Člen 365
Izračun tvegane vrednosti (VaR) in stresne tvegane vrednosti
1. Izračun tvegane vrednosti iz člena 364 je predmet naslednjih zahtev:
(a)
dnevnega izračunavanja tvegane vrednosti;
(b)
99 % enostranskega intervala zaupanja;
(c)
10-dnevnega obdobja posedovanja;
(d)
najmanj enoletnega efektivnega obdobja opazovanja preteklih dogodkov, razen če je krajše obdobje opazovanja upravičeno zaradi znatnega povečanja nestanovitnosti cen;
(e)
najmanj mesečnih posodobitev podatkovnih nizov.
Institucija lahko uporabi tvegane vrednosti, izračunane v skladu z obdobji posedovanja, krajšimi od 10 dni, prilagojene navzgor na obdobje 10 dni z ustrezno metodologijo, ki se redno pregleduje.
2. Poleg tega institucija vsaj tedensko izračuna "stresno tvegano vrednost" trenutnega portfelja v skladu z zahtevami iz prvega odstavka, pri čemer so vhodni podatki modela tvegane vrednosti umerjeni na pretekle podatke iz nepretrganega 12-mesečnega obdobja resnega finančnega stresa, ki zadeva portfelj institucije. Izbira takšnih preteklih podatkov je predmet vsaj letnega pregleda s strani institucije, ki o izidu uradno obvesti pristojne organe. EBA spremlja različne prakse za izračunavanje stresne tvegane vrednosti in v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 pripravi smernice glede takšnih praks.
Člen 366
Regulatorno testiranje za nazaj in multiplikatorji
1. Rezultati izračunov iz člena 365 se prilagodijo navzgor z multiplikatorjema (mc) in (ms).
2. Vsak od multiplikatorjev (mc) in (ms) je vsota najmanj 3 ter prištevka med 0 in 1 v skladu z razpredelnico 1. Prištevek je odvisen od števila preseganj za zadnjih 250 delovnih dni, ugotovljenih s testiranjem tvegane vrednosti za nazaj, ki ga opravi institucija, kot je določeno v členu 365(1).
Razpredelnica 1
Število preseganj
Prištevek
Manj kot 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 ali več
1,00
3. Institucije dnevno štejejo preseganja na podlagi testiranj za nazaj na podlagi hipotetičnih in dejanskih sprememb vrednosti portfelja. Preseganje je enodnevna sprememba vrednosti portfelja, ki preseže ustrezno enodnevno tvegano vrednost, izračunano z modelom institucije. Za namen določitve prištevka se število preseganj oceni vsaj četrtletno in je enako višjemu od števila preseganj na podlagi hipotetičnih in dejanskih sprememb vrednosti portfelja.
Testiranje za nazaj na podlagi hipotetičnih sprememb vrednosti portfelja temelji na primerjavi med vrednostjo portfelja ob koncu dne in njegovo vrednostjo ob koncu naslednjega dne ob predpostavki, da ostanejo pozicije nespremenjene.
Testiranje za nazaj na podlagi dejanskih sprememb vrednosti portfelja temelji na primerjavi med vrednostjo portfelja ob koncu dne in njegovo dejansko vrednostjo ob koncu naslednjega dne, zmanjšano za provizije, opravnine in neto prihodek od obresti.
4. Pristojni organi lahko v posameznih primerih omejijo prištevek na tistega, ki je posledica preseganj na podlagi hipotetičnih sprememb, kadar število preseganj na podlagi dejanskih sprememb ni posledica pomanjkljivosti notranjega modela.
5. Da se pristojnim organom omogoči redno spremljanje ustreznosti multiplikatorjev, institucije nemudoma in v vsakem primeru najkasneje v petih delovnih dneh uradno obvestijo pristojne organe o preseganjih, ki so posledica njihovega programa testiranja za nazaj.
Člen 367
Zahteve glede merjenja tveganja
1. Vsak notranji model, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje, valutno tveganje, blagovno tveganje in vsak notranji model za trgovanje s korelacijami izpolnjuje vse naslednje zahteve:
(a)
model natančno zajame vsa pomembna cenovna tveganja;
(b)
model zajame zadostno število dejavnikov tveganja, odvisno od stopnje aktivnosti institucije na zadevnih trgih. Če je dejavnik tveganja vključen v cenovni model institucije, ne pa tudi v model za merjenje tveganja, mora institucija utemeljiti to izpustitev pristojnemu organu. Model za merjenje tveganja zajame nelinearnosti za opcije in druge produkte ter korelacijsko tveganje in tveganje osnove. Kadar se za dejavnike tveganja uporabljajo približki, ti izkazujejo zanesljivost za dejansko pozicijo, ki jo je banka posedovala v preteklosti.
2. Vsak notranji model, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje, valutno tveganje ali blagovno tveganje, izpolnjuje vse naslednje zahteve:
(a)
model vključuje niz dejavnikov tveganja, ki ustrezajo obrestnim meram v vsaki valuti, v kateri ima institucija obrestno občutljive bilančne ali zunajbilančne pozicije. Institucija pripravi modele krivulj donosa na podlagi enega od splošno sprejetih pristopov. Za pomembne izpostavljenosti obrestnemu tveganju v pomembnih valutah in na glavnih trgih se krivulja donosa razdeli na najmanj šest razredov zapadlosti tako, da zajame spremembe nihanja obrestnih mer vzdolž krivulje donosa. Model zajame tudi tveganje ne popolnoma koreliranih gibanj med različnimi krivuljami donosa;
(b)
model vključuje dejavnike tveganja, ki se nanašajo na zlato in posamezne tuje valute, v katerih so denominirane pozicije institucije. Za KNP se upoštevajo dejanske pozicije KNP v tujih valutah. Institucije se lahko zanesejo na poročanje tretje osebe o pozicijah KNP v tujih valutah, kadar se ustrezno zagotovi točnost navedenega poročila. Če institucija ne pozna pozicij KNP v tujih valutah, se ta pozicija izloči in obravnava v skladu s členom 353 (3);
(c)
model uporablja ločen dejavnik tveganja vsaj za vsak trg lastniških instrumentov, na katerem ima institucija pomembne pozicije;
(d)
model uporablja ločen dejavnik tveganja vsaj za vsako blago, v katerem ima institucija pomembne pozicije. Model zajema tudi tveganje ne popolnoma koreliranih gibanj med podobnim, toda ne identičnim blagom, in izpostavljenost spremembam terminskih cen zaradi neusklajenih zapadlosti. Upošteva tudi značilnosti trga, predvsem datume izročitve in možnosti, ki jih imajo trgovci na voljo za zapiranje pozicij;
(e)
notranji model institucije konzervativno oceni tveganje, ki izhaja iz manj likvidnih pozicij in pozicij z omejeno preglednostjo cen na podlagi realističnih tržnih scenarijev. Poleg tega notranji model izpolni minimalne standarde glede podatkov. Približki so ustrezno konzervativni in se uporabijo samo, kadar so razpoložljivi podatki nezadostni ali ne odražajo resnične nestanovitnosti pozicije ali portfelja.
3. Institucije lahko v vsakem notranjem modelu za namene tega poglavja uporabljajo empirične korelacije v kategorijah tveganja in med njimi samo, če je pristop institucije za merjenje korelacij zanesljiv in se izvaja dosledno.
Člen 368
Kvalitativne zahteve
1. Vsak notranji model, ki se uporablja za namene tega poglavja, je konceptualno zanesljiv in se izvaja dosledno ter zlasti izpolnjuje vse naslednje kvalitativne zahteve:
(a)
vsak notranji model, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje, valutno tveganje ali blagovno tveganje, je tesno vključen v vsakodnevni proces institucije za upravljanje tveganj in služi kot podlaga za poročanje višjemu vodstvu o izpostavljenosti tveganju;
(b)
institucija ima enoto za nadzor tveganj, ki je neodvisna od enot za trgovanje in poroča neposredno višjemu vodstvu. Ta enota je odgovorna za oblikovanje in izvajanje vsakega notranjega modela, ki se uporablja za namene tega poglavja. Enota izvede izhodiščno in redno ovrednotenje vsakega notranjega modela, ki se uporablja za namene tega poglavja, in je odgovorna za celotni sistem upravljanja tveganj. Enota pripravlja in analizira dnevna poročila o rezultatih notranjega modela, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje, valutno tveganje in blagovno tveganje, ter o ustreznih ukrepih, ki jih je treba sprejeti glede trgovalnih limitov;
(c)
upravljalni organ in višje vodstvo institucije aktivno sodelujeta v procesu nadzora tveganj, dnevna poročila, ki jih pripravi enota za nadzor tveganj, pa pregledujejo vodilni delavci, ki imajo ustrezna pooblastila za zmanjšanje tako pozicij posameznih trgovcev kot tudi celotne izpostavljenosti institucije tveganju;
(d)
institucija ima zadostno število zaposlenih, ki so ustrezno usposobljeni za uporabo izpopolnjenih notranjih modelov, vključno s tistimi, ki se uporabljajo za namene tega poglavja, na področju trgovanja, nadzora tveganja, revidiranja in zalednih služb;
(e)
institucija ima vzpostavljene postopke za spremljanje in zagotavljanje skladnosti z dokumentiranim nizom notranjih politik in kontrol v zvezi s celotnim delovanjem njenih notranjih modelov, vključno s tistimi, ki se uporabljajo za namene tega poglavja;
(f)
vsak notranji model, ki se uporablja za namene tega poglavja, ima zanesljive dokaze o zadostni stopnji natančnosti pri merjenju tveganj v preteklosti;
(g)
institucija pogosto izvaja strog program stresnega testiranja, vključno s povratnimi stresnimi testi, ki zajema vsak notranji model, ki se uporablja za namene tega poglavja; rezultate teh stresnih testov pregleda višje vodstvo ter se odražajo v politikah in limitih, ki jih ti določijo. Ta postopek se nanaša zlasti na nelikvidnost trgov v stresnih tržnih pogojih, tveganje koncentracije, enosmerne trge, tveganje nepričakovanih dogodkov in tveganje skokovitega naraščanja neplačil, nelinearnost produktov, pozicije, ki se jih ne izplača izvršiti, pozicije, ki so predmet velikega cenovnega razkoraka in druga tveganja, ki morebiti niso ustrezno zajeta z notranjimi modeli. Uporabljeni šoki odražajo naravo portfeljev in čas, ki bi bil potreben za vzpostavitev varovanja tveganj ali njihovo upravljanje v težkih tržnih pogojih;
(h)
institucija kot del svojega rednega postopka notranjega revidiranja izvede neodvisen pregled svojih notranjih modelov, vključno s tistimi, ki se uporabljajo za namene tega poglavja.
2. Pregled iz točke (h) odstavka 1 vključuje dejavnosti trgovalnih enot in neodvisnih enot za nadzor tveganj. Najmanj enkrat na leto institucija opravi pregled svojega celotnega postopka za obvladovanje tveganj. Pregled vključuje naslednje:
(a)
ustreznost dokumentacije sistema in postopka za obvladovanje tveganj ter organizacije enote za nadzor tveganj;
(b)
vključenost meritev tveganja v dnevno upravljanje tveganj in celovitost sistema obveščanja vodstva;
(c)
proces, ki ga institucija uporablja za odobravanje cenovnih modelov in sistemov vrednotenja, ki jih uporabljajo zaposleni v trgovalni enoti in zaledni službi;
(d)
obseg tveganj, ki jih zajame model za merjenje tveganj, in ovrednotenje vseh večjih sprememb v procesu merjenja tveganj;
(e)
točnost in popolnost podatkov o pozicijah, točnost in ustreznost predpostavk glede nestanovitnosti in korelacij ter točnost izračunov vrednotenja in občutljivosti na tveganje;
(f)
postopek preverjanja, ki ga institucija uporablja za oceno doslednosti, pravočasnosti in zanesljivosti virov podatkov, ki se uporabljajo za delovanje notranjih modelov, vključno z neodvisnostjo takih virov podatkov;
(g)
postopek preverjanja, ki ga institucija uporablja za oceno testiranja za nazaj in se izvede, da se oceni točnost modela.
3. Z razvojem tehnik in najboljših praks institucije uporabijo te nove tehnike in prakse v vsakem notranjem modelu, ki se uporablja za namene tega poglavja.
Člen 369
Notranje ovrednotenje
1. Institucije imajo vzpostavljene postopke za zagotovitev, da so bili vsi njihovi notranji modeli, ki se uporabljajo za namene iz tega poglavja, ustrezno ovrednoteni s strani primerno kvalificiranih oseb, neodvisno od postopka njihovega oblikovanja, da se zagotovi, da so konceptualno zanesljivi in zadostno zajamejo vsa pomembna tveganja. Ovrednotenje se izvede v izhodišču, ko se notranji model oblikuje, in ob uvedbi vseh večjih sprememb notranjega modela. Ovrednotenje se izvaja tudi periodično, vendar zlasti, kadar pride do večjih strukturnih sprememb na trgu ali sprememb sestave portfelja, zaradi česar notranji model lahko ne bi bil več ustrezen. Z razvojem tehnik in najboljših praks institucije uporabijo te nove tehnike in prakse. Potrjevanje notranjih modelov ni omejeno na testiranje za nazaj, ampak vključuje najmanj tudi naslednje:
(a)
teste, ki dokazujejo, da so vse predpostavke v zvezi z notranjim modelom ustrezne in ne podcenjujejo ali precenjujejo tveganja;
(b)
poleg regulatornih programov testiranja za nazaj institucije izvajajo lastne teste za ovrednotenje notranjega modela, vključno s testiranjem za nazaj v zvezi s tveganji in strukturami svojih portfeljev;
(c)
uporabo hipotetičnih portfeljev za zagotovitev, da je notranji model zmožen upoštevati posebne strukturne okoliščine, ki lahko nastanejo, na primer večje tveganje osnove in tveganje koncentracije.
2. Institucija izvaja testiranje za nazaj na podlagi dejanskih in hipotetičnih sprememb vrednosti portfelja.
Oddelek 3
Posebne zahteve za modeliranje posebnega tveganja
Člen 370
Zahteve za modeliranje posebnega tveganja
Notranji model, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za posebno tveganje, in notranji model za trgovanje s korelacijami izpolnjujeta naslednje dodatne zahteve:
(a)
pojasnjujeta preteklo spremenljivost cen v portfelju;
(b)
zajameta koncentracijo v smislu velikosti portfelja in sprememb njegove sestave;
(c)
ustrezno delujeta v neugodnem okolju;
(d)
ovrednotena sta s testiranjem za nazaj, katerega namen je oceniti, če je posebno tveganje zajeto natančno. Če institucija tako testiranje za nazaj izvaja na podlagi ustreznih podportfeljev, je izbira teh dosledna;
(e)
zajameta idiosinkratično osnovno tveganje, še zlasti, da sta občutljiva na pomembne značilne razlike med pozicijami, ki so si podobne, vendar niso identične;
(f)
zajameta tveganje nepričakovanih dogodkov.
Člen 371
Izključitve iz modelov posebnega tveganja
1. Institucija se lahko odloči, da iz izračuna svoje kapitalske zahteve za posebno tveganje z uporabo notranjega modela izključi tiste pozicije, za katere izpolnjuje kapitalsko zahtevo za posebno tveganje v skladu s členom 332 (1)(e) ali členom 337, razen pozicij, za katere se uporablja pristop iz člena 377.
2. Institucija se lahko odloči, da v svojem notranjem modelu ne zajame tveganj neplačila in migracije za dolžniške instrumente, s katerimi se trguje na borzi, kadar ta tveganja zajame z izpolnjevanjem zahtev iz oddelka 4.
Oddelek 4
Notranji model za presežno tveganje neplačila in migracije
Člen 372
Zahteva za uporabo notranjega modela IRC
Institucija, ki za izračunavanje kapitalskih zahtev za posebno tveganje dolžniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, uporablja notranji model, ima vzpostavljen tudi notranji model za presežno tveganje neplačila in migracije (v nadaljevanju besedila: notranji model IRC), da zajame tveganja neplačila in migracije svojih pozicij v trgovalni knjigi, ki presežejo tveganja, zajeta v tvegani vrednosti iz člena 365(1). Institucija dokaže, da njen notranji model izpolnjuje naslednje standarde ob predpostavki, da se raven tveganja ne spreminja, in se po potrebi prilagaja zaradi upoštevanja vpliva likvidnosti, koncentracij, zavarovanja in izbirnosti:
(a)
notranji model zagotavlja smiselno razlikovanje tveganja ter natančne in dosledne ocene presežnega tveganja neplačila in migracije;
(b)
ocene potencialnih izgub, pridobljene na podlagi notranjega modela, imajo ključno vlogo pri upravljanju tveganj institucije;
(c)
tržni podatki in podatki o pozicijah, ki se uporabljajo za notranji model, so posodobljeni in ustrezno ocenjeni z vidika kakovosti;
(d)
zahteve v členih 367 (3), 368, 369 (1) in 370 (b), (c), (e) in (f) so izpolnjene.
EBA objavi smernice za zahteve iz členov 373 do 376.
Člen 373
Področje uporabe notranjega modela IRC
Notranji model IRC zajame vse pozicije, ki so predmet kapitalske zahteve za posebno obrestno tveganje, vključno s tistimi, ki so predmet 0 % kapitalske zahteve za posebno tveganje v skladu s členom 336, vendar ne zajame pozicij v listinjenju in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila.
Institucija se lahko odloči, če ima za to dovoljenje pristojnih organov, za dosledno vključevanje vseh pozicij v lastniških instrumentih, ki kotirajo na borzi, in pozicij v izvedenih finančnih instrumentih na lastniški instrument, ki kotira na borzi. Dovoljenje se izda, če je takšna vključitev skladna z načinom, kako institucija notranje meri in obvladuje tveganje.
Člen 374
Parametri notranjega modela IRC
1. Institucije uporabijo notranji model za izračun števila, ki meri izgube zaradi neplačila ali migracije notranjih ali zunanjih bonitetnih ocen pri 99,9 % intervalu zaupanja v časovnem obdobju enega leta. Institucije to število izračunajo vsaj tedensko.
2. Predpostavke o korelaciji so podprte z analizo objektivnih podatkov v konceptualno zanesljivem okviru. Notranji model ustrezno odraža koncentracije izdajateljev. Odražajo se tudi koncentracije, ki lahko nastanejo znotraj razredov produktov in med njimi v stresnih pogojih.
3. Notranji model IRC odraža vpliv korelacij med dogodki neplačila in dogodki migracije. Ne odraža pa vpliva razlikovanja med dogodki neplačila in dogodki migracije na eni strani ter drugimi dejavniki tveganja na drugi strani.
4. Notranji model temelji na predpostavki, da se stopnja tveganja v časovnem obdobju enega leta ne spreminja, kar pomeni, da se dane posamezne pozicije v trgovalni knjigi ali nizi pozicij, ki so bili v obdobju likvidnosti predmet neplačila ali migracije, ob koncu njihovega obdobja likvidnosti ponovno uravnotežijo, da dosežejo izhodiščno stopnjo tveganja. Alternativno se lahko institucija odloči tudi za dosledno uporabo predpostavke o enoletni konstantni poziciji.
5. Obdobja likvidnosti se določijo v skladu s časom, potrebnim za prodajo pozicije ali za zavarovanje vseh pomembnih relevantnih cenovnih tveganj v stresnih tržnih razmerah, ob posebnem upoštevanju velikosti pozicije. Obdobja likvidnosti odražajo dejansko prakso in izkušnje v obdobjih tako sistematičnih kot idiosinkratičnih težkih razmer. Obdobje likvidnosti se meri na podlagi konzervativnih predpostavk in je dovolj dolgo, da dejanje prodaje ali varovanja samo po sebi ne bi bistveno vplivalo na ceno, po kateri bi bila prodaja ali varovanje izvršena.
6. Pri določitvi ustreznega obdobja likvidnosti za pozicijo ali niz pozicij se upošteva trimesečne spodnji prag.
7. Določitev ustreznega obdobja likvidnosti za pozicijo ali niz pozicij upošteva notranje politike institucije v zvezi s prilagoditvami vrednotenja in upravljanjem zastaranih pozicij. Kadar institucija določi obdobja likvidnosti za nize pozicij in ne za posamezne pozicije, so merila za določitev nizov pozicij opredeljena tako, da smiselno odražajo razlike v njihovi likvidnosti. Obdobja likvidnosti so daljša za pozicije, ki so koncentrirane, kar odraža daljše obdobje, potrebno za unovčenje takih pozicij. Obdobje likvidnosti za osnovne izpostavljenosti, ki jih banka namerava listiniti, odraža čas za zbiranje, prodajo in listinjenje sredstev ali za varovanje pomembnih dejavnikov tveganja v stresnih tržnih pogojih.
Člen 375
Priznanje varovanj v notranjem modelu IRC
1. Varovanja se lahko vključijo v notranji model institucije za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije. Pozicije se lahko pobotajo, če se dolge in kratke pozicije nanašajo na isti finančni instrument. Učinke varovanja ali razpršitve, povezane z dolgimi in kratkimi pozicijami, ki vključujejo različne instrumente ali različne vrednostne papirje istega dolžnika, ter dolgimi in kratkimi pozicijami v različnih izdajateljih, se lahko prizna samo z izrecnim modeliranjem bruto dolgih in kratkih pozicij v različnih instrumentih. Institucije odražajo učinek pomembnih tveganj, ki bi se lahko pojavila v intervalu med zapadlostjo zavarovanja in obdobjem likvidnosti, ter tudi možnost pomembnih tveganj osnove v strategijah varovanja po produktu, statusu nadrejenosti v strukturi kapitala, notranji ali zunanji bonitetni oceni, zapadlosti, letniku in drugih razlikah v instrumentih. Institucija upošteva varovanje samo, če ga je mogoče ohraniti tudi v primeru, ko se dolžnik sooča z možnostjo nastopa kreditnega ali podobnega dogodka, ki bi sprožil varovanje.
2. Za pozicije, ki so varovane prek dinamičnih strategij varovanja, se lahko prizna ponovno uravnoteženje varovanja v obdobju likvidnosti varovane pozicije, če institucija:
(a)
dosledno modelira ponovno uravnoteženje varovanja na ustreznem nizu pozicij v trgovalni knjigi;
(b)
dokaže, da vključitev ponovnega uravnoteženja pomeni boljše merjenje tveganja;
(c)
dokaže, da so trgi za instrumente, ki služijo kot varovanja, dovolj likvidni, da omogočajo tako ponovno uravnoteženje celo v stresnih obdobjih. Vsa preostala tveganja, ki so posledica dinamičnih strategij varovanja, se odražajo v kapitalski zahtevi.
Člen 376
Posebne zahteve za notranji model IRC
1. Notranji model za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije odraža nelinearen vpliv opcij, strukturiranih kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in drugih pozicij s pomembnim nelinearnim gibanjem v zvezi s spremembami cene. Institucija tudi ustrezno upošteva obseg modelskega tveganja ter je sestavni del vrednotenja in ocenjevanja cenovnih tveganj, povezanih s takšnimi produkti.
2. Notranji model temelji na objektivnih in posodobljenih podatkih.
3. Kot del neodvisnega pregledovanja in ovrednotenja njihovih notranjih modelov, ki se uporabljajo za namene tega poglavja, tudi za namen sistema merjenja tveganja, institucija zlasti stori vse naslednje:
(a)
ovrednoti, da je njen pristop modeliranja za korelacije in spremembe cen ustrezen za njen portfelj, vključno z izbiro in utežmi dejavnikov sistematičnega tveganja;
(b)
izvede več različnih stresnih testov, vključno z analizo občutljivosti in analizo scenarijev, da oceni kvalitativno in kvantitativno sprejemljivost notranjega modela, zlasti glede obravnave koncentracij. Takšni testi niso omejeni na sklop preteklih dogodkov;
(c)
uporabi ustrezno kvantitativno ovrednotenje, ki vključuje primerna notranja merila za modeliranje.
4. Notranji model je skladen z notranjimi metodologijami institucije za upravljanje tveganj za ugotavljanje, merjenje in obvladovanje tveganj v zvezi s trgovanjem.
5. Institucije dokumentirajo svoje notranje modele tako, da so pristojnim organom njihove predpostavke glede korelacij in druge predpostavke v zvezi z modeliranjem jasno razvidne.
6. Notranji model konzervativno oceni tveganje, ki izhaja iz manj likvidnih pozicij in pozicij z omejeno preglednostjo cen, na podlagi realnih tržnih scenarijev. Poleg tega notranji model izpolni minimalne standarde glede podatkov. Približki so ustrezno konzervativni in se lahko uporabijo samo, če so razpoložljivi podatki nezadostni ali ne odražajo resnične nestanovitnosti pozicije ali portfelja.
Oddelek 5
Notranji model za trgovanje s korelacijo
Člen 377
Zahteve za notranji model za trgovanje s korelacijo
1. Pristojni organi izdajo dovoljenje za uporabo notranjega modela za kapitalsko zahtevo za trgovalni portfelj s korelacijo namesto kapitalske zahteve v skladu s členom 338 institucijam, ki jim je dovoljena uporaba notranjega modela za posebno tveganje dolžniških instrumentov ter izpolnjujejo zahteve iz odstavkov 2 do 6 tega člena in iz členov 367(1) in (3), 368, 369 (1) in 370(a), (b), (c), (e) in (f).
2. Institucije uporabijo ta notranji model za izračun števila, ki ustrezno meri vsa cenovna tveganja pri 99,9 % intervalu zaupanja v časovnem obdobju enega leta, ob predpostavki, da se nivo tveganja ne spreminja in se po potrebi prilagaja zaradi upoštevanja vpliva likvidnosti, koncentracij, varovanja in izbirnosti. Institucije to število izračunajo vsaj tedensko.
3. Model iz odstavka 1 ustrezno zajame naslednja tveganja:
(a)
kumulativno tveganje zaradi večih neplačil, vključno z različno razporeditvijo neplačil, pri tranširanih produktih;
(b)
tveganje kreditnega razmika, vključno z učinki game in navzkrižne game;
(c)
nestanovitnost implicitnih korelacij, vključno z navzkrižnim učinkom med razmiki in korelacijami;
(d)
tveganje osnove, ki vključuje oboje od naslednjega:
(i)
osnovo med razmikom indeksa in tistih posameznih izpostavljenosti, ki ga sestavljajo;
(ii)
osnovo med implicirano korelacijo indeksa in tistih portfeljev, ki so posebej prilagojeni;
(e)
nestanovitnost stopnje poplačljivosti, saj je povezana z možnostjo, da stopnje poplačljivosti vplivajo na ceno tranš;
(f)
če celotna mera tveganja vključuje učinke iz naslova dinamičnega varovanja, tveganje negativnih učinkov pri varovanju in morebitne stroške za ponovno uravnoteženje takšnih varovanj;
(g)
vsa druga pomembna cenovna tveganja pozicij v trgovalnem portfelju s korelacijo.
4. Institucija v modelu iz odstavka 1 uporabi dovolj tržnih podatkov za zagotovitev, da v celoti zajame glavna tveganja zadevnih izpostavljenosti v svojem notranjem pristopu v skladu z zahtevami iz tega člena. Pristojnemu organu je s testiranjem za nazaj ali na druge ustrezne načine sposobna dokazati, da lahko njen model ustrezno pojasni pretekle razlike v cenah teh produktov.
Institucija ima ustrezne politike in postopke za ločevanje pozicij, za katere ima dovoljenje, da jih vključi v kapitalsko zahtevo v skladu s tem odstavkom, od drugih pozicij, za katere nima takšnega dovoljenja.
5. Glede portfelja vseh pozicij, ki so vključene v model iz odstavka 1, institucija redno uporablja niz posebnih, vnaprej določenih stresnih scenarijev. V takšnih stresnih scenarijih se preučijo učinki stresa na stopnje neplačil, stopnje poplačljivosti, kreditne razmike, tveganje osnove, korelacije in druge pomembne dejavnike tveganja za trgovalni portfelj s korelacijo. Institucija uporablja takšne scenarije najmanj tedensko in najmanj četrtletno poroča pristojnim organom o rezultatih, vključno s primerjavami s kapitalsko zahtevo institucije v skladu s tem členom. O vseh primerih, ko rezultati stresnih testov pomembno presežejo kapitalsko zahtevo za trgovalni portfelj s korelacijo, se v ustreznem času poroča pristojnim organom. EBA izda smernice o uporabi stresnih scenarijev za trgovalni portfelj s korelacijo.
6. Notranji model konzervativno oceni tveganje, ki izhaja iz manj likvidnih pozicij in pozicij z omejeno preglednostjo cen, na podlagi realnih tržnih scenarijev. Poleg tega notranji model izpolni minimalne standarde glede podatkov. Približki so ustrezno konzervativni in se lahko uporabijo samo, če so razpoložljivi podatki nezadostni ali ne odražajo resnične nestanovitnosti pozicije ali portfelja.
NASLOV V
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA TVEGANJE PORAVNAVE
Člen 378
Tveganje poravnave/izročitve
V primeru poslov, v katerih dolžniški instrumenti, lastniški instrumenti, tuje valute in blago, z izjemo repo poslov ter posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, po svojih datumih zapadlosti še niso poravnani, institucija izračuna razliko v ceni, ki ji je izpostavljena.
Razlika v ceni se izračuna kot razlika med dogovorjeno ceno poravnave za zadevni dolžniški instrument, lastniški instrument, tujo valuto ali blago in njihovo trenutno tržno vrednostjo, kadar bi razlika lahko pomenila izgubo za kreditno institucijo.
Institucija to razliko v ceni pomnoži z ustreznim faktorjem v desnem stolpcu naslednje razpredelnice 1, da izračuna kapitalsko zahtevo za tveganje poravnave.
Razpredelnica 1
Število delovnih dni po zapadlem datumu poravnave
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 ali več
100
Člen 379
Proste izročitve
1. Od institucija se zahteva, da ima kapital, kot je določeno v razpredelnici 2, kadar se zgodi naslednje:
(a)
je vrednostne papirje, tuje valute ali blago plačala pred njihovim prejetjem ali je vrednostne papirje, tuje valute ali blago izročila, preden je prejela plačilo zanje;
(b)
je, v primeru čezmejnih poslov, od plačila ali izročitve minil en dan ali več.
Razpredelnica 2
Kapitalske obravnava za proste izročitve
Stolpec 1
Stolpec 2
Stolpec 3
Stolpec 4
Vrsta posla
Do prvega pogodbenega plačila ali faze izročitve
Od prvega pogodbenega plačila ali faze izročitve do največ štiri dni po drugem pogodbenem plačilu ali fazi izročitve
Od 5 delovnih dni po drugem pogodbenem plačilu ali fazi izročitve do zaključka posla
Prosta izročitev
Brez kapitalske zahteve
Obravnavati kot izpostavljenost
Obravnavati kot izpostavljenost tveganju, tehtano s 1 250 %
2. Pri uporabi uteži tveganja za izpostavljenosti iz naslova prostih izročitev, ki se obravnavajo v skladu s stolpcem 3 razpredelnice 2, lahko institucija, ki uporablja pristop IRB, določen v poglavju 3 naslova II dela tri, nasprotnim strankam, za katere nima nobene druge izpostavljenosti v bančni knjigi, dodeli verjetnost neplačila na podlagi zunanje bonitetne ocene nasprotne stranke. Institucije, ki uporabljajo lastne ocene "LGD", lahko za izpostavljenosti iz naslova prostih izročitev, ki se obravnavajo v skladu s stolpcem 3 razpredelnice 2, uporabijo LGD, določen v členu 161 (1), če ga uporabljajo za vse take izpostavljenosti. Alternativno lahko institucija, ki uporablja pristop IRB iz poglavja 3 naslova II dela 3, uporabi uteži tveganja standardiziranega pristopa iz poglavja 2 naslova II dela tri, če jih uporablja za vse take izpostavljenosti ali lahko za vse take izpostavljenosti uporabi 100 % utež tveganja.
Če znesek pozitivne izpostavljenosti iz poslovproste izročitve ni pomemben, lahko institucije za te izpostavljenosti uporabijo utež tveganja 100 %, razen kadar se zahteva utež tveganja 1 250 % v skladu s stolpcem 4 razpredelnice 2 iz odstavka 1.
3. Kot alternativo uporabi uteži tveganja 1 250 % za izpostavljenosti iz naslova prostih izročitev v skladu s stolpcem 4 razpredelnice 2 iz odstavka 1, lahko institucije odštejejo preneseno vrednost in trenutno pozitivno izpostavljenost iz teh izpostavljenosti od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu s točko (k) člena 36 (1).
Člen 380
Oprostitev
Če pride do splošnega izpada sistema poravnave ali klirinškega sistema ali do propada CNS, se lahko pristojni organi odločijo za oprostitev kapitalske zahteve, izračunane v skladu s členoma 378 in 379, dokler se razmere ne uredijo. V tem primeru se neporavnan posel s strani nasprotne stranke ne šteje kot neplačilo za namene kreditnega tveganja.
NASLOV VI
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA TVEGANJE PRILAGODITVE KREDITNEGA VREDNOTENJA
Člen 381
Pomen prilagoditve kreditnega vrednotenja
Za namene tega naslova in poglavja 6 naslova II "prilagoditev kreditnega vrednotenja" (credit valuation adjustment - CVA) pomeni prilagoditev portfelja poslov z nasprotno stranko na vrednotenje po srednji tržni vrednosti. Zadevna prilagoditev za institucijo odraža tekočo tržno vrednost kreditnega tveganja nasprotne stranke, ne odraža pa tekoče tržne vrednosti kreditnega tveganja institucije za nasprotno stranko.
Člen 382
Področje uporabe
1. Institucija izračuna kapitalske zahteve za tveganje CVA v skladu s tem naslovom za vse izvedene finančne instrumente OTC za vse svoje poslovne dejavnostmi, razen za kreditne izvedene finančne instrumente, ki priznano zmanjšujejo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje.
2. Institucija vključi v izračun kapitala, zahtevan v odstavku 1, tudi posle financiranja vrednostnih papirjev, če pristojni organ določi, da so izpostavljenosti institucije tveganju CVA, ki izhajajo iz zadevnih poslov, pomembne.
3. Posli s kvalificirano centralno nasprotno stranko in posli stranke s klirinškim članom so, kadar klirinški član nastopa v vlogi posrednika med stranko in kvalificirano centralno nasprotno stranko ter zaradi teh poslov nastanejo trgovalne izpostavljenost klirinškega člana do kvalificirane centralne nasprotne stranke, izključeni iz izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA.
4. Iz kapitalske zahteve za tveganje CVA so izključeni naslednji posli:
(a)
posli z nefinančnimi nasprotnimi strankami, kot so opredeljene točki (9) člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012, ali nefinančnimi nasprotnimi strankami s sedežem v tretji državi, če ti posli ne presegajo praga kliringa, kot je določeno v členu 10(3) in (4) navedene uredbe.]
(b)
posli znotraj skupine, kot so določeni v členu 3 Uredbe (EU) št. 648/2012, razen če države članice sprejmejo nacionalno zakonodajo, v kateri zahtevajo strukturno ločitev znotraj bančne skupine; v tem primeru lahko pristojni organi zahtevajo, da se posli znotraj skupine med strukturno ločenimi institucijami vključijo v kapitalske zahteve;
(c)
posli z nasprotnimi strankami iz točke (10) člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012, za katere veljajo prehodne določbe iz člena 89(1) navedene uredbe, dokler te prehodne določbe ne prenehajo veljati;
(d)
posli z nasprotnimi strankami iz člena 1(4)(a) in (b) ter člena 1(5)(a),(b) in (c) Uredbe (EU) št. 648/2012 ter posli z nasprotnimi strankami, za katere je v členu 115 te uredbe za izpostavljenosti do teh nasprotnih strank določena utež tveganja 0 %.
Odstopanje od kapitalske zahteve za tveganje CVA za posle iz točke (c) tega odstavka, ki se sklenejo v prehodnem obdobju iz člena 89(1) Uredbe (EU) št. 648/2012, se uporablja za obdobje veljavnosti pogodbe za ta posel.
5. EBA do 1. januarja 2015 in nato vsake dve leti opravi pregled, pri katerem upošteva mednarodni regulativni razvoj ter morebitne metodologije glede umeritve in pragov za uporabo zahtev glede CVA, ki veljajo za nefinančne nasprotne stranke iz tretjih držav.
EBA v sodelovanju z ESMA oblikuje osnutek regulativnih tehničnih standardov, s katerim natančneje določi postopke za izključitev poslov z nefinančnimi nasprotnimi strankami s sedežem v tretji državi iz kapitalskih zahteve za tveganje CVA.
EBA predloži navedeni osnutek regulativnih tehničnih standardov v šestih mesecih od datuma pregleda iz prvega pododstavka.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz drugega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 383
Napredna metoda
1. Institucija, ki ima v skladu s členom 363 (1)(d)dovoljenje za uporabo notranjih modelov za izračun posebnega tveganja dolžniških instrumentov, za vse posle, za katere ima v skladu s členom 283 tudi dovoljenje za določanje vrednosti izpostavljenosti za povezano kreditno tveganje nasprotne stranke z uporabo IMM), določi kapitalske zahteve za tveganje CVA z modeliranjem vpliva sprememb v kreditnih razmikih nasprotnih strank na CVA vseh nasprotnih strank teh poslov, ob upoštevanju varovanj CVA, ki so ustrezna v skladu s členom 386.
Institucija uporablja svoj notranji modelza določanje kapitalskih zahtev za posebno tveganje, povezano z pozicijami v dolžniških instrumentih, s katerimi se trguje, ter uporabi 99 % interval zaupanja in 10-dnevno obdobje posedovnja. Notranji model se uporablja tako, da simulira spremembe v kreditnih razmikih nasprotnih strank, vendar ne modelira občutljivosti CVA na spremembe drugih tržnih dejavnikov, vključno s spremembami vrednosti referenčnega sredstva, blaga, valute ali obrestne mere izvedenega finančnega instrumenta.
Kapitalske zahteve za tveganje CVA za vsako nasprotno stranko se izračunajo po naslednji formuli:
pri čemer je:
ti
=
čas i-tega prevrednotenja z začetno vrednostjo t0=0;
tT
=
najdaljša pogodbena zapadlost v nizih pobotov z nasprotno stranko;
si
=
kreditni razmik nasprotne stranke pri trajanju (tenor) ti, uporabljen za izračun CVA nasprotne stranke. Kadar je razmik za kreditne zamenjave nasprotne stranke na voljo, ga institucija uporabi. Kadar tak razmik za kreditne zamenjave ni na voljo, institucija uporabi njegov približek, ki je ustrezen glede na bonitetno oceno, panogo in regijo nasprotne stranke;
LGDMKT
=
LGD nasprotne stranke, ki temelji na razmiku tržnega instrumenta nasprotne stranke, če je instrument nasprotne stranke na voljo. Kadar instrument nasprotne stranke ni na voljo, temelji na približku razmika, ki je ustrezen glede na bonitetno oceno, panogo in regijo nasprotne stranke.
Prvi dejavnik v vsoti predstavlja približek tržno določene mejne verjetnosti, da pride do neplačila med časoma ti-1 in ti;
EEi
=
pričakovana izpostavljenost do nasprotne stranke v času prevrednotenja ti, kadar se dodajo izpostavljenosti iz različnih nizov pobotov za takšno nasprotno stranko in kadar najdaljšo zapadlost vsakega niza pobotov določa najdaljša pogodbena zapadlost znotraj niza pobotov. Institucija uporabi obravnavo iz odstavka 3 v primeru trgovanja s kritjem, če institucija za posle s kritjem uporablja mero pričakovane pozitivne izpostavljenosti v nadaljnjem besedilu: EPE), navedeno v točki (a) ali (b) člena 285 (1);
Di
=
Diskontni faktor za primere brez tveganja neplačila v času ti, kadar je D0 = 1.
2. Kadar institucija izračunava kapitalske zahteve za tveganje CVA za nasprotno stranko, za temelj vseh vhodnih podatkov za svoj notranji model za posebno tveganje dolžniških instrumentov uporabi naslednje formule (glede na ustreznost):
(a)
kadar model temelji na celotnem prevrednotenju, se formula iz odstavka 1 uporabi neposredno;
(b)
kadar model temelji na občutljivostih kreditnega razmika za posamezna trajanja (tenor), institucija za temelj vsake občutljivosti kreditnega razmika ("regulativni CS01") uporabi naslednjo formulo:
;
Za zadnji časovni interval i=T je ustrezna naslednja formula:
(c)
kadar model uporablja občutljivosti kreditnega razmika na vzporedne premike v kreditnih razmikih, institucija uporabi naslednjo formulo:
(d)
kadar model uporablja občutljivosti drugega reda na premike v kreditnih razmikih (razmik gama), se game izračunajo na podlagi formule iz odstavka 1.
3. Institucija, ki za določanje kapitalske zahteve za tveganje CVA v skladu s členom 1za s premoženjem zavarovane izvedene finančne instrumente OTC, navedene v točki (a) ali (b) člena 285 (1), uporablja mero EPE, stori oboje od naslednjega:
(a)
domneva, da se profil EE ne spreminja;
(b)
določi EE, ki je enaka efektivni pričakovani izpostavljenosti, izračunani v skladu s členom 285 (1)(b) za zapadlost, ki je enaka večjemu od naslednjih:
(i)
polovici najdaljše zapadlosti znotraj niza pobotov;
(ii)
hipotetični tehtani povprečni zapadlosti vseh poslov v nizu pobotov.
4. Institucija, ki je v skladu s členom 283 pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo IMM za izračun vrednosti izpostavljenosti v zvezi z večino njenih poslovnih dejavnosti, vendar za manjše portfelje uporablja metodo iz oddelka 3, oddelka 4 ali oddelka 5 poglavja 6 naslova II in je pridobila dovoljenje za uporabo pristopa notranjih modelov za posebno tveganje dolžniških instrumentov, v skladu s točko (d) člena 363(1), lahko, če je pridobila dovoljenje pristojnih organov za nize pobotov, ki jih ne zajame IMM, izračuna kapitalske zahteve za tveganje CVA v skladu z odstavkom 1. Pristojni organi to dovoljenje izdajo samo, če institucija uporablja metodo iz oddelka 3, oddelka 4 ali oddelka 5 poglavja 6 naslova II za omejeno število manjših portfeljev.
Za namene izračuna v skladu s predhodnim pododstavkom in kadar model IMM ne izdela profila pričakovane izpostavljenosti, institucija stori oboje od naslednjega:
(a)
domneva, da se profil EE ne spreminja;
(b)
določi EE, ki je enak vrednosti izpostavljenosti, kot se izračuna v skladu z metodami iz oddelka 3, 4 ali 5 poglavja 6 naslova II, ali IMM za zapadlost, ki je enaka večjemu od:
(i)
polovici najdaljše zapadlosti znotraj niza pobotov;
(ii)
hipotetični tehtani povprečni zapadlosti vseh poslov v nizu pobotov.
5. Institucija v skladu s členi 364 (1), 365 in 367 določi kapitalske zahteve za tveganje CVA kot vsoto ne-stresne tvegane vrednosti in stresne tvegane vrednosti, ki se izračunata kot sledi:
(a)
za ne-stresno tvegano vrednost se uporabijo trenutne umeritve parametrov za pričakovano izpostavljenost, kot je določeno v prvem pododstavku člena 292 (2);
(b)
za stresno tvegano vrednost se uporabijo prihodnji profili EE nasprotnih strank z uporabo stresne umeritev, kot je določeno v drugem pododstavku člena 292(2). Stresno obdobje za parametre kreditnega razmika je najtežje enoletno stresno obdobje znotraj triletnega stresnega obdobja, ki se uporabi za parametre izpostavljenosti;
(c)
za te izračune se bo uporabljal trikratni multiplikator, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev na podlagi tvegane vrednosti in stresne tvegane vrednosti v skladu s členom 364(1). EBA spremlja doslednost vsakršne proste presoje nadzornih organov glede uporabe multiplikatorja, ki je višji od trikratnega, za vhodne vrednosti tvegane vrednosti in stresne tvegane vrednosti za kapitalske zahteve za tveganje CVA. Pristojni organi, ki uporabljajo multiplikator, ki je višji od trikratnega, EBA predložijo pisno obrazložitev;
(d)
izračun se izvede vsaj enkrat mesečno, prav tako izračun EE, ki se uporabi. Če se izračun iz točk (a)(ii) in (b)(ii) člena 364 ne izvaja vsak dan, institucije uporabijo povprečno vrednost v obdobju treh mesecev.
6. Za izpostavljenosti do nasprotne stranke, za katere odobreni notranji model institucije za posebno tveganje dolžniških instrumentov ne ustvarja približka razmika, ki je ustrezen glede na bonitetno oceno, panogo in regijo nasprotne stranke, institucija za izračun kapitalske zahteve za tveganje CVA uporabi metodo iz člena 384.
7. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da natančneje opredeli:
(a)
kako je treba določiti približek razmika z odobrenim notranjim modelom institucije za posebno tveganje dolžniških instrumentovza namene ugotavljanja si in LGDMKT iz odstavka 1;
(b)
število in velikost portfeljev, ki izpolnjujejo pogoj omejenega števila manjših portfeljev iz odstavka 4.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 384
Standardizirana metoda
1. Institucija, ki ne izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA za svoje nasprotne stranke v skladu s členom 383, kapitalske zahteve za tveganje CVA izračuna za vsako nasprotno stranko v skladu z naslednjo formulo ob upoštevanju varovanj CVA, ki izpolnjujejo pogoje v skladu s členom 386:
pri čemer je:
h
=
enoletno obdobje tveganja (v enotah leta); h = 1;
wi
=
utež, ki se uporablja za nasprotno stranko "i".
Nasprotna stranka "i" se vzporedi v eno od šestih uteži wi na podlagi zunanje bonitetne ocene s strani imenovane ECAI, kot je določeno v razpredelnici 1. Za nasprotno stranko, za katero bonitetna ocena s strani imenovane ECAI ni na voljo:
(a)
institucija, ki uporablja pristop iz poglavja 3 naslova II, vzporedi notranjo bonitetno oceno nasprotne stranke glede na tisto iz zunanje bonitetne ocene;
(b)
institucija, ki uporablja pristop iz poglavja 2 naslova II, tej nasprotni stranki dodeli utež wi=1,0 %. Če institucija izpostavljenosti kreditnemu tveganju do te nasprotne stranke dodeli utež tveganja v skladu s členom 128, tej nasprotni strankidodeli utež wi=3,0 %;
=
celotna vrednost izpostavljenosti kreditnemu tveganju nasprotne stranke za nasprotno stranko "i" (sešteta za vse njene nize pobotov), vključno z upoštevanjem učinkov zavarovanja s premoženjem, v skladu z metodami, določenimi v oddelkih od 3 do 6 poglavja 6 naslova II, kot se uporabljajo za izračun kapitalskih zahtev za kreditno tveganje nasprotne stranke za zadevo nasprotno stranko. Institucija, ki uporablja eno od metod iz oddelkov 3 in 4 poglavja 6 naslova II, lahko kot EADi total uporablja polno prilagojeno vrednost izpostavljenosti v skladu s členom 223 (5).
Za institucijo, ki ne uporablja metode iz oddelka 6 poglavja 6 naslova II, se izpostavljenost diskontira z uporabo naslednjega faktorja:
;
Bi
=
hipotetična vrednost (vsota vrednosti, če je več kot ena pozicija) kupljenih kreditnih zamenjavza eno samo izpostavljenost, ki se nanašajo na nasprotno stranko "i" in se uporabljajo za varovanje tveganja CVA.
Zadevna hipotetična vrednost se diskontira z uporabo naslednjega faktorja:
Bind
=
celotna hipotetična vrednost ene ali več kupljenih varovanj z indeksi kreditnih zamenjav ki se uporabljajo za varovanje tveganja CVA.
Zadevna hipotetičnaa vrednost se diskontira z uporabo naslednjega faktorja:
wind
=
utež, ki se uporablja za varovanje z indeksom.
Institucija določi Wind z izračunom tehtanega povprečja wi, ki se uporablja za posamezne sestavne dele indeksa;
Mi
=
efektivna zapadlost poslov z nasprotno stranko "i".
Za institucijo, ki uporablja metodo, določeno v oddelku 6 poglavja 6 naslova II, se Mi izračuna v skladu s členom 162(2)(g). Vendar se Mi v ta namen ne omeji na pet let, temveč na najdaljšo preostalo pogodbeno zapadlost znotraj niza pobotov.
Za institucijo, ki ne uporablja metode, določene v oddelku 6 poglavja 6 naslova II, je Mi povprečna hipotetična tehtana zapadlost, kot je navedena v členu 162 (2)(b). Vendar se Mi v ta namen ne omeji na pet let, temveč na najdaljšo preostalo pogodbeno zapadlost znotraj niza pobotov;
=
zapadlost instrumenta varovanja s hipotetično vrednostjo Bi (količine Mi zavarovanja Bi se seštejejo, če gre za več pozicij);
Mind
=
zapadlost varovanja z indeksom.
V primeru več kot ene pozicije varovanja z indeksom, je Mind hipotetična tehtana zapadlost.
2. Kadar je nasprotna stranka vključena v indeks, na katerem temelji kreditna zamenjava, ki se uporablja za varovanje kreditnega tveganja nasprotne stranke, lahko institucija odšteje hipotetični znesek, ki je pripisan zadevni nasprotni stranki v skladu z njeno referenčno utežjo od hipotetičnega zneska indeksa kreditnih zamenjav in ga obravnava kot varovanje za eno samo izpostavljenost (Bi) posamezne nasprotne stranke z zapadlostjo, ki temelji na zapadlosti indeksa.
Razpredelnica 1
Stopnja kreditne kakovosti
Utež wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Člen 385
Alternativa uporabi metode CVA pri izračunu kapitalskih zahtev
Kot alternativo uporabi člena 384 za instrumente iz člena 382 in s predhodnim soglasjem pristojnega organa lahko institucije, ki uporabljajo metodo originalne izpostavljenosti v skladu s členom 275, namesto izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA za te izpostavljenosti uporabijo multiplikacijski faktor 10 za izračunane zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje nasprotne stranke.
Člen 386
Primerna varovanja
1. Varovanja so "primerna varovanja" za namene izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA v skladu s členom 383 in členom 384 samo, kadar se uporabljajo za namen zmanjševanja tveganja CVA in se z njimi upravlja na ta način ter so nekaj od naslednjega:
(a)
kreditne zamenjave za eno samo izpostavljenost ali enakovredni instrumenti varovanja, ki se neposredno nanašajo na nasprotno stranko;
(b)
indeksi kreditnih zamenjav, če se pristojnemu organu zadovoljivo dokaže, da se osnova med razmikom katerekoli posamezne nasprotne stranke in razmiki varovanj z indeksom kreditnih zamenjav odraža v tvegani vrednosti.
Zahteva iz točke (b), da se osnova med razmikom katere koli posamezne nasprotne stranke in razmiki varovanj z indeksom kreditnih zamenjav odraža v tvegani vrednosti, se uporablja tudi v primerih, kadar se za razmik nasprotne stranke uporablja približek.
Za vse nasprotne stranke, za katere se uporablja približek, institucija uporabi razumen osnoven časovni niz iz reprezentativne skupine podobnih izpostavljenosti, za katere je razmik na voljo.
Če se osnova med razmikom katere koli posamezne nasprotne stranke in razmiki varovanj zindeksom kreditnih zamenjav po oceni pristojnih organov ne odraža ustrezno, potem institucija upošteva v tvegani vrednosti samo 50 % hipotetičnega zneska varovanja z indeksi.
Presežno varovanje izpostavljenosti s kreditnimi zamenjavami za eno samo izpostavljenost po metodi iz člena 383 ni dovoljeno.
2. Institucija pri izračunu kapitalskih zahtev za tveganje CVA ne upošteva drugih vrst varovanj kreditnega tveganja nasprotne stranke. Zlasti tranširane zamenjave ali kreditne zamenjave na podlagi n-tega neplačila in kreditni zapisi niso primerna varovanja za namene izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA.
3. Ustrezna varovanja, ki so vključena v izračun kapitalskih zahtev za tveganje CVA, se ne vključijo v izračun kapitalskih zahtev za posebno tveganje, kot je določeno v naslovu IV, ali obravnavajo kot zmanjševanje kreditnega tveganja, razen za kreditno tveganje nasprotne stranke iz istega portfelja posla.
DEL 4
VELIKE IZPOSTAVLJENOSTI
Člen 387
Predmet
Institucije spremljajo in nadzirajo svoje velike izpostavljenosti v skladu s tem delom.
Člen 388
Negativno področje uporabe
Ta del se ne uporablja za investicijska podjetja, ki izpolnjujejo merila, določena v členu 95(1) ali členu 96(1).
Ta del se ne uporablja na podlagi konsolidiranega stanja skupine, v katero so vključena samo investicijska podjetja iz členov 95(1) ali 96(1) in podjetja za pomožne storitve, če ta skupina ne zajema kreditnih institucij.
Člen 389
Opredelitev
Za namene tega dela „izpostavljenosti“ pomeni katero koli aktivno postavko ali zunajbilančno postavko iz poglavja 2 naslova II dela 3 brez uporabe uteži tveganja ali stopenj tveganja.
Člen 390
Izračun vrednosti izpostavljenosti
1. Izpostavljenosti, ki izhajajo iz postavk, navedenih v Prilogi II, se izračunajo v skladu z eno od metod, določenih v poglavju 6 naslova II dela 3.
2. Institucije z dovoljenjem za uporabo metode notranjih modelov v skladu s členom 283 lahko uporabijo metodo notranjih modelov za izračunavanje vrednosti izpostavljenosti za repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja in posle z dolgim rokom poravnave.
3. Institucije, ki izračunavajo kapitalske zahteve za svoje posle iz trgovalne knjige v skladu s členom 299 poglavja 2 naslova IV dela 3 in naslovom V dela 3 ter po potrebi poglavjem 5 naslova IV dela 3, izračunajo izpostavljenosti do posameznih strank iz trgovalne knjige s seštetjem naslednjih postavk:
(a)
pozitivnega presežka dolgih pozicij institucije nad njenimi kratkimi pozicijami v vseh finančnih instrumentih, ki jih izda zadevna stranka, pri čemer se neto pozicija v vsakem od različnih instrumentov izračuna v skladu z metodami, določenimi v poglavju 2 naslova IV dela 3;
(b)
neto izpostavljenosti v primeru prve prodaje dolžniških in lastniških instrumentov z obveznostjo odkupa;
(c)
izpostavljenosti zaradi poslov, sporazumov in pogodb, navedenih v členih 299 in od 378 do 380, z zadevno stranko, pri čemer se takšne izpostavljenosti izračunajo na način, določen v teh členih za izračun vrednosti izpostavljenosti.
Za namene točke (b) se neto izpostavljenost izračuna tako, da se od celotne obveznosti odkupa odštejejo tiste pozicije, ki so bile že prenesene na tretje osebe ali so se te pogodbeno zavezale k njihovem odkupu, zmanjšane s faktorji iz člena 345.
Za namene točke (b) institucije vzpostavijo sisteme za spremljanje in nadziranje svojih izpostavljenosti, iz naslova prve prodaje z obveznostjo odkupa, med časom prvotne obveznosti in naslednjim delovnim dnem glede na naravo tveganj, ki izhajajo iz poslovanja na zadevnih trgih.
Za namene točke (c) se poglavje 3 naslova II dela 3 izključi iz navedbe v členu 299.
4. Skupne izpostavljenosti do posameznih strank ali skupin povezanih strank e izračunajo tako, da se seštejejo izpostavljenosti iz trgovalne knjige in izpostavljenosti iz netrgovalne knjige.
5. Izpostavljenosti do skupin povezanih strank se izračunajo tako, da se seštejejo izpostavljenosti do posameznih strank v skupini.
6. Izpostavljenosti ne vključujejo nič od naslednjega:
(a)
v primeru poslov s tujimi valutami izpostavljenosti, ki nastanejo med običajnim potekom poravnave v dveh delovnih dneh po plačilu;
(b)
v primeru poslov nakupa ali prodaje vrednostnih papirjev izpostavljenosti, ki nastanejo med običajnim potekom poravnave v petih delovnih dneh od plačila ali izročitve vrednostnih papirjev, kar nastopi prej;
(c)
v primeru opravljanja storitev prenosa denarja, vključno z izvrševanjem plačilnih storitev, kliringa in poravnave v kateri koli valuti ter korespondenčnega bančništva ali kliringa, poravnave in skrbniških storitvev finančnih instrumentov za stranke, zapozneli prejemki iz naslova financiranjater druge izpostavljenosti, ki izhajajo iz dejavnosti strank, ki ne trajajo dlje kot do naslednjega delovnega dne;
(d)
v primeru opravljanja storitev prenosa denarja, vključno z izvrševanjem plačilnih storitev, kliringa in poravnave v kateri koli valuti ter korespondenčnega bančništva, izpostavljenosti znotraj tekočega delovnega dne do institucij, ki ponujajo zadevne storitve;
(e)
odbitki od kapitala v skladu s členi 36, 56 in 66.
7. Da se ugotovi skupna izpostavljenost do stranke ali skupine povezanih strank, institucija za stanke, do katerih je izpostavljena prek poslov, navedenih v točkah (m) in (o) člena 112, ali prek drugih poslov, pri katerih obstajajo osnovne izpostavljenosti, oceni osnovne izpostavljenosti teh poslov ob upoštevanju ekonomske vsebine strukture posla in tveganj, ki so sestavni del strukture posla samega, da bi ugotovila, ali ta struktura predstavlja dodatno izpostavljenost.
8. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da opredeli:
(a)
pogoje in metodologije, ki se uporabljajo za ugotavljanje skupne izpostavljenosti do stranke ali skupine povezanih strank v zvezi z vrstami izpostavljenosti iz odstavka 7;
(b)
pogoje, pod katerimi struktura posla iz odstavka 7 ne predstavlja dodatne izpostavljenosti.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 391
Opredelitev institucije za namene velikih izpostavljenosti
Za namene izračuna vrednosti izpostavljenosti v skladu s tem delom izraz "institucija" vključuje vsako zasebno ali javno družbo, vključno z njenimi podružnicami, ki bi, če bi bila ustanovljena v Uniji, ustrezala opredelitvi izraza "institucija", in je pridobilo dovoljenje za opravljanje storitev v tretji državi ter izpolnjuje zahteve glede bonitetnega nadzora in regulativne zahteve, ki so vsaj enakovredne tistim, ki se uporabljajo v Uniji.
Člen 392
Opredelitev velike izpostavljenosti
Izpostavljenost institucije do stranke ali skupine povezanih strank šteje za veliko izpostavljenost, kadar je njena vrednost enaka ali presega 10 % njenega sprejemljivega kapitala.
Člen 393
Sposobnost ugotavljanja in upravljanja velikih izpostavljenosti
Institucija ima zanesljive administrativne in računovodske postopke ter ustrezne sisteme notranjih kontrol za ugotavljanje, upravljanje, spremljanje, poročanje in evidentiranje vseh velikih izpostavljenosti ter njihovih naknadnih sprememb v skladu s to uredbo.
Člen 394
Zahteve glede poročanja
1. Institucija pristojnim organom poroča naslednje informacije o vsaki veliki izpostavljenosti, vključno z velikimi izpostavljenostmi, ki so izvzete iz uporabe člena 395(1):
(a)
identiteto stranke ali skupine povezanih strank, do katerih ima institucija veliko izpostavljenost;
(b)
vrednost izpostavljenosti pred upoštevanjem učinka zmanjševanja kreditnega tveganja, kadar je to primerno;
(c)
vrsto stvarnega ali osebnega kreditnega zavarovanja, kadar je to uporabljeno;
(d)
vrednost izpostavljenosti po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja, izračunano za namen člena 395(1).
Kadar je institucija predmet poglavja 3 naslova II dela 3, pristojnim organom poroča svojih 20 največjih izpostavljenosti na konsolidirani podlagi, z izjemo tistih, ki so izvzete iz uporabe člena 395(1).
2. Institucija poleg poročanja informacij iz odstavka 1 pristojnim organom poroča tudi informacije o svojih desetih največjih izpostavljenostih na konsolidirani podlagi do institucij in desetih največjih izpostavljenostih na konsolidirani podlagi do nereguliranih finančnih subjektov,vključno z velikimi izpostavljenostmi, ki so izvzete iz uporabe člena 395(1):
(a)
identiteta stranke ali skupine povezanih strank, do katerih ima institucija veliko izpostavljenost;
(b)
vrednost izpostavljenosti pred upoštevanjem učinka zmanjševanja kreditnega tveganja, kadar je to primerno;
(c)
vrsta stvarnega ali osebnega kreditnega zavarovanja, kadar je uporabljeno;
(d)
vrednost izpostavljenosti po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja, izračunana za namen člena 395(1);
(e)
pričakovani iztek izpostavljenosti, izražen kot znesek, ki zapade do enega leta v mesečnih žepkih zapadlosti, do treh let v kvartalnih žepkih zapadlosti in v letnih žepkih zapadlosti za obdobja po tem.
3. Poroča se vsaj dvakrat letno.
4. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da opredeli naslednje:
(a)
enotne obrazce za poročanje, navedene v odstavku 3, ki so sorazmerni z naravo, obsegom in zapletenostjo dejavnosti institucije, ter navodila za uporabo teh obrazcev;
(b)
pogostost in datume poročanja iz odstavka 3;
(c)
rešitve na področju informacijske tehnologije, ki se uporabljajo za poročanje iz odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 395
Omejitve velikih izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti institucije do strank ali skupine povezanih strank po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi od 399 do 403 ne presega 25 % njenega sprejemljivega kapitala. Kadar je ta stranka institucija ali kadar skupina povezanih strank vključuje eno ali več institucij, zadevna vrednost ne presega 25 % sprejemljivega kapitala institucije ali 150 milijonov EUR, kar od tega je večje, pod pogojem, da vsota vrednosti izpostavljenosti do vseh povezanih strank, ki niso institucije, po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi od 399 do 403 ne presega 25 % sprejemljivega kapitala institucije.
Kadar znesek 150 milijonov EUR presega 25 % sprejemljivega kapitala institucije, vrednost izpostavljenosti po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi od 399 do 403 ne presega razumne omejitve glede na sprejemljivi kapital institucije. Zadevno omejitev določi institucija v skladu s politikami in postopki, navedenimi v členu 81 Direktive 2013/36EU, da obravnava in nadzira tveganje koncentracije. Ta meja ne presega 100 % sprejemljivega kapitala institucije.
Pristojni organi lahko določijo omejitev, ki je nižja od 150 milijonov EUR, o čemer obvestijo EBA in Komisijo.
2. EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 in ob upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi 399 do 403 ter razvoja na področju bančništva v senci in velikih izpostavljenosti na ravni Unije in mednarodni ravni do 31. decembra 2014 izda smernice, ki določajo ustrezne agregatne omejitve takih izpostavljenosti ali strožje posamezne omejitve za izpostavljenosti do subjektov, ki opravljajo dejavnosti bančništva v senci zunaj reguliranega okvira.
EBA pri oblikovanju teh smernic upošteva, ali bi uvedba dodatnih omejitev pomembno škodljivo vplivala na profil tveganosti institucij, ustanovljenih v Uniji, zagotavljanje kreditov realnemu gospodarstvu ali na stabilnost in pravilno delovanje finančnih trgov.
Komisija do 31. decembra 2015 oceni ustreznost in vpliv določitve omejitev izpostavljenosti do subjektov, ki opravljajo dejavnost bančništva v senci zunaj reguliranega okvira, pri čemer upošteva razvoj na področju bančništva v senci in velikih izpostavljenosti na ravni Unije in mednarodni ravni ter zmanjševanje kreditnega tveganja v skladu s členi 399 do 403. Komisija predloži poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu, ki mu po potrebi priloži zakonodajni predlog o omejitvah izpostavljenosti do subjektov, ki opravljajo dejavnost bančništva v senci zunaj reguliranega okvira.
3. Ob upoštevanju člena 396 institucija vedno zagotavlja izpolnjevanje omejitve, določene v odstavku 1.
4. Aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do priznanih investicijskih podjetij tretjih držav, so lahko predmet enake obravnave, kot je določena v odstavku 1.
5. Institucije lahko presežejo omejitve, določene v tem členu, za izpostavljenosti iz trgovalne knjige, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
izpostavljenost do zadevne stranke ali skupine povezanih strank v netrgovalni knjigi ne presega omejitve, določene v odstavku 1, ki se izračuna glede na sprejemljivi kapital, tako da presežek v celoti nastane v trgovalni knjigi;
(b)
institucija za presežek nad omejitvijo, določeno v odstavku 1 izpolnjuje dodatno kapitalsko zahtevo, ki se izračuna v skladu s členoma 397 in 398;
(c)
kadar od pojava presežka preteče 10 dni ali manj, izpostavljenost iz trgovalne knjige do zadevne stranke ali skupine povezanih strank ne preseže 500 % sprejemljivega kapitala institucije;
(d)
vsa preseganja, ki trajajo več kot 10 dni, skupaj ne presežejo 600 % sprejemljivega kapitala institucije.
Institucija pristojnim organom za vsak primer preseganja omejitve nemudoma sporoči znesek presežka in ime zadevne stranke in po potrebi ime zadevne skupine povezanih strank.
6. Za namene tega odstavka strukturni ukrepi pomenijo ukrepe, ki jih sprejmejo države članice, izvajajo pa zadevni pristojni organi teh držav članic do začetka veljavnosti pravnega akta o izrecnem usklajevanju takih ukrepov, v skladu s katerimi morajo kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v zadevni državi članici, zmanjšati izpostavljenosti do različnih pravnih subjektov glede na njihove dejavnosti, ne glede na kraj teh dejavnosti, da bi zaščitili vlagatelje in ohranili finančno stabilnost.
Kadar države članice sprejmejo nacionalne predpise, v skladu s katerimi je treba strukturne ukrepe sprejeti znotraj bančne skupine, lahko pristojni organi ne glede na odstavek 1 tega člena in člen 400 (1)(f) od institucij v bančni skupini, ki hranijo vloge, krite s sistemom zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 1994 o sistemih zajamčenih vlog (30) ali enakovrednim sistemom zajamčenih vlog v tretji državi, zahtevajo, da med 31 decembra 2014 in 30. junijem 2015 uporabljajo omejitev velike izpostavljenosti pod 25 %, vendar ne nižje od 15 %, od 1. julija 2015 naprej pa ne nižje od 10 % na subkonsolidirani podlagi, kot je opredeljeno v členu 11(5) za izpostavljenosti znotraj skupine, če so te izpostavljenosti sestavljene iz izpostavljenosti do subjekta, ki z vidika strukturnih ukrepov ne spada v isto podskupino.
Za uporabo tega odstavka se izpolnijo naslednji pogoji:
(a)
vsi subjekti, ki z vidika strukturnih ukrepov spadajo v isto podskupino strukturnih ukrepov, se štejejo kot ena stranka ali kot skupina povezanih strank;
(b)
pristojni organi za izpostavljenosti iz prvega pododstavka uporabljajo enotno omejitev.
Uporaba tega pristopa ne pomeni posega v učinkovit nadzor na konsolidirani podlagi niti ne sme povzročiti nesorazmernih negativnih učinkov na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v celotni Uniji oziroma pomeniti ali postaviti ovire delovanju notranjega trga.
7. Pristojni organi pred sprejemom posebnih strukturnih ukrepov v zvezi z velikimi izpostavljenostmi iz odstavka 6 in vsaj dva meseca pred objavo odločitve o sprejetju strukturnih ukrepov obvestijo Svet, Komisijo, zadevne pristojne organe in EBA ter predložijo ustrezne kvantitativne ali kvalitativne dokaze za vse navedeno:
(a)
obseg dejavnosti, za katere veljajo strukturni ukrepi;
(b)
obrazložitev upravičenosti, učinkovitosti in sorazmernosti takega osnutka ukrepov pri zaščiti vlagateljev;
(c)
oceno verjetnega pozitivnega ali negativnega učinka ukrepov na notranji trg na podlagi informacij, ki so na voljo državam članicam.
8. Pooblastilo za sprejetje izvedbenega akta, s katerim se sprejmejo ali zavrnejo predlagani nacionalni ukrepi iz odstavka 7, se podeli Komisiji, ki deluje v skladu s postopkom iz člena 464(2).
EBA v enem mesecu po prejetju uradnega obvestila iz odstavka 7 Svetu, Komisiji in zadevni državi članici predloži mnenje o točkah iz navedenega odstavka. Tudi zadevni pristojni organi lahko Svetu, Komisiji in zadevni državi članici predložijo mnenje o točkah iz navedenega odstavka.
Ob čim bolj doslednem upoštevanju mnenj iz drugega pododstavka in če obstajajo zanesljivi in trdni dokazi, da imajo ukrepi negativen vpliv na notranji trg, ki je večji od koristi finančne stabilnosti, Komisija v dveh mesecih od prejema uradnega obvestila zavrne predlagane nacionalne ukrepe. V nasprotnem primeru Komisija sprejme predlagane nacionalne ukrepe za začetno obdobje dveh let, ukrepi pa se lahko po potrebi spremenijo.
Komisija zavrne predlagane nacionalne ukrepe le, če meni, da povzročajo nesorazmerne negativne učinke na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v celotni Uniji, pri čemer pomenijo ali postavljajo ovire delovanju notranjega trga ali prostemu pretoku kapitala v skladu z določbami PDEU.
Ocena Komisije upošteva mnenje EBA in dokaze, predložene v skladu z odstavkom 7.
Pristojni organi lahko pred iztekom ukrepov predlagajo nove ukrepe, ki obdobje uporabe ukrepov vsakič podaljšajo za dodatni dve leti. V tem primeru uradno obvestijoSvet, Komisijo, zadevne pristojne organe in EBA. Odobritev novih ukrepov poteka po postopku iz tega člena. Ta člen ne posega v člen 458.
Člen 396
Izpolnjevanje zahtev glede velikih izpostavljenosti
1. Če izpostavljenosti v izjemnem primeru presežejo omejitev, določeno v členu 395(1), institucija vrednost izpostavljenosti nemudoma sporoči pristojnim organom, ki lahko, kadar to upravičujejo okoliščine, instituciji odobrijo omejeno časovno obdobje, v katerem se mora uskladiti z omejitvijo.
Kadar se uporablja znesek 150 milijonov EUR iz člena 395(1), lahko pristojni organi v posameznih primerih dovolijo preseganje omejitve v višini 100 % glede na sprejemljivi kapital institucije.
2. Kadar institucija na posamični ali subkonsolidirani podlagi ni dolžna izpolnjevati obveznosti, določenih v tem delu v skladu s členom 7(1) ali se uporabljajo določbe člena 8 v primeru nadrejenih institucij v državi članici, se sprejmejo ukrepi za zagotovitev zadovoljive razporeditve tveganj znotraj skupine.
Člen 397
Izračunavanje dodatnih kapitalskih zahtev za velike izpostavljenosti v trgovalni knjigi
1. Presežek iz člena 395(5)(b) se izračuna z izbiro tistih sestavnih delovcelotne izpostavljenosti iz trgovanja do zadevne stranke ali skupine povezanih strank, za katere je potrebno izračunati najvišje kapitalske zahteve za posebno tveganje iz poglavja 2 naslova IV dela 3 in/ali zahteve iz člena 299 ter naslova V dela 3, vsota katerih je enaka znesku presežka iz točke (a) člena 395(5).
2. Kadar presežek ne traja več kot 10 dni, je dodatna kapitalska zahteva enaka 200 % kapitalskih zahtev iz odstavka 1 za te sestavne dele.
3. Po 10 dneh od nastanka presežka se sestavne dele presežka, izbrane v skladu z odstavkom 1, razvrsti v ustrezno vrstico v stolpec 1 razpredelnice 1 v naraščajočem vrstnem redu glede na zahteve za posebno tveganje iz poglavja 2 naslova IV dela 3 in/ali zahteve iz člena 299 ter naslova V dela 3. Dodatna kapitalska zahteva je enaka vsoti kapitalskih zahtev za posebno tveganje iz poglavja 2 naslova IV dela 3 in/ali kapitalskih zahtev za te sestavne dele iz člena 299 ter naslova V dela 3, pomnoženi z ustreznim faktorjem iz stolpca 2 razpredelnice 1.
Razpredelnica 1
Stolpec 1: preseganje omejitve
(na podlagi odstotka sprejemljivega kapitala)
Stolpec 2: faktorji
do 40 %
200 %
od 40 % do 60 %
300 %
od 60 % do 80 %
400 %
od 80 % do 100 %
500 %
od 100 % do 250 %
600 %
nad 250 %
900 %
Člen 398
Postopki institucij za preprečevanje izogibanja dodatni kapitalski zahtevi
Institucije se namerno ne izogibajo dodatnim kapitalskim zahtevam, določenim v členu 397, ki bi jih sicer morale izračunavati za izpostavljenosti, ki presegajo omejitev iz člena 395(1), ko te izpostavljenosti obstajajo več kot 10 dni, z začasnim prenosom zadevnih izpostavljenosti na drugo podjetje, ki je lahko del iste skupine ali ne, in/ali s sklepanjem navideznih poslov za odpravo izpostavljenosti v 10-dnevnem obdobju in ustvarjanjem nove izpostavljenosti.
Institucije vzdržujejo sisteme, ki zagotavljajo, da se vsak prenos z učinkom iz prvega pododstavka nemudoma sporoči pristojnim organom.
Člen 399
Ustrezne tehnike za zmanjševanje kreditnega tveganj
1. Za namene členov od 400 do 403 izraz "jamstvo" vključuje kreditne izvedene finančne instrumente, priznane v skladu s poglavjem 4 naslova II dela 3, razen kreditnih zapisov.
2. Če se ob upoštevanju odstavka 3 tega člena v skladu s členi od 400 do 403 dovoli priznanje stvarnega ali osebnega kreditnega zavarovanja, se za to zahteva izpolnjevanje meril primernosti in drugih zahtev, določenih v poglavju 4 naslova II dela 3.
3. Kadar institucija uporablja člen 401(2), je priznanje stvarnega kreditnega zavarovanja predmet ustreznih zahtev iz poglavja 3 naslova II dela 3. Za namene tega dela institucija ne upošteva zavarovanj s premoženjem iz člena 199(5) do (7), razen če je to dovoljeno v skladu s členom 402.
4. Institucije v največji možni meri analizirajo svoje izpostavljenosti do izdajateljev zavarovanj s premoženjem, dajalcev jamstva in osnovne izpostavljenosti v skladu s členom 390(7) za morebitne koncentracije ter po potrebi ukrepajo in o vseh pomembnih ugotovitvah poročajo svojemu pristojnemu organu.
Člen 400
Izvzetja
1. Naslednje izpostavljenosti so izvzete iz uporabe člena 395(1):
(a)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot centralne ravni držav, centralnih bank ali subjektov javnega sektorja, ki bi jim bila nezavarovanim v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(b)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do mednarodnih organizacij ali multilateralnih razvojnih bank, ki bi jim bila nezavarovanim v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(c)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve z izrecnimi jamstvi enot centralne ravni držav, centralnih bank, mednarodnih organizacij, večstranskih razvojnih bank ali subjektov javnega sektorja, kadar bi bila nezavarovanim terjatvam do subjekta, ki zagotavlja jamstvo, v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(d)
druge izpostavljenosti, ki štejejo kotali za katere jamčijo enote centralne ravni držav, centralne banke, mednarodne organizacije, multilateralne razvojne banke ali subjekti javnega sektorja, kadar bi bila nezavarovanim terjatvam do subjekta, kateremu pripiše izpostavljenost ali ki zanjo jamči, v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(e)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot regionalne ali lokalne ravni držav članic, kadar bi bila zadevnim terjatvam v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %, ter druge izpostavljenosti do zadevnih enot regionalne ali lokalne ravni držav ali izpostavljenosti, za katere jamčijo zadevne enote, terjatvam do katerih bi bila v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(f)
izpostavljenosti do nasprotnih strank, navedenih v členu 113(6) ali (7), če bi jim bila v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %; izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo zadevnih meril, se ne glede na to, če so izvzete iz člena 395(1) ali ne, obravnavajo kot izpostavljenosti do tretje osebe;
(g)
aktivne postavke in druge izpostavljenosti, zavarovane s premoženjem v obliki gotovinskih depozitov pri posojilni instituciji ali pri instituciji, ki je nadrejena oseba ali podrejena družba te institucije;
(h)
aktivne postavke in druge izpostavljenosti, zavarovane s premoženjem v obliki potrdil o vlogah, ki jih izda posojilna institucija ali institucija, ki je nadrejena oseba ali podrejena družba te institucije, ter so v hrambi pri eni od njih;
(i)
izpostavljenosti, ki izhajajo iz prevzetih kreditnih obveznosti, ki so razvrščene med zunajbilančne postavke z nizkim tveganjem iz Priloge I, in če je bil s stranko ali skupino povezanih strank sklenjen sporazum, po katerem je črpanje možno le, če se zagotovi, da to ne bo povzročilo preseganja omejitev, ki se uporablja v skladu s členom 395(1);
(j)
trgovalne izpostavljenosti do centralnih nasprotnih strank in prispevki v jamstveni sklad centralnih nasprotnih strank;
(k)
izpostavljenosti do sistemov zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES, ki izhajajo iz financiranja zadevnih sistemov, če so institucije članice v sistemu pravno ali pogodbeno obvezane financirati sistem.
Šteje se, da gotovina, prejeta na podlagi kreditnega zapisa, ki ga izda institucija, ter kredite nasprotne stranke instituciji in vloge nasprotne stranke instituciji pri instituciji, ki so predmet pogodbe o bilančnem pobotu, priznanega v skladu s poglavjem 4 naslova II dela 3, sodi pod točko (g).
2. Pristojni organi lahko v celoti ali delno izvzamejo naslednje izpostavljenosti:
(a)
krite obveznice, ki ustrezajo pogojem iz člena 129(1), (3) in (6);
(b)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot regionalne ali lokalne ravni držav članic, kadar bi bila zadevnim terjatvam v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 20 %, ter druge izpostavljenosti do zadevnih enot regionalne ali lokalne ravni držav ali izpostavljenosti, za katere jamčijo zadevne enote, terjatvam do katerih bi bila v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 20 %;
(c)
izpostavljenosti, vključno z udeležbami ali drugimi vrstami deležev, institucije do njene nadrejene osebe, drugih podrejenih družb te nadrejene osebe ali lastnih podrejenih družb, če za ta družbe velja nadzor na konsolidirani podlagi, katerega predmet je tudi sama institucija, v skladu s to uredbo, Direktivo 2002/87/ES ali z enakovrednimi standardi, ki veljajo v tretji državi; izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo teh meril, se ne glede na to, če so izvzete iz člena 395(1) ali ne, obravnavajo kot izpostavljenosti do tretje osebe;
(d)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti, vključno z udeležbami ali drugimi vrstami deležev, do regionalnih ali centralnih kreditnih institucij, s katerimi je kreditna institucija povezana v mrežo v skladu z zakonskimi ali statutarnimi določbami in ki so na podlagi teh določb odgovorne za operacije kliringa gotovinskih transakcij v okviru mreže;
(e)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti kreditnih institucij, od katerih ena posluje na nekonkurenčni osnovi in zagotavlja kredite ali jamči zanje na podlagi zakonsko določenih programov ali svojih statutov za spodbujanje določenih gospodarskih sektorjev pod določeno obliko vladnega nadzora ter z omejitvami glede uporabe kreditov, do kreditnih institucij, če te izpostavljenosti izhajajo iz takih kreditov ali jamstev za take kredite, ki se prek kreditnih institucij prenesejo na upravičence;
(f)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do institucij, če zadevne izpostavljenosti niso del kapitala takih institucij, ne trajajo dlje kot do naslednjega delovnega dne in niso denominirane v glavni trgovalni valuti;
(g)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do centralnih bank v obliki zahtevanih minimalnih rezerv, ki se hranijo v teh centralnih bankah in so denominirane v njihovih nacionalnih valutah;
(h)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot centralnih ravni države v obliki zakonsko predpisanih likvidnostnih zahtev v državne vrednostne papirje, ki so denominirani in vplačani v njihovih nacionalnih valutah, če je po presoji pristojnega organa bonitetna ocena zadevnih enot centralne ravni države, ki je določena s strani imenovane ECAI, naložbeni razred;
(i)
50 % zunajbilančnih dokumentarnih akreditivov s srednjim/nizkim tveganjem in zunajbilančnih prevzetih kreditnih obveznosti s srednjim/nizkim tveganjem iz Priloge I, in če se s tem strinjajo pristojni organi, 80 % jamstev, ki niso jamstva za kredite ter imajo zakonsko ali regulatorno podlago in jih dajejo za svoje člane vzajemne jamstvene sheme s statusom kreditnih institucij;
(j)
zakonsko zahtevana jamstva, ki se uporabljajo, ko se hipotekarni kredit, financiran z izdajo hipotekarnih obveznic, izplača hipotekarnemu kreditojemalcu pred dokončnim vpisom hipoteke v zemljiško knjigo, pod pogojem, da to jamstvo ni uporabljeno za zmanjševanje tveganja pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti;
(k)
sredstva, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do priznanih borz.
3. Pristojni organi lahko uporabijo izvzetje iz odstavka 2, samo če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
posebna narava izpostavljenosti, nasprotne stranke ali odnosa med institucijo in nasprotno stranko prepreči ali izniči tveganje izpostavljenosti; in
(b)
kakršno koli preostalo tveganje koncentracije se lahko upravlja z drugimi, enako učinkovitimi sredstvi, kot so ureditve, procesi in mehanizmi iz člena 81 Direktive 2013/36/EU.
Pristojni organi obvestijo EBA, o nameravani uporabi izvzetij iz odstavka 2 v skladu točkama (a) in (b) tega odstavka, in se o tem z njim posvetujejo.
Člen 401
Izračunavanje učinka uporabe tehnik zmanjševanja kreditnega tveganja
1. Pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395(1) lahko institucija uporabi "polno prilagojeno vrednost izpostavljenosti", izračunano v skladu s poglavjem 4 naslova II dela 3, ob upoštevanju zmanjševanja kreditnega tveganja, prilagoditev za volatilnost in morebitno neusklajenost zapadlosti (E*).
2. Institucija z dovoljenjem za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev za kategorijo izpostavljenosti iz poglavja 3 naslova II dela 3 lahko, če ima za to dovoljenje pristojnih organov, prizna učinke zavarovanja s finančnim premoženjem pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395(1).
Pristojni organi dovoljenje iz prejšnjega pododstavka izdajo samo, če institucija učinke zavarovanja s finančnim premoženjem na svoje izpostavljenosti lahko oceni ločeno od drugih ustreznih vidikov LGD.
Ocene institucije, so zadostno ustrezne za zmanjševanje vrednosti izpostavljenosti za namene skladnosti z določbami iz člena 395.
Kadar ima institucija dovoljenje za uporabo lastnih ocen učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, to stori skladno s pristopom, ki ga uporablja za izračunavanje kapitalskih zahtev v skladu s to uredbo.
Institucije z dovoljenjem za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev za kategorijo izpostavljenosti v skladu siz poglavja 3 naslova II dela 3, ki ne izračunavajo vrednosti svojih izpostavljenosti s pomočjo metode iz prvega pododstavka tega odstavka, lahko za izračun vrednosti izpostavljenosti uporabljajo razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem ali pristop iz člena 403(1)(b).
3. Institucija, ki uporablja razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem ali ji je dovoljena uporaba metode, opisane v odstavku 2 tega člena, pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395(1) opravlja periodične stresne teste v zvezi s svojo koncentracijo kreditnih tveganj, vključno v zvezi z unovčljivo vrednostjo vsakega prejetega zavarovanja s premoženjem.
Ti redni stresni testi iz prvega pododstavka obravnavajo tveganja iz naslova možnih sprememb pogojev na trgu, ki bi lahko neugodno vplivale na kapitalsko ustreznost institucije, in tveganja iz naslova unovčenja zavarovanja s premoženjem v stresnih razmerah.
Opravljeni stresni testi so ustrezni in primerni za oceno takih tveganj.
Če periodični stresni test pokaže manjšo unovčljivo vrednost prejetega zavarovanja s premoženjem, kakor bi upoštevala pri uporabi razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem oziroma metode, opisane v odstavku 2, kakor je primerno, se vrednost zavarovanja s premoženjem, ki se sme priznati pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395(1) ustrezno zmanjša.
Institucije iz prvega pododstavka v svoje strategije za obravnavanje tveganja koncentracije vključijo naslednje:
(a)
politike in postopke za obravnavanje tveganj iz naslova neusklajenosti zapadlosti med izpostavljenostmi in katerim koli kreditnim zavarovanjem za zadevne izpostavljenosti;
(b)
politike in postopke za primer, da stresni test pokaže manjšo unovčljivo vrednost prejetega zavarovanja s premoženjem, kakor je bila upoštevana pri uporabi razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem ali metode iz odstavka 2;
(c)
politike in postopke v zvezi s tveganjem koncentracije, ki je posledica uporabe tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja ter zlasti glede velikih posrednih kreditnih izpostavljenosti, na primer do enega samega izdajatelja vrednostnih papirjev, prejetih kot zavarovanje s premoženjem.
Člen 402
Izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami
1. Pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395 lahko institucija zmanjša vrednost izpostavljenosti ali katerega koli dela izpostavljenosti, ki je v skladu s členom 125(1) popolnoma zavarovan z nepremičninami, za zastavljeni znesek tržne ali hipotekarne kreditne vrednosti zadevne nepremičnine, vendar ne več kot za 50 % tržne vrednosti ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
pristojni organ države članice je za izpostavljenosti ali dele izpostavljenosti, ki so v skladu s členom 124(2) zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, določil utež tveganja, ki ni večja od 35 %;
(b)
izpostavljenost ali del izpostavljenosti je v celoti zavarovan s:
(i)
hipotekami na stanovanjske nepremičnine; ali
(ii)
stanovanjsko nepremičnino v okviru posla finančnega zakupa, pri katerem zakupodajalec zadrži popolno lastništvo nad zakupljeno stanovanjsko nepremičnino, zakupnik pa še ni uveljavil svoje možnosti za nakup;
(c)
izpolnjene so zahteve iz členov 208 in 229(1).
2. Za izračunavanje vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395 lahko institucija v skladu s členom 126(1) zmanjša vrednost izpostavljenosti ali katerega koli dela izpostavljenosti, ki je v celoti zavarovan z nepremičninami, za zastavljeni znesek tržne ali hipotekarne kreditne vrednosti zadevne nepremičnine, vendar ne več kot za 50 % tržne vrednosti ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
pristojni organ države članice je v skladu s členom 124(2) za izpostavljenosti ali dele izpostavljenosti, zavarovane s poslovnimi nepremičninami, določil utež tveganja, ki ni večja od 50 %;
(b)
izpostavljenost je popolnoma zavarovana s:
(i)
hipotekami na pisarne ali druge gospodarske objekte; ali
(ii)
pisarnami ali drugimi gospodarskimi objekti, in se izpostavljenosti nanašajo na posle finančnega zakupa nepremičnine.
(c)
izpolnjene so zahteve iz členov 126(2)(a), 208 in 229(1);
(d)
poslovna nepremičnina je popolnoma zgrajena.
3. Institucija lahko izpostavljenost do nasprotne stranke, ki nastane zaradi pogodbe o začasnem odkupu, na podlagi katere je od nasprotne stranke odkupila neakcesorne neodvisne pravice iz zavarovanja s hipoteko na nepremičninah tretjih oseb,obravnava kot več posameznih izpostavljenosti do vsake izmed tretjih oseb, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
nasprotna stranka je institucija;
(b)
izpostavljenost je v celoti zavarovana s pravicami na nepremičnine tretjih oseb, ki jih je institucija odkupila in jih lahko uveljavi;
(c)
institucija je zagotovila, da so obveznosti iz členov 208 in 229(1) izpolnjene;
(d)
institucija v primeru neplačila, insolventnosti ali likvidacije nasprotne stranke postane prejemnica terjatev, ki jih ima nasprotna stranka do tretjih oseb;
(e)
institucija pristojnim organom v skladu s členom 394 poroča o celotnem znesku izpostavljenosti do vsake druge institucije, ki se obravnavajo v skladu s tem odstavkom.
V ta namen institucija namesto ustreznega zneska izpostavljenosti do nasprotne stranke to izpostavljenost obravnava kot izpostavljenost do vsake od tretjih oseb v višini zneska terjatve, ki jo ima nasprotna stranka do tretje osebe,. Morebitni preostanek izpostavljenosti do nasprotne stranke se še naprej obravnava kot izpostavljenost do nasprotne stranke.
Člen 403
Metoda substitucije
1. Kadar je izpostavljenost do stranke zavarovana z jamstvom tretje osebe ali s premoženjem, ki ga izda tretja oseba lahko institucija:
(a)
obravnava del izpostavljenosti, ki je zavarovan z jamstvom tretje osebe, kakor da je nastal do dajalca jamstva in ne do stranke, če bi se nezavarovani izpostavljenosti do dajalca jamstva dodelila enaka ali nižja utež tveganja od uteži tveganja nezavarovane izpostavljenosti do stranke v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3;
(b)
obravnava del izpostavljenosti, zavarovan s tržno vrednostjo priznanega zavarovanja s premoženjem, kakor da je nastal do tretje osebe in ne do stranke, če je izpostavljenost zavarovana s premoženjem in pod pogojem, da bi bila s zavarovanem delu izpostavljenosti dodeljena enaka ali nižja utež tveganja od uteži tveganja nezavarovane izpostavljenosti do stranke v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3.
Pristopa iz točke (b) prvega pododstavka institucija ne uporablja, kadar obstaja neusklajenost med zapadlostjo izpostavljenosti in zapadlostjo zavarovanja.
Za namen tega dela lahko institucija razvito metodo za upoštevanje učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem in obravnavo iz točke (b) prvega pododstavka uporablja samo, kadar je za namene člena 92 dovoljeno uporabljati tako razvito metodo za upoštevanje učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem kot tudi enostavno metodo za zavarovanje s finančnim premoženjem.
2. Kadar institucija uporabi točko (a) odstavka 1:
(a)
kadar je jamstvo denominirano v valuti, ki ni valuta, v kateri je denominirana izpostavljenost, se znesek izpostavljenosti, ki se šteje za krito, izračuna v skladu z določbami o obravnavi valutne neusklajenosti za osebno kreditno zavarovanje iz poglavja 4 naslova II dela 3;
(b)
se neusklajenost med zapadlostjo izpostavljenosti in zapadlostjo jamstva obravnava v skladu z določbami o obravnavanju neusklajenosti zapadlosti iz poglavja 4 naslova II dela 3;
(c)
se delno kritje lahko prizna v skladu z obravnavo iz poglavja 4 naslova II dela 3.
DEL 5
IZPOSTAVLJENOSTI PRENESENEMU KREDITNEMU TVEGANJU
NASLOV I
SPLOŠNE DOLOČBE ZA TA DEL
Člen 404
Področje uporabe
Naslova II in III se uporabljata za nova listinjenja, izdana 1. januarja 2011 ali pozneje. Naslova II in III se po 31. decembru 2014 uporabljata za obstoječa listinjenja, kjer se po zadevnem datumu dodajo nove osnovne izpostavljenosti ali se te nadomestijo.
NASLOV II
ZAHTEVE ZA INSTITUCIJE V VLOGI INVESTITORJA
Člen 405
Zadržani deleži izdajatelja
1. Institucija je lahko, kadar ne nastopa v vlogi originatorja, sponzorja ali prvotnega kreditodajalca, izpostavljena kreditnemu tveganju pozicije v listinjenju v svoji trgovalni knjigi ali netrgovalni knjigi le, če je originator, sponzor ali prvotni kreditodajalec instituciji izrecno razkril, da bo trajno zadržal pomemben neto ekonomski delež, ki v vsakem primeru znaša najmanj 5 %.
Le eno od naslednjega velja za zadržanje pomembnega neto ekonomskega deleža v višini najmanj 5 %:
(a)
zadržanje najmanj 5 % nominalne vrednosti vsake prodane ali na investitorje prenesene tranše;
(b)
v primeru listinjenja obnavljajočih se izpostavljenosti zadržanje deleža originatorja v višini najmanj 5 % nominalne vrednosti listinjenih izpostavljenosti;
(c)
zadržanje naključno izbranih izpostavljenosti, ki ustrezajo vsaj 5 % nominalne vrednosti listinjenih izpostavljenosti, če bi bile take izpostavljenosti sicer listinjene v tem listinjenju, pod pogojem, da je število potencialno listinjenih izpostavljenosti ob izvedbi listinjenja najmanj 100;
(d)
zadržanje tranše prve izgube in po potrebi drugih tranš, ki imajo enak ali strožji profil tveganosti kot tiste, ki so prenesene ali prodane investitorjem in ki ne zapadejo prej kot tiste, ki so prenesene ali prodane investitorjem, tako da je zadržanje enako najmanj 5 % nominalne vrednosti listinjenih izpostavljenosti;
(e)
zadržanje izpostavljenosti prve izgube v višini najmanj 5 % vsake listinjene izpostavljenosti v listinjenju.
Neto ekonomski delež se izmeri ob izvedbi listinjenja in se ga trajno vzdržuje. Neto ekonomski delež, vključno z zadržanimi pozicijami, deležem ali izpostavljenostmi, ni predmet kakršnega koli zmanjševanja kreditnega tveganja ali katerih koli kratkih pozicij ali katerega koli drugega varovanja in se ga ne proda. Neto ekonomski delež se za zunajbilančne postavke določi na podlagi hipotetične vrednosti.
Za vsako posamezno listinjenje se zahteve po zadržanju ne uporabijo večkratno.
2. Kadar EU nadrejena kreditna institucija, EU finančni holding, EU mešani finančni holding ali ena izmed njihovih podrejenih družb v vlogi originatorja ali sponzorja listini izpostavljenosti več kreditnih institucij, investicijskih podjetij ali drugih finančnih institucij, ki so vključene v nadzor na konsolidirani podlagi, se lahko zahteva iz odstavka 1 izpolni na podlagi konsolidiranega položaja povezane EU nadrejene kreditne institucije, EU finančnega holdinga ali EU mešanega finančnega holdinga EU.
Prvi pododstavek se uporablja samo, če so se kreditne institucije, investicijska podjetja ali finančne institucije, ki so ustvarile listinjene izpostavljenosti, obvezale, da bodo izpolnile zahteve iz člena 408 ter originatorju ali sponzorju in EU nadrejeni kreditni instituciji,EU finančnemu holdingu ali EU mešanemu finančnemu holdingu pravočasno predložile informacije, potrebne za izpolnitev zahtev iz člena 409.
3. Odstavek 1 se ne uporablja, kadar so listinjene izpostavljenosti izpostavljenosti do naslednjih subjektov oziroma izpostavljenosti, za katere ti subjekti v celoti, brezpogojno in nepreklicno jamčijo:
(a)
enote centralne ravni držav ali centralne banke;
(b)
enote regionalne ravni držav, enote lokalne ravni držav in subjekti javnega sektorja držav članic;
(c)
institucije, ki se jim dodeli utež tveganja 50 % ali manj v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3;
(d)
multilateralne razvojne banke.
4. Odstavek 1 se ne uporablja za posle, ki temeljijo na jasnem, preglednem in dostopnem indeksu, če so osnovni referenčni subjekti popolnoma enaki tistim, ki sestavljajo indeks subjektov, s katerim se trguje v velikem obsegu, ali če so to drugi vrednostni papirji, s katerimi se trguje, ki niso pozicije v listinjenju.
Člen 406
Skrbni pregled
1. Institucije so pred izpostavljenostjo tveganjem iz naslova listinjenja ter, če je ustrezno kasneje, pristojnim organom sposobne dokazati za vsako od svojih posameznih pozicij v listinjenju, da podrobno in temeljito razumejo vzpostavljene formalne politike in postopke, ustrezne njihovi trgovalni knjigi in netrgovalni knjigi ter sorazmerne s profilom tveganosti njihovih naložb v listinjene pozicije, za analiziranje in evidentiranje:
(a)
informacij, ki jih v skladu s členom 405(1) razkrivajo originatorji, sponzorji ali prvotni kreditodajalci za opredelitev neto ekonomskega deleža v listinjenju, ki ga trajno vzdržujejo;
(b)
značilnosti tveganja posamezne pozicije v listinjenju;
(c)
značilnosti tveganja osnovnih izpostavljenosti pozicije v listinjenju;
(d)
dobrega imena in dejanske izgube pri prejšnjih listinjenjih originatorjev ali sponzorjev v zadevnih kategorijah osnovnih izpostavljenosti pozicije v listinjenju;
(e)
izjav in razkritij originatorjev ali sponzorjev oziroma njihovih zastopnikov ali svetovalcev o njihovi primerni skrbnosti za listinjene izpostavljenosti in, kjer je primerno, v zvezi s kakovostjo zavarovanja za kritje listinjenih izpostavljenosti;
(f)
kjer je primerno, metodologij in konceptov, na katerih temelji vrednotenje zavarovanja za kritje listinjenih izpostavljenosti, ter politike, ki jih sprejme originator ali sponzorza zagotavljanje neodvisnosti ocenjevalca;
(g)
vseh strukturnih lastnosti listinjenja, ki lahko pomembno vplivajo na kakovost pozicije institucije v listinjenju, kot so poravnava pogodbenih obveznosti po kaskadnem načelu in s tem povezani sprožilci, izboljšave kreditne kakovosti, izboljšave likvidnosti, sprožilci tržne vrednosti in za posamezen posel značilne opredelitve neplačila.
Institucije redno izvajajo lastne stresne teste, ustrezne za njihove pozicije v listinjenju. V ta namen se lahko institucije opirajo na finančne modele, ki jih je razvila ECAI, pod pogojem, da lahko institucije na zahtevo dokažejo, da so pred naložbami ustrezno poskrbele za ovrednotenje ustreznih predpostavk in strukturiranje modelov ter razumele metodologijo, predpostavke in rezultate.
2. Kadar institucije ne nastopajo v vlogi originatorjev ali sponzorjev ali prvotnih kreditodajalcev, vzpostavijo formalne postopke, ustrezne njihovi trgovalni knjigi in netrgovalni knjigi ter sorazmerne s profilom tveganosti njihovih naložb v listinjene pozicije, za stalno in časovno ustrezno spremljanje informacij glede uspešnosti osnovnih izpostavljenosti, ki oblikujejo njihove pozicije v listinjenju. Kjer je ustrezno, to vključuje vrsto izpostavljenosti, odstotek kreditov, zapadlih pred več kot 30, 60 in 90 dnevi, stopnje neplačil, stopnje predčasnih plačil, kredite v izvršilnem postopku, vrsto zavarovanja in pokritost ter frekvenčno porazdelitev kreditnih točk ali drugih meril kreditne kakovosti osnovnih izpostavljenosti, panožno in geografsko razpršitev, frekvenčno porazdelitev razmerij med vrednostjo kredita in vrednostjo zavarovanja (LTV) s širino razredov, ki omogočajo ustrezno analizo občutljivosti. Kadar so osnovne izpostavljenosti same pozicije v listinjenju, pridobijo institucije poleg informacij iz tega pododstavka o osnovnih tranšah listinjenja, kot so ime izdajatelja in njegova kreditna kakovost, tudi informacije o značilnostih ter uspešnosti skupin, ki oblikujejo zadevne tranše listinjenja.
Institucije uporabijo istamerila analiziranja tudi pri udeležbah ali v izvedbah prve prodaje (finančnih instrumentov)vlistinjenju,ki temelji naodkupu od tretjih oseb, ne glede na to, ali bodo te udeležbe ali izvedbe prve prodajezajete v njihovi trgovalni alinetrgovalni knjigi.
Člen 407
Dodatna utež tveganja
Kadar institucija s katerega koli pomembnega vidika ne izpolnjuje zahtev iz člena 405, 406 ali 409 zaradi lastne malomarnosti ali opustitve, ji pristojni organi odredijo sorazmerno dodatno utež tveganja, ki znaša najmanj 250 % uteži tveganja (z zgornjo mejo 1 250 %), ki se sicer uporablja za zadevne pozicije v listinjenju na način, določen v členu 245(6) oziroma členu 337(3). Dodatna utež tveganja se postopno povečuje z vsako naslednjo kršitvijo določb glede skrbnega pregleda.
Pristojni organi upoštevajo izjeme za nekatera listinjenja iz člena 405(3) tako, da zmanjšajo utež tveganja, ki bi jo sicer odredili v skladu s tem členom, v zvezi z listinjenjem, za katerega se uporablja člen 405(3).
NASLOV III
ZAHTEVE ZA INSTITUCIJEV VLOGI ORIGINATORJA ALI SPONZORJA
Člen 408
Merila za odobritev kredita
Institucijev vlogi sponzorja in institucije v vlogi originatorja, uporabljajo enaka premišljena in jasno opredeljena merila za odobritev kreditov v skladu z zahtevami iz člena 79 Direktive 2013/36/EU za izpostavljenosti, ki se bodo listinile, kot jih uporabljajo za izpostavljenosti, ki jih bodo zadržale v svoji netrgovalni knjigi. Institucije, ki so v vlogi originatorja in institucije, ki so v vlogi sponzorja, na enak način upoštevajo enake procese za odobritev ter, kjer je ustrezno, za spreminjanje, obnavljanje in refinanciranje kreditov.
Kadar zahteve iz prvega pododstavka tega člena niso izpolnjene, institucija v vlogi originatorja ne uporablja člena 245(1) in tej instituciji v vlogi originatorja se ne dovoli izključev listinjenih izpostavljenosti iz izračuna njenih kapitalskih zahtev v skladu s to uredbo.
Člen 409
Razkritja investitorjem
Institucije, ki delujejo kot originatorji, sponzorji ali prvotni kreditodajalci,investitorjem razkrijejo raven svoje obveznosti v skladu s členom 405 glede zadržanja neto ekonomskega deleža v listinjenju. Institucijev vlogi sponzorja in institucije v vlogi originatorja, potencialnim investitorjem zagotovijo enostaven dostop do vseh pomembnih podatkov o kreditni kakovosti ter uspešnosti posameznih osnovnih izpostavljenosti, denarnih tokovih in zavarovanju za kritje izpostavljenosti v listinjenju ter informacij, ki so potrebne za izvedbo celovitih in dobro premišljenih stresnih testov glede denarnih tokov in vrednosti zavarovanja za kritje osnovnih izpostavljenosti. V ta namen se potrebne pomembne podatke določi na dan listinjenja oziroma na poznejši datum, če je to potrebno zaradi narave listinjenja.
Člen 410
Enotni pogoj uporabe
1. EBA letno poroča Komisiji o ukrepih, ki so jih pristojni organi sprejeli za zagotavljanje, da institucije izpolnjujejo zahteve iz naslovov II in III.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da natančneje opredeli:
(a)
zahteve iz členov 405 in 406, ki se uporabljajo za institucije, izpostavljene tveganju listinjenja;
(b)
zahtevo po zadržanju, vključno s kvalifikacijskimi merili za zadržanje pomembnega neto ekonomskega deleža iz člena 405 in raven zadržanja;
(c)
zahteve glede skrbnega pregleda iz člena 406 za institucije, izpostavljene pozicijam v listinjenju; ter
(d)
zahteve iz členov 408 in 409, ki se uporabljajo za institucije v vlogi sponzorja in institucije v vlogi originatorja.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov za okrepitev zbliževanja nadzorniških praks v zvezi z izvajanjem člena 407, vključno z ukrepi, ki se sprejmejo v primeru kršitve obveznosti glede skrbnega pregleda in upravljanja tveganj.
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
DEL 6
LIKVIDNOST
NASLOV I
OPREDELITVE IN ZAHTEVA GLEDE LIKVIDNOSTNEGA KRITJA
Člen 411
Opredelitve
V tem delu se uporabljata naslednji opredelitvi:
(1)
"finančna stranka" pomeni stranko, ki kot svojo glavno poslovno dejavnost opravlja eno ali več dejavnosti, navedenih v Prilogi I Direktive 2013/36/EU, ali je nekaj od naslednjega:
(a)
kreditna institucija;
(b)
investicijsko podjetje;
(c)
SSPE;
(d)
KNP;
(e)
zaprt investicijski sklad;
(f)
zavarovalnica;
(g)
finančni holding ali mešani finančni holding;
(2)
"vloga na drobno" pomeni obveznost do fizične osebe ali do MSP, kadar bi ta fizična oseba ali MSP izpolnjevala pogoje za razvrstitev v kategorijo izpostavljenosti na drobno v skladu s standardiziranim pristopom ali pristopom IRB za kreditno tveganje, ali obveznosti do podjetja, ki je upravičeno do obravnave iz člena 153(4), in kadar skupna vloga vsem takšnim podjetjem na ravni skupine ne presega enega milijona EUR.
Člen 412
Zahteva glede likvidnostnega kritja
1. Institucije imajo likvidna sredstva, katerih vsota vrednosti krije likvidnostne odlive, zmanjšane za likvidnostne prilive v stresnih pogojih, s čimer se zagotovi, da institucije vzdržujejo zadostne ravni likvidnostnih blažilnikov za pokritje vsakega morebitnega neravnotežja med likvidnostnimi prilivi in odlivi v zelo stresnih pogojih za obdobje tridesetih dni. Institucije lahko v stresnih razmerah uporabijo svoja likvidna sredstva, da bi krile svoje neto likvidnostne odlive.
2. Institucije likvidnostnih prilivov in likvidnih sredstev ne štejejo dvakrat.
3. Institucije lahko uporabijo likvidna sredstva iz odstavka 1 za izpolnjevanje svojih obveznosti v stresnih razmerah, kot je določeno v členu 414.
4. Določbe iz naslova II se uporabljajo izključno za namene opredelitve obveznosti poročanja iz člena 415.
5. Države članice lahko ohranijo ali uvedejo nacionalne določbe na področju likvidnostnih zahtev, preden se v Uniji v skladu s členom 460 za zahteve po likvidnostnem kritju določijo in v celoti uvedejo zavezujoči minimalni standardi. Države članice lahko od institucij, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, ali podskupine teh institucij zahtevajo, da ohranijo višjo zahtevo po likvidnostnem kritju do 100 %, dokler se v skladu s členom 460 v celoti ne uvede zavezujoč minimalni standard v višini 100 %.
Člen 413
Stabilno financiranje
1. Institucije zagotovijo, da so dolgoročne obveznosti ustrezno izpolnjene z raznolikimi instrumenti za stabilno financiranje tako v običajnih kot v stresnih pogojih.
2. Določbe iz naslova III se uporabljajo izključno za namene opredelitve obveznosti poročanja iz člena 415.
3. Države članice lahko ohranijo ali uvedejo nacionalne določbe na področju zahtev po stabilnem financiranju, preden se v Uniji v skladu s členom 510 za zahteve po neto stabilnem financiranju določijo in uvedejo zavezujoči minimalni standardi.
Člen 414
Izpolnjevanje likvidnostnih zahtev
Kadar institucija ne izpolnjuje zahteve iz člena 412 ali splošne obveznosti iz člena 413(1), tudi v času stresnih razmer, ali se pričakuje, da je ne bo izpolnila, nemudoma uradno obvesti pristojne organe in jim čim prej predloži načrt za hitro ponovno vzpostavitev skladnosti s členom 412 ali členom 413(1). Dokler se skladnost ponovno ne vzpostavi, institucija dnevno poroča o postavkah iz naslova II ali naslova III, kakor je ustrezno, ob koncu vsakega delovnega dne, razen če pristojni organ ne odobri manjše pogostosti poročanja in daljšega odloga za poročanje. Pristojni organi odobrijo manjšo pogostost poročanja ali daljši odlog za poročanje samo na podlagi individualnega položaja institucije in ob upoštevanju obsega in kompleksnosti dejavnosti institucije. Ti organi spremljajo izvajanje načrta za ponovno vzpostavitev skladnosti in po potrebi zahtevajo, da se skladnost vzpostavi hitreje, kot je bilo sprva predvideno.
NASLOV II
POROČANJE O LIKVIDNOSTI
Člen 415
Obveznost poročanja in način poročanja
1. Institucije pristojnim organom v enotni valuti - ne glede na njihovo dejansko denominacijo - poročajo o postavkah, navedenih v naslovih II in III, in njihovih sestavnih delih, vključno s sestavo njihovih likvidnih sredstev v skladu s členom 416. Dokler zahteva glede likvidnostnega kritja iz dela 6 ni v celoti določena in uvedena kot minimalni standard v skladu s členom 460, institucije poročajo o postavkah iz naslova II in Priloge III. Institucije poročajo o postavkah iz naslova III. Frekvenca poročanja je najmanj mesečna za postavke iz naslova II in Priloge III ter najmanj četrtletna za postavke iz naslova III.
Obrazci za poročanje vključujejo vse potrebne informacije, na podlagi katerih lahko EBA oceni, ali so bili ustrezno izpeljani zavarovani kreditni posli in posli zamenjave zavarovanja, pri katerih so se na podlagi zavarovanja s premoženjem, ki ne ustreza pogojem iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1), pridobila likvidna sredstva iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1).
2. Institucija pristojnim organom matične države članice ločeno poroča o postavkah iz odstavka 1 v navedeni valuti, kadar ima:
(a)
celotno obveznost v valuti, ki se razlikuje od valute poročanja iz odstavka 1, ki znaša ali presega 5 % celotnih obveznosti institucije ali enotne likvidnostne podskupine, ali
(b)
pomembno podružnico v skladu s členom 51 Direktive 2013/36/EU, v državi članici gostiteljici, ki uporablja valuto, ki se razlikuje od valute poročanja iz odstavka 1 tega člena.
3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da opredeli naslednje:
(a)
enotne obrazce za poročanje in rešitve na področju informacijske tehnologije z ustreznimi navodili za pogostost, referenčne datume in datume predložitve. Načini in pogostost poročanja so sorazmerni z naravo, obsegom in zapletenostjo različnih dejavnosti institucij ter vključujejo poročanje, zahtevano v skladu z odstavkoma 1 in 2;
(b)
potrebne dodatne metrike za spremljanje likvidnosti, da se pristojnim organom omogoči pridobitev celostnega pregleda nad profilom likvidnostnega tveganja v sorazmerju z naravo, obsegom in zapletenostjo dejavnosti institucije;
EBA Komisiji predloži zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov za elemente iz točke (a) do 1. februar 2015, za elemente iz točke (b) pa do 1. januarja 2014.
Pristojni organi lahko do popolne uvedbe zavezujočih likvidnostnih zahtev še naprej zbirajo informacijo preko orodij za spremljanje, da bi svoje spremljanje uskladili z veljavnimi nacionalnimi standardi glede likvidnosti.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Pristojni organi matične države članice na zahtevo pristojnim organom in centralni banki države članice gostiteljice ter EBA pravočasno in v elektronski obliki zagotovijo posamezna poročila v skladu s tem členom.
5. Pristojni organi, ki izvajajo nadzor na konsolidirani podlagi v skladu s členom 112 Direktive 2013/36/EU, na zahtevo pravočasno in v elektronski obliki zagotovijo vsa poročila, ki jih je predložila institucija v skladu z enotnimi predlogami za poročanje iz odstavka 3:
(a)
pristojnim organom in nacionalni centralni banki držav članic gostiteljic, v katerih so pomembne podružnice v skladu s členom 51 Direktive 2013/36/EU nadrejene institucije ali institucije, ki jo obvladuje isti nadrejen finančni holding,
(b)
pristojnim organom, ki so izdali dovoljenje za opravljanje dejavnosti podrejenim družbam nadrejene institucije ali institucijam, ki jih obvladuje isti nadrejen finančni holding, in centralni banki iste države članice;
(c)
EBA;
(d)
ECB.
6. Pristojni organi, ki so izdali dovoljenje za opravljanje dejavnosti instituciji, ki je podrejena družba nadrejene institucije ali nadrejenega finančnega holdinga, na zahtevo pravočasno in v elektronski obliki zagotovijo pristojnim organom, ki izvajajo nadzor na konsolidirani podlagi v skladu s členom 111 Direktive 2013/36EU, centralni banki države članice, v kateri ima institucija dovoljenje za opravljanje dejavnosti, in EBA vsa poročila, ki jih je predložila institucija v skladu z enotnimi predlogami za poročanje iz odstavka 3.
Člen 416
Poročanje o likvidnih sredstvih
1. Institucije v okviru poročanja o likvidnih sredstvih poročajo o naslednjem, razen če je to izključeno v skladu z odstavkom 2 in samo če likvidna sredstva izpolnjujejo pogoje iz odstavka 3:
(a)
denarnih sredstvih in izpostavljenostih do centralnih bank, če je te izpostavljenosti možno kadar koli dvigniti vstresnih razmerah. Pristojni organ in centralna banka si prizadevata, da bi v zvezi z vlogami pri centralnih bankah dosegla soglasje glede obsega, v katerem se lahko te minimalne rezerve dvigujejo v stresnih razmerah;
(b)
drugih prenosljivih sredstvih, katerih likvidnost in kreditna kakovost sta izjemno visoki;
(c)
prenosljivih sredstvih, ki predstavljajo terjatve do naslednjih institucij ali za katere jamčijo naslednje institucije:
(i)
enota centralne ravni države članice, regija s fiskalno pristojnostjo pobiranja davkov ali tretja država v domači valuti enote centralne ali regionalne ravni države, če institucija prevzema likvidnostno tveganje v zadevni državi članici ali tretji državi, ki ga krije z vzdrževanjem zadevnih likvidnih sredstev;
(ii)
centralne banke in subjekti javnega sektorja, ki ne sodijo v okvir centralne ravni države, v domači valuti centralne banke in subjekta javnega sektorja;
(iii)
Banka za mednarodne poravnave, Mednarodni denarni sklad, Komisija ali multilateralne razvojne banke;
(iv)
Evropski instrument za finančno stabilnost in Evropski mehanizem za stabilnost;
(d)
prenosljivih sredstvih, katerih likvidnost in kreditna kakovost sta visoki;
(e)
rezervnih kreditnih aranžmajih, ki jih odobrijo centralne banke v okviru monetarne politike, kolikor ti aranžmaji niso zavarovani z likvidnimi sredstvi in ob izključitvi izredne likvidnostne pomoči;
(f)
če kreditna institucija spada v mrežo v skladu z zakonskimi ali statutarnimi določbami, zakonsko ali statutarno najmanjših vlogah pri centralni kreditni instituciji in drugem statutarno ali pogodbeno razpoložljivem likvidnem financiranju centralnih kreditnih institucij ali institucij, ki so članice mreže iz člena 113(7) ali za katere se uporablja oprostitev iz člena 10, če to financiranje ni zavarovano z likvidnimi sredstvi.
Do enotne opredelitve visoke ter izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti v skladu s členom 460, institucije same identificirajo prenosljiva sredstva v določeni valuti, ki so visoke oziroma izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti. Do enotne opredelitve lahko pristojni organi ob upoštevanju meril, navedenih v členu 509(3), (4) in (5), določijo splošne smernice, ki jih institucije upoštevajo pri identificiranju sredstev visoke ter izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti. Če take smernice niso na voljo, institucije za ta namen uporabijo pregledna in nepristranska merila, vključno z nekaterimi ali vsemi merili, navedenimi v členu 509(3), (4) in (5).
2. Naslednje se ne šteje za likvidna sredstva:
(a)
sredstva, ki jih izda kreditna institucija, razen če izpolnjujejo enega od naslednjih pogojev:
(i)
gre za obveznice, ki so primerne za obravnavo v skladu s členom 129(4) ali (5), ali listinjene vrednostne papirje, če so dokazano najvišje kreditne kakovosti, kot jih določi EBA v skladu z merili iz člena 509(3), (4) in (5);
(ii)
gre za obveznice iz člena 52(4) Direktive 2009/65/ES, razen tistih iz podtočke (i) te točke;
(iii)
kreditno institucijo so ustanovile enote centralne ali regionalne ravni države članice, ki morajo zaščititi ekonomske temelje institucije in ohraniti njeno sposobnost delovanja med celotno življenjsko dobo, ali za premoženje izrecno jamčijo te enote, ali za vsaj 90 % kreditov, ki jih odobri institucija, neposredno ali posredno jamči ta enota centralne ali regionalne ravni države in se premoženje uporablja zlasti za financiranje promocijskih kreditov, odobrenih po nekonkurenčnih in neprofitnih pogojih, da se spodbudijo cilji javne politike teh enot;
(b)
premoženje, ki ga institucije pridobijo v obliki zavarovanja na podlagi poslov začasnega odkupa in poslov financiranja vrednostnih papirjev, ki jih imajo institucije na voljo le za zmanjšanje kreditnega tveganja, zakonsko in pogodbeno pa jih ne morejo uporabiti;
(c)
sredstva, ki jih izda katera koli od naslednjih subjektov:
(i)
investicijsko podjetje;
(ii)
zavarovalnica;
(iii)
finančni holding;
(iv)
mešani finančni holding;
(v)
kateri koli drug subjekt, ki kot svojo glavno poslovno dejavnost opravlja eno ali več dejavnosti, navedenih v Prilogi I k Direktivi 2013/36EU.
3. V skladu z odstavkom 1 institucije v okviru poročanja o sredstvih poročajo kot o likvidnih sredstvih, če izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
so neobremenjena ali so na voljo v skupini zavarovanj s premoženjem za pridobitev dodatnega financiranja na podlagi kreditnih linij, ki jih ima na voljo institucija, za katere so obveznosti prevzete, ne pa tudi financirane;
(b)
ne izda jih sama institucija ali njej nadrejene ali podrejene institucije ali druga podrejena družba njej nadrejenih institucij ali nadrejenega finančnega holdinga;
(c)
o njihovi ceni se običajno dogovorijo tržni udeleženci in jo je mogoče zlahka spremljati na trgu, ali pa se njihova cena lahko določi s pomočjo formule, ki jo je enostavno izračunati na podlagi javno dostopnih vhodnih podatkov in ni odvisna od močnih predpostavk, kot je navadno primer pri strukturiranih ali eksotičnih produktih;
(d)
sredstva predstavljajo ustrezno zavarovanje s premoženjem za standardne likvidnostne operacije centralne banke v državi članici ali če se likvidna sredstva vzdržuje za uravnavanje likvidnostnih odlivov centralne banke tretje države, in sicer v valuti zadevne tretje države;
(e)
kotirajo na priznani borzi ali se z njimi trguje na podlagi dokončne prodaje na aktivnih trgih ali s preprostim sporazumom o začasni prodaji/odkupu na odobrenih trgih začasne prodaje/začasnega odkupa. Ta merila se ocenjujejo za vsak trg posebej.
Pogoji iz točk (c), (d) in (e) prvega pododstavka se ne uporabljajo za sredstva, navedena v točki (e) odstavka 1.
Pogoj iz točke (d) prvega pododstavka se ne uporablja v primeru likvidnih sredstev, ki se vzdržujejo za uravnavanje likvidnostnih odlivov v valuti, v kateri je opredelitev ustreznosti centralne banke izjemno omejena. V primeru likvidnih sredstev, denominiranih v valutah tretjih držav, se ta izjema uporablja samo, če pristojni organi tretje države uporabljajo enako ali enakovredno izjemo.
4. Do specifikacije zavezujoče likvidnostne zahteve v skladu s členom 460 institucije ne glede na določbe iz odstavkov 1, 2 in 3 in v skladu z drugim pododstavkom odstavka 1 tega člena poročajo o:
(a)
drugih sredstvih, ki niso primerna za centralne banke, a se z njimi trguje, kot so lastniški finančni instrumenti in zlato, na podlagi preglednih in objektivnih meril, vključno z nekaterimi ali vsemi merili iz člena 509(3), (4) in (5);
(b)
drugih sredstvih, ki so primerna za centralne banke in s katerimi se trguje, kot so listinjeni vrednostni papirji najvišje kreditne kakovosti, kot jih določi EBA v skladu z merili iz člena 509(3), (4) in (5);
(c)
drugih sredstvih, ki so primerna za centralne banke, vendar se z njimi ne trguje, kot so kreditne terjatve, kot jih določi EBA v skladu z merili iz člena 509(4).
5. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov z navedbo valut, ki izpolnjujejo pogoje iz tretjega pododstavka odstavka 3.
EBA predloži zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 31. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz tretjega pododstavka lahko institucije še naprej uporabljajo obravnavo iz drugega pododstavka odstavka 3, če so pristojni organi to obravnavo uporabljali pred 1. januarja 2014.
6. Delnice ali enote KNP se lahko obravnavajo kot likvidna sredstva do absolutnega zneska 500 milijonov EUR v portfelju likvidnih sredstev posamezne institucije, če so zahteve iz člena 132(3) izpolnjene in KNP, z izjemo izvedenih finančnih instrumentov za zmanjševanje obrestnega, kreditnega ali valutnega tveganja, vlaga izključno v likvidna sredstva iz odstavka 1 tega člena.
Če KNP za varovanje tveganj dovoljenih naložb uporablja ali bi lahko uporabljal izvedene finančne instrumente, to ne izključuje primernosti tega KNP. Če tretje strani iz točk (a) in (b) člena 418(4) vrednost delnic ali enot KNP ne vrednotijo redno z uporabo tekočih tržnih cen, pristojni organ pa ni prepričan, da ima institucija razvite zanesljive metode in procese za tovrstno vrednotenje, kot je določeno v prvem stavku člena 418(4), se delnice ali enote v navedenem KNP ne obravnavajo kot likvidna sredstva.
7. Kadar likvidno sredstvo v naboru likvidnih sredstev ni več ustrezno, ga lahko institucija kljub temu še naprej šteje za likvidno sredstvo za dodatno obdobje 30 koledarskih dni. Kadar likvidna sredstvo v KNP ni več ustrezno za obravnavo iz odstavka 6, se delnice ali enote v KNP lahko kljub temu štejejo za likvidno sredstvo za dodatno obdobje 30 dni, če ta sredstva ne presegajo 10 % vseh sredstev KNP.
Člen 417
Operativne zahteve za rezerve likvidnih sredstev
Institucije v okviru poročanja o likvidnih sredstvih poročajo samo o tistih imetjih likvidnih sredstev, ki izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
so ustrezno razpršena. Razpršitev ni potrebna za sredstva, ki ustrezajo sredstvom iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1);
(b)
v pravnem in praktičnem smislu so na razpolago v vsakem trenutku v naslednjih 30 dneh za unovčenje z dokončno prodajo ali prek enostavne pogodbe o začasni prodaji/začasnem odkupu na odobrenih trgih začasne prodaje/začasnega odkupa, da tako izpolnijo obveznosti, ki zapadejo. Likvidna sredstva iz člena 416(1)(c), ki jih imajo v lasti v tretjih državah z omejitvami glede prenosov ali ki so denominirana v nekonvertibilnih valutah, se štejejo za razpoložljiva samo v takšni meri, kot ustrezajo odlivom v zadevni tretji državi ali valuti, razen če institucija pristojnim organom ne dokaže, da je ustrezno zavarovala posledično valutno tveganje;
(c)
likvidna sredstva obvladuje služba za upravljanje z likvidnostjo;
(d)
del likvidnih sredstev, razen tistih iz točk (a), (c) in (e) člena 416(1), se redno in najmanj enkrat letno unovči z dokončno prodajo ali enostavnimi pogodbami o začasni prodaji/začasnem odkupu na odobrenem trgu začasne prodaje/začasnega odkupa za naslednje namene:
(i)
testiranje dostopa do trga za ta sredstva;
(ii)
testiranje učinkovitosti procesov za unovčenje sredstev;
(iii)
testiranje uporabnosti sredstev;
(iv)
kar najbolj zmanjšati tveganje negativnih znakov v obdobju težav;
(e)
cenovna tveganja, povezana s sredstvi, se lahko zavarujejo, vendar so likvidna sredstva predmet ustreznih notranjih dogovorov, ki zagotavljajo, da so po potrebi takoj na voljo zakladništvu in zlasti da ne bodo uporabljena v drugih operacijah v teku, vključno s:
(i)
strategijami varovanja ali drugimi strategijami trgovanja;
(ii)
zagotavljanjem izboljšanj kreditne kakovosti v strukturiranih poslih;
(iii)
kritjem operativnih stroškov;
(f)
denominacija likvidnih sredstev je skladna z razporeditvijo glede na valuto likvidnostnih odlivov po zmanjšanju za prilive.
Člen 418
Vrednotenje likvidnih sredstev
1. Vrednost likvidnega sredstva, ki se poroča, je njegova tržna vrednost ob upoštevanju ustreznih odbitkov, ki odražajo vsaj trajanje, kreditno in likvidnostno tveganje ter značilne odbitke pri začasni prodaji/začasnem odkupu v obdobjih splošnih stresnih razmer na trgu. Za sredstva iz točke (d) člena 416(1) odbitki niso manjši od 15 %. Če institucija zavaruje cenovno tveganje, povezano s sredstvom, upošteva denarni tok zaradi morebitne ukinitve zavarovanja.
2. Delnice ali enote KNP, kot so navedene v členu 416(6), so predmet odbitkov z vpogledom v osnovne naložbe, kot sledi:
(a)
0 % za osnovne naložbe v sredstva iz točke (a) člena 416(1);
(b)
5 % za osnovne naložbe v sredstva iz točk (b) in (c) člena 416(1);
(c)
20 % za osnovne naložbe v sredstva iz točke (d) člena 416(1).
3. Pristop vpogleda iz odstavka 2 se uporablja kot sledi:
(a)
kadar institucija pozna osnovne izpostavljenosti KNP, jih lahko z vpogledom v te osnovne izpostavljenosti dodelitočkam od (a) do (d) člena 416(1);
(b)
kadar institucija ne pozna osnovnih izpostavljenosti KNP, se predvideva, da KNP investira v največjem dovoljenem obsegu v skladu s svojim mandatom v padajočem vrstnem redu v kategorije sredstev, navedene v točkah od (a) do (d) člena 416(1), dokler ni dosežena zgornja meja celotne naložbe.
4. Institucije oblikujejo zanesljive metodolgije in postopke za izračunavanje tržne vrednosti in odbitkov za delnice ali enote KNP ter poročanje o njih. Le če institucije lahko pristojnemu organu dokažejo, da pomembnost izpostavljenosti ne upravičuje oblikovanja lastnih metodologij, se lahko za izračunavanje in poročanje odbitkov za delnice ali enote KNP v skladu z metodami, določenimi v točkah (a) in (b) odstavka 3, zanašajo na naslednje tretje strani:
(a)
depotna družba KNP, če KNP investira izključno v vrednostne papirje in vse vrednostne papirje deponira pri tej depotni družbi;
(b)
za druge KNP, družbo za upravljanje KNP, če izpolnjuje merila iz člena 132(3)(a).
Točnost izračunov depotne družbe ali družbe za upravljanje KNP potrdi zunanji revizor.
Člen 419
Valute, v katerih je razpoložljivost likvidnih sredstev omejena
1. EBA za institucije oceni razpoložljivost likvidnih sredstev iz točke (b) člena 416(1) v valutah, pomembnih za institucije s sedežem v Uniji.
2. Kadar utemeljene potrebe po likvidnih sredstvih glede na zahtevo iz člena 412 presegajo razpoložljivost zadevnih likvidnih sredstev v določeni valuti, se uporabi eno ali več od naslednjih odstopanj:
(a)
z odstopanjem od točke (f) člena 417 je lahko denominacija likvidnih sredstev neskladna z razporeditvijo glede na valuto likvidnostnih odlivov po odbitku prilivov;
(b)
za valute države članice ali tretjih držav se lahko zahtevana likvidna sredstva nadomestijo s kreditnimi linijami iz centralne banke zadevne države članice ali tretje države, ki so pogodbeno nepreklicno odobrene za naslednjih 30 dni in dane po pošteni ceni ne glede na trenutno črpan znesek, če pristojni organi zadevne države članice ali tretje države storijo isto ter ima zadevna država članica ali tretja država vzpostavljene primerljive zahteve glede poročanja.
3. Odstopanja, uporabljena v skladu z odstavkom 2, so obratno sorazmerna z razpoložljivostjo ustreznih sredstev. Upravičene potrebe institucij se ocenijo ob upoštevanju njihove sposobnosti, da s solidnim upravljanjem likvidnosti zmanjšajo potrebo po zadevnih likvidnih sredstvih, in deležev teh sredstev, ki so v lasti drugih udeležencev na trgu.
4. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov z navedbo valut, ki izpolnjujejo pogoje iz tega člena.
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 31. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo odstopanja iz odstavka 2, vključno s pogoji njihove uporabe.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 31. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 420
Likvidnostni odlivi
1. Likvidnostni odlivi, o katerih se poroča, do specifikacije likvidnostne zahteve v skladu s členom 460 vključujejo:
(a)
trenutno stanje vlog na drobno, kot je določeno v členu 421;
(b)
trenutno stanje drugih obveznosti, ki zapadejo, za katere lahko institucije izdajateljice ali subjekti, ki so zagotovili sredstva, zahtevajo izplačilo ali ki pomenijo izrecno pričakovanje s strani subjekta, ki je sredstva zagotovil, da bo institucija obveznost izplačala v naslednjih 30 dneh, kot je določeno v členu 422;
(c)
dodatne odlive, navedene v členu 423;
(d)
največji znesek, ki ga je mogoče črpati v naslednjih 30 dneh iz nečrpanih odobrenih kreditnih aranžmajev in likvidnostnih kreditov, kot je določeno v členu 424;
(e)
dodatni odliv, ugotovljen v oceni v skladu z odstavkom 2.
2. Institucije redno ocenjujejo verjetnost in potencialen obseg likvidnostnih odlivov v naslednjih 30 dneh v zvezi s produkti ali storitvami, ki niso zajete v členih 422, 423 in 424 in ki jih te institucije ponujajo ali sponzorirajo ali bi zanje morebitni kupci šteli, da so povezane s temi institucijami, med drugim tudi likvidnostnih odlivov, ki so posledica vsakršnih pogodbenih dogovorov, kot so druge zunajbilančne obveznosti in pogojne obveznosti financiranja, med drugim odobreni kreditni aranžmaji,nečrpani krediti in kratkoročni krediti velikim institucionalnim strankam, hipoteke, ki so bile dogovorjene, ne pa še koriščene, prekoračitve na kreditnih karticah, načrtovani odlivi, povezani z obnovitvijo ali podaljšanjem novih kreditov na drobno ali kreditov velikim institucionalnim strankam, načrtovane obveznosti iz naslova izvedenih finančnih instrumentov in zunajbilančni produkti, povezani s trgovinskim financiranjem iz člena 429 in Priloge I. Te odlive se oceni ob predpostavki kombinacije idiosinkratičnega in tržnega stresnega scenarija.
Pri tej oceni institucije zlasti upoštevajo pomembno škodo za ugled, do katere bi lahko prišlo, če ne bi zagotovile likvidnostne podpore zadevnim produktom ali storitvam. Institucije pristojnim organom najmanj letno poročajo o tistih produktih in storitvah, katerih verjetnost ter potencialen obseg likvidnostnih odlivov iz prvega pododstavka sta pomembna, pristojni organi pa določijo odlive za dodelitev. Pristojni organi lahko za zunajbilančne zadevne produkte, povezane s trgovinskim financiranjem iz člena 429 in Priloge I, uporabijo stopnjo odliva do 5 %.
Pristojni organi najmanj letno poročajo EBA o vrstah produktov ali storitev, za katere so določili odlive na podlagi poročil institucij. V zadevnem poročilu tudi pojasnijo metodologijo, uporabljeno za določitev odlivov.
Člen 421
Odlivi za vloge na drobno
1. Institucije ločeno poročajo o zneskuvlog na drobno, kritih s sistemom zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES ali enakovrednim sistemom zajamčenih vlog v tretji državi, in ga pomnožijo z vsaj 5 %, kadar jevloga:
(a)
del vzpostavljenega odnosa, zaradi česar je verjetnost dviga izjemno majhna;
(b)
na transakcijskem računu, vključno z računi, na katere se redno nakazujejo plače.
2. Institucije drugevloge na drobno, ki niso navedene v odstavku 1, pomnožijo z najmanj 10 %.
3. EBA ob upoštevanju obnašanja lokalnih vlagateljev, kot mu svetujejo pristojni organi, do 1. januarja 2014 izda smernice glede meril za določitev pogojev uporabe odstavkov 1 in 2 v zvezi z identificiranjemvlog na drobno, ki so predmet drugačnih odlivov, in opredelitev teh produktov za namene tega naslova. Ta merila upoštevajo verjetnost, da bodo te vloge povzročile odlive likvidnosti v naslednjih 30 dneh. Ti odlivi so ocenjeni ob predpostavki kombinacije idiosinkratičnega in tržnega stresnega scenarija.
4. Ne glede naodstavka (1) in (2) institucije pomnožijo vloge na drobno iz tretjih držav z večjim odstotkom, kot je določen v navedenih odstavkih, če tak odstotek določajo primerljive zahteve tretje države glede poročanja.
5. Institucije lahko iz izračuna odlivov izključijo nekatere jasno definirane kategorijevlog na drobno, če institucija v vsakem primeru za celotno kategorijo teh vlog strogo uporablja naslednje, razen v individualno upravičenih primerih, ko je vlagatelj v stiski:
(a)
vlagatelju v 30 dneh ni dovoljeno dvignitivloge; ali
(b)
za predčasne dvige v 30 dneh mora vlagatelj plačati kazen, ki zajema izgubo obresti med datumom dviga in datumom pogodbene zapadlosti, ter materialno kazen, za katero ni nujno, da presega pripadajoče obresti za čas, ki je pretekel med datumom pologa in datumom dviga.
Člen 422
Odlivi za druge obveznosti
1. Institucije obveznosti, ki izhajajo iz lastnih stroškov institucije za delovanje, pomnožijo z 0 %.
2. Institucije pomnožijo obveznosti, ki izhajajo iz zavarovanih kreditnih poslov in poslov z instrumenti kapitalskega trga, kot so opredeljeni v točki (3) člena 192, za:
(a)
0 % do vrednosti likvidnih sredstev v skladu s členom 418, če so zavarovane s sredstvi, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva v skladu s členom 416;
(b)
100 % prek vrednosti likvidnih sredstev v skladu s členom 418, če so zavarovane s sredstvi, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva v skladu s členom 416;
(c)
100 %, če so zavarovane s sredstvi, ki ne bi izpolnjevala pogojev za likvidna sredstva v skladu s členom 416, razen poslov iz točk (d) in (e) tega člena;
(d)
25 %, če so zavarovane s sredstvi, ki ne bi izpolnjevala pogojev za likvidna sredstva v skladu s členom 416, in je kreditodajalec enota centralne ravni države, subjekt javnega sektorja države članice, v kateri je kreditna institucija pridobila dovoljenje za opravljanje dejavnosti ali je odprla podružnico, ali multilateralna razvojna banka. Subjekti javnega sektorja, ki so deležni takšne obravnave, so omejeni na tiste, ki imajo utež tveganja 20 % ali manj v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3.
(e)
0 %, če je kreditodajalec centralna banka.
3. Institucije pomnožijo:
(a)
obveznosti, ki izhajajo izvlog, ki jih mora vzdrževati vlagatelj, da od institucije pridobi storitve kliringa, skrbništva, upravljanja z denarjem ali druge primerljive storitve;
(b)
obveznosti, ki izhajajo izvlog, ki jih je treba vzdrževati v okviru sodelovanja pri skupnih nalogah znotraj institucionalne sheme za zaščito vlog, ki izpolnjuje zahteve iz člena 113(7), ali kot zakonsko ali statutarno najmanjšo vlogo s strani drugega subjekta, ki je član iste institucionalne jamstvene sheme;
(c)
obveznosti, ki izhajajo izvlog, ki jih mora vzdrževati vlagatelj v okviru vzpostavljenega operativnega odnosa, ki ni odnos iz točke (a);
(d)
obveznosti, ki izhajajo izvlog, ki jih mora vzdrževati vlagatelj, da pridobi storitve denarnega kliringa in storitve centralne kreditne institucije, in kjer je kreditna institucija v mreži v skladu z zakonskimi ali statutarnimi določbami;
s 5 % v primeru točke (a) v obsegu, v katerem so pokrite s sistemom zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES ali enakovrednim sistemom zajamčenih vlog v tretji državi, drugače pa s 25 %.
Vloge kreditnih institucij pri centralnih kreditnih institucijah, ki se štejejo za likvidna sredstva v skladu s členom 416(1)(f), se pomnožijo s 100-odstotno stopnjo odliva.
4. Storitve kliringa, skrbništva, upravljanja z denarjem ali druge primerljive storitve, navedene v točkah (a) in (d) odstavka 3, se upoštevajo samo v obsegu, v katerem se te izvajajo v okviru vzpostavljenega odnosa, od katerega je vlagatelj močno odvisen. Ne gre le za storitve korespondenčnega bančništva ali storitve posredovanja in institucija ima dokaze, da stranka ne more dvigniti zneskov, ki jih po zakonu dolguje, v obdobju 30 dni, ne da bi ogrozila svoje operativno delovanje.
Dokler ni določena enotna opredelitev vzpostavljenega operativnega odnosa iz točke (c) prvega odstavka 3, institucije same določijo merila, na podlagi katerih lahko ugotovijo, da gre za vzpostavljen operativni odnos, kadar imajo dokaze, da stranka ne more dvigniti zneskov, ki jih po zakonu dolguje, v obdobju 30 dni, ne da bi ogrozila svoje operativno delovanje, in o teh merilih obvestijo pristojne organe. Pristojni organi lahko v odsotnosti enotne opredelitve zagotovijo splošne smernice, ki jih institucije upoštevajo pri opredelitvivlog, ki jih vlagatelj vzdržuje v okviru vzpostavljenega operativnega odnosa.
5. Institucije obveznosti, ki izhajajo iz vlog nefinančnih strank, pomnožijo s 40 %, če zanje ne velja odstavkov 3 in 4, in znesek teh obveznosti, kritih s sistemom zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES ali z enakovrednim sistemom zajamčenih vlog v tretji državi, pomnožijo z 20 %.
6. Institucije upoštevajo neto osnovo odlivov in prilivov, ki so predvideni v obdobju 30 dni iz pogodb iz Priloge II, med nasprotnimi strankami ter jih v primeru neto odlivov pomnožijo z 100 %. Neto osnova pomeni tudi neto glede na zavarovanje s premoženjem, ki se prejme in se šteje kot likvidna sredstva v skladu s členom 416.
7. Institucije ločeno poročajo o drugih obveznostih, ki ne spadajo pod odstavke 1 do 5.
8. Pristojni organi lahko za obveznosti iz odstavka 7 za vsak posamezen primer posebej dovolijo uporabo nižjega odstotka odliva, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
vlagatelj je:
(i)
institucija, ki je nadrejena ali podrejena instituciji, ali druga podrejena družba iste nadrejene institucije;
(ii)
z zadevno institucijo povezan v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS;
(iii)
institucija, ki spada v isto institucionalno shemo za zaščito vlog, ki izpolnjuje zahteve iz člena 113(7);
(iv)
osrednja institucija ali član mreže v skladu s členom 400(2)(d);
(b)
obstajajo razlogi, zaradi katerih se v prihodnjih 30 dneh pričakuje manjši odliv, tudi v primerukombinacije idiosinkratičnega in tržnega stresnega scenarija;
(c)
vlagatelj z odstopanjem od člena 425 uporablja ustrezni simetrični ali bolj konservativni priliv;
(d)
institucija in vlagatelj imata sedež v isti državi članici
9. Pristojni organi lahko opustijo pogoje iz točke (d) odstavka 8, če se uporablja člen 20(1)(b). V tem primeru morajo biti izpolnjena dodatna objektivna merila iz zakonodajnega predloga, navedenega v členu 460. Kadar pristojni organi dovolijo uporabo manjšega odliva, o izidu procesa iz člena 20(1)(b) obvestijo EBA. Pristojni organi redno pregledujejo izpolnjevanje pogojev za takšne manjše odlive.
10. EBA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov za podrobnejšo opredelitev dodatnih objektivnih meril iz odstavka 9.
EBA predloži navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do 1. januarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 423
Dodatni odlivi
1. Zavarovanje s premoženjem, razen sredstev iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1), ki ga predloži institucija za pogodbe iz Priloge II in kreditne izvedene finančne instrumente, so predmet dodatnega odliva v višini 20 %.
2. Institucije pristojne organe obvestijo o vseh sklenjenih pogodbah, katerih pogodbeni pogoji, v primeru poslabšanja kreditne kakovosti institucije, v naslednjih 30 dneh povzročajo likvidnostne odlive ali dodatne potrebe po zavarovanju s premoženjem. Če pristojni organi menijo, da so te pogodbe pomembne v povezavi z možnimi likvidnostnimi odlivi institucije, od institucije zahtevajo, da doda dodatni odliv za tiste pogodbe, vključno z odlivom, ki ustreza dodatnim potrebam zavarovanja s premoženjem, ki izhaja iz bistvenega poslabšanja kreditne kakovosti institucije, kot je poslabšanje zunanje bonitetne ocene institucije za tri stopnje. Institucija redno pregleduje obseg tega pomembnega poslabšanja glede na zadevne določbe iz sklenjenih pogodb in rezultate tega pregleda sporoča pristojnim organom.
3. Institucija doda dodatni odliv glede na potrebe zavarovanja s premoženjem, ki bi nastale zaradi vpliva slabih razmer na trgu na posle z izvedenimi finančnimi instrumenti ter posle financiranja in druge pogodbe institucije, če je ta vpliv pomemben.
EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da določi pogoje uporabe pojma pomembnosti in metode za merjenje tega dodatnega odliva.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz drugega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Institucija doda dodatni odliv, ki ustreza tržni vrednosti vrednostnih papirjev ali drugih sredstev, prodanih na kratko brez kritja in predanih v roku 30 dni, razen če ima institucija v lasti prodane vrednostne papirje ali si jih je izposodila pod pogoji, ki zahtevajo njihovo vračilo šele po izteku 30-dnevnega roka, ter če zadevni vrednostni papirji niso del likvidnih sredstev institucije.
5. Institucija doda dodatni odliv glede na:
(a)
čezmerno zavarovanje s premoženjem, ki ga ima institucija in ga na podlagi pogodbe lahko kadar koli zahteva nasprotna stranka;
(b)
zavarovanje s premoženjem, ki ga je treba vrniti nasprotni stranki;
(c)
zavarovanje s premoženjem, ki ustreza sredstvom, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva za namene člena 416, a bi jih lahko brez soglasja institucije nadomestila sredstva, ki ne bi izpolnjevala pogojev za likvidna sredstva za namene člena 416.
6. Vloge, prejete kot zavarovanje s premoženjem, se ne štejejo kot obveznosti za namene člena 422, temveč se bodo zanje, kadar bo to primerno, uporabljale določbe tega člena.
Člen 424
Odlivi iz kreditnih aranžmajev in likvidnostnih kreditov
1. Institucije prijavijo odlive iz odobrenih kreditnih aranžmajev in odobrenih likvidnostnih kreditov, ki se določijo kot odstotek najvišjega zneska, ki ga je mogoče črpati v naslednjih 30 dneh. Ta najvišji znesek za črpanje se lahko v skladu s členom 418 oceni brez kakršne koli likvidnostne zahteve, ki bi bila naložena v skladu s členom 420(2) za zunajbilančne postavke, povezane s trgovinskim financiranjem, in brez vrednosti zavarovanja s premoženjem, ki ga je treba predložiti, če lahko institucija ponovno uporabi zavarovanje ter če se zavarovanje s premoženjem vzdržuje v obliki likvidnih sredstev v skladu s členom 416. Zavarovanje s premoženjem, ki ga je treba predložiti, niso sredstva, ki jih izda nasprotna stranka v aranžmaju ali eden od njenih povezanih subjektov. Če ima institucija na voljo potrebne informacije, se najvišji znesek, ki se lahko črpa za kreditne aranžmaje in likvidnostne kredite, določi kot najvišji znesek, ki bi se lahko črpal glede na obveznosti nasprotne stranke ali predhodno določen razpored črpanja iz pogodbe, katerih rok plačila je v naslednjih 30 dneh.
2. Najvišji znesek nečrpanih odobrenih sredstev kreditnih aranžmajev in nečrpanih odobrenih likvidnostnih kreditov, ki ga je mogoče porabiti v naslednjih 30 dneh, se pomnoži s 5 %, če ta sredstva izpolnjujejo pogoje za razvrstitev v kategorijo izpostavljenosti na drobno v skladu s standardiziranimi pristopi ali pristopi IRB do obravnave kreditnih tveganj.
3. Najvišji znesek nečrpanih odobrenih sredstev kreditnih aranžmajev in nečrpanih odobrenih likvidnostnih kreditov, ki ga je mogoče črpati v naslednjih 30 dneh, se pomnoži z 10 %, če ta sredstva izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
ne izpolnjujejo pogojev za razvrstitev v kategorijo izpostavljenosti na drobno v skladu s standardiziranimi pristopi ali pristopi IRB do kreditnih tveganj;
(b)
so bila zagotovljena strankam, ki niso finančne stranke;
(c)
niso bila zagotovljena kot nadomestilo za financiranje stranke, kadar ta ni zmožna izpolnjevati zahtev glede financiranja, ki zanjo veljajo na finančnih trgih.
4. Odobreni znesek likvidnostnega kredita, dodeljenega subjektu s posebnim namenom pri listinjenju (SSPE), da bi lahko ta SSPE od strank, ki niso finančne stranke, pridobil sredstva, ki niso vrednostni papirji, se pomnoži z 10 %, kolikor presega vrednost sredstev, ki se trenutno pridobivajo od strank, in kadar je najvišji znesek dviga pogodbeno omejen na vrednost trenutno pridobljenih sredstev.
5. Institucije poročajo o najvišjem znesku nečrpanih odobrenih sredstev kreditnih aranžmajev in nečrpanih odobrenih likvidnostnih kreditov, ki ga je mogoče črpati v naslednjih 30 dneh. To velja zlasti za naslednje:
(a)
likvidnostne kredite, ki jih je institucija odobrila SSPE, razen sredstev iz točke (b) odstavka (3);
(b)
dogovore, v skladu s katerimi mora institucija kupovati sredstva od SSPE ali jih izmenjevati;
(c)
aranžmaje in kredite, zagotovljena kreditnim institucijam;
(d)
aranžmaje in kredite, zagotovljena finančnim institucijam in investicijskim podjetjem.
6. Z odstopanjem od odstavka 5, lahko institucije, ki jih je ustanovila in jih financira vsaj ena enota centralne ali regionalne ravni države, uporabljajo obravnave iz odstavkov 2 in 3 tudi za kreditne aranžmaje in likvidnostne kredite, ki se zagotovijo institucijam z edinim namenom neposrednega ali posrednega financiranja promocijskih kreditov, ki izpolnjujejo pogoje za razvrstitev v razrede izpostavljenosti iz teh odstavkov. Z odstopanjem od točke (d) člena 425(2), lahko institucije uporabijo simetrične prilive in odlive, kadar se ti promocijski krediti zagotovijo prek druge institucije posrednice (pretočni krediti),. Ti promocijski krediti bodo na voljo le osebam, ki niso finančne stranke, po nekonkurenčnih in neprofitnih pogojih, da se spodbudijo cilji javne politike Unije in/ali enot centralne ali regionalne ravni države članice. Takšne aranžmaje in kredite bo mogoče črpati le na podlagi utemeljeno pričakovane zahteve za promocijski kredit in v višini, ki je navedena v tej zahtevi, povezani z naknadnim poročanjem o uporabi izplačanih sredstev.
Člen 425
Prilivi
1. Institucije poročajo o svojih likvidnostnih prilivih. Omejeni likvidnostni prilivi so likvidnostni prilivi, omejeni na 75 % likvidnostnih odlivov. Institucije lahko iz te omejitve izvzamejo likvidnostne prilive iz vlog pri drugih institucijah in prilive, ki izpolnjujejo pogoje za obravnave iz člena 113(6) ali 108(7). Institucije lahko iz te omejitve izvzamejo likvidnostne prilive iz zapadlih denarnih zneskov, ki jih dolgujejo kreditojemalci in vlagatelji v obveznice, povezane s hipotekarnimi krediti, financiranimi z obveznicami, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 129(4), (5) ali (6) ali obveznicami iz člena 52(4) Direktive 2009/65/ES. Institucije lahko izvzamejo prilive iz promocijskih pretočnih kreditov institucije. Institucija lahko po predhodni odobritvi pristojnega organa, odgovornega za nadzor naposamični podlagi, v celoti ali delno izključi prilive, kadar je izdajatelj institucija, ki je nadrejena ali podrejena instituciji, ali druga podrejena družba iste nadrejene institucije ali je z zadevno institucijo povezana v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS.
2. Likvidnostni prilivi se merijo v obdobju naslednjih 30 dni. Vključujejo samo pogodbene prilive iz izpostavljenosti, ki niso zapadle in za katere institucija nima razloga, da bi pričakovala, da jih v 30 dnevnem obdobju ne bi bilo mogoče izvesti. O likvidnostnih prilivih se poroča v celoti, o naslednjih prilivih pa ločeno:
(a)
denarna sredstva, ki jih dolgujejo stranke, ki niso finančne stranke za namene plačila glavnice, se zmanjšajo za 50 % njihove vrednosti ali v višini pogodbenih obveznosti do teh strank, da se zagotovi financiranje, odvisno od tega, kateri znesek je višji. To ne zajema denarnih sredstev iz naslova zavarovanih kreditnih poslov in poslov z instrumenti kapitalskega trga, kot je opredeljeno v točki (3) člena 192, ki so v skladu s členom 416 zavarovana z likvidnimi sredstvi, kot je določeno v točki (d) tega odstavka.
Z odstopanjem od prvega pododstavka te točke lahko institucije, ki so prejele obveznost iz člena 424(6), da bi izplačale promocijski kredit končnemu prejemniku, upoštevajo priliv do višine zneska odliva, ki ga uporabijo za ustrezno obveznost za zagotovitev teh promocijskih kreditov;
(b)
denarna sredstva iz naslova poslov trgovinskega financiranja iz točke (b) drugega pododstavka člena 162(3) s preostalo zapadlostjo največ 30 dni, se v celoti upoštevajo kot prilivi;
(c)
sredstva z nedoločenim pogodbenim končnim datumom se upoštevajo z 20-odstotnim prilivom, če pogodba banki omogoča, da odstopi od pogodbe in zahteva plačilo v 30 dneh;
(d)
denarna sredstva iz naslova zavarovanih posojilnih poslov in poslov z instrumenti kapitalskega trga, kot je opredeljeno v točki (3) člena 192, se, če so zavarovana z likvidnimi sredstvi, kot so opredeljena v členu 416(1), se ne upoštevajo do vrednosti likvidnih sredstev, zmanjšani za odbitke, ter se upoštevajo v celoti za preostala zapadla denarna sredstva;
(e)
zapadla denarna sredstva, ki jih institucija, ki dolguje ta sredstva, obravnava v skladu s členom 422(3) in (4), se pomnožijo z ustreznim simetričnim prilivom;
(f)
denarna sredstva iz naslova pozicij v lastniških instrumentih, ki so vključeni v glavne borzne indekse, če se likvidna sredstva ne štejejo dvakrat;
(g)
ne upoštevajo se nobeni nečrpani kreditni aranžmaji ali likvidnostni krediti ter nobene druge prejete obveznosti.
3. Odlivi in prilivi, ki so predvideni v obdobju 30 dni, iz pogodb iz Priloge II, se preučijo na neto osnovi med nasprotnimi strankami ter se pomnožijo za 100 % neto priliva. Neto osnova pomeni tudi neto glede na zavarovanje s premoženjem, ki se prejme in se šteje kot likvidna sredstva v skladu s členom 416.
4. Z odstopanjem od točke (g) odstavka 2 lahko pristojni organi za vsak posamezen primer posebej dovolijo uporabo višjih prilivov za kreditne aranžmaje in likvidnostne kredite, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
obstajajo razlogi, da se pričakuje višji priliv tudiv primeru kombinacije idiosinkratičnega in tržnega stresnega scenarija;
(b)
nasprotna stranka je institucija, ki je nadrejena ali podrejena instituciji, ali druga podrejena družba iste nadrejene institucije ali je z zadevno institucijo povezana v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS ali član enake institucionalne sheme za zaščito vlog iz člena 113(7) te uredbe ali osrednja institucija ali član mreže, za katero velja oprostitev iz člena 10 te uredbe;
(c)
nasprotna stranka z odstopanjem od členov 422, 423 in 424 uporablja ustrezni simetrični ali bolj konservativni odliv;
(d)
instituija in nasprotna stranka imata sedež v isti državi članici.
5. Kadar se uporablja člen 20(1)(b) lahko pristojni organi opustijo pogoj iz točke (d) odstavka 4.V tem primeru morajo biti izpolnjena dodatna objektivna merila iz delegiranega akt iz člena 460. Kadar pristojni organi dovolijo uporabo višjega priliva, o izidu postopka iz člena 20(1)(b) obvestijo EBA. Pristojni organi redno pregledujejo izpolnjevanje pogojev za navedene višje prilive.
6. EBA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov za podrobnejšo opredelitev dodatnih objektivnih meril iz odstavka 5.
EBA predloži Komisiji navedeni osnutek regulativnih tehničnih standardov do 1. januarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pod odstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
7. Institucije ne poročajo prilivov iz likvidnih sredstev, poročanih v skladu s členom 416, razen zapadlih plačiliz naslova teh sredstev, ki se ne odražajo v tržni vrednosti sredstva.
8. Institucije ne prijavijo prilivov iz nobenih novih prevzetih obveznosti.
9. Institucije upoštevajo likvidnostne prilive, ki bodo prejeti v tretjih državah z omejitvami pri prenosu ali ki so denominirani v nekonvertibilnih valutah, le v takšni meri, kot ustrezajo odlivom v tretji državi oziroma v zadevni valuti.
Člen 426
Posodobitev prihodnjih likvidnostnih zahtev
Potem ko Komisija sprejme delegirani akt za določitev likvidnostne zahteve v skladu s členom 460, lahko EBA oblikuje osnutek izvedbenih tehničnih standardov za podrobno opredelitev pogojev iz členov 421(1), 422 (z izjemo odstavkov 8, 9 in 10 navedenega člena) in člena 424, da bi se upoštevali mednarodno dogovorjeni standardi.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega odstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
NASLOV III
POROČANJE O STABILNEM FINANCIRANJU
Člen 427
Postavke, ki zagotavljajo stabilno financiranje
1. Institucije v skladu z zahtevami za poročanje iz člena 415(1) in enotnimi predlogami za poročanje iz člena 415(3) pristojnim organom poročajo o naslednjih postavkah in njihovih sestavnih delih, da se omogoči ocena razpoložljivosti stabilnega financiranja:
(a)
naslednje vrste kapitala, ob upoštevanju odbitkov, kadar je to ustrezno:
(i)
kapitalskih instrumentov temeljnega kapitala;
(ii)
kapitalskih instrumentov dodatnega kapitala;
(iii)
drugih prednostnih delnic in kapitalskih instrumentov, ki presegajo dovoljeni znesek dodatnega kapitala in katerih dejanska zapadlost je eno leto ali več;
(b)
naslednje obveznosti, ki niso vključene v točko (a):
(i)
vloge na drobno, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 421(1);
(ii)
vloge na drobno, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 421(2);
(iii)
vloge, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 422 (3) in (4)
(iv)
od vlog iz točke (iii) tisti, ki spadajo v sheme zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES, ali zajamčene vloge v skladu s členom 421(2), ki spadajo v enakovredne sheme zajamčenih vlog v tretjih državah;
(v)
od vlog iz točke (iii) tisti, ki spadajo pod točko (b) člena 422(3);
(vi)
od vlog iz točke (iii) tisti, ki spadajo pod točko (d) člena 422(3);
(vii)
vloženi zneski, ki ne spadajo pod točko (i), (ii) ali (iii), če jih ne položijo finančne stranke;
(viii)
vsa finančna sredstva, pridobljena od finančnih strank;
(ix)
ločeno za zneske, ki spadajo pod točko (vii) oziroma točko (viii), finančna sredstva iz zavarovanih kreditnih poslov in poslov z instrumenti kapitalskega trga, kot je opredeljeno v točki (3) člena 192:
-
zavarovana s sredstvi, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva v skladu s členom 416;
-
zavarovana s kakršnimi koli drugimi sredstvi;
(x)
obveznosti, ki izhajajo iz izdanih vrednostnih papirjev, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 129(4) ali (5), ali kot so določene v členu 52(4) Direktive 2009/65/ES;
(xi)
druge obveznosti, ki izhajajo iz izdanih vrednostnih papirjev, ki ne spadajo pod točko (a):
-
obveznosti, ki izhajajo iz izdanih vrednostnih papirjev z dejansko zapadlostjo eno leto ali več;
-
obveznosti, ki izhajajo iz izdanih vrednostnih papirjev z dejansko zapadlostjo manj kot eno leto;
(xii)
vse druge morebitne obveznosti.
2. Kjer je to mogoče, se vse postavke predstavijo v naslednjih petih skupinah glede na najbližji datum njihove zapadlosti in najzgodnejši datum, na katerega jih je po pogodbi mogoče terjati:
(a)
v treh mesecih;
(b)
med 3 in 6 meseci;
(c)
med 6 in 9 meseci;
(d)
med 9 in 12 meseci;
(e)
nad 12 mesecev.
Člen 428
Postavke, ki potrebujejo stabilno financiranje
1. Naslednje postavke se pristojnim organom poročajo ločeno, če se ne odštejejo odkapitala, da se omogoči ocena potrebe po stabilnem financiranju:
(a)
sredstva, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva v skladu s členom 416, razporejena glede na vrsto sredstva;
(b)
vrednostni papirji in instrumenti denarnega trga, ki niso vključeni pod točko (a);
(i)
sredstva, ki izpolnjujejo pogoje za stopnjo kreditne kakovosti 1 v skladu s členom 122;
(ii)
sredstva, ki izpolnjujejo pogoje za stopnjokreditne kakovosti 2 v skladu s členom 122;
(iii)
druga sredstva;
(c)
lastniški vrednostni papirji nefinančnihsubjektov, ki so vključeni v glavne borzne indekse priznane borze;
(d)
drugi lastniški vrednostni papirji;
(e)
zlato;
(f)
druge dragocene kovine;
(g)
neobnovljivi krediti in terjatve, in ločeno neobnovljivi krediti in terjatve, katerih kreditojemalci so:
(i)
fizične osebe, ki niso samostojni podjetniki in osebne družbe;
(ii)
MSP, ki izpolnjujejo pogoje za razvrstitev v kategorijo izpostavljenosti na drobno v skladu s standardiziranim pristopom ali pristopom IRB za kreditno tveganej ali izpostavljenosti do podjetja, ki izpolnjuje pogoje za obravnavo iz člena 153(4), in če je skupna vloga te stranke ali skupine povezanih strank nižja od 1 milijona EUR;
(iii)
države, centralne banke in subjekti javnega sektorja;
(iv)
stranke, ki niso navedene v točkah (i) in (ii) in niso finančne stranke;
(v)
stranke, ki niso navedene v točkah (i), (ii) in (iii) in so finančne stranke, in ločeno tiste, ki so kreditne institucije in druge finančne stranke;
(h)
neobnovljivikrediti in terjatve iz točke (g), in ločeno tisti, ki so:
(i)
zavarovani s poslovno nepremičnino;
(ii)
zavarovani s stanovanjsko nepremičnino;
(iii)
financirani z obveznicami ujemajočih značilnosti (pretočni model), ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 129(4) ali (5) ali obveznicami iz člena 52(4) Direktive 2009/65/ES;
(i)
terjatve iz naslova izvedenih finančnih instrumentov;
(j)
vsa druga sredstva;
(k)
nečrpani odobreni kreditni aranžmaji, ki izpolnjujejo pogoje za "srednje tveganje" ali "srednje/nizko tveganje" iz Priloge I.
2. Kjer je to mogoče, se vse postavke predstavijo v petih skupinah, opisanih v členu 427(2).
DEL 7
FINANČNI VZVOD
Člen 429
Izračun količnika finančnega vzvoda
1. Institucije izračunajo količnik finančnega vzvoda po metodi, ki je določena v odstavkih 2 do 11.
2. Količnik finančnega vzvoda se izračuna kot mera kapitala družbe, deljena z mero skupne izpostavljenosti te družbe in se izrazi kot odstotek.
Institucije izračunajo svoj količnik finančnega vzvoda kot enostavno aritmetično sredino mesečnih količnikov finančnega vzvoda za četrtletje.
3. Za namene odstavka 2 je mera kapitala temeljni kapital.
4. Mera skupne izpostavljenosti je vsota vrednosti izpostavljenosti vseh aktivnih postavk in zunajbilančnih postavk, ki se pri določanju mere kapitala iz odstavka 3 ne odbijejo.
Kadar institucije vključijo subjekt finančnega sektorja, v katerem imajo pomembno naložbo v skladu s členom 43, v svojo konsolidacijo v skladu z veljavnim računovodskim okvirom, vendar ne v svojo bonitetno konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, vrednosti izpostavljenosti za pomembne naložbe ne določijo v skladu s točko (a) odstavka 5 tega člena, temveč kot znesek, ki se dobi z množenjem zneska iz točke (a) tega pododstavka s faktorjem iz točke (b) tega pododstavka:
(a)
vsota vrednosti izpostavljenosti vseh izpostavljenosti do subjekta finančnega sektorja, v katerem je pomembna naložba;
(b)
za vse neposredne, posredne in sintetične deleže, ki jih ima institucija v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjekta finančnega sektorja, skupni znesek takšnih postavk, ki niso odbite v skladu s členoma 47 in točko (b) člena 48(1), deljen s skupnim zneskom takšnih postavk.
5. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti sredstev po naslednjih načelih:
(a)
vrednosti izpostavljenosti sredstev razen pogodb iz Priloge II in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov pomeni vrednosti izpostavljenosti v skladu s prvim stavkom člena 111(1);
(b)
stvarna ali finančna zavarovanja s premoženjem, jamstva ali sredstva, kupljena za zmanjšanje kreditnih tveganj, se ne uporabijo za zmanjšanje vrednosti izpostavljenosti sredstev;
(c)
krediti niso pobotani z vlogami;
6. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti pogodb iz Priloge II in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, tudi zunajbilančnih, z metodo iz člena 274.
Pri določanju vrednosti izpostavljenosti pogodb iz Priloge II in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov institucije upoštevajo učinke pogodb o novaciji in drugih pogodb o pobotu, razen pogodb o pobotu med različnimi kategorijami produktov, v skladu s členom 2895
7. Z odstopanjem od odstavka 6 lahko institucije uporabijo metodo iz člena 275 za določitev vrednosti izpostavljenosti pogodb iz točk 1 in 2 Priloge II samo, kadar za te pogodbe to metodo uporabljajo tudi za določitev vrednosti izpostavljenosti za namen izpolnjevanja kapitalskih zahtev iz člena 92.
8. Institucije pri določanju potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti kreditnih izvedenih finančnih instrumentov uporabljajo načela iz člena 299(2) za vse svoje kreditne izvedene finančne instrumente, ne le za tiste, ki so razporejeni v trgovalno knjigo.
9. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti za repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, posle z dolgim rokom poravnave in posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, tvključno z zunajbilančnimi, v skladu s členom 220(1) do (3) in členom 222, in upoštevajo učinke okvirnih pogodb o pobotu, razen pogodbo pobotu med različnimi kategorijami produktov v skladu s členom 206.
10. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti zunajbilančnih postavk, razen postavk iz odstavkov 6 in 9 tega člena, v skladu s členom 111(1), pri čemer upoštevajo naslednje spremembe konverzijskih faktorjev iz navedenega člena:
(a)
konverzijski faktor, ki se uporabi za nominalno vrednost za prevzete kreditne obveznosti iz točke 4 (a) in (b) Priloge I, ki se jih lahko kadar koli brezpogojno prekliče brez predhodnega obvestila, je 10 %;
(b)
konverzijski faktor za zunajbilančne postavke iz naslova trgovinskega financiranja s srednjim/nizkim tveganjem iz točke 3(a) Priloge I in za zunajbilančne postavke v zvezi z uradno podprtim kreditiranjem izvoza iz točke 3(b)(i) Priloge I je 20 %;
(c)
konverzijski faktor za zunajbilančne postavke iz naslova trgovinskega financiranja s srednjim tveganjem iz točke 2(a) in 2(b)(i) Priloge I in za zunajbilančne postavke v zvezi z uradno podprtim krditiranjem izvoza iz točke 2(b)(ii) Priloge I je 50 %;
(d)
konverzijski faktor za vse druge zunajbilančne postavke iz Priloge I je 100 %.
11. Kadar splošno priznana nacionalna računovodska načela priznavajo fiduciarna sredstva v bilanci stanja v skladu s členom 10 Direktive 86/635/EGS, se ta sredstva pri izračunu količnika finančnega vzvoda lahko izključijo iz mere skupne izpostavljenosti, če izpolnjujejo merila za odpravo pripoznanja iz mednarodnega računovodskega standarda 39, kot se uporablja v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002, in po potrebi merila za dekonsolidacijo iz mednarodnega standarda računovodskega poročanja 10, kot se uporablja v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002.
Člen 430
Zahteve glede poročanja
1. Institucije pristojnim organom predložijo vse potrebne informacije o količniku finančnega vzvoda in njegovih sestavnih delih v skladu s členom 429. Pristojni organi te informacije upoštevajo pri nadzorniškem pregledovanju iz člena 97 Direktive 2013/36EU.
Institucije pristojnim organom predložijo tudi informacije, potrebne za pripravo poročila iz člena 511.
Pristojni organi informacije, ki jih prejmejo od institucij, na zahtevo predložijo EBA, da olajšajo pregled iz člena 511.
2. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih določi enotne obrazce za poročanje, navodila za uporabo takšnih obrazcev, pogostost in datume poročanja ter IT rešitve za namene zahteve glede poročanja iz odstavka 1.
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
DEL 8
RAZKRITJE S STRANI INSTITUCIJ
NASLOV I
SPLOŠNA NAČELA
Člen 431
Področje uporabe zahtev glede razkritja
1. Institucije v skladu z določbami iz člena 432 javno razkrijejo informacije iz naslova II.
2. Institucije javno razkrijejo informacije iz dovoljenja, ki ga podelijo pristojni organi iz dela 3 v zvezi z instrumenti in metodologijami iz naslova III.
3. Institucije sprejmejo formalno politiko za uskladitev z zahtevami glede razkritij iz tega dela ter imajo politike za ocenjevanje primernosti njihovih razkritij, vključno z njihovim preverjanjem in pogostostjo. Institucije imajo tudi politike za ocenjevanje, ali njihova razkritja udeležencem na trgu celovito prikazujejo njihov profil tveganosti.
Če ta razkritja udeležencem na trgu profila tveganosti ne prikazujejo celovito, institucije javno razkrijejo informacije, ki so potrebne poleg informacij, ki jih zahteva odstavek 1. Vendar se od njih zahteva, da v skladu s členom 432 razkrijejo le informacije ki so pomembne, in ne informacije, ki so lastniške ali zaupne.
4. Institucije MSP ter drugim podjetjem, ki so zaprosila za kredit, na zahtevo pojasnijo svoje odločitve glede bonitetne ocene v pisni obliki. Administrativni stroški pojasnila so sorazmerni z višino kredita.
Člen 432
Nepomembne, in zaupne informacije ter informacije, ki so poslovna skrivnost
1. Institucije lahko izpustijo eno ali več razkritij iz naslova II, če se informacije, predložene v okviru takšnega razkritja, ne štejejo za pomembne, razen za razkritja iz členov 437, 435(2)(c) in 450.
Šteje se, da so informacije za razkritja pomembne, če bi lahko njihova opustitev ali napačna navedba spremenila ali vplivala na oceno ali odločitev uporabnika, ki te informacije uporablja za sprejemanje ekonomskih odločitev.
EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 do 31. decembra 2014 izda smernice o tem, kako morajo institucije uporabiti načelo pomembnosti v zvezi z zahtevami glede razkritja iz naslova II.
2. Institucije lahko opustijo tudi enega ali več podatkov, vključenih v razkritja iz naslovov II in III, če vsebujejo informacije, ki se štejejo kot zaupne ali soposlovna skrivnost v skladu z drugim in tretjim pododstavkom, razen za razkritja iz členov 437 in 450.
Informacije se štejejo za poslovno skrivnost institucije, če bi njihovo razkritje javnosti oslabilo njen konkurenčni položaj. Lahko vključujejo informacije o produktih ali sistemih, zaradi katerih bi se v primeru razkritja konkurentom zmanjšale vrednosti naložb institucije.
Šteje se, da so informacije zaupne, če obstajajo obveznosti do strank ali drugi odnosi z nasprotnimi strankami, ki institucijo zavezujejo k zaupnosti.
EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 do 31. decembra 2014 izda smernice o tem, kako morajo institucije uporabiti načeli lastništva in zaupnosti v zvezi z zahtevami glede razkritja iz naslovov II in III.
3. V izjemnih primerih iz odstavka 2 zadevna institucija v svojih razkritjih navede, da določeni podatki niso razkriti, in razlog za nerazkritje, ter objavi bolj splošne informacije o zadevi, ki je predmet zahteve po razkritju, razen v primerih, kadar so ti klasificirani kot zaupni ali kot poslovna skrivnost.
4. Odstavki 1, 2 in 3 ne posegajo v obseg odgovornosti zaradi nerazkritja pomembnih informacij.
Člen 433
Pogostost razkritja
Institucije vsaj enkrat letno objavijo razkritja, ki jih zahteva ta del.
Letna razkritja se objavijo glede na datum objave finančnih izkazov.
Institucije ocenijo potrebo po objavi nekaterih ali vseh informacij pogosteje kot enkrat na leto glede na njihove značilnosti poslovanja, kot so obseg poslovanja, obseg dejavnosti, prisotnost v različnih državah, vključenost v različne finančne sektorje in udeležba na mednarodnih finančnih trgih ter plačilni sistemi, sistemi poravnave in klirinški sistemi. Ta ocena nameni posebno pozornost morebitni potrebi po pogostejšem razkritju posameznih informacij, določenih v členu 437 ter točkah (c) do (f) člena 438, in informacij o izpostavljenosti tveganju ter drugih informacij, ki se hitro spreminjajo.
EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 do 31. decembra 2014 izda smernice za oceno s strani institucij o pogostejših razkritjih iz naslovov II in III.
Člen 434
Način razkritij
1. Institucije lahko same določijo primeren medij, mesto/in način preverjanja, da učinkovito izpolnijo zahteve po razkritju iz tega dela. Kolikor je izvedljivo, se vsa razkritja zagotovijo na enem mediju ali mestu. Če se podobna informacija razkrije v dveh ali več medijih, vsak medij objavi sklic na podobne informacije, kot so bile objavljene v drugih medijih.
2. Enakovredna razkritja institucij, s katerimi so izpolnjene zahteve glede računovodstva, kotiranja na borzi ali drugo, se lahko štejejo za skladne s tem delom. Če razkritja niso vključena v finančne izkaze, institucije v teh izkazih nedvoumno navedejo, kje jih je mogoče najti.
NASLOV II
TEHNIČNA MERILA ZA PREGLEDNOST IN RAZKRITJE
Člen 435
Cilji in politike upravljanja tveganj
1. Institucije razkrijejo svoje cilje in politike glede upravljanja tveganj za vsako posamezno vrsto tveganj, vključno s tveganji iz tega naslova. Ta razkritja vključujejo:
(a)
strategije in procese za upravljanje teh tveganj;
(b)
strukturo in organizacijo ustrezne funkcije za upravljanje tveganj, vključno z informacijami o njeni hierarhiji in statusu, ali druge ustrezne ureditve;
(c)
obseg in naravo poročanja o tveganjih in sistemih merjenja;
(d)
politike za varovanje pred tveganjem in njegovo zmanjševanje ter strategije in procese za spremljanje stalne učinkovitosti varovanj pred tveganji in zmanjševanj tveganj;
(e)
izjavo upravljalnega organa o ustreznosti ureditev upravljanja tveganj institucije, ki zagotavlja, da vzpostavljeni sistemi za upravljanje tveganj ustrezajo profilu in strategiji institucije;
(f)
strnjeno izjavo upravljalnega organa o tveganju, v kateri je kratko in jedrnato opisan celoten profil tveganosti institucije, povezan s poslovno strategijo. Ta izjava vključuje ključne kazalnike in podatke, ki zunanjim zainteresiranim stranem zagotavljajo celosten vpogled v način, kako institucija upravlja tveganja, razkrivajo pa tudi, kako je profil tveganosti institucije povezan z ravnijo sprejemljivega tveganja, ki jo določi upravljalni organ.
2. Institucije razkrijejo naslednje informacije glede ureditev upravljanja, vključno z rednimi, vsaj letnimi posodobitvami:
(a)
število direktorskih mest, ki jih zasedajo člani upravljalnega organa;
(b)
politiko zaposlovanja za izbor članov upravljalnega organa ter njihovo dejansko znanje, veščine in izkušnje;
(c)
politiko glede raznolikosti pri izboru članov upravljalnega organa, splošne in konkretne cilje te politike ter v kolikšni meri so bili doseženi;
(d)
ali je institucija ustanovila ločen odbor za tveganja ali ne ter kolikokrat se je odbor za tveganja sestal;
(e)
opis toka informacij glede tveganj do upravljalnega organa.
Člen 436
Področje uporabe
Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi s področjem uporabe zahtev te uredbe v skladu z Direktivo 2013/36EU:
(a)
ime institucije, za katero veljajo zahteve te uredbe;
(b)
pregled razlik v podlagi konsolidacije za računovodske in bonitetne namene, s kratkim opisom zadevnih subjektov in obrazložitvijo, ali so:
(i)
polno konsolidirane,
(ii)
sorazmerno konsolidirane,
(iii)
odbite od kapitala,
(iv)
niti konsolidirane niti odbite;
(c)
vse trenutne ali predvidene pomembne praktične ali pravne ovire za takojšnji prenos kapitala ali poravnavo obveznosti med nadrejeno osebo in podrejenimi družbami;
(d)
zbirni znesek, za katerega je dejanski kapital nižji od zahtevanega v vseh podrejenih družbah, ki niso vključene v konsolidacijo, in ime ali imena teh podrejenih družb;
(e)
po potrebi okoliščine za uporabo določb členov 7 in 9.
Člen 437
Kapital
1. Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi s kapitalom:
(a)
celovito uskladitev postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavk dodatnega temeljnega kapitala, postavk dodatnega kapitala ter filtrov in odbitkov v skladu s členi 32 do 35, 36, 56, 66 ter 79, ki se nanašajo na kapital institucije, z bilanco stanja v revidiranih finančnih izkazih institucije;
(b)
opis glavnih značilnosti instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala in instrumentov dodatnega temeljnega kapitala ter instrumentov dodatnega kapitala, ki jih izda institucija;
(c)
vsa določila in pogoje za vse instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, instrumente dodatnega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega kapitala;
(d)
ločeno razkritje narave in zneskov ():
(i)
vsakega bonitetnega filtra, ki se uporablja v skladu s členi 32 do 35;
(ii)
vsakega odbitka v skladu s členi 36, 56 in 66;
(iii)
postavk, ki niso odbite v skladu s členi 47, 48, 56, 66 in 79;
(e)
opis vseh omejitev, ki se uporabljajo za izračun kapitala v skladu s to uredbo, ter instrumentov, bonitetnih filtrov in odbitkov, za katere veljajo te omejitve;
(f)
kadar institucije razkrijejo kapitalske količnike, izračunane z uporabo sestavin kapitala, določenih na drugačni osnovi kot v tej uredbi, celovito obrazložitev osnove, na kateri so izračunani ti kapitalski količniki.
2. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih določi enotne predloge za razkritje iz točk (a), (b), (d) in (e) odstavka 1.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 438
Kapitalske zahteve
Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi s skladnostjo institucije z zahtevami iz člena 92 te uredbe in člena 73 Direktive 2013/36EU:
(a)
povzetek pristopa institucije k ocenjevanju ustreznosti njenega notranjega kapitala za podporo obstoječih in prihodnjih dejavnosti;
(b)
na zahtevo zadevnega pristojnega organa rezultat procesa ocenjevanja ustreznega notranjega kapitala institucije, vključno s sestavo pribitkov iz zahtev po dodatnem kapitalu, na podlagi procesa nadzorniškega pregledovanja iz točke (a) člena 104(1) Direktive 2013/36/EU;
(c)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3, 8 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsako kategorijo izpostavljenosti iz člena 112;
(d)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3, 8 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsako kategorijo izpostavljenosti, določeno v členu 147; za kategorijo izpostavljenosti na drobno ta zahteva velja za vsako od podkategorij izpostavljenosti, ki ustreza različnim korelacijam iz člena 154(1) do (4). Za kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov se ta zahteva uporablja za:
(i)
vsak pristop iz člena 155;
(ii)
izpostavljenosti, s katerimi se trguje na borzi, izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih in druge izpostavljenosti,
(iii)
izpostavljenosti, ki so predmet prehodnega obdobja v zvezi s kapitalskimi zahtevami;
(iv)
izpostavljenosti, za katere se uporabljajo predhodna pravila o kapitalskih zahtevah;
(e)
kapitalske zahteve, izračunane v skladu s točkama (b) in (c) člena 92(3);
(f)
kapitalske zahteve, izračunane v skladu s poglavji 2, 3 in 4, naslova III dela 3 in ločeno razkrite.
Institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s členom 153(5) ali 155(2) razkrijejo izpostavljenosti, razvrščene v vsako kategorijo iz razpredelnice 1 v členu 153(5), ali dodeljene vsaki uteži tveganja iz člena 155(2).
Člen 439
Izpostavljenost kreditnemu tveganju nasprotne stranke
Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi z izpostavljenostjo institucije kreditnemu tveganju nasprotne stranke iz poglavja 6 naslova II, dela 3:
(a)
obrazložitev uporabljene metodologije za določanje notranjega kapitala in kreditnih limitov za kreditne izpostavljenosti do nasprotne stranke;
(b)
obrazložitev politik za zagotavljanje zavarovanja s premoženjem in ustvarjanja kreditnih rezerv;
(c)
obrazložitev politik v zvezi z izpostavljenostmi tveganju neugodnih gibanj;
(d)
obrazložitev glede vpliva obsega zavarovanja s premoženjem, ki bi ga morala institucija zagotoviti v primeru znižanja ocene bonitetne ocene;
(e)
bruto pozitivno pošteno vrednost pogodb, učinke pobota, pobotane tekoče kreditne izpostavljenosti, prejeto zavarovanje s premoženjem in neto kreditno izpostavljenost iz naslova izvedenih finančnih instrumentov. Neto kreditna izpostavljenost iz naslova izvedenih finančnih instrumentov je kreditna izpostavljenost pri poslih z izvedenimi finančnimi instrumenti, po upoštevanju učinkov iz pravno izvršljivih pogodb o pobotu in dogovorov o zavarovanju s premoženjem;
(f)
mere vrednosti izpostavljenosti po metodah, določenih v oddelkih 3 do 6 poglavja 6 naslova II, dela 3, odvisno od metode, ki je uporabljena;
(g)
hipotetično vrednost varovanj v obliki kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in porazdelitev tekoče kreditne izpostavljenosti po vrstah kreditne izpostavljenosti;
(h)
hipotetične zneske poslov s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti, ločene glede na uporabo za lastni kreditni portfelj institucije in za njene posredniške dejavnosti, vključno s porazdelitvijo uporabljenih produktov kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, dodatno razčlenjenih glede nakupljeno in prodano zavarovanje znotraj posamezne skupine produktov;
(i)
oceno vrednosti α, če je institucija dobila dovoljenje pristojnih organov za oceno vrednosti α.
Člen 440
Kapitalski blažilniki
1. Institucija razkrije naslednje informacije glede izpolnjevanja zahtev za proticiklične kapitalske blažilnike iz poglavja 4 naslova VII Direktive 2013/36EU:
(a)
geografsko porazdelitev njenih kreditnih izpostavljenosti, ustreznih za izračun proticikličnih kapitalskih blažilnikov;
(b)
znesek posamezni instituciji lastnega proticikličnega kapitalskega blažilnika.
2. EBA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi zahteve glede razkritja iz odstavka 1.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 441
Kazalniki splošnega sistemskega pomena
1. Institucije, opredeljene kot GSPI v skladu s členom 131 Direktive 2013/36EU na letni ravni razkrivajo vrednosti kazalnikov, uporabljenih za določanje rezultatov institucij v skladu z določitveno metodologijo iz navedenega člena.
2. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov za določitev enotnih oblik in datuma za razkritje iz odstavka 1. EBA pri oblikovanju teh tehničnih standardov upošteva mednarodne standarde.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. julija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 442
Popravki zaradi kreditnega tveganja
Institucije razkrijejo naslednje informacije o izpostavljenosti institucije kreditnemu tveganju in tveganju zmanjšanja vrednosti:
(a)
opredelitev "zapadlosti" in "oslabljenosti" za računovodske namene;
(b)
opis pristopov in metod, sprejetih za določanje posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja;
(c)
skupni znesek izpostavljenosti po računovodskih pobotih in brez upoštevanja učinkov iz naslova zmanjšanja kreditnega tveganja ter povprečni znesek izpostavljenosti skozi obdobje, razčlenjen na različne vrste kategorij izpostavljenosti;
(d)
geografsko porazdelitev izpostavljenosti, razčlenjenih v pomembna območja popo pomembnih kategorijah izpostavljenosti, in po potrebi tudi dodatne podrobnosti;
(e)
porazdelitev izpostavljenosti glede na gospodarsko panogo ali vrsto nasprotne stranke, razčlenjenih po kategorijah izpostavljenosti, vključno s prikazom izpostavljenosti do MSP, ter po potrebi dodatne podrobnosti;
(f)
razčlenitev vseh izpostavljenosti po preostali zapadlosti, razčlenjenih glede na kategorije izpostavljenosti, ter po potrebi dodatne podrobnosti;
(g)
glede na pomembno gospodarsko panogo ali vrsto nasprotne stranke, znesek:
(i)
oslabljenih izpostavljenosti in zapadlih izpostavljenosti, navedenih ločeno,
(ii)
posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja;
(iii)
oblikovanih posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v obdobju poročanja;
(h)
znesek oslabljenih izpostavljenosti in zapadlih izpostavljenosti, navedenih ločeno in razčlenjenih glede na pomembna geografska območja, če je to praktično izvedljivo, vključno z zneski posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v zvezi z vsakim geografskim območjem;
(i)
prikaz sprememb posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganjaza oslabljene izpostavljenosti, navedenih ločeno. Informacije obsegajo:
(i)
opis vrste posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja;
(ii)
začetna stanja,
(iii)
zneske popravkov zaradi kreditnega tveganja v obdobju poročanja;
(iv)
zneske ocenjenih bodočih izgub od izpostavljenosti v obdobju poročanja, morebitne druge popravke, vključno s popravki iz naslova sprememb v menjalnih tečajih, poslovnih združitev, nakupov in prodaj podrejenih družb in prenose med popravki zaradi kreditnega tveganja;
(v)
končna stanja.
Posebni popravki zaradi kreditnega tveganja in poplačila, evidentirana neposredno v izkazu poslovnega izida, se razkrijejo ločeno.
Člen 443
Neobremenjena sredstva
EBA do 30. junija 2014 izda smernice za opredelitev razkritja neobremenjenih sredstev ob upoštevanju priporočila ESRB/2012/2, ki ga je izdal Evropski odbor za sistemska tveganja dne 20. decembra 2012 o financiranju kreditnih institucij (31) in zlasti priporočila "D" o preglednosti trga pri obremenitvah sredstev. Smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za opredelitev razkritja vrednosti bilance stanja po kategoriji izpostavljenosti glede na kakovost premoženja ter skupne vrednosti bilance stanja, ki je neobremenjena, ob upoštevanju priporočila ESRB/2012/2 in ob pogoju, da EBA v svojem poročilu oceni, da taka dodatna razkritja zagotavljajo zanesljive in pomembne informacije.
EBA predloži Komisiji zadevne osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. januarja 2016.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 444
Uporaba ECAI
Za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 se razkrijejo naslednje informacije za vsako kategorijo izpostavljenosti, določeno v členu 112;
(a)
firme imenovanih ECAI in ECA ter razloge za morebitne spremembe;
(b)
kategorije izpostavljenosti, za katere se uporablja posamezna ECAI ali ECA;
(c)
opis procesa določanja uteži tveganja za izpostavljenosti, ki niso vključene v trgovalno knjigo, na podlagi bonitetnih ocen izdajatelja in izdaje;
(d)
vzporeditev zunanje bonitetne ocene vsake imenovane ECAI ali ECA s stopnjami kreditne kakovosti, predpisanimi v poglavju 2 naslova II dela 3, ob upoštevanju, da te informacije ni treba razkriti, če je institucija usklajena s standardno shemo vzporeditve, ki jo objavi EBA;
(e)
vrednosti izpostavljenosti in vrednosti izpostavljenosti po upoštevanju učinkov zmanjšanja kreditnega tveganja, povezanih z vsako stopnjo kreditne kakovosti, predpisane v poglavju 2 naslova II dela 3, kakor tudi vrednosti odbitkov odod kapitala.
Člen 445
Izpostavljenost tržnemu tveganju
Institucije, ki svoje kapitalske zahteve izračunavajo v skladu s točkama (b) in (c) člena 92(3), razkrijejo svoje zahteve ločeno za vsako tveganje, navedeno v teh določbah. Poleg tega se ločeno razkrije tudi kapitalska zahteva za posebno obrestno tveganje pozicij v listinjenju.
Člen 446
Operativno tveganje
Institucije razkrijejo pristope za izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje, za katere institucija izpolnjuje pogoje; opis metodologije iz člena 312(2), če jo institucija uporablja, vključno z obrazložitvijo ustreznih notranjih in zunanjih dejavnikov, ki jih institucija upošteva v pristopu merjenja, ter v primeru delne uporabe, področje in obseg uporabe različnih uporabljenih metodologij.
Člen 447
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ki niso vključeni v trgovalno knjigo
Institucije v zvezi z izpostavljenostmi iz naslova lastniških instrumentov, ki niso vključeni v trgovalno knjigo, razkrijejo naslednje informacije:
(a)
razlikovanje med izpostavljenostmi glede na njihove namene, vključno z razlogi v zvezi s kapitalskimi dobički in strateškimi razlogi, ter pregled uporabljenih računovodskih tehnik in metodologij vrednotenja, vključno s ključnimi predpostavkami in praksami, ki vplivajo na vrednotenje, ter kakršnimi koli pomembnimi spremembami teh praks;
(b)
vrednost v bilanci stanja, pošteno vrednost in za tiste, s katerimi se trguje na borzi, primerjavo s tržno ceno, če se ta pomembno razlikuje od poštene vrednosti;
(c)
vrste, naravo in zneske izpostavljenosti, s katerimi se trguje na borzi, izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih in drugih izpostavljenostih;
(d)
kumulativno realizirane dobičke ali izgube, ki izhajajo iz prodaj in likvidacij v zadevnem obdobju; in
(e)
skupni znesek nerealiziranih dobičkov ali izgub, skupni znesek latentnih dobičkov ali izgub iz prevrednotenja in katerega koli od teh zneskov, ki je vključen v temeljni ali dodatni kapital.
Člen 448
Izpostavljenost obrestnemu tveganju pri postavkah, ki niso vključene v trgovalno knjigo
Institucije razkrijejo naslednje informacije o izpostavljenosti obrestnem tveganju pri postavkah, ki niso vključene v trgovalno knjigo:
(a)
naravo tveganja obrestne mere in ključne predpostavke (vključno s predpostavkami o predčasnih odplačilih kreditov in gibanju nezapadlih vlog) ter pogostostjo merjenja obrestnega tveganja;
(b)
spremembe v donosih, ekonomsko vrednost ali drugo ustrezno merilo, ki ga uporablja vodstvo v primeru naglega zvišanja ali znižanja obrestne mere v skladu z metodo vodstva za merjenje obrestnega tveganja, razčlenjene glede na valuto.
Člen 449
Izpostavljenost pozicijam v listinjenju
Institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu poglavjem 5 naslova II dela 3 ali kapitalske zahteve v skladu s členom 337 ali 338, razkrijejo naslednje informacije, kjer je primerno, ločeno za trgovalno in netrgovalno knjigo:
(a)
opis ciljev institucije v zvezi z dejavnostjo listinjenja;
(b)
naravo drugih tveganj, vključno z likvidnostnim tveganjem, povezanim z listinjenimi sredstvi;
(c)
vrsto tveganj z vidika nadrejenosti osnovnih pozicij v listinjenju in z vidika sredstev, ki oblikujejo te pozicije v zadnjem listinjenju, pridobljenih in zadržanih z dejavnostjo relistinjenja;
(d)
različne vloge, ki jih ima institucija v procesu listinjenja;
(e)
navedbo obsega vključenosti institucije v vsaki izmed vlog iz točke (d);
(f)
opis vzpostavljenih procesov za spremljanje sprememb pri kreditnem in tržnem tveganju izpostavljenosti v listinjenju, vključno s tem, kako kvaliteta osnovnega premoženja vpliva na izpostavljenosti v listinjenju, ter opisom, kako se ti procesi razlikujejo za izpostavljenosti v relistinjenju;
(g)
opis politike institucije, ki ureja uporabo varovanja in osebnega kreditnega zavarovanja za zmanjševanje tveganj zadržanih izpostavljenosti v listinjenju in relistinjenju, vključno z opredelitvijo pomembnih nasprotnih strank, s katerimi so sklenjeni posli varovanja, po ustrezni vrsti izpostavljenosti tveganju;
(h)
pristope za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki jim institucija sledi pri svojih dejavnostih listinjenja, vključno z vrstami izpostavljenosti v listinjenju, za katere se posamezen pristop uporablja;
(i)
vrste SSPE, ki jih institucija v vlogi sponzorja uporablja za listinjenje izpostavljenosti tretjih oseb, vključno z navedbami, ali, v kakšni obliki in v kolikšnem obsegu ima institucija izpostavljenosti do teh SSPE, ločeno za bilančne in zunajbilančne izpostavljenosti, ter seznam subjektov, ki jih institucija upravlja ali jim svetuje in ki vlagajo bodisi v pozicije v listinjenju, listinjene s strani institucije, bodisi v SSPE, ki jih institucija financira;
(j)
povzetek računovodskih politik institucije za dejavnosti listinjenja, kar vključuje:
(i)
ali se posli obravnavajo kot prodaje ali financiranja;
(ii)
pripoznanje dobičkov iz prodaje;
(iii)
metode, ključne predpostavke, vhodne podatke in spremembe glede na predhodno obdobje za vrednotenje pozicij v listinjenju;
(iv)
obravnavo sintetičnih listinjenj, če ni zajeta v drugih računovodskih politikah;
(v)
kako se sredstva, ki se bodo listinila, vrednotijo in ali se evidentirajo v netrgovalni ali trgovalni knjigi institucije;
(vi)
politike za pripoznavanje obveznosti v bilanci stanja pri ureditvah, ki lahko zahtevajo od institucije, da zagotavlja finančno podporo za listinjena sredstva;
(k)
imena ECAI, ki se uporabljajo za listinjenja, in vrste izpostavljenosti, za katere se uporablja posamezna agencija;
(l)
kjer je primerno, opis pristopa notranjega ocenjevanja, kot je opredeljen v oddelku 3 poglavja 5 naslova II dela 3, vključno s strukturo procesa notranjega ocenjevanja ter razmerjem med notranjimi ocenami in zunanjimi bonitetnimi ocenami, uporabo notranjega ocenjevanja za druge namene kot za kapitalske namene pristopa notranjega ocenjevanja, kontrolnimi mehanizmi pri procesu notranjega ocenjevanja, vključno z razpravo o neodvisnosti, odgovornosti in pregledom procesa notranjega ocenjevanja, vrstami izpostavljenosti, za katere se proces notranjega ocenjevanja uporablja, in stresnimi dejavniki, uporabljenimi za določitev stopnje kreditne izboljšave, po vrsti izpostavljenosti;
(m)
pojasnilo bistvenih sprememb katerih koli kvantitativnih razkritij v točkah (n) do (q) glede na zadnje poročevalsko obdobje;
(n)
ločeno za trgovalno in netrgovalno knjigo naslednje informacije, razčlenjene po vrsti izpostavljenosti:
(i)
skupni znesek neodplačanih izpostavljenosti, listinjenih s strani institucije, ločeno za tradicionalna in sintetična listinjenja ter listinjenja, pri katerih institucija deluje samo kot sponzor;
(ii)
skupni znesek bilančnih pozicij v listinjenju, zadržanih ali kupljenih, in zunajbilančnih izpostavljenosti v listinjenju;
(iii)
skupni znesek sredstev, ki se bodo listinila;
(iv)
za listinjenja, ki so predmet predčasnega odplačila, skupne črpane izpostavljenosti, pripisane udeležbi originatorja in investitorja, skupne kapitalske zahteve, nastale na strani institucije iz naslova udeležbe originatorja, in skupne kapitalske zahteve, nastale na strani institucije iz naslova investitorjevega dela črpanih zneskov in dela nečrpanih kreditnih linij;
(v)
znesek pozicij v listinjenju, ki se odbijejo od kapitala ali so tehtane z utežjo 1 250 %;
(vi)
povzetek dejavnosti listinjenja v tekočem obdobju, vključno z zneskom listinjenih izpostavljenosti in pripoznanim dobičkom ali izgubo iz prodaje;
(o)
ločeno za trgovalno in netrgovalno knjigo naslednje informacije:
(i)
skupni znesek pozicij v listinjenju, zadržanih ali kupljenih, in povezane kapitalske zahteve, razčlenjene na izpostavljenosti v listinjenju in relistinjenju ter nadalje razčlenjene v razumno število razredov uteži tveganja ali razredov kapitalskih zahtev, za vsak pristop, uporabljen za izračun kapitalskih zahtev;
(ii)
skupni znesek izpostavljenosti iz relistinjenja, zadržanih ali kupljenih, razčlenjen glede na izpostavljenosti pred in po varovanju/zavarovanju in izpostavljenosti do dajalcev jamstva, razčlenjene glede na stopnje kreditne kakovosti dajalca jamstva ali naziv dajalca jamstva;
(p)
za netrgovalno knjigo in v zvezi z izpostavljenostmi, listinjenimi s strani institucije, znesek oslabljenih/zapadlih listinjenih sredstev in znesek izgub, ki jih je institucija pripoznala v tekočem obdobju, oboje razčlenjeno po vrsti izpostavljenosti;
(q)
za trgovalno knjigo skupne neporavnane izpostavljenosti, listinjene s strani institucije in za katere velja kapitalska zahteva za tržno tveganje, razčlenjene na tradicionalne/sintetične in po vrsti izpostavljenosti;
(r)
kjer je primerno, ali institucija zagotavlja podporo v smislu člena 248(1) in vpliv na kapital.
Člen 450
Politika prejemkov
1. Institucije razkrijejo vsaj naslednje informacije v zvezi s politiko prejemkov in prakso institucije za tiste kategorije zaposlenih, katerega profesionalne dejavnosti imajo pomemben vpliv na profil tveganja:
(a)
informacije o procesu odločanja, ki se uporablja pri določanju politike prejemkov, in število sestankov, ki jih je v poslovnem letu opravil glavni organ za nadzor prejemkov, vključno z, če je to primerno, informacijami o sestavi in pooblastilih komisije za prejemke, zunanjem svetovalcu, katerega storitve so se uporabljale pri določanju politike prejemkov, in vlogo relevantnih zainteresiranih strani;
(b)
informacije o povezavi med plačilom in uspešnostjo;
(c)
najpomembnejše značilnosti zasnove sistema prejemkov, vključno z informacijami o merilih, uporabljenih za merjenje uspešnosti in prilagoditev zaradi tveganja, politiki odloga in merilih za dodelitev pravice do izplačila;
(d)
razmerje med fiksnimi in variabilnimi prejemki, določeno v skladu s členom 94(1)(g) Direktive 36/2013.
(e)
informacije o merilih uspešnosti, na katerih temelji pravica do delnic, opcij ali variabilnih sestavin prejemkov;
(f)
glavne parametre in utemeljitev za vsako shemo variabilnih sestavin in druge nedenarne ugodnosti:
(g)
združene kvantitativne informacije o prejemkih, razčlenjene po področju poslovanja;
(h)
združene kvantitativne informacije o prejemkih, razčlenjene glede na višje vodstvo in zaposlene, katerih dejavnosti imajo pomemben vpliv na profil tveganosti institucije, pri čemer je navedeno naslednje:
(i)
zneski prejemkov za finančno leto, razdeljeni na fiksne in variabilne prejemke, in število upravičencev;
(ii)
zneski in oblika variabilnih prejemkov, ločeno na gotovino, delnice, z delnicami povezane instrumente ter druge vrste teh prejemkov;
(iii)
zneski neporavnanih odloženih prejemkov, ločeno na del z in del brez dodeljene pravice do izplačila;
(iv)
zneski odloženih prejemkov, dodeljeni v finančnem letu, izplačani in zmanjšani s prilagoditvijo glede na uspešnost;
(v)
novi pogodbeno vnaprej dogovorjeni variabilni prejemki in odpravnine v finančnem letu, in število upravičencev do teh plačil;
(vi)
zneski odpravnin, dodeljenih med finančnim letom, število upravičencev in najvišja takšna dodelitev posamezni osebi;
(i)
število posameznikov, ki se jim izplača 1 milijon EUR ali več na finančno leto, za izplačilo med 1 milijonom EUR in 5 milijoni EUR, razdeljeno na obroke po 500 000 EUR, in za izplačilo 5 milijonov EUR ali več, razdeljeno na obroke po 1 milijon EUR;
(j)
na zahtevo države članice ali pristojnega organa celotni prejemek vsakega člana upravljalnega organa ali višjega vodstva.
2. Za institucije, ki izstopajo zaradi svoje velikosti, notranje organizacije in narave, področja in zapletenosti svojih dejavnosti, se kvantitativne informacije iz tega člena prav tako javno objavijo na ravni članov upravljalnega organa insitucije.
Institucije izpolnjujejo zahteve iz tega člena na način, ki je primeren glede na njihovo velikost, notranjo organizacijo in naravo, področje in kompleksnost njihovih dejavnosti ter brez poseganja v Direktivo 95/46/ES.
Člen 451
Finančni vzvod
1. Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi s količnikom finančnega vzvoda, izračunanega v skladu s členom 429, ter o tem, kako obvladujejo tveganje prekomernega finančnega vzvoda:
(a)
količnik finančnega vzvoda in kako institucija uporablja člen 499(2) in (3);
(b)
razčlenitev mere skupne izpostavljenosti in usklajenost te mere z zadevnimi informacijami, razkritimi v objavljenih računovodskih izkazih;
(c)
kadar je to ustrezno, znesek fiduciarnih postavk, za katere je bilo odpravljeno pripoznanje, v skladu s členom 429(11);
(d)
opis procesov, ki se uporabljajo za upravljanje tveganj prekomernega finančnega vzvoda;
(e)
opis dejavnikov, ki so vplivali na količnik finančnega vzvoda v obdobju, na katerega se nanaša razkriti količnik finančnega vzvoda.
2. EBA pripravi osnutek izvedbenih tehničnih standardov, da določi enotni obrazec za razkritje iz odstavka 1, ter navodila za uporabo takšnega obrazca.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 30. junija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
NASLOV III
KVALIFIKACIJSKE ZAHTEVE ZA UPORABO DOLOČENIH INSTRUMENTOV ALI METODOLOGIJ
Člen 452
Uporaba pristopa IRB pri kreditnih tveganjih
Institucije, ki izračunajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti z uporabo pristopa IRB, razkrijejo naslednje informacije:
(a)
dovoljenje pristojnega organa za pristop ali odobritev postopnega uvajanja;
(b)
obrazložitev in pregled:
(i)
strukture notranjih bonitetnih sistemov in primerjave med notranjimi in zunanjimi bonitetnimi ocenami;
(ii)
uporabe notranjih ocen za namene različne od izračunavanja zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3;
(iii)
procesa za upravljanje in priznavanje učinkov zmanjševanja kreditnega tveganja;
(iv)
nadzornih mehanizmov za bonitetne sisteme, vključno z opisom neodvisnosti, zanesljivosti in preverjanjem bonitetnih sistemov;
(c)
opis notranjega bonitetnega procesa, ločeno za naslednje kategorije izpostavljenosti:
(i)
enote centralne ravni držav in centralne banke;
(ii)
institucije;
(iii)
posebne kreditne aranžmaje za podjetja, vključno z MSP, in odkupljene denarne terjatve do podjetij;
(iv)
izpostavljenosti na drobno za vsako od vrst izpostavljenosti, ki ustreza različnim korelacijam v členu 154(1) do (4);
(v)
lastniške instrumente;
(d)
vrednosti izpostavljenosti za vsako od kategorij izpostavljenosti, navedenih v členu 147. Izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank, institucij in podjetij, kjer institucije uporabljajo lastne ocene LGD ali konverzijske faktorje za izračunavanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, se razkrijejo ločeno od izpostavljenosti, za katere institucije takih ocen ne uporabljajo;
(e)
za vsako od kategorij izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank, institucij, izpostavljenosti do podjetij in izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, razčlenjene na zadostno število bonitetnih razredov dolžnika (vključno z neplačili), ki omogočajo razumno razlikovanje kreditnega tveganja, institucije razkrijejo:
(i)
skupni znesek izpostavljenosti, vključno za kategorije izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank, institucij in podjetij, vsoto aktivnih postavk in zunajbilančnih postavk ter aktivne postavke za lastniške instrumente;
(ii)
z izpostavljenostjo tehtano povprečje uteži tveganja,
(iii)
za institucije, ki uporabljajo lastne ocene konverzijskih faktorjev za izračunavanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, znesek zunajbilančnih postavk in z izpostavljenostmi tehtano povprečje vrednosti izpostavljenosti za vsako kategorijo izpostavljenosti;
(f)
za kategorijo izpostavljenosti na drobno in za vsako vrsto izpostavljenosti, določeno v točki (c)(iv), bodisi razkritja iz točke (e) (po potrebi na ravni skupine), ali analizo izpostavljenosti (aktivne postavke in zunajbilančne postavke) glede na zadostno število razredov EL, ki omogočajo razumno razlikovanje kreditnega tveganja (po potrebi na ravni skupin);
(g)
dejanski posebni in splošni popravki zaradi kreditnega tveganja v predhodnem obdobju za vsako kategorijo izpostavljenosti (za izpostavljenosti na drobno, za vsako vrsto, določeno v točki (c)(iv)) in razlike v primerjavi s preteklimi izkušnjami);
(h)
opis dejavnikov, ki so vplivali na izgubo v predhodnem obdobju (na primer, ali je institucija utrpela nadpovprečno visoke stopnje neplačil ali nadpovprečno visoke LGD in konverzijske faktorje od povprečnih);
(i)
ocene institucije v primerjavi z dejanskimi rezultati skozi daljše obdobje. To vključuje najmanj informacije o ocenah izgub glede na dejanske izgube v vsaki kategoriji izpostavljenosti (za izpostavljenosti na drobno, za vse vrste, opredeljene v točki (c)(iv)) skozi obdobje, ki je dovolj dolgo, da omogoča razumno oceno učinkovitosti notranjih bonitetnih procesov za vsako kategorijo izpostavljenosti (za izpostavljenosti na drobno za vsako od vrst, opredeljenih v točki (c)(iv)). Institucije po potrebi to nadalje razčlenijo, da zagotovijo analizo dejanskih PD in, v primeru institucij, ki uporabljajo lastne ocene LGD in/ali konverzijske faktorje, dejanskih LGD in konverzijskih faktorjev glede na ocene, podane v razkritjih kvantitativne ocene tveganja iz tega člena.
(j)
za vse razrede izpostavljenosti iz člena 147 in za vsako kategorijo izpostavljenosti, ki ji ustrezajo različne korelacije iz člena 154(1) do (4):
(i)
za institucije, ki uporabljajo lastne ocene LGD za izračunavanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, z izpostavljenostjo tehtano povprečje LGD in PD v odstotkih za vsako zadevno geografsko lokacijo kreditnih izpostavljenosti;
(ii)
za institucije, ki ne uporabljajo lastnih ocen LGD, z izpostavljenostjo tehtano povprečje PD v odstotkih za vsako zadevno geografsko lokacijo kreditnih izpostavljenosti.
Za namene točke (c) opis vključuje vrste izpostavljenosti, vključene v kategorijo izpostavljenosti, opredelitve, metode in podatke za ocenjevanje in ovrednotenje PD ter po potrebi LGD in konverzijskih faktorjev, vključno s predpostavkami, uporabljenimi pri izdelavi teh parametrov, ter opise pomembnih odstopanj od opredelitve neplačila, kakor je določeno v členu 178, vključujoč širša področja, na katere vplivajo taka odstopanja.
Za namene točke (j) zadevna geografska lokacija kreditne izpostavljenosti pomeni izpostavljenosti v državah članicah, v katerih je institucija pridobila dovoljenje, ter državah članicah ali tretjih državah, v katerih institucije opravljajo svoje dejavnosti prek podružnic ali podrejenih družb.
Člen 453
Uporaba tehnik za zmanjševanje kreditnih tveganj
Institucije, ki uporabljajo tehnike za zmanjševanje kreditnih tveganj, razkrijejo naslednje informacije:
(a)
politike in procese za bilančni in zunajbilančni pobot ter navedbo obsega, v katerem ga uporabljajo;
(b)
politike in procese za vrednotenje in upravljanje zavarovanja s premoženjem;
(c)
opis glavnih vrst zavarovanja s premoženjem, ki jih sprejema institucija;
(d)
glavne vrste izdajateljev jamstva in nasprotnih strank pri izvedenih finančnih instrumentih ter njihovo kreditno kakovost;
(e)
informacije o koncentracijah tržnega ali kreditnega tveganja v okviru prevzetega zmanjševanja kreditnega tveganja;
(f)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom ali pristopom IRB, ne zagotavljajo pa lastnih ocen LGD ali konverzijskih faktorjev glede na kategorijo izpostavljenosti, ločeno za vsako kategorijo izpostavljenosti, skupno vrednost izpostavljenosti (po bilančnem ali zunajbilančnem pobotu, če se uporabljata), ki jo krije - po uporabi prilagoditev za nestanovitnost - primerno zavarovanje s finančnim premoženjem in druga primerna zavarovanja s premoženjem;
(g)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom ali pristopom IRB, ločeno za vsako kategorijo izpostavljenosti, skupno izpostavljenost (po bilančnem ali zunajbilančnem pobotu, če se uporabljata), ki je krita z jamstvi ali kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti. Za kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov ta zahteva velja za vse pristope iz člena 155.
Člen 454
Uporaba naprednih pristopov za merjenje operativnega tveganja
Institucije, ki uporabljajo pristope AMA iz členov 321 do 324 za izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje, razkrijejo opis uporabe zavarovanj in drugih oblik prenosa tveganja za namene zmanjševanja tega tveganja.
Člen 455
Uporaba notranjih modelov za tržna tveganja
Institucije, ki izračunavajo svoje kapitalske zahteve v skladu s členom 363, razkrijejo naslednje informacije:
(a)
za vsak zajeti podportfelj:
(i)
značilnosti uporabljenih modelov;
(ii)
po potrebi za interne modele za presežna tveganja neplačila in migracije ter za trgovanje s korelacijo uporabljene metodologije in tveganja, merjena s pomočjo uporabe internega modela, vključno z opisom pristopa, ki ga je institucija uporabila za določitev obdobij likvidnosti, uporabljenimi metodologijami za doseganje ocene kapitala, ki je skladna z zahtevanimi standardi zanesljivosti, in pristopi, uporabljenimi za ovrednotenje modela;
(iii)
opis stresnega testiranja, ki se uporablja za podportfelj;
(iv)
opis pristopov, uporabljenih za testiranje za nazaj ter za ovrednotenje točnosti in doslednosti internih modelov in procesov modeliranja;
(b)
področje uporabe dovoljenja pristojnega organa;
(c)
opis obsega in metodologij za skladnost z zahtevami iz členov 104 in 105;
(d)
najvišjo, najnižjo in srednjo vrednost naslednjega:
(i)
dnevnih mer tveganih vrednosti v poročevalskem obdobju in ob koncu obdobja;
(ii)
dnevnih mer stresnih tveganih vrednosti v poročevalskem obdobju in ob koncu obdobja;
(iii)
vrednosti tveganja za presežno tveganje neplačila in migracije ter posebno tveganje trgovalnega portfelja s korelacijo v poročevalskem obdobju in ob koncu obdobja;
(e)
elemente kapitalske zahteve, kot je določeno v členu 364;
(f)
tehtano povprečje obdobja likvidnosti za vsak podportfelj, ki ga pokrivajo interni modeli za presežno tveganje neplačila in migracije in za trgovanje s korelacijo;
(g)
primerjavo dnevnih mer tveganih vrednosti ob koncu dneva z enodnevnimi spremembami vrednosti portfelja ob koncu naslednjega delovnega dne, skupaj z analizo vsakega pomembnega preseganja v poročevalskem obdobju.
DEL 9
DELEGIRANI AKTI IN IZVEDBENI AKTI
Člen 456
Delegirani akti
1. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 462 v zvezi z naslednjimi zadevami:
(a)
pojasnitev opredelitev iz členov 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 in 411 za zagotovitev enotne uporabe te uredbe;
(b)
pojasnitev opredelitev iz členov 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 in 411, da se pri uporabi te uredbe upošteva razvoj na finančnih trgih;
(c)
spremembe seznama kategorij izpostavljenosti iz členov 112 in 147 zaradi upoštevanja razvoja na finančnih trgih;
(d)
znesek, določen v členih 123(c), 147(5)(a), 153(4) in 162(4), da se upoštevajo učinki inflacije;
(e)
seznam in klasifikacija zunajbilančnih postavk v prilogah I in II, da se upošteva razvoj na finančnih trgih;
(f)
prilagoditev kategorij investicijskih podjetij v členu 95(1) in členu 96(1) zaradi upoštevanja razvoja na finančnih trgih;
(g)
pojasnitev zahtev iz člena 97 za zagotovitev enotne uporabe te uredbe;
(h)
sprememba kapitalskih zahtev, kot so določene v členih 301 do 311 te uredbe in členih 50a do 50d Uredbe (EU) št. 648/2012, ki izhajaiz razvoja ali sprememb mednarodnih standardov za izpostavljenosti do centralne nasprotne stranke;
(i)
pojasnitev pogojev, ki se nanašajo na izvzetja, opredeljena v členu 400;
(j)
sprememba mere kapitala in mere skupne izpostavljenosti pri količniku finančnega vzvoda iz člena 429(2), da se popravijo vse pomanjkljivosti, ugotovljene na podlagi poročanja iz člena 430(1), preden morajo institucije objaviti količnik finančnega vzvoda, kot je določeno v členu 451(1)(a).
2. EBA spremlja kapitalske zahteve za tveganje prilagoditve kreditnega vrednotenja in do 1. januarja 2015 Komisiji predloži poročilo. V poročilu se še zlasti oceni:
(a)
obravnavo tveganja CVA kot samostojne zahteve v primerjavi z njeno obravnavo kot integrirani sestavni del okvira tržnih tveganj
(b)
obseg zahteve za tveganje CVA, vključno z izjemo iz člena 482;
(c)
ustrezna varovanja;
(d)
izračun kapitalskih zahtev za tveganje CVA.
Na podlagi tega poročila in kjer je ugotovljeno, da je tak ukrep potreben, se Komisija v skladu s členom 462 pooblasti tudi za sprejetje delegiranega akta o spremembi člena 381, 382(1) do (3)in členov 383 do 386, v zvezi s temi postavkami.
Člen 457
Tehnične prilagoditve in popravki
Komisija je pooblaščena za sprejetje delegiranih aktov v skladu s členom 462 za tehnične prilagoditve in popravke nebistvenih elementov v naslednjih določbah, da upošteva nadaljnji razvoj/nova dognanja na področju novih finančnih produktov ali dejavnosti, za prilagoditve razvoju po sprejetju te uredbe v drugih zakonodajnih aktih Unije o finančnih storitvah in računovodstvu, vključno z računovodskimi standardi na podlagi Uredbe (EU) št. 1606/2002:
(a)
kapitalskih zahtevah za kreditna tveganja, določenih v členih 111 do 134 in členih 143 do 191;
(b)
učinkih zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi 193 do 241;
(c)
kapitalskih zahtevah za listinjenje iz členov 243 do 266;
(d)
kapitalskih zahtevah za kreditna tveganja nasprotne stranke v skladu s členi 272 do 311;
(e)
kapitalskih zahtevah za operativno tveganje iz členov 315 do 325;
(f)
kapitalskih zahtevah za tržno tveganje iz členov 325 do 377;
(g)
kapitalskih zahtevah za tveganje poravnave iz členov 378 do 379;
(h)
kapitalskih zahtevah za tveganje prilagoditve kreditnega vrednotenja iz členov 383, 384 in 386;
(i)
dela 2 in člena 99 le zaradi razvoja računovodskih standardov ali zahtev, ki upoštevajo zakonodajo Unije.
Člen 458
Makrobonitetno ali sistemsko tveganje, ugotovljeno na ravni države članice
1. Države članice imenujejo organ, pristojen za izvajanje tega člena. Ta organ je pristojni organ ali imenovani organ.
2. Kadar organ, imenovan v skladu z odstavkom 1, ugotovi spremembe intenzivnosti makrobonitetnega ali sistemskega tveganja v finančnem sistemu, ki bi lahko imele resne negativne posledice za finančni sistem in realno gospodarstvo v posamezni državi članici, in za katere navedeni organ meni, da bi se bilo primerneje odzvati s strožjimi nacionalnimi ukrepi, o tem uradno obvesti Evropski parlament, Svet, Komisijo, ESRB in EBA ter predloži ustrezne kvantitativne ali kvalitativne dokaze o vsem naslednjem:
(a)
spremembah v intenzivnosti makrobonitetnega ali sistemskega tveganja;
(b)
razlogih zakaj bi navedene spremembe lahko ogrozile finančno stabilnost na nacionalni ravni;
(c)
utemeljitvi, zakaj člena 124 in 164 te uredbe ter členi 101, 103, 104, 105, 133 in 136 Direktive 2013/36EU niso ustrezni za obvladovanje ugotovljenega makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, ob upoštevanju relativne učinkovitosti teh ukrepov;
(d)
osnutku nacionalnih ukrepov za ublažitev sprememb intenzivnosti tveganja za institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, ali za podskupino teh institucij glede:
(i)
ravni kapitala iz člena 92;
(ii)
zahtev v zvezi z velikimi izpostavljenostmi iz člena 392 in členov 395 do 403;
(iii)
zahtev po javnem razkritju iz členov 431 do 455;
(iv)
ravni varovalnega kapitalskega blažilnika iz člena 129 Direktive 2013/36EU;
(v)
likvidnostnih zahtev iz dela 6;
(vi)
uteži tveganja usmerjene na nepremičninske balone v sektorju stanovanjskih in poslovnih nepremičnin; ali
(vii)
izpostavljenosti znotraj finančnega sektorja;
(e)
obrazložitev, zakaj organ, imenovan v skladu z odstavkom 1, meni, da so ti osnutki ukrepov primerni, učinkoviti in sorazmerni za obvladovanje razmer; in
(f)
oceno verjetnega pozitivnega ali negativnega učinka osnutkov ukrepov na notranji trg na osnovi informacij, ki so na voljo zadevni državi članici.
3. Ko organi, imenovani v skladu z odstavkom 1, pridobijo dovoljenje za uporabo nacionalnih ukrepov v skladu s tem členom, zadevnim pristojnim organom ali imenovanim organom drugih držav članic predložijo vse ustrezne informacije.
4. Pooblastilo za sprejetje izvedbenega akta, s katerim se zavrnejo osnutki nacionalnih ukrepov iz točke (d) odstavka 2, se dodeli Svetu, ki odloča s kvalificirano večino na predlog Komisije.
ESRB in EBA v enem mesecu od prejema uradnega obvestila iz odstavka 2, Svetu, Komisiji in zadevni državi članici predložita mnenje o točkah iz navedenega odstavka.
Ob kar se da doslednem upoštevanju mnenj iz drugega pododstavka in če obstajajo zanesljivi, trdni in podrobni dokazi, da bo imel ukrep negativen učinek na notranji trg, ki bo večji od koristi za finančno stabilnost zaradi zmanjšanja ugotovljenih makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, lahko Komisija v enem mesecu Svetu predlaga izvedbeni akt, s katerim se osnutki nacionalnih ukrepov zavrnejo.
Če Komisija v enem mesecu ne predloži takšnega predloga, lahko zadevna država članica nemudoma sprejme osnutke nacionalnih ukrepov za obdobje do dveh let ali do prenehanja obstoja makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, če se to zgodi prej.
Svet odloči o predlogu Komisije v enem mesecu od prejema predloga in navede razloge za zavrnitev ali odobritev osnutkov nacionalnih ukrepov.
Svet zavrne predlagane osnutke nacionalnih ukrepov le, če meni, da niso izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
spremembe intenzivnosti makrobonitetnega ali sistemskega tveganja so takšne narave, da predstavljajo tveganje za finančno stabilnost na nacionalni ravni;
(b)
členi 124 in 164 te uredbe ter členi 101, 103, 104, 105, 133 in 136 Direktive 2013/36EU niso ustrezni za obvladovanje ugotovljenega makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, ob upoštevanju relativne učinkovitosti teh ukrepov;
(c)
predlagani osnutki nacionalnih ukrepov so primernejši za obvladovanje ugotovljenega makrobonitetnega ali sistemskega tveganja ter ne povzročajo nesorazmernih negativnih učinkov na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v celotni Uniji in ne pomenijo ali ustvarjajo ovire za delovanje notranjega trga;
(d)
to vprašanje zadeva le eno državo članico; in
(e)
tveganja še niso bila obvladana z drugimi ukrepi iz te uredbe ali Direktive 2013/36EU.
Svet v svoji oceni, ki jo je pripravil na podlagi dokazov, predloženih v skladu z odstavkom 2 s strani organa, imenovanega v skladu z odstavkom 1, upošteva mnenje ESRB in EBA.
Če Svet v enem mesecu po prejemu predloga Komisije ne sprejme izvedbenega akta o zavrnitvi osnutkov nacionalnih ukrepov, lahko država članica sprejme ukrepe in jih uporablja v obdobju do dveh let ali do prenehanja obstoja makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, če se to zgodi prej.
5. Druge države članice lahko priznajo ukrepe, določene v skladu s tem členom, in jih uporabljajo za podružnice institucij, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, pri čemer imajo te podružnice sedež v državi članici, ki je pridobila dovoljenje za uporabo ukrepov.
6. Če države članice priznajo ukrepe, določene v skladu s tem členom, o tem obvestijo Svet, Komisijo, EBA, ESRB in državo članico, ki je pridobila dovoljenje za uporabo ukrepov.
7. Država članica pri odločanju, ali bo priznala ukrepe, določene v skladu s tem členom, upošteva merila iz odstavka 4.
8. Država članica, ki je pridobila dovoljenje za uporabo ukrepov, lahko zaprosi ESRB, da v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1092/2010 izda priporočilo za eno ali več držav članic, ki ukrepov ne priznavajo.
9. Država članica pred iztekom dovoljenja, izdanega v skladu z odstavkom 4, ob posvetovanju z ESRB in EBA pregleda razmere, na podlagi tega pa lahko po postopku iz odstavka 4 sprejme novo odločitev o podaljšanju uporabe nacionalnih ukrepov, vsakič za dodatno leto. Komisija po prvem podaljšanju ob posvetovanju z ESRB in EBA najmanj enkrat letno pregleda te razmere.
10. Ne glede na postopek iz odstavkov 3 do 9 lahko države članice zvišajo uteži tveganja za/do največ 25 % v primerjavi s tistimi iz uredbe za izpostavljenosti iz odstavka 2(d) tega člena ter zaostrijo omejitev velike izpostavljenosti iz člena 395 za največ 15 % za obdobje do dveh let ali do prenehanja obstoja makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, če se to zgodi prej, pod pogojem, da so izpolnjeni pogoji in zahteve glede obveščanja iz odstavka 2 tega člena.
Člen 459
Bonitetne zahteve
Komisijo se pooblasti za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 462, s katerimi se za dobo enega leta uvedejo strožje bonitetne zahteve za izpostavljenosti, če je to potrebno zaradi upoštevanja sprememb intenzivnosti mikrobonitetnih in makrobonitetnih tveganj, ki so posledica razvoja trga v Uniji ali razmer zunaj Unije, ki prizadenejo vse države članice, in če instrumenti iz te uredbe in Direktive 2013/36EU ne zadostujejo za obvladovanje teh tveganj, zlasti na podlagi priporočila ali mnenja ESRB ali EBA, ki zadevajo:
(a)
raven kapitala iz člena 92;
(b)
zahteve v zvezi z velikimi izpostavljenostmi iz člena 392 in členov 395 do 403;
(c)
zahteve po javnem razkritju iz členov 431 do 455.
Komisija ob pomoči ESRB vsaj enkrat letno Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o razvoju dogodkov na trgu, ki lahko zahtevajo uporabo tega člena.
Člen 460
Likvidnost
1. Komisija se pooblasti za sprejetje delegiranega akta v skladu s členom 462, da natančno določi splošno zahtevo iz člena 412(1). Delegirani akt, sprejet v skladu s tem odstavkom, temelji na postavkah, ki se poročajo v skladu z naslovom II dela 6 in Prilogo III, podrobneje določa, v katerih okoliščinah morajo pristojni organi določiti specifične stopnje prilivov in odlivov za kreditne institucije, da se zajamejo specifična tveganja, katerim so izpostavljene, in spoštuje pragove iz odstavka 2.
2. Zahteva glede likvidnostnega kritja iz člena 412 se uvede postopoma, in sicer velja:
(a)
60 % zahteve glede likvidnostnega kritja leta 2015;
(b)
70 % od 1. januarja 2016;
(c)
80 % od 1. januarja 2017;
(d)
100 % od 1. januarja 2018.
Komisija v ta namen upošteva poročila iz člena 509(1), (2) in (3) ter mednarodne standarde, ki so jih vzpostavili mednarodni forumi, pa tudi posebnosti Unije.
Komisija sprejme delegirani akt iz odstavka 1 do 30. junija 2014. Veljati začne do 31. decembra 2014, vendar se ne uporablja pred 1. januarjem 2015.
Člen 461
Pregled postopnega uvajanja zahteve glede likvidnostnega kritja
1. EBA po posvetovanju z ESRB do 30. junija 2016 Komisiji poroča, ali bi bilo treba spremeniti postopno uvajanje zahteve glede likvidnostnega kritja iz člena 460(2). Pri tej analizi ustrezno upošteva razvoj dogodkov na trgu in mednarodni regulativni razvoj, pa tudi posebnosti Unije.
EBA v svojem poročilu oceni zlasti odložitev uvedbe 100 % minimalnega zavezujočega standarda do 1. januarja 2019. V poročilu upošteva letna poročila iz člena 509(1), zadevne tržne podatke in priporočila vseh pristojnih organov.
2. Kadar je to potrebno, da se upošteva razvoj dogodkov na trgu in drugod, se Komisija pooblasti, da v skladu s členom 462 sprejme delegirani akt, s katerim spremeni postopno uvajanje iz člena 460 in do leta 2019 odloži uvedbo 100 % minimalnega zavezujočega standarda v zvezi z zahtevo glede likvidnostnega kritja iz člena 412(1) ter v letu 2018 uporablja 90 % minimalnega zavezujočega standarda v zvezi z zahtevo glede likvidnostnega kritja.
Komisija pri ocenjevanju potrebe po odložitvi upošteva poročilo in oceno iz odstavka 1.
Delegirani akt, sprejet v skladu s tem členom, se ne uporablja pred 1. januarjem 2018, veljati pa začne do 30. junija 2017.
Člen 462
Izvajanje pooblastila
1. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov je preneseno na Komisijo pod pogoji, določenimi v tem členu.
2. Pooblastilo iz členov 456 do 460 se prenese za nedoločen čas od 31 decembra 2014.
3. Pooblastilo iz členov 456 do 460 lahko kadar koli prekliče Evropski parlament ali Svet. Z odločitvijo o preklicu preneha veljati prenos pooblastila, naveden v tej odločitvi. Odločitev začne veljati dan po njeni objavi v Uradnem listu Evropske unije ali na poznejši dan, ki je v njej določen. Odločitev ne vpliva na veljavnost že veljavnih delegiranih aktov.
4. Takoj ko Komisija sprejme delegirani akt, o tem istočasno uradno obvesti Evropski parlament in Svet.
5. Delegirani akt, sprejet v skladu s členi 456 do 460, začne veljati le, če nit Evropski parlament niti Svet ne nasprotuje delegirnameu aktu v roku treh mesecev od uradnega obvestila Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu ali če sta pred iztekom tega roka tako Evropski parlament kot Sveta obvestila Komisijo, da mu ne bosta nasprotovala. Ta rok se na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta podaljša za tri mesece.
Člen 463
Ugovori zoper regulativne tehnične standarde
Kadar Komisija v skladu s to uredbo sprejme regulativni tehnični standard, ki je enak osnutku regulativnega tehničnega standarda predloženega s strani EBA, lahko Evropski parlament in Svet temu regulativnemu tehničnemu standardu nasprotujeta v roku enega meseca od dne uradnega obvestila. Na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta se navedeni rok podaljša za en mesec. Z odstopanjem od drugega pododstavka člena 13(1) Uredbe (EU) št. 1093/2010 se lahko rok, v katerem lahko Evropski parlament in Svet temu regulativnemu tehničnemu standardu nasprotujeta, po potrebi dodatno podaljša za en mesec.
Člen 464
Evropski odbor za bančništvo
1. Komisiji pomaga Evropski odbor za bančništvo, ustanovljen s Sklepom Komisije 2004/10/ES (32). Ta odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011.
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011.
DEL 10
PREHODNE DOLOČBE, POROČILA, PREGLEDI IN SPREMEMBE
NASLOV I
PREHODNE DOLOČBE
POGLAVJE 1
Kapitalske zahteve, nerealizirani dobički in izgube, merjeni po pošteni vrednosti, in odbitki
Oddelek 1
Kapitalske zahteve
Člen 465
Kapitalske zahteve
1. Z odstopanjem od točk (a) in (b) člena 92(1) v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014 se uporabljajo naslednje kapitalske zahteve:
(a)
količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala v razponu od 4 % do 4,5 %;
(b)
količnik temeljnega kapitala na stopnji v razponu od 5,5 % do 6 %.
2. Pristojni organi določijo in objavijo ravni količnikov navadnega lastniškega temeljnega kapitala in temeljnega kapitala v razponih iz odstavka 1, ki jih institucije izpolnjujejo ali presegajo.
Člen 466
Prva uporaba mednarodnih standardov računovodskega poročanja
Z odstopanjem od člena 24(2) pristojni organi institucijam, od katerih se zahteva, da vrednotijo aktivne in zunajbilančne postavke ter določijo kapital v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, kot se uporabljajo v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002, pri prvi uporabi standardov odobrijo 24 mesecev za izvedbo potrebnih notranjih procesov in tehničnih zahtev.
Oddelek 2
Nerealizirani dobički in izgube, merjeni po pošteni vrednosti
Člen 467
Nerealizirane izgube, merjene po pošteni vrednosti
1. Z odstopanjem od člena 35 institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 v izračun svojih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala vključijo samo veljavni odstotek nerealiziranih izgub, ki se nanašajo na sredstva ali obveznosti, merjenapo pošteni vrednosti in so izkazani v bilanci stanja, razen tistih iz člena 33 ter vseh drugih nerealiziranih izgub, ki so izkazaniv izkazu poslovnega izida.
2. Za namene iz odstavka 1 se veljavni odstotek uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 20 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 40 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 60 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016; in
(d)
od 80 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
Z odstopanjem od odstavka 1 lahko pristojni organi institucijam dovolijo, da med sestavine kapitala ne vključijo nerealiziranih dobičkov ali izgub iz naslova izpostavljenosti do enot centralne ravni države, razvrščenih v kategorijo "razpoložljiv za prodajo" v skladu z mednarodnim računovodskim standardom 39, ki ga je odobrila EU, če je bila takšna obravnava v uporabi pred 1. januarja 2014.
Obravnava iz drugega pododstavka se uporablja, dokler Komisija ne sprejme uredbe na podlagi Uredbe (ES) št. 1606/2002, s katero odobri nadomestitev mednarodnega računovodskega standarda 39 z mednarodnim standardom računovodskega poročanja.
3. Pristojni organi določijo in objavijo veljavni odstotek v razponih iz točk (a) do (d) odstavka 2.
Člen 468
Nerealizirani dobički, merjeni po pošteni vrednosti
1. Z odstopanjem od člena 35 institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 iz izračuna svojih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala izključijo veljavni odstotek nerealiziranih dobičkov, ki se nanašajo na sredstva ali obveznosti, merjena po pošteni vrednosti in so izkazani v bilanci stanja, razen tistih iz člena 33 ter vseh drugih nerealiziranih dobičkov,izključujoč dobičke,ki se nanašajo na naložbene nepremičnine, in so izkazaniv izkazu poslovnega izida. Izračunani preostali znesek se ne izključi iz postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
2. Za namene odstavka 1 je v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014 veljavni odstotek v višini 100 %, po tem datumu pa se uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 60 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(b)
od 40 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(c)
od 20 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
Kadar pristojni organ od 1. januarja 2015 dalje na podlagi člena 467 od institucij zahteva, da v izračun navadnega lastniškega temeljnega kapitala v višini 100 %vključijo svoje nerealizirane izgube, merjene po pošteni vrednosti, ta pristojni organ lahko institucijam dovoli tudi, da v ta izračun vključijo v višini 100 % svoje nerealizirane dobičke, merjene po pošteni vrednosti.
Kadar pristojni organ od 1. januarja 2015 dalje na podlagi člena 467 od institucij zahteva, da v izračun navadnega lastniškega temeljnega kapitala vključijo odstotek svojih nerealiziranih dobičkov, merjenih po pošteni vrednosti, ne sme določiti veljavnega odstotka nerealiziranih dobičkov iz odstavka 2 tega člena v višini, ki bi presegal veljavni odstotek nerealiziranih izgub, določen v skladu s členom 467.
3. Pristojni organi določijo in objavijo veljavni odstotek nerealiziranih dobičkov v razponih iz točk (a) do (c) odstavka 2, ki se ne izključijo iz navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
4. Z odstopanjem od člena 33(1)(c) institucije v obdobju od 1. januarja 2013 do 31. decembra 2017 vključijo v kapital veljavni odstotek iz člena 478 za dobičke in izgube, nastale zaradi vrednotenja po pošteni vrednosti, iz izvedenih finančnih obveznosti, ki izhajajo iz kreditnega tveganja same institucije.
Oddelek 3
Odbitki
Pododdelek 1
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Člen 469
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Z odstopanjem od člena 36(1) v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 velja naslednje:
(a)
institucije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbijejo veljavni odstotek iz člena 478 od zneskov, ki jih je treba odbiti v skladu s točkami (a) do (h) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(b)
institucije uporabijo zadevne določbe iz člena 472 za preostale zneske postavk, ki jih je treba odbiti v skladu s točkami (a) do (h) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobičik in izhajajo iz začasnih razlik;
(c)
institucije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbijejo veljavni odstotek iz člena 478 od skupnega zneska, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (i) člena 36(1) po uporabi člena 470;
(d)
institucije uporabijo zahteve iz člena 472(5) ali (11), kjer je to primerno, za preostali znesek postavk, ki jih je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (i) člena 36(1) po uporabi člena 470.
2. Institucije določijo obseg celotnega preostalega zneska iz točke (d) odstavka 1, za katerega se uporablja člen 472(4), tako da znesek iz točke (a) tega odstavka delijo z zneskom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
znesek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, iz točke (a) člena 470(2);
(b)
vsota zneskov iz točk (a) in (b) člena 470(2).
3. Institucije določijo obseg celotnega preostalega zneska iz točke (d) odstavka 1, za katerega se uporablja člen 470(11), tako da znesek iz točke (a) tega odstavka delijo z zneskom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
znesek neposrednih in posrednih deležev instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala iz točke (b) člena 470(2);
(b)
vsota zneskov iz točk (a) in (b) člena 470(2).
Člen 470
Izvzetje iz odbitka od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Za namene tega člena zadevne postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala vključujejo postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunane po uporabi določb iz členov 32 do 35 ter po odbitkih v skladu s točkami (a) do (h), (k)(ii) do (v) in (l) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik.
2. Z odstopanjem od člena 48(1) institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 ne odbijajo postavk iz točk (a) in (b) tega odstavka, ki skupaj znašajo enako ali manj kot 15 % zadevnih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije:
(a)
odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, ter skupaj znašajo enako ali manj kot 10 % zadevnih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije;
(b)
če ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, njene neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala tega subjekta, ki skupaj znašajo enako ali manj kot 10 % zadevnih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
3. Z odstopanjem od člena 48(4) se za postavke, izvzete iz odbitkov v skladu z odstavkom 2 tega člena, uporabi utež tveganja 250 %. Za postavke iz točke (b) odstavka 2 tega člena veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kjer je primerno.
Člen 471
Izvzetje iz odbitka deležev v lastniški kapital zavarovalnic od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Z odstopanjem od člena 49(1) lahko pristojni organi v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2022 institucijam dovolijo, da ne odbijejo deležev v lastniški kapital zavarovalnic, pozavarovalnic in zavarovalnih holdingov, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
pogoji iz člena 49(1)(a), (c) in (e);
(b)
pristojni organi so zadovoljni z ravnijo kontrole tveganj in postopki finančne analize, ki jih je institucija sprejela izrecno za nadzor naložbe v družbo ali holding;
(c)
delež lastniškega kapitala institucije v zavarovalnico, pozavarovalnico ali zavarovalni holding ne presega 15 % instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, izdanih s strani zadevne zavarovalne osebe, na dan 31. decembra 2012 in v obdobju od 1. januarja 2013 do 31. decembra 2022;
(d)
znesek deleža lastniškega kapitala, ki se ne odbije, ne presega zneska v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala zavarovalnice, pozavarovalnice ali zavarovalnega holdinga, ki ga ima institucija na dan 31. decembra 2012.
2. Deleži lastniškega kapitala, ki se ne odbijejo v skladu z odstavkom 1, se štejejo za izpostavljenosti, dodeli pa se jim utež tveganja 370 %.
Člen 472
Postavke, ki se ne odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Z odstopanjem od točke (c) člena 33 in točk (a) do (i) člena 36(1) institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 uporabljajo ta člen za preostale zneske postavk iz drugega pododstavka člena 468(4) ter točk (b) in (d) člena 469(1), kot je ustrezno.
2. Preostali zneski prilagoditev vrednotenja na izvedene finančne obveznosti, ki izhajajo iz kreditnega tveganja same institucije, se ne odbijejo.
3. Institucije za preostali znesek izgub tekočega poslovnega leta, navedene v točki (a) člena 36(1), uporabljajo naslednje:
(a)
pomembne izgube se odbijejo od postavk temeljnega kapitala;
(b)
izgube, ki niso pomembne, se ne odbijejo.
4. Institucije odbijejo preostali znesek neopredmetenih sredstev iz člena 36(1)(b) od postavk temeljnega kapitala.
5. Preostali znesek odloženih terjatev za davek iz točke (c) člena 36(1) se ne odbije in se zanj uporabi utež tveganja 0 %.
6. Polovica preostalega zneska postavk iz člena 36(1)(d) se odbije od postavk temeljnega kapitala, polovica pa od postavk dodatnega kapitala.
7. Preostali znesek sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami iz člena 36(1)(e) se ne odbije od katere koli sestavine kapitala ter se vključi v postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala v obsegu, kot bi se znesek priznal za temeljni kapital v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos za točke (a) do (ca) člena 57 Direktive 2006/48/ES.
8. Institucije za preostali znesek deležev v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala iz člena 36(1)(f) uporabljajo naslednje:
(a)
znesek neposrednih deležev se odbije od postavk temeljnega kapitala;
(b)
znesek posrednih in sintetičnih deležev, vključno z instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki bi jih institucija lahko bila obvezana kupiti na podlagi obstoječe ali pogojne pogodbene obveznosti, se ne odbije in se zanj uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanj veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
9. Če ima institucija vzajemni navzkrižni delež s subjektom iz točke (g) člena 36(1), institucije za preostali znesek deleža instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjekta finančnega sektorja uporabijo naslednje:
(a)
če institucija v tem subjektu finančnega sektorja nima pomembne naložbe, se znesek njenega deleža v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (h) člena 36(1);
(b)
če ima institucija v tem subjektu finančnega sektorja pomembno naložbo, se znesek njenega deleža v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (i) člena 361).
10. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (h) člena 36(1) uporabljajo naslednje:
(a)
polovica zneskov za odbitek, ki se nanašajo na neposredne deleže, se odbije od postavk temeljnega kapitala, polovica pa od postavk dodatnega kapitala;
(b)
zneski, ki se nanašajo na posredne in sintetične deleže, se ne odbijejo, zanje pa se uporabijo uteži tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, poleg tega zanje veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
11. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (i) člena 36(1) uporabljajo naslednje:
(a)
polovica zneskov za odbitek, ki se nanašajo na neposredne deleže, se odbije od postavk temeljnega kapitala, polovica pa od postavk dodatnega kapitala;
(b)
zneski, ki se nanašajo na posredne in sintetične deleže, se ne odbijejo in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, poleg tega zanje veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
Člen 473
Uvedba sprememb mednarodnega računovodskega standarda 19
1. Z odstopanjem od člena 481 lahko pristojni organi v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2018 institucijam, ki pripravljajo svoje računovodske izkaze skladno z mednarodnimi računovodskimi standardi, sprejetimi v skladu s postopkom iz člena 6(2) Uredbe (ES) št. 1606/2002, dovolijo da k svojemu navadnemu lastniškemu temeljnemu kapitalu dodajo ustrezen znesek v skladu z odstavkom 2 ali 3 tega člena, kot je ustrezno, ki ga pomnožijo s faktorjem, v skladu z odstavkom 4.
2. Ustrezni znesek se izračuna tako, da se od zneska, izračunanega v skladu z (a), odbije znesek, izračunan v skladu z (b):
(a)
institucije v skladu z Uredbo (ES) št. 1126/2008 (33) določijo vrednosti sredstev svojih pokojninskih skladov ali načrtov z določenimi pravicami, kot so bile spremenjene z Uredbo (EU) št. 1205/2011 (34). Nato od vrednosti teh sredstev odbijejo vrednosti obveznosti iz istih skladov ali načrtov, določene v skladu z istimi računovodskimi pravili;
(b)
institucije določijo vrednosti sredstev svojih pokojninskih skladov ali načrtov z določenimi pravicami v skladu s pravili iz Uredbe (ES) št. 1126/2008. Nato od vrednosti teh sredstev odbijejo vrednosti obveznosti iz istih skladov ali načrtov, določene v skladu z istimi računovodskimi pravili.
3. Znesek, določen v skladu z odstavkom 2, je omejen na znesek, ki ga pred 1. januarja 2014 ni bilo treba odbiti od kapitala v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos Direktive 2006/48/ES, če bi ti nacionalni ukrepi za prenos v zadevni državi članici izpolnjevali pogoje za obravnavo iz člena 481 te uredbe.
4. Uporabljajo se naslednji faktorji:
(a)
1 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
0,8 v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
0,6 v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
0,4 v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017;
(e)
0,2 v obdobju od 1. januarja 2018 do 31. decembra 2018.
5. Institucije razkrijejo vrednosti sredstev in obveznosti, izračunane v skladu z odstavkom 2, v svojih objavljenih računovodskih izkazih.
Pododdelek 2
Odbitki od postavk dodatnega temeljnega kapitala
Člen 474
Odbitki od postavk dodatnega temeljnega kapitala
Z odstopanjem od člena 56 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 velja naslednje:
(a)
institucije od postavk dodatnega temeljnega kapitala odbijejo veljavni odstotek iz člena 478 od zneskov, ki jih je treba odbiti v skladu s členom 56;
(b)
institucije uporabijo zahteve iz člena 475 za preostale zneske postavk, ki jih je treba odbiti v skladu s členom 56.
Člen 475
Postavke, ki se ne odbijejo od postavk dodatnega temeljnega kapitala
1. Z odstopanjem od člena 53 se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 zahteve iz tega člena uporabljajo za preostale zneske iz točke (b) člena 454.
2. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (a) člena 56 uporabljajo naslednje:
(a)
neposredni deleži v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala se po knjigovodski vrednosti odbijejo od postavk temeljnega kapitala;
(b)
posredni in sintetični deleži v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala, vključno z lastnimi instrumenti dodatnega temeljnega kapitala, ki bi jih institucija lahko bila obvezana kupiti na podlagi obstoječe ali pogojne pogodbene obveznosti, se ne odbijejo in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanje veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
3. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (b) člena 56 uporabljajo naslednje:
(a)
če institucija nima pomembne naložbe v subjektu finančnega sektorja, s katero ima vzajemni navzkrižni delež, se znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev teh instrumentov dodatnega temeljnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (c) člena 56;
(b)
če ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, s katero ima vzajemni navzkrižni delež, se znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev teh instrumentov dodatnega temeljnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (d) člena 56.
4. Institucije za preostale zneske postavk iz točk (c) in (d) člena 56 uporabljajo naslednje:
(a)
polovica zneska, ki se nanaša na neposredne deleže, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (d) člena 56, se odbije od postavk temeljnega kapitala, druga polovica pa od postavk dodatnega kapitala;
(b)
znesek, ki se nanaša na posredne in sintetične deleže, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (d) člena 56, se ne odbije in se zanj uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanj veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
Pododdelek 3
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
Člen 476
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
Z odstopanjem od člena 66 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 velja naslednje:
(a)
institucije od postavk dodatnega kapitala odbijejo veljavni odstotek iz člena 478 od zneskov, ki jih je treba odšteti v skladu s členom 66;
(b)
institucije uporabijo zahteve iz člena 477 za preostale zneske, ki jih je treba odbiti v skladu s členom 66.
Člen 477
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
1. Z odstopanjem od člena 66 se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 zahteve iz tega člena uporabljajo za preostale zneske iz točke (b) člena 476.
2. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (a) člena 66 uporabljajo naslednje:
(a)
neposredni deleži v lastne instrumente dodatnega kapitala se po knjigovodski vrednosti odbijejo od postavk dodatnega kapitala;
(b)
posredni in sintetični deleži v lastne instrumente dodatnega kapitala, vključno z lastnimi instrumenti dodatnega kapitala, ki bi jih institucija lahko bila obvezana kupiti na podlagi obstoječe ali pogojne pogodbene obveznosti, se ne odbijejo in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanje veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
3. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (b) člena 66 uporabljajo naslednje:
(a)
če institucija nima pomembne naložbe v subjektu finančnega sektorja, s katero ima vzajemni navzkrižni delež, se znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev instrumentov dodatnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (c) člena 66;
(b)
če ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, s katero ima vzajemni navzkrižni delež, se znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev instrumentov dodatnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (d) člena 66.
4. Institucije za preostale zneske postavk iz točk (c) in (d) člena 66 uporabljajo naslednje:
(a)
polovica zneska, ki se nanaša na neposredne deleže, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (d) člena 66, se odbije od postavk temeljnega kapitala, druga polovica pa od postavk dodatnega kapitala;
(b)
znesek, ki se nanaša na posredne in sintetične deleže, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (d) člena 66, se ne odbije in se zanj uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanj veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
Pododdelek 4
Veljavni odstotki za odbitek
Člen 478
Veljavni odstotki za odbitek od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala
1. Odstotek, ki se uporabi za namene člena 468(4), člena 469(1)(a) in (c), člena 474(a) in člena 476(a), se uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 20 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 40 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 60 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
od 80 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
2. Z odstopanjem od odstavka 1, se za postavke iz točke (c) člena 36(1), ki so obstajale že pred …, veljavni odstotek, ki se uporabi za namen točke (c) člena 469(1), uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 0 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2015;
(b)
od 10 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2015 do 2. januarja 2016;
(c)
od 20 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2016 do 2. januarja 2017;
(d)
od 30 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2017 do 2. januarja 2018;
(e)
od 40 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2018 do 2. januarja 2019;
(f)
od 50 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2019 do 2. januarja 2020;
(g)
od 60 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2020 do 2. januarja 2021;
(h)
od 70 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2021 do 2. januarja 2022;
(i)
od 80 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2022 do 2. januarja 2023;
(j)
od 90 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2023 do 2. januarja 2024.
3. Pristojni organi določijo in objavijo veljavni odstotek v razponih iz odstavkov 1 in 2 za vsakega od naslednjih odbitkov:
(a)
posamezni odbitki, ki se zahtevajo v skladu s točkami (a) do (h) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(b)
celotni znesek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, ter postavke iz točke (i) člena 36(1), ki ga je treba odšteti v skladu s členom 48,;
(c)
vsak odbitekzahtevan v skladu s točkami (b) do (d) člena 56;
(d)
vsak odbitek zahtevan v skladu s točkami (b) do (d) člena 66.
Oddelek 4
Manjšinski deleži ter instrumenti dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala, izdani s strani podrejenih družb
Člen 479
Priznavanje instrumentov in postavk v konsolidiranem navadnem lastniškem temeljnem kapitalu, ki se ne štejejo za manjšinske deleže
1. Z odstopanjem od naslova II dela 2 pristojni organi v skladu z odstavkoma 2 in 3 tega člena v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 odločijo glede priznanja postavk v konsolidiranem kapitalu, ki bi se uvrstile med konsolidacijske rezerve v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos skladno s členom 65 Direktive 2006/48/ES in ki ne štejejo za navadni lastniški temeljni kapital iz katerega koli od naslednjih razlogov:
(a)
instrument ne šteje med instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala in posledično z njimi povezani zadržani dobički in vplačani presežki kapitala ne štejejo za postavke konsolidiranega navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(b)
postavka ne izpolnjuje zahteviz člena 81(2);
(c)
postavkaese ne štejejo, ker podrejena družba ni institucija ali subjekt, za katerega na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje veljajo zahteve iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU;
(d)
postavke se ne štejejo, ker podrejena družba ni polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
2. Veljavni odstotek postavk iz odstavka 1, ki bi se uvrstile med konsolidacijske rezerve v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos za člen 65 Direktive 2006/48/ES, se šteje za konsolidiran navadni lastniški temeljni kapital.
3. Za namene odstavka 2 se veljavni odstotki uvrščajo v naslednje razpone:
(a)
od 0 % do 80 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 0 % do 60 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 0 % do 40 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
od 0 % do 20 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
4. Pristojni organi določijo in objavijo veljavni odstotek v razponih iz odstavka 3.
Člen 480
Priznavanje manjšinskih deležev ter kvalificiranega dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala v konsolidiranem kapitalu
1. Z odstopanjem od točke (b) člena 84(1), točke (b) člena 85(1) in točke (b) člena 87(1) se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 odstotki iz teh členov pomnožijo z veljavnim faktorjem.
2. Za namene odstavka 1 se veljavni faktor uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 0,2 do 1 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 0,4 do 1 v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 0,6 do 1 v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016; in
(d)
od 0,8 do 1 v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
3. Pristojni organi določijo in objavijo vrednost veljavnega faktorja v razponih iz odstavka 2.
Oddelek 5
Dodatni filtri in odbitki
Člen 481
Dodatni filtri in odbitki
1. Z odstopanjem od členov 32 do 36 ter 56 in 66 institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 izvedejo prilagoditve, s katerimi v postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavke temeljnega kapitala, postavke dodatnega kapitala ali postavke kapitala vključijo ali od navedenih postavk odbijejo veljavni odstotek filtrov ali odbitkov, ki se zahtevajo v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos za člene 57, 61, 63, 63a, 64 in 66 Direktive 2006/48/ES ter za člena 13 in 16 Direktive 2006/49/ES, in se ne zahtevajo v skladu z delom 2 te uredbe.
2. Z odstopanjem od členov 36(1)(i) ter 49(1) in (3) lahko pristojni organi v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014 od institucij zahtevajo ali jim dovolijo, da namesto odbitka, ki se zahteva v skladu s členom 36(1), uporabo metode iz člena 49(1), če zahteve iz točk (b) in (e) člena 49(1) niso izpolnjene. V takih primerih se obseg deležev kapitalskih instrumentov subjekta finančnega sektorja, v katerem ima nadrejena oseba pomembno naložbo, za katero se ne zahteva odbitek v skladu s členom 49(1), določi na podlagi veljavnega odstotka iz odstavka 4 tega člena. Za znesek, ki se ne odbije, veljajo zahteve iz člena 49(4), kot je ustrezno.
3. Za namene odstavka 1 se veljavni odstotki uvrščajo v naslednje razpone:
(a)
od 0 % do 80 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 0 % do 60 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 0 % do 40 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
od 0 % do 20 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
4. Za namen odstavka 2 se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014 uporabljajo veljavni odstotki, ki se uvrščajo v razpon od 0 % do 50 %.
5. Pristojni organi za vsak filter ali odbitek iz odstavkov 1 in 2 določi in objavijo veljavne odstotke v razponih iz odstavkov 3 in 4.;
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, pod katerimi pristojni organi določijo, ali je treba prilagoditve kapitala ali njihovih sestavin v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos za Direktivo 2006/48/ES ali Direktivo 2006/49/ES, ki niso vključene v del 2 te uredbe, za namene tega člena izvesti na postavkah navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavkah dodatnega temeljnega kapitala, postavkah temeljnega kapitala, postavkah dodatnega kapitala ali kapitala.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1 februar 2014.
Komisija se pooblasti za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 482
Obseg uporabe pri transakcijah z izvedenimi finančnimi instrumenti s pokojninskimi skladi
Glede transakcije iz člena 89 Uredbe (EU) št. 648/2012 sklenjene s pokojninskimi shemami, kot so opredeljene v členu 2 navedene uredbe, institucije ne izračunajo kapitalske zahteve za tveganje prilagoditve vrednotenja zaradi kreditnega tveganja, kot to predvideva člen 382(4)(c) te uredbe.
POGLAVJE 2
Uporaba predhodnih pravil za kapitalske instrumente
Oddelek 1
Instrumenti, ki tvorijo državno pomoč
Člen 483
Uporaba predhodnih pravil za instrumente državne pomoči
1. Z odstopanjem od členov 26 do 29, 51, 52, 62 in 63 se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 ta člen uporablja za kapitalske instrumente in postavke, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
instrumenti so bili izdani pred 1. januarja 2014;
(b)
instrumenti so bili izdani v okviru ukrepov dokapitalizacije v skladu s pravili za državno pomoč. Če je del instrumentov vpisan s strani zasebnih vlagateljev, morajobiti izdani pred 30. junijem 2012 in skupaj s tistimi deli, ki jih vpiše država članica;
(c)
Komisija je instrumente štela za združljive z notranjim trgom v skladu s členom 107 PDEU;
(d)
če instrumente vpišejo tako država členica kot tudi zasebni vlagatelji in če se instrumenti, ki jih vpiše država članica, delno odkupijo, se za ustrezen del zasebno vpisanih instrumentov uporabijo predhodna pravila v skladu s členom 484. Ko se odkupijo vsi instrumenti, vpisani s strani države članice, se za preostale instrumente, vpisane s strani zasebnih vlagateljev, uporabijo predhodna pravila v skladu s členom 484.
2. Instrumenti, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos, izpolnjujejo pogoje za točko (a) člena 57 Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ne glede na karkoli od naslednjega:
(a)
pogoji iz člena 28 te uredbe niso izpolnjeni;
(b)
instrumente je izdala družba iz člena 27 te uredbe in pogoji iz člena 28 ali člena 29, kot je ustrezno, niso izpolnjeni.
3. Instrumenti iz točke (c) odstavka 1 tega člena, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos ne izpolnjujejo pogojev za točko (a) člena 57 Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, tudi če zahteve iz točke (a) ali (b) odstavka 2 tega člena niso izpolnjene, pod pogojem, da so izpolnjene zahteve iz odstavka 8 tega člena.
Instrumenti, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu s prvim pododstavkom, se ne morejo šteti za instrumente dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala iz odstavka 5 ali 7.
4. Instrumenti, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos izpolnjujejo pogoje za točko (ca) člena 57 in za člen 66(1) Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala, tudi če niso izpolnjeni pogoji iz člena 52(1) te uredbe.
5. Instrumenti iz točke (c) odstavka 1 tega člena, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos ne izpolnjujejo pogojev za točko (ca) člena 57 Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala, tudi če pogoji iz člena 52(1) te uredbe niso izpolnjeni, pod pogojem, da so izpolnjene zahteve iz odstavka 8 tega člena.
Instrumenti, ki štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala v skladu s prvim pododstavkom, se ne morejo šteti za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali instrumente dodatnega kapitala iz odstavka 5 ali 7.
6. Postavke, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos izpolnjujejo pogoje za točko (f), (g) ali (h) člena 57 in za člen 66(1) Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente dodatnega kapitala, tudi če postavke niso opredeljene v členu 62 te uredbe ali pogoji iz člena 63 te uredbe niso izpolnjeni.
7. Instrumenti iz točke (c) odstavka 1 tega člena, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos ne izpolnjujejo pogojev za točko (f), (g) ali (h) člena 57 in za člen 66(1) Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente dodatnega kapitala, tudi če postavke niso opredeljene v členu 62 te uredbe ali pogoji iz člena 63 te uredbe niso izpolnjeni, pod pogojem, da so izpolnjeni pogoji iz odstavka 8 tega člena.
Instrumenti, ki se štejejo za instrumente dodatnega kapitala v skladu s prvim pododstavkom, se ne morejo šteti za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali dodatnega temeljnega kapitala iz odstavka 3 ali 5.
8. Instrumenti iz odstavkov 3, 5 in 7 se lahko štejejo za kapitalske instrumente iz teh odstavkov samo, če je izpolnjen pogoj iz točke (a) odstavka 1 in če te instrumente izdajo institucije, ki imajo sedež v državi članici, vključeni v program za gospodarsko prilagoditev, in izdaja teh instrumentov je odobrena ali upravičena v okviru tega programa.
Oddelek 2
Instrumenti, ki ne tvorijo državne pomoči
Pododdelek 1
Upravičenost in omejitve uporabe predhodnih pravil
Člen 484
Upravičenost uporabe predhodnih pravil za postavke, ki se štejejo za kapital v okviru nacionalnih ukrepov za prenos Direktive 2006/48/ES
1. Ta člen se uporablja le za instrumente in postavke, ki so bili izdani ali so šteli za kapital pred 31. decembrom 2011 in niso navedeni v členu 483(1).
2. Z odstopanjem od členov 26 do 29, 51, 52, 62 in 63 se ta člen uporablja v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021.
3. Ob upoštevanju člena 485 te uredbe in omejitev iz člena 468(2) te uredbe, se kapital v smislu člena 22 Direktive 86/635/EGS in z njim povezan vplačan presežek kapitala, ki izpolnjujeta pogoje za temeljni kapital po nacionalnih ukrepih za prenos točke (a) člena 57 Direktive 2006/48/ES, štejeta za postavki navadnega lastniškega temeljnega kapitala, čeprav ta kapital ne izpolnjuje pogojev iz člena 28 ali 29, kot je ustrezno.
4. V skladu z omejitvijo iz člena 486(3) te uredbe se instrumenti in z njimi povezan vplačan presežek kapitala, ki izpolnjujejo pogoje za temeljni kapital v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos točke (ca) člena 57 ter člena 154(8) in (9) Direktive 2006/48/ES, štejejo za postavke dodatnega temeljnega kapitala, tudi če pogoji iz člena 52 te uredbe niso izpolnjeni.
5. V skladu z omejitvami iz člena 486(4) te uredbe se postavke in z njimi povezan vplačan presežek kapitala, ki izpolnjujejo pogoje iz nacionalnih ukrepov za prenos točk (e), (f), (g) ali (h) člena 57 Direktive 2006/48/ES, štejejo za postavke dodatnega kapitala, tudi če postavke niso vključene v člen 62 te uredbe ali pogoji iz člena 63 te uredbe niso izpolnjeni.
Člen 485
Upravičenost do vključitve vplačanih presežkov kapitala, povezanih s postavkami, ki v okviru nacionalnih ukrepov za prenos Direktive 2006/48/ES izpolnjujejo pogoje za kapital, v navaden lastniški temeljni kapital
1. Ta člen se uporablja le za instrumente, ki so bili izdani pred 31. decembrom 2010 in niso navedeni v členu 483(1).
2. Vplačan presežek kapitala, povezan s kapitalom v smislu člena 22 Direktive 86/635/ES, ki v okviru nacionalnih ukrepov za prenos člena 57(a) Direktive 2006/48/ES izpolnjuje pogoje za temeljni kapital, se šteje za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, če izpolnjuje pogoje iz točk (i) in (j) člena 28 te uredbe.
Člen 486
Omejitve glede uporabe predhodnih pravil za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala
1. V obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 se instrumenti in postavke iz člena 484 štejejo za kapital v omejenem obsegu v skladu s tem členom.
2. Znesek postavk iz člena 484(3), ki se štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, se omeji na veljavni odstotek vsote zneskov iz točk (a) in (b) tega odstavka:
(a)
nominalni znesek kapitala iz člena 484(3), ki je bil v izdaji 31. decembra 2012;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan s postavkami iz točke (a).
3. Znesek postavk iz člena 484(4), ki se štejejo za postavke dodatnega temeljnega kapitala, se omeji na veljavni odstotek, pomnožen z razliko, ki se dobi, ko se od vsote zneskov iz točk (a) in (b) tega odstavka odšteje vsota zneskov iz točk (c) do (f) tega odstavka:
(a)
nominalni znesek instrumentov iz člena 484(4), ki so bili v izdaji 31. decembra 2012;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a);
(c)
znesek instrumentov iz člena 484(4), ki so 31. decembra 2012 presegli omejitve določene z nacionalnim ukrepom za prenos točke (a) člena 66(1) in člena 66(1a) Direktive 2006/48/ES;
(d)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (c);
(e)
nominalni znesek instrumentov iz člena 484(4), ki so bili v izdaji 31. decembra 2012, vendar se ne štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala v skladu s členom 489(4);
(f)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (e).
4. Znesek postavk iz člena 484(5), ki se štejejo za postavke dodatnega kapitala, je omejen na veljavni odstotek razlike, ki se dobi, ko se od vsote zneskov iz točk (a) do (d) tega odstavka odšteje vsota zneskov iz točk (e) do (h) tega odstavka:
(a)
nominalni znesek instrumentov iz člena 484(5), ki so ostali v izdaji 31. decembra 2012;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a);
(c)
nominalni znesek podrejenega dolga, ki je ostal v izdaji 31. decembra, znižan za znesek, ki se zahteva v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos točke (c) člena 64(3) Direktive 2006/48/ES;
(d)
nominalni znesek postavk iz člena 484(5), razen instrumentov in podrejenega dolga iz točk (a) in (c) tega odstavka, ki so bile v izdaji 31. decembra 2012;
(e)
nominalni znesek instrumentov in postavk iz člena 484(5), ki so bili v izdaji 31. decembra 2012 in so presegali omejitve iz nacionalnih ukrepov za prenos točke (a) člena 66(1) Direktive 2006/48/ES;
(f)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (e);
(g)
nominalni znesek instrumentov iz člena 484(5), ki so bili v izdaji 31. decembra 2012, vendar se ne štejejo za postavke dodatnega kapitala v skladu s členom 490(4);
(h)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (g).
5. Za namene tega člena se veljavni odstotki iz odstavkov 2 do 4 uvrščajo v naslednje razpone:
(a)
od 60 % do 80 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 40 % do 70 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 20 % do 60 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
od 0 % do 50 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017;
(e)
od 0 % do 40 % v obdobju od 1. januarja 2018 do 31. decembra 2018;
(f)
od 0 % do 30 % v obdobju od 1. januarja 2019 do 31. decembra 2019;
(g)
od 0 % do 20 % v obdobju od 1. januarja 2020 do 31. decembra 2020;
(h)
od 0 % do 10 % v obdobju od 1. januarja 2021 do 31. decembra 2021.
6. Pristojni organi določijo in objavijo veljavne odstotke v razponih iz odstavka 5.
Člen 487
Postavke, izključene iz uporabe predhodnih pravil za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali postavke dodatnega temeljnega kapitala, v drugih sestavinah kapitala
1. Z odstopanjem od členov 51, 52, 62 in 63 lahko institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 obravnavajo kot postavke iz člena 484(4) kapital in z njim povezani vplačan presežek kapitala iz člena 484(3), ki nista zajeta med postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ker presegata veljavni odstotek iz člena 4864(2), v obsegu, ko vključitev kapitala in z njim povezanega vplačanega presežka kapitala ne presega veljavne odstotkovne omejitve iz člena 486(3).
2. Z odstopanjem od členov 51, 52, 62 in 63 lahko institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 obravnavajo naslednje postavke kot postavke iz člena 484(5), če njihova vključitev ne presega veljavne odstotkovne omejitve iz člena 486(4):
(a)
kapital in z njim povezani vplačan presežek kapitala iz člena 484(3), ki sta izključena iz postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ker presegata veljavni odstotek iz člena 486(2);
(b)
instrumenti in z njimi povezan vplačan presežek kapitala iz člena 484(4), ki presegajo veljavni odstotek iz člena 484(3).
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje za obravnavo kapitalskih instrumentov iz odstavkov 1 in 2, kot da se uvrščajo pod člen 486(4) ali (5), v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021.
EBA predloži navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do 1 februar 2014.
Komisija se pooblasti za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 488
Amortizacija postavk, za katere se uporabljajo predhodna pravila za postavke dodatnega kapitala
Za postavke iz člena 484(5), ki se štejejo za postavke dodatnega kapitala iz člena 484(5) ali člena 486(4), veljajo zahteve iz člena 64.
Pododdelek 2
Vključitev instrumentov z odpoklicem in spodbudo za odkup pri postavkah dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala
Člen 489
Hibridni instrumenti z odpoklicem in spodbudo za odkup
1. Z odstopanjem od členov 51 in 52 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 veljajo za instrumente iz člena 484(4), ki med svojimi določili in pogoji vključujejo odpoklic s spodbudo za njihov odkup s strani institucije, zahteve iz odstavkov 2 do 7 tega člena.
2. Instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le pred 1. januarjem 2013;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica;
(c)
pogoji, določeni s členom 52, so izpolnjeni od 1. januarja 2013.
3. Instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala z znižano priznano vrednostjo v skladu s členom 484(4) do datuma njihove dejanske zapadlosti, po tem pa se štejejo za postavke dodatnega temeljnega kapitala brez določene omejitve, če:
(a)
je institucija lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti instrumentov;
(c)
pogoji iz člena 52 so izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti instrumentov.
4. Instrumenti se ne štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala in zanje ne velja člen 484(4) od 1. januarja 2014, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup med 31. decembrom 2011 in 1. januarjem 2013;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti instrumentov;
(c)
pogoji iz člena 52 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti instrumentov.
5. Instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala z znižano priznano vrednostjo v skladu s členom 484(4) do datuma njihove dejanske zapadlosti ter se zatem ne štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti instrumentov;
(c)
pogoji iz člena 52 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti instrumentov.
6. Instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala v skladu s členom 484(4), če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le 31. decembra 2011 ali prej;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti instrumentov;
(c)
pogoji iz člena 52 niso bili izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti instrumentov.
Člen 490
Postavke dodatnega kapitala s spodbudo za odkup
1. Z odstopanjem od členov 62 in 63 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 veljajo za postavke iz člena 484(5), ki izpolnjujejo pogoje iz nacionalnih ukrepov za prenos točke (f) ali (h) iz člena 57 Direktive 2006/48/ES in med svojimi določili in pogoji vključujejo odpoklic s spodbudo za njihov odkup s strani institucije, zahteve iz odstavkov 2 do 7 tega člena.
2. Postavke se štejejo za instrumente dodatnega kapitala, če:
(a)
je institucija lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le pred 1. januarjem 2013;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica;
(c)
so od 1. januarja 2013 izpolnjeni pogoji, določeni v členu 63.
3. Postavke se štejejo za postavke dodatnega kapitala v skladu s členom 484(5) do datuma njihove dejanske zapadlosti ter se nato štejejo za postavke dodatnega kapitala brez omejitve, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti postavk;
(c)
pogoji iz člena 63 so izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti postavk.
4. Postavke se ne štejejo za postavke dodatnega kapitala od 1. januarja 2013, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le med 31. decembrom 2011 in 1. januarjem 2013;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti postavk;
(c)
pogoji iz člena 63 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti postavk.
5. Postavke se štejejo za postavke dodatnega kapitala z znižano priznano vrednostjo v skladu s členom 484(5) do datuma njihove dejanske zapadlosti, po tem pa se ne štejejo za postavke dodatnega kapitala, če:
(a)
je institucija lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum njihove dejanske zapadlosti;
(c)
pogoji iz člena 63 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti postavk.
6. Postavke se štejejo za postavke dodatnega kapitala v skladu s členom 484(5), če:
(a)
je institucija lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le 31. decembra 2011 ali prej;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti postavk;
(c)
pogoji iz člena 63 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti postavk.
Člen 491
Dejanska zapadlost
Za namene členov 489 in 490 se dejanska zapadlost določi na naslednji način:
(a)
za postavke iz odstavkov 3 in 5 teh členov je to datum prvega odpoklica s spodbudo za odkup, do katerega je prišlo 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
za postavke iz odstavka 4 teh členov je to datum prvega odpoklica s spodbudo za odkup, do katerega je prišlo med 31. decembrom 2011 in 1. januarjem 2013;
(c)
za postavke iz odstavka 6 teh členov je to datum prvega odpoklica s spodbudo za odkup pred 31. decembrom 2011.
POGLAVJE 3
Prehodne določbe za razkritje o kapitalu
Člen 492
Razkritje o kapitalu
1. Institucije uporabljajo določbe iz tega člena v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021.
2. V obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2015 institucije razkrijejo, v kakšnem obsegu navadni lastniški temeljni kapital in temeljni kapital presegata zahteve iz člena 465.
3. V obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 institucije razkrijejo naslednje dodatne informacije o svojem kapitalu:
(a)
naravo in učinek posameznih filtrov in odbitkov, ki se uporabljajo v skladu s členi 467 do 470, 474, 476 in 479, na navadni lastniški temeljni kapital, dodatni temeljni kapital, dodatni kapital in kapital;
(b)
zneske manjšinskih deležev in instrumentov dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala ter z njimi povezane zadržane dobičke in vplačane presežke kapitala, izdani s strani podrejenih družb, ki so zajeti v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital, dodatni temeljni kapital, dodatni kapital in kapital v skladu z oddelkom 4 poglavja 1;
(c)
učinek posameznih filtrov in odbitkov, ki se uporabljajo v skladu s členom 481 na navadni lastniški temeljni kapital, dodatni temeljni kapital, dodatni kapital in kapital;
(d)
naravo in znesek postavk, ki se štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavke temeljnega kapitala in postavke dodatnega kapitala, z uporabo odstopanj, določenih v oddelku 2 poglavja 2.
4. V obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 institucije razkrijejo znesek instrumentov, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala z uporabo člena 484.
5. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih določi enotne predloge za razkritje na podlagi tega odstavka. Predloge vsebujejo postavke iz točk (a), (b), (d) in (e) člena 437(1), kot jih spreminjata poglavji 1 in 2 tega naslova.
EBA predloži navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 1 februar 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 4
Velike izpostavljenosti, kapitalske zahteve, finančni vzvod in prag iz sporazuma Basel I
Člen 493
Prehodne določbe za velike izpostavljenosti
1. Določbe o velikih izpostavljenostih iz členov 387 do 403 ne veljajo za investicijska podjetja, katerih glavne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje dejavnosti v zvezi s finančnimi instrumenti, določenimi v točkah 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, in za katere dne 31. decembra 2006 Direktiva Sveta 93/22/EGS z dne 10. maja 1993 o investicijskih storitvah na področju vrednostnih papirjev (35) ni veljala. Izjema velja do 31. decembra 2017 ali do začetka veljave morebitnih sprememb v skladu z odstavkom 2 tega člena karkoli nastopi prej.
2. Komisija do 31. decembra 2015 na podlagi javnih posvetovanj in ob upoštevanju razprav s pristojnimi organi Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o:
(a)
ustrezni ureditvi skrbnega nadzora investicijskih podjetij, katerih glavne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti, povezanih z izvedenimi finančnimi instrumenti na blago ali pogodbami na izvedene finančne instrumente, določene pod točkami 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39 ES;
(b)
smotrnosti spreminjanja Direktive 2004/39/ES zaradi ustvarjanja nove kategorije investicijskih podjetij, katerih glavne poslovne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti, povezanih s finančnimi instrumenti iz točk 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, v zvezi z oskrbo z energijo.
Na podlagi tega poročila lahko Komisija poda predloge za spremembo te uredbe.
3. Z odstopanjem od člena 400(2) in (3) lahko države članice v prehodnem obdobju do začetka veljavnosti katerega koli pravnega akta, ki bo sledil pregledu v skladu s členom 507, vendar ne po 2 januarja 2029 v celoti ali delno izvzamejo naslednje izpostavljenosti iz uporabe člena 395(1):
(a)
krite obveznice v okviru člena 129(1)), (3) in (6);
(b)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot regionalne ali lokalne ravni držav članic, kadar bi bila zadevnim terjatvam v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 20 %, ter druge izpostavljenosti do zadevnih enot regionalne ali lokalne ravni držav ali izpostavljenosti, za katere jamčijo zadevne enote, terjatvam, do katerih bi bila v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 20 %;
(c)
izpostavljenosti, vključno z udeležbami ali drugimi vrstami deležev, institucije do njene nadrejene osebe, drugih podrejenih družb te nadrejene osebe ali lastnih podrejenih družb, če za te družbe velja nadzor na konsolidirani podlagi, katerega predmet je tudi sama institucija, v skladu s to uredbo, Direktivo 2002/87/ES ali z enakovrednimi standardi, ki veljajo v tretji državi. Izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo teh meril, se ne glede na to, ali so izvzete iz člena 395(1) te uredbe ali ne, obravnavajo kot izpostavljenosti do tretje osebe;
(d)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti, vključno z udeležbami ali drugimi vrstami deležev, do regionalnih ali centralnih kreditnih institucij, s katerimi je kreditna institucija v mrežo v skladu z zakonskimi ali statutarnimi določbami in ki so na podlagi teh določb odgovorne za operacije kliringa gotovinskih transakcij v okviru mreže;
(e)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti kreditnih institucij, od katerih ena posluje na nekonkurenčni osnovi in zagotavlja kredite ali jamči zanje na podlagi programov, določenih v zakonodaji, ali v statutih, za spodbujanje določenih gospodarskih sektorjev pod določeno obliko vladnega nadzora ter z omejitvami glede uporabe posojil, do kreditnih institucij, če te izpostavljenosti izhajajo iz takih kreditov ali jamstev za take kredite, ki se prek kreditnih institucij prenesejo na upravičence;
(f)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do institucij, če zadevne izpostavljenosti niso del kapitala takih institucij, ne trajajo dlje kot do naslednjega delovnega dne in niso denominirane v glavni trgovalni valuti;
(g)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do centralnih bank v obliki zahtevanih minimalnih rezerv, ki se hranijo v teh centralnih bankah in so denominirane v njihovih nacionalnih valutah;
(h)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot centralnih ravni države v obliki zakonsko predpisanih likvidnostnih zahtev, v državne vrednostne papirje, ki so denominirani in vplačani v njihovih nacionalnih valutah, če je po presoji pristojnega organa bonitetna ocena zadevnih enot centralne ravni države, ki je določena s strani imenovane ECAI, naložbeni razred;
(i)
50 % zunajbilančnih dokumentarnih akreditivov s srednjim/nizkim tveganjem in zunajbilančnih prevzetih kreditnih obveznosti s srednjim/nizkim tveganjem iz Priloge I, in če se s tem strinjajo pristojni organi, 80 % jamstev, ki niso jamstva za kredite, ki imajo podlago v zakonodaji ali imajo regulativno podlago in jih dajejo za svoje člane vzajemne jamstvene sheme s statusom kreditnih institucij;
(j)
zakonsko zahtevana jamstva, ki se uporabljajo, ko se hipotekarni kredit, financiran z izdajo hipotekarnih obveznic, izplača hipotekarnemu kreditojemalcu pred dokončnim vpisom hipoteke v zemljiško knjigo, pod pogojem, da jamstvo ni uporabljeno za zmanjševanje tveganja pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti;
(k)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do priznanih borz.
Člen 494
Prehodne določbe za sprejemljivi kapital
Z odstopanjem od točke (71)(b) člena 4(1) lahko sprejemljivi kapital zajema dodatni kapital v višini naslednjih zneskov:
(a)
100 % temeljnega kapitala v obdobju med 1. januarjem 2014 in 31. decembrom 2014;
(b)
75 % temeljnega kapitala v obdobju med 1. januarjem 2015 in 31. decembrom 2015;
(c)
50 % temeljnega kapitala v obdobju med 1. januarjem 2016 in 31. decembrom 2016.
Člen 495
Obravnava izpostavljenosti iz naslova lastniških finančnih instrumentov v okviru pristopa IRB
1. Z odstopanjem od poglavja 3 dela 3 lahko pristojni organi do 31. decembra 2017 izvzamejo iz obravnave IRB nekatere skupine izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ki jih imajo institucije in EU podružnice institucij v tej državi članici na dan 31. decembra 2007. Pristojni organi objavijo skupine izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ki imajo takšno obravnavo v skladu s členom 143 Direktive 2013/36/EU.
Izvzeta pozicija se meri kot število delnic na dan 31. decembra 2007 in vseh dodatnih delnic, ki so neposredno posledica lastništva teh delnic, če ne povečajo sorazmernega deleža lastništva v zadevnem podjetju.
Če prevzem poveča sorazmerni lastniški delež v določenem podjetju, presežnega deleža lastništva ni mogoče izvzeti. Prav tako se izvzetje ne uporablja za lastniške instrumente, ki so prvotno bili izvzeti, nato pa so bili prodani in ponovno odkupljeni.
Za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, za katere velja ta določba, veljajo kapitalske zahteve, izračunane v skladu s standardiziranim pristopom iz poglavja II naslova 2 dela III in zahteve iz naslova IV dela 3, kar je ustrezno.
Pristojni organi uradno obvestijo Komisijo in EBA o izvajanju tega odstavka.
2. Pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 114(4) se do 31. decembra 2015 za izpostavljenosti do centralnih ravni držav ali do centralnih bank držav članic, ki so denominirane in financirane v domači valuti katere koli države članice, uporablja ista utež tveganja, kot bi se uporabila za takšne izpostavljenosti, če bi bile denominirane in financirane v njihovi domači valuti.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi pogoje, v skladu s katerimi pristojni organi uporabijo izvzetje iz odstavka 1.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 30. junija 2014 predloži Komisiji.
Komisija se pooblasti za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 496
Kapitalske zahteve za krite obveznice
1. Pristojni organi lahko do 31. decembra 2017 v celoti ali delno opustijo zgornjo mejo 10 % za nadrejene enote, ki jih izdajo francoski Fonds Commun de Créances ali njemu enakovredne ustanove za listinjenje, določeno v točkah (d) in (e) člena 129(1), če sta izpolnjena oba izmed naslednjih pogojev:
(a)
so bile listinjene izpostavljenosti iz naslova stanovanjskih ali poslovnih nepremičnin izdane s strani člana iste konsolidirane skupine, katere član je izdajatelj kritih obveznic, ali s strani subjekta, povezanega z istim centralnim organom, s katerim je povezan izdajatelj kritih obveznic (skupno članstvo v isti skupini ali povezanost je treba ugotoviti takrat, ko se nadrejene enote zastavijo kot zavarovanje za krite obveznice);
(b)
je član iste konsolidirane skupine, katere član je izdajatelj kritih obveznic, ali subjekt, povezan z istim centralnim organom, s katerim je povezan izdajatelj kritih obveznic, imetnik celotne tranše prve izgube, ki podpira te nadrejene enote.
2. Do 31. decembra 2014 se za namene točke (c) člena 129(1) šteje, da nadrejene nezavarovane izpostavljenosti institucije, ki izpolnjujejo pogoje za 20 % utež tveganja v skladu z nacionalno zakonodajo pred začetkom veljavnosti te uredbe, izpolnjujejo pogoje za prvo stopnjo kreditne kakovosti.
3. Do 31. decembra 2014 se za namene člena 129(5) šteje, da nadrejene nezavarovane izpostavljenosti institucije, ki izpolnjujejo pogoje za 20 %o utež tveganja v skladu z nacionalno zakonodajo pred začetkom veljavnosti te uredbe, izpolnjujejo pogoje za 20 % utež tveganja.
Člen 497
Kapitalske zahteve za izpostavljenosti do CNS
1. Do 15 mesecev po datumu začetka veljavnosti najnovejšega od enajstih regulativnih tehničnih standardov, navedenih na koncu prvega pododstavka člena 89(3) Uredbe (EU) št. 648/2012, ali dokler ni v skladu s členom 14 navedene uredbe sprejet sklep o izdaji dovoljenja CNS, kar je prej, lahko institucija ta CNS šteje kot KCNS, če je izpolnjen pogoj iz prvega dela navedenega pododstavka.
2. Do 15 mesecev po datumu začetka veljavnosti najnovejšega od desetih regulativnih tehničnih standardov, navedenih na koncu drugega pododstavka člena 89(3) Uredbe (EU) št. 648/2012, ali dokler ni v skladu s členom 25 navedene uredbe sprejet sklep o priznanju CNS s sedežem v tretji državi, kar je prej, lahko institucija ta CNS šteje kot KCNS.
3. Komisija lahko v skladu s členom 5 Uredbe (EU) št. 182/2011 sprejme izvedbeni akt, s katerim v izjemnih okoliščinah podaljša veljavnost prehodnih določb iz odstavkov 1 in 2 tega člena za dodatnih šest mesecev, če je to potrebno in sorazmerno, da se preprečijo motnje na mednarodnih finančnih trgih.
4. Če CNS nima jamstvenega sklada in zavezujoče ureditve s klirinškimi člani, ki ji dovoljuje, da uporablja vso začetno kritje, prejeto od klirinških članov, ali del tega kritja, kot da bi bili predhodno vplačani prispevki, institucija v rokih iz odstavkov 1 in 2, in v podaljšanem roku iz odstavka 3, kot je ustrezno, nadomesti formulo za izračun kapitalskih zahtev (Ki) iz člena 308(2) z naslednjo:
,
pri čemer velja:
IMi = začetno kritje, ki ga klirinški član i da CNS;
IM= skupni znesek začetnega kritja, ki ga CNS sporoči instituciji.
Člen 498
Izvzetje za trgovce z blagom
1. Določbe o kapitalskih zahtevah iz te uredbe se ne uporabljajo za investicijska podjetja, katerih glavne poslovne dejavnosti zajemajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti v zvezi s finančnimi instrumenti, določenimi v točkah 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, in za katere dne 31. decembra 2006 Direktiva 93/22/EGS ni veljala.
Izjema velja do 31. decembra 2017 ali do začetka veljavnosti morebitnih sprememb v skladu z odstavkoma 2 in 3, kar nastopi prej.
2. Komisija do 31. decembra 2015 na podlagi javnih posvetovanj in ob upoštevanju razprav s pristojnimi organi Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o:
(a)
ustrezni ureditvi skrbnega nadzora investicijskih podjetij, katerih glavne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti, povezanih z izvedenimi finančnimi instrumenti na blago ali pogodbami na izvedene finančne instrumente, določene pod točkami 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39 ES;
(b)
smotrnosti spreminjanja Direktive 2004/39/ES zaradi ustvarjanja nove kategorije investicijskih podjetij, katerih glavne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti, povezanih s finančnimi instrumenti, navedenimi pod točkami 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, v zvezi z oskrbo z energijo, vključno z elektriko, premogom, plinom in nafto.
3. Na podlagi poročila iz odstavka 2 lahko Komisija da predloge za spremembo te uredbe.
Člen 499
Finančni vzvod
1. Z odstopanjem od členov 429 in 430 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 institucije izračunajo in poročajo količnik finančnega vzvoda, pri čemer kot mera kapitala uporabijo oboje od spodaj naštetega:
(a)
temeljni kapital;
(b)
temeljni kapital, za katerega veljajo odstopanja iz poglavij 1 in 2 tega naslova.
2. Z odstopanjem od člena 451(1) se lahko institucije odločijo, ali bodo razkrile informacije o količniku finančnega vzvoda na podlagi zgolj ene ali obeh opredelitev mer kapitala iz točk (a) in (b) odstavka 1 tega člena. Kadar institucije spremenijo svojo odločitev glede tega, kateri količnik finančnega vzvoda bodo razkrile, se pri prvem razkritju po takšni spremembi uskladijo informacije o vseh količnikih finančnega vzvoda, razkritih do trenutka spremembe.
3. Z odstopanjem od člena 429(2) v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 lahko pristojni organi dovolijo institucijam, da izračunajo količnik finančnega vzvoda ob koncu četrtletja, kadar menijo, da institucije morda nimajo dovolj kakovostnih podatkov za izračun količnika finančnega vzvoda, ki je aritmetična srednja vrednost stopenj finančnih vzvodov za četrtletje.
Člen 500
Prehodni ukrepi - prag iz sporazuma Basel I
1. Do 31. decembra 2017 institucije, ki izračunajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3, in institucije, ki uporabljajo pristope AMA za izračun svojih kapitalskih zahtev za operativna tveganja, kot so določeni v poglavju 4 naslova III dela 3, izpolnjujejo obe od spodnjih zahtev:
(a)
imajo kapital, kot se zahteva v členu 92;
(b)
imajo kapital, ki vedno znaša najmanj 80 % skupnega minimalnega zneska kapitala, ki bi ga morala institucija imeti v skladu s členom 4 Direktive 93/6/EGS, kakor je veljalo v navedeni direktivi in Direktivi 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij (36) pred 1. januarjem 2007.
2. Znesek iz odstavka 1(b) se lahko z dovoljenjem pristojnih organov nadomesti z zahtevo po stalnem razpolaganju s kapitalom v višini najmanj 80 % kapitala, ki bi ga institucija morala imeti v skladu s členom 92, pri čemer se zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračuna v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 in poglavjem 2 ali 3 naslova III dela 3, kot je ustrezno, namesto v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3 ali poglavjem 4 naslova III dela 3, kot je ustrezno.
3. Kreditna institucija lahko odstavek 2 uporabi le, če je za izračun svojih kapitalskih zahtev od 1. januarja 2010 ali po tem datumu začela uporabljati pristop IRB ali pristope AMA.
4. Skladnost z zahtevami iz odstavka 1(b) temelji na zneskih kapitala, ki so v celoti prilagojeni tako, da odražajo razliko med izračuni kapitala na podlagi Direktive 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES, kakor je veljalo pred 1. januarjem 2007, in izračunom kapitala v skladu s to uredbo, ki je posledica različnih obravnav pričakovane izgube in nepričakovane izgube iz poglavja 3 naslova II dela 3 te uredbe.
5. Pristojni organi lahko po posvetovanju z EBA opustijo uporabo odstavka 1(b) za institucije, če so izpolnjene vse zahteve za uporabo pristopa na osnovi notranjih bonitetnih ocen, določenega v oddelku 6 poglavja 3 naslova II dela 3, ali, kjer je to primerno, kvalifikacijski kriteriji za uporabo pristopa AMA, določenega v poglavju 4 naslova III dela 3.
6. Komisija do 1. januarja 2017 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o tem, ali je primerno podaljšati uporabo praga Basel I na obdobje po 31. decembru 2017, da se zagotovi spodnja meja za kapitalske zahteve, izračunane z notranjimi modeli, in sicer ob upoštevanju razvoja dogodkov po svetu in mednarodno dogovorjenih standardov. To poročilo po potrebi spremlja ločeni zakonodajni predlog.
Člen 501
Zmanjšanje kapitalskih zahtev za kreditna tveganja iz naslova izpostavljenosti do MSP
1. Kapitalske zahteve za kreditna tveganja iz naslova izpostavljenosti do MSP se pomnožijo s faktorjem 0,7619.
2. Za namen tega člena velja:
(a)
izpostavljenost se vključi bodisi med izpostavljenosti do podjetij, izpostavljenosti na drobno ali izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine. Neplačane izpostavljenosti so izvzete;
(b)
MSP je opredeljeno v skladu s Priporočilom Komisije 2003/361/ES z dne 6. maja 2003 o opredelitvi mikro, malih in srednjih podjetij (37). Izmed meril iz člena 2 priloge k navedenemu priporočilu se upošteva le letni promet;
(c)
po podatkih institucije skupni znesek, ki ga dolžnik ali skupina povezanih strank dolguje instituciji ter nadrejenim osebam in njihovim podrejenim družbam, vključno z morebitnimi neplačanimi izpostavljenostmi, vendar brez upoštevanja izpostavljenosti, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ne presega 1,5 milijona EUR. Institucija sprejme razumne ukrepe za pridobitev teh podatkov.
3. Institucije pristojnim organom vsake tri mesece poročajo o celotnem znesku izpostavljenosti do MSP, ki se izračuna v skladu z odstavkom 2.
4. Komisija do 2. januarja 2017 Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o učinku kapitalskih zahtev, določenih v tej uredbi, na kreditiranje MSP ter fizičnih oseb, pri čemer po potrebi predloži zakonodajni predlog.
5. Za namene odstavka 4 EBA Komisiji poroča o:
(a)
analizi razvoja trendov in pogojev na področju kreditiranja MSP v obdobju iz prejšnjega odstavka;
(b)
analizi dejanske tveganosti kreditiranja MSP v Uniji v celotnem gospodarskem ciklu;
(c)
skladnosti kapitalskih zahtev, določenih v tej uredbi, glede kreditnih tveganj iz naslova izpostavljenosti do MSP z rezultati analiz iz točk (a) in (b).
NASLOV II
POROČILA IN PREGLEDI
Člen 502
Cikličnost kapitalskih zahtev
Komisija v sodelovanju z EBA, ESRB in državami članicami ter ob upoštevanju mnenja ECB redno spremlja, ali ta uredba v celoti, skupaj z Direktivo 2013/36/EU, pomembno vpliva na gospodarski cikel, in glede na navedeni pregled obravnava, ali so upravičeni morebitni popravni ukrepi. Do 31. decembra 2013 EBA poroča Komisiji, če in kako naj bi se metodologije institucij, ki uporabljajo pristop IRB, poenotile, z namenom primerljivejših kapitalskih zahtev, pri zmanjševanju procikličnosti.
Na podlagi analize in ob upoštevanju mnenjea ECB, Komisija pripravi dvoletno poročilo ter ga predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, skupaj z morebitnimi ustreznimi predlogi. Pri pripravi poročila se ustrezno upoštevajo tako prispevki kreditojemalcev kot tudi kreditodajalcev.
Komisija do 31. decembra 2014 pregleda uporabo člena 33(1)(c) in o tem predloži poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu, kateremu po potrebi predloži zakonodajni predlog.
V zvezi z morebitno odpravo člena 33(1)(c) in njegovo morebitno uporabo na ravni Unije se pri pregledu zlasti zagotovi, da obstaja zadostna zaščita za zagotavljanje finančne stabilnosti v vseh državah članicah.
Člen 503
Kapitalske zahteve za izpostavljenosti v obliki kritih obveznic
1. Komisija po posvetovanju z EBA do 31. decembra 2014, poroča Evropskemu parlamentu in Svetu, ali so uteži tveganja, določene v členu 129, in kapitalske zahteve za posebna tveganja iz člena 336(3) ustrezne za vse instrumente, ki izpolnjujejo pogoje za te obravnave, in ali so merila iz člena 129 ustrezna, pri čemer predloži morebitne ustrezne predloge.
2. Poročilo in predlogi iz odstavka 1 zadevajo:
(a)
obseg, v katerem sedanje predpisane kapitalske zahteve, ki veljajo za krite obveznice, ustrezno razlikujejo med odstopanjem v kreditni kakovosti kritih obveznic in kritnega premoženja, s katerim so te zavarovane, vključno z obsegom odstopanj med državami članicami;
(b)
preglednost trga kritih obveznic in obseg, v katerem to olajša celostno notranjo analizo, ki jo izvedejo investitorji v zvezi s kreditnim tveganjem kritih obveznic in kritnim premoženjem, s katerim so te krite, ter izločitev sredstev v primeru insolventnosti izdajatelja, to v skladu s členom 129 te uredbe in členom 52(4) Direktive 2009/65/ES o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje vključuje olajševalne učinke temeljne stroge nacionalne zakonodaje na splošno kreditno kakovost kritih obveznic in njihov vpliv na raven preglednosti, ki jo potrebujejo investitorji;
(c)
obseg, v katerem izdaja kritih obveznic s strani kreditne institucije vpliva na kreditno tveganje, ki so mu izpostavljeni drugi upniki institucije izdajateljice.
3. Komisija po posvetovanju z EBA do 31. decembra 2014 sporoči Evropskemu parlamentu in Svetu, ali bi bilo treba kredite, zavarovane z letali (zastavne pravice na letalu), in stanovanjske kredite, zavarovane z jamstvom, in ne s hipoteko, vpisano v zemljiško knjigo, pod določenimi pogoji šteti za primerna sredstva v skladu s členom 129.
4. Komisija do 31. decembra 2016 pregleda ustreznost odstopanja iz člena 496 in, če je primerno, ustreznost razširitve podobne obravnave na vse druge oblike kritih obveznic. Glede na ta pregled lahko Komisija po potrebi sprejme delegirane akte v skladu s členom 462, da postane to odstopanje trajno, ali sprejme zakonodajne predloge za njegovo razširitev na druge oblike kritih obveznic.
Člen 504
Kapitalski instrumenti, ki jih vpišejo javni organi v izrednih razmerah
Komisija po posvetovanju z EBA do 31. decembra 2016 poroča Evropskemu parlamentu in Svetu, ali je treba spremeniti ali odpraviti obravnavo iz člena 31, pri čemer predloži morebitne ustrezne predloge.
Člen 505
Pregled dolgoročnega financiranja
Komisija do 31. decembra 2014 Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o primernosti zahtev te uredbe in predloži morebitne ustrezne predloge ob upoštevanju, da je treba zagotoviti ustrezne ravni financiranja za vse oblike dolgoročnega financiranja gospodarstva, vključno s projekti kritične infrastrukture na področju prometa, energije in komunikacij v Uniji.
Člen 506
Kreditna tveganja - opredelitev neplačila
EBA do 31. decembra 2017 Komisiji poroča o učinku, ki ga ima nadomestitev 90-dnevne zamude z 180-dnevno zamudo iz člena 178(1)(b) na zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, in o tem, ali bi bilo primerno to določbo uporabljati tudi po 31. decembru 2019.
Na podlagi tega poročila lahko Komisija poda zakonodajne predloge za spremembo te uredbe.
Člen 507
Velike izpostavljenosti
Komisija do 31. decembra 2015 pregleda uporabo člena 400(1)(j) in člena 400(2) in o njej poroča, vključno s tem, ali bi morala biti izvzetja iz člena 389(2) diskrecijska, ter to poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, po potrebi skupaj s zakonodajnim predlogom.
V zvezi z morebitno odpravo nacionalne diskrecije iz člena 400(2)(c) in njenim prenosom na raven Unije pri pregledu upošteva zlasti uspešnost upravljanja tveganj skupine, pri tem pa zagotovi, da obstaja zadostna zaščita za zagotavljanje finančne stabilnosti v vseh državah članicah, kjer ima subjekt ali skupina sedež.
Člen 508
Raven uporabe
1. Komisija do 31. decembra 2014 pregleda uporabo naslova II dela 1 ter členov 113(6) in (7) ter o tem poroča, ter to poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, po potrebi skupaj z zakonodajnim predlogom.
2. Komisija do 31. decembra 2015 poroča, ali in kako je treba zahtevo za likvidnostno kritje iz dela 6 uporabiti pri investicijskih podjetjih, ter po posvetovanju z EBA to poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, po potrebi skupaj z zakonodajnim predlogom.
3. Komisija po posvetovanj uz EBA in ESMA ter ob upoštevanju razprav s pristojnimi organi do 31. decembra 2015 Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o ustrezni ureditvi bonitetnega nadzora za investicijska podjetja in podjetja iz točke 2(b) in (c) člena 4(1). Poročilo po potrebi spremlja zakonodajni predlog.
Člen 509
Zahteve glede likvidnosti
1. EBA spremlja in ocenjuje poročila, pripravljena v skladu s členom 415(1), za valute in različne poslovne modele. EBA po posvetovanju z ESRB, nefinančnimi končnimi uporabniki, bančnim sektorjem, pristojnimi organi in centralnimi bankami ESCB enkrat na leto, prvič pa do 31. decembra 2013, poroča Komisiji, ali obstaja verjetnost, da bo imela specifikacija splošne zahteve za kritje likvidnosti iz dela 6, ki temelji na postavkah, ki se poročajo v skladu z naslovom II dela 6 in Prilogo III, posamezno ali kumulativno, pomemben škodljiv učinek na poslovanje in profil tveganja institucij s sedežem v Uniji ali na stabilnost in pravilno delovanje finančnih trgov ali na gospodarstvo ter stabilnost in razpoložljivost bančnih kreditov, pri čemer se posebej osredotoča na kredite za MSP ter na financiranje trgovanja, vključno s krediti v okviru uradnih shem za zavarovanje kreditov za izvoz.
Poročilo iz prvega pododstavka ustrezno upošteva trge in mednarodni regulativni razvoj, pa tudi povezanost zahteve glede likvidnostnega kritja z drugimi bonitetnimi zahtevami iz te uredbe, kot so količniki tveganega kapitala iz člena 92 in količnik finančnega vzvoda.
Evropski parlament in Svet imata možnost, da izrazita mnenje o poročilu iz prvega pododstavka.
2. EBA v poročilu iz odstavka 1 oceni predvsem:
(a)
mehanizme, ki omejujejo vrednost prilivov likvidnih sredstev, zlasti z namenom, da se določijo ustrezna zgornja meja prilivov in pogoji uporabe te meje - in sicer ob upoštevanju različnih poslovnih modelov, vključno s pretočnim financiranjem (pass through financing), odkupom terjatev, zakupom, kritimi obveznicami, hipotekami in izdajo kritih obveznic - ter obseg, v katerem bi bilo treba to zgornjo mejo spremeniti ali odpraviti, da se upoštevajo posebnostiposebnih kreditnih aranžmajev;
(b)
umeritev prilivov in odlivov iz naslova II dela 6, zlasti na podlagi členov 422(7) in 425(2);
(c)
mehanizme, ki omejujejo kritje likvidnostnih zahtev z nekaterimi kategorijami likvidnih sredstev, zlasti pa oceni ustreznost minimalnega deleža likvidnih sredstev iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1) glede na skupna likvidna sredstva in preizkusi 60 % prag, pri čemer upošteva mednarodni regulativni razvoj. Dolgovana sredstva, ki zapadejo ali se jih lahko terja v 30 koledarskih dneh, se ne bi smela upoštevati pri zadevni omejitvi, razen če so bila pridobljena na podlagi zavarovanja s premoženjem, ki prav tako izpolnjuje pogoje iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1);
(d)
posebne nižje ravni odlivov in/ali višje ravni prilivov za tokove znotraj skupine, z določitvijo, pod katerimi pogoji bi bile take posebne ravni prilivov in odlivov upravičene z bonitetnega vidika, ter na splošno opiše metodologijo, ki temelji na uporabi objektivnih meril in parametrov, s katerimi se določajo posebne ravni prilivov in odlivov med institucijo in nasprotno stranko, če nimata sedeža v isti državi članici;
(e)
umeritev stopenj črpanja, ki se uporabljajo za nečrpane odobrene kreditne aranžmaje in likvidnostne kredite, ki spadajo v člena 424(3) in (5). EBA preizkusi zlasti 100 % stopnjo črpanja;
(f)
opredelitev pojma vlog na drobno iz točke (2) člena 411, zlasti primernost uvedbe praga za vloge fizičnih oseb;
(g)
potrebo po novih kategorijah vlog na drobno z nižjimi odlivi zaradi specifičnih značilnosti takšnih vlog, ki bi lahko upravičevale nižjo raven odlivov, in ob upoštevanju razvoja dogodkov na mednarodni ravni;
(h)
odstopanja od zahtev glede sestave likvidnih sredstev, ki jih mora imeti institucija, če skupne utemeljene potrebe institucije po likvidnih sredstvih v dani valuti presegajo razpoložljivost teh likvidnih sredstev, ter pogojev, ki veljajo v primeru navedenih odstopanj;
(i)
opredelitev finančnih produktov, skladnih s šeriatskim pravom, za banke, ki poslujejo v skladu s tem pravom, kot alternativo sredstvom, ki bi se za namene člena 416 štela za likvidna sredstva;
(j)
opredelitev stresnih razmer, vključno z načeli glede uporabe nabora likvidnih sredstev in potrebnimi nadzornimi odzivi, v skladu s katerimi bi institucije lahko uporabile svoja likvidna sredstva za uravnavanje likvidnostnih odlivov, ter načinov za odpravljanje neskladnosti;
(k)
opredelitev vzpostavljenega operativnega odnosa pri nefinančnih strankah iz člena 422(3)(c);
(l)
umeritev ravni odlivov, ki se uporablja za storitve korespondenčnega bančništva ali posredniške storitve iz prvega pododstavka člena 422(4);
(m)
mehanizme uporabe prehodnih pravil za obveznice z državnim jamstvom, izdane kreditnim institucijam v okviru ukrepov državne podpore z dovoljenjem za državno pomoč Unije - na primer za obveznice, ki jih je izda irska nacionalna agencija za upravljanje (National Asset Management Agency - NAMA) ali španska družba za upravljanje -, katerih namen je izločitev slabih terjatev iz bilanc stanja kreditnih institucij in se lahko vsaj do decembra 2023 uvrstijo med sredstva z izjemno visoko likvidnostjo in kreditno kakovostjo.
3. EBA po posvetovanju z ESMA in ECB do 31. decembra 2013 Komisiji poroča o ustreznih enotnih opredelitvah visoke in izjemno visoke likvidnosti ter kreditne kakovosti prenosljivih sredstev za namene člena 416 in ustreznih odbitkih v zvezi s sredstvi, ki bi se za namene člena 4164 štela za likvidna sredstva, z izjemo sredstev iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1).
Evropski parlament in Svet imata možnost, da izrazita mnenje o tem poročilu.
V poročilu iz prvega pododstavka se upoštevajo tudi:
(a)
druge kategorije sredstev, zlasti listinjeni vrednostni papirji na podlagi prvovrstnih hipotekarnih kreditov za stanovanjske nepremičnine, ki so visoke likvidnosti in kreditne kakovosti,
(b)
druge kategorije vrednostnih papirjev ali kreditov, primernih za centralne banke, npr. obveznice lokalnih ravni držav ali komercialni zapisi ter
(c)
druga sredstva, ki niso primerna za centralne banke, se pa z njimi trguje, npr. lastniški instrumenti, ki kotirajo na priznani borzi, zlato, lastniški instrumenti, vezani na glavne borzne indekse, obveznice z jamstvom, krite obveznice, podjetniške obveznice in sredstva, ki temeljijo na navedenih sredstvih.
4. V poročilu iz odstavka 3 se preuči, ali in v kakšnem obsegu bi bilo treba rezervne kreditne aranžmaje iz točke (e) člena 416(1) vključiti med likvidna sredstva glede na razvoj dogodkov na mednarodni ravni in ob upoštevanju evropskih posebnosti, vključno z načinom izvajanja monetarne politike v Uniji.
EBA preizkusi predvsem primernost naslednjih meril in ustrezne ravni za takšne opredelitve:
(a)
minimalni obseg trgovanja s sredstvi,
(b)
minimalni obseg sredstev, s katerimi se trguje,
(c)
pregledno določanje cen in informacije po trgovanju,
(d)
stopnje kreditne kakovosti iz poglavja 2 naslova II dela 3,
(e)
dokazila o stabilnosti cen,
(f)
povprečni obseg trgovanja in povprečna velikost trgovanja,
(g)
maksimalni razpon ponudbe in povpraševanja,
(h)
preostali čas do zapadlosti,
(i)
minimalni delež prometa.
5. EBA do 31. januarja 2014 poroča tudi o naslednjem:
(a)
enotni opredelitvi visoke in izjemno visoke likvidnosti ter kreditne kakovosti;
(b)
morebitnih nenamernih posledicah opredelitve likvidnih sredstev na izvajanje monetarne politike in v kolikšni meri:
(i)
lahko seznam likvidnih sredstev, ki ni povezan s seznamom sredstev, primernih za centralne banke, spodbudi institucije, da vključijo primerna sredstva, ki niso zajeta v opredelitvi likvidnih sredstev, v operacije refinanciranja;
(ii)
lahko ureditev likvidnosti institucije odvrne od izposojanja ali posojanja na nezavarovanem denarnem trgu ter ali lahko to privede do pomislekov glede vloge indeksa EONIA pri izvajanju monetarne politike;
(iii)
lahko uvedba zahteve glede likvidnostnega kritja centralne banke ovira pri zagotavljanju stabilnosti cen z uporabo obstoječega okvira in instrumentov monetarne politike;
(c)
operativnih zahtevah za imetja likvidnih sredstev iz točk (b) do (f) člena 417 v skladu z mednarodnim regulativnim razvojem.
Člen 510
Zahteve glede neto stabilnega financiranja
1. EBA do 31. decembra 2015 na podlagi postavk, ki se sporočijo v skladu z naslovom III dela 6, poroča Komisiji, ali in kako bi bilo primerno zagotoviti, da institucije uporabljajo stabilne vire financiranja, vključno z oceno vpliva na poslovanje in profil tveganosti institucij s sedežem v Uniji ali na finančne trge ali kreditiranja gospodarstva in bank, pri čemer se posebej osredotoči na kredite MSP ter na trgovinsko financiranje, vključno s krediti v okviru uradnih shem za zavarovanje izvoznih kreditov in pretočnimi modeli financiranja (pass through financing models), tudi glede hipotekarnih kreditov, financiranih z izdajo obveznic ujemajočih lastnosti. EBA zlasti preuči učinek stabilnih virov financiranja na strukture refinanciranja v okviru različnih bančnih modelov v Uniji.
2. EBA do 31. decembra 2015 na podlagi postavk, ki se sporočijo v skladu z naslovom III dela 6, in skladno z enotnimi predlogami za poročanje iz točke (a) člena 415(3) ter po posvetovanju z ESRB, Komisiji prav tako poroča o metodologijah za določitev zneska stabilnega financiranja, ki je na voljo institucijam in ki ga te potrebujejo, in o ustreznih enotnih opredelitvah za izračun takšne zahteve po neto stabilnem financiranju, pri čemer se preučijo zlasti:
(a)
kategorije in uteži, ki se uporabljajo za vire stabilnega financiranja v členu 427(1);
(b)
kategorije in uteži, ki se uporabljajo za opredelitev zahtevanega stabilnega financiranja v členu 428(1);
(c)
metodologije, ki bodisi spodbujajo stabilnejše in dolgoročnejše financiranje sredstev, poslovnih dejavnosti, naložb in instituci,j bodisi od njega odvračajo;
(d)
potreba po razvoju različnih metodologij za različne vrste institucij.
3. Komisija do 31. decembra 2016, če je ustrezno, in ob upoštevanju poročil iz odstavkov 1 in 2 ter ob upoštevanju vseh raznolikosti bančnega sektorja v Uniji, Evropskemu parlamentu in Svetu predloži zakonodajni predlog, katerega namen je zagotoviti, da institucije uporabljajo stabilne vire financiranja.
Člen 511
Finančni vzvod
1. Komisija na podlagi rezultatov poročila iz odstavka 3 do 31. decembra 2016 predloži poročilo o vplivu in učinkovitosti količnika finančnega vzvoda Evropskemu parlamentu in Svetu.
2. Po potrebi se poročilu priloži zakonodajni predlog o uvedbi ustreznega števila stopenj količnika finančnega vzvoda, ki bi ga morale zagotoviti institucije z različnimi poslovnimi modeli, pri čemer predlaga ustrezno umeritev za navedene stopnje in vse ustrezne prilagoditve za mero kapitala in mero celotne izpostavljenosti, kot je opredeljeno v členu 429, skupaj z vsemi povezanimi ukrepi za prilagodljivost, če so potrebni, vključno z ustreznimi spremembami člena 458, s katerimi se v okviru ukrepov iz navedenega člena uvede količnik finančnega vzvoda.
3. Za namene odstavka 1 EBA do 31. oktobra 2016 poroča Komisiji vsaj o naslednjem:
(a)
ali je okvir količnika finančnega vzvoda iz te uredbe ter členov 87 in 98 Direktive 2013/36/EU ustrezen instrument za učinkovito in zadostno odpravljanje tveganja prekomernega finančnega vzvoda na strani institucij;
(b)
opredelitvi poslovnih modelov, ki odražajo celotne profile tveganosti institucij, in o uvedbi različnih stopenj količnika finančnega vzvoda za te poslovne modele;
(c)
ali zahteve iz členov 76 in 87 Direktive 2013/36/EU v skladu s členoma 73 in 97 Direktive 2013/36/EU za obravnavo tveganja prekomernega finančnega vzvoda zadostujejo, da se zagotovi dobro upravljanje tega tveganja s strani institucij in, če ne, katere dodatne izboljšave so potrebne za zagotovitev teh ciljev;
(d)
ali bi bile potrebne - in če da, katere - spremembe metodologije izračuna, obrazložene v členu 429, za zagotovitev, da se količnik finančnega vzvoda lahko uporabi kot ustrezen kazalec tveganja institucije v zvezi s prekomernim finančnim vzvodom;
(e)
ali se v okviru izračuna mere skupne izpostavljenosti količnika finančnega vzvoda vrednost izpostavljenosti pogodb iz Priloge II, določenih z uporabo metode originalne izpostavljenosti pomembno razlikuje od vrednosti izpostavljenosti, ki se določi po metodi tekoče izpostavljenosti;
(f)
ali bi bila primernejša uporaba kapitala ali navadnega lastniškega temeljnega kapitala za mero kapitala količnika finančnega vzvoda, da se doseže načrtovani cilj spremljanja tveganja prekomernega finančnega vzvoda in, če da, kakšna bi bila primerna umeritev stopnje finančnega vzvoda;
(g)
ali je konverzijski faktor iz točke (a) člena 429(10) za prevzetih kreditnih obveznosti, ki se jih lahko kadar koli brezpogojno prekliče brez predhodnega obvestila, ustrezno konzervativno osnovan na dokazih, zbranih v opazovanem obdobju;
(h)
ali sta pogostost in oblika razkritja postavk iz člena 451 ustrezna;
(i)
kakšna bi bila ustrezna stopnja količnika finančnega vzvoda za vsakega od poslovnih modelov, opredeljenih v skladu s točko (b);
(j)
ali bi bilo treba opredeliti razpon za vsako od stopenj količnika finančnega vzvoda;
(k)
ali bi uvedba količnika finančnega vzvoda kot zahteve za institucije zahtevala kakršne koli spremembe okvira količnika finančnega vzvoda, ki ga določa ta uredba, in če da, katere;
(l)
ali bi uvedba količnika finančnega vzvoda kot zahteve za institucije dejansko omejila tveganje prekomernega finančnega vzvoda s strani teh institucij in, če da, ali bi morala biti stopnja količnika finančnega vzvoda enaka za vse institucije ali bi morala biti določena v skladu s profilom tvegaosti in poslovnim modelom ter velikostjo institucije, v zvezi s tem pa tudi, katere dodatne umeritve ali kakšno prehodno obdobje bi bilo potrebno.
4. Poročilo iz odstavka 3 zajema vsaj obdobje od 1. januarja 2014 do 30. junija 2016 in upošteva vsaj naslednje:
(a)
učinek uvedbe količnika finančnega vzvoda, določen v skladu s členom 429, kot zahteva, ki bi jo morale institucije izpolniti glede:
(i)
finančnih trgov na splošno in trgov za repo posle, izvedenih finančnih instrumentov in predvsem kritih obveznic;
(ii)
odpornosti institucij;
(iii)
poslovnih modelov in bilančnih struktur institucij, zlasti kar zadeva področja poslovanja z nizkim tveganjem, kot so krediti za spodbujanje razvoja, ki jih odobrijo javne razvojne banke, občinska posojila, financiranje stanovanjskih nepremičnin in druga področja z nizko stopnjo tveganja, ki jih ureja nacionalna zakonodaja;
(iv)
prenosa izpostavljenosti na subjekte, ki niso predmet bonitetnega nadzora;
(v)
finančnih inovacij, zlasti razvoja instrumentov z vgrajenim vzvodom;
(vi)
odnosa institucij do tveganja;
(vii)
dejavnosti kliringa, poravnave in skrbništva ter delovanje centralne nasprotne stranke;
(viii)
cikličnosti mere kapitala in mere celotne izpostavljenosti količnika finančnega vzvoda;
(ix)
bančnih kreditov, zlasti kreditov MSP, enotam regionalne ali lokalne ravni držav in subjektom javnega sektorja ter na trgovinsko financiranje, vključno s krediti v okviru uradnih shem za zavarovanje kreditov za izvoz;
(b)
interakcijo količnika finančnega vzvoda s kapitalskimi zahtevami, ki temeljijo na tveganju, ter zahtevami po likvidnosti, kot je določeno v tej uredbi;
(c)
učinek računovodskih razlik med računovodskimi standardi, ki se uporabljajo na podlagi Uredbe (ES) št. 1606/2002, računovodskimi standardi, ki se uporabljajo na podlagi Direktive 86/635/EGS, in drugimi zadevnimi računovodskimi okviri na primerljivost količnika finančnega vzvoda.
Člen 512
Izpostavljenosti prenesenemu kreditnemu tveganju
Komisija do 31. decembra 2014 poroča Evropskemu parlamentu in Svetu o uporabi in učinkovitosti določb dela 5 glede na razvoj na mednarodnem trgu.
Člen 513
Makrobonitetna pravila
1. Evropska komisija po posvetovanju z ESRB in EBA do 30. junija 2014 pregleda, ali makrobonitetna pravila iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU zadostujejo za zmanjšanje sistemskih tveganj v sektorjih, regijah in državah članicah, pri čemer oceni tudi:
(a)
ali so sedanji makrobonitetni instrumenti iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU učinkoviti, uspešni in pregledni;
(b)
ali so obseg delovanja in morebitne stopnje prekrivanja različnih makrobonitetnih instrumentov za odkrivanje podobnih tveganj iz te uredbe in Direktive 36 ustrezni, pri čemer po potrebi predlaga nova makrobonitetna pravila;
(c)
kakšen je vzajemni učinek mednarodno dogovorjenih standardov za sistemske institucije in določb iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU, pri čemer po potrebi in ob upoštevanju navedenih mednarodno dogovorjenih standardov predlaga nova pravila.
2. Komisija na podlagi posvetovanj z ESRB in EBA do 31. decembra 2014 Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o oceni iz odstavka 1 in jima po potrebi predloži zakonodajni predlog.
Člen 514
Kreditno tveganje nasprotne stranke in metoda originalne izpostavljenosti
Komisija do 31. decembra 2016 pregleda in poroča o uporabi člena 275 ter poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, po potrebi pa priloži tudi zakonodajni predlog.
Člen 515
Spremljanje in ocenjevanje
1. EBA skupaj z ESMA do 2. januarja 2015 poroča o njenem izvajanju in izvajanju zadevnih obveznosti iz Uredbe (EU) št. 648/2012, zlasti glede institucij, ki delujejo kot centralna nasprotna stranka, da se prepreči podvajanje zahtev za posle z izvedenim finančnim instrumentom in s tem povečanje regulativnih tveganj in stroškov spremljanja pristojnih organov.
2. EBA spremlja in ocenjuje izvajanje določb glede kapitalskih zahtev za izpostavljenosti do centralne nasprotne stranke iz oddelka 9 poglavja 6 naslova II dela 3. Do 1. januarja 2015 poroča Komisiji o vplivu in učinkovitosti navedenih določb.
3. Komisija do 31. decembra 2016 pregleda usklajenost te uredbe z zadevnimi obveznostmi iz Uredbe (EU) št. 648/2012in kapitalskimi zahtevami iz oddelka 9 poglavja 6 naslova II dela 3 ter o tem poroča Evropskemu parlamentu in Svetu, pri čemer po potrebi predloži zakonodajni predlog.
Člen 516
Dolgoročno financiranje
Komisija do 31. decembra 2015 poroča o vplivu te uredbe na spodbujanje dolgoročnih naložb v rast, s katerimi se krepi infrastruktura.
Člen 517
Opredelitev sprejemljivega kapitala
Komisija do 31. decembra 2014 pregleda in poroča o III dela 2 in dela 4 ter poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, in po potrebi poročilu priloži zakonodajni predlog.
Člen 518
Pregled kapitalskih instrumentov z možnostjo odpisa ali pretvorbev času ko institucija ni več sposobna delovati
Komisija do 31. decembra 2015 pregleda in poroča, ali bi morala ta uredba vključevati zahtevo, da se instrumenti dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala odpišejo, če je ugotovljeno, da institucija ni več sposobna delovati. Komisija to poročilu predloži Evropskemu parlamentu in Svetu ter mu po potrebi priloži zakonodajni predlog.
Člen 519
Odbitek sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
EBA do 30. junija 2014 pripravi poročilo o tem, ali revidirani mednarodni računovodski standard 19, v povezavi z odbitki od neto pokojninskih sredstev iz člena 36(1)(e) in spremembami neto pokojninskih obveznosti povzroča pretirano nestanovitnost kapitala institucij.
Komisija ob upoštevanju poročila EBA do 31. decembra 2014 pripravi poročilo o zadevah iz prvega pododstavka za Evropski parlament in Svet, kateremu po potrebi priloži zakonodajni predlog, ki predvideva obravnavo, s katero se neto sredstva ali obveznosti pokojninskega sklada z določenimi pravicami prilagodijo za izračun kapitala.
NASLOV III
SPREMEMBE
Člen 520
Spremembe Uredbe (EU) št. 648/2012
Uredba (EU) št. 648/2012 se spremeni:
(1)
v naslovi IV se doda naslednje poglavje:
"POGLAVJE 4
Izračuni in poročanje za namene Uredbe(EU) št 575/2013
Člen 50a
Izračun KCNS
1. Če je CNS prejela uradno obvestilo iz člena 301(2)(b) Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja (38), za namene člena 308 navedene uredbe v skladu z odstavkom 2 tega člena izračuna KCNS za vse pogodbe in transakcije, za katere opravi kliring, vseh klirinških članov, zajetih v zadevnem jamstvenem skladu.
2. CNS izračuna hipotetični kapital, kot sledi:
pri čemer velja:
EBRMi
=
vrednost izpostavljenosti pred zmanjšanjem tveganja, ki je enaka vrednosti izpostavljenosti CNS do klirinškega člana i, ki izvira iz vseh pogodb in transakcij s tem klirinškim članom, pri izračunu pa se ne upoštevajo zavarovanja s premoženjem, ki jih da ta klirinški član;
IMi
=
začetno kritje, ki ga CNS da klirinški član i;
DFi
=
predhodno plačani prispevek klirinškega člana i;
RW
=
20-odstotna utež tveganja;
kapitalski količnik
=
8 %.
3. CNS opravi izračun iz odstavka 2 vsaj vsako četrtletje ali pogosteje, če to zahtevajo pristojni organi tistih klirinških članov, ki so institucije.
4. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih za namen odstavka 3 opredeli naslednje:
(a)
pogostost in datume izračunov iz odstavka 2 ter
(b)
situacije, v katerih lahko pristojni organ institucije, ki deluje kot klirinški član, zahteva pogostejše izračunavanje in poročanje, kot je določeno v točki (a).
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. januarja 2014.
Komisija se pooblasti za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 50b
Splošna pravila za izračun KCNS
Za namene izračuna iz člena 50a(2) velja:
(a)
CNS izračuna vrednost izpostavljenosti do klirinških članov, kot sledi:
(i)
izpostavljenosti, ki izhajajo iz pogodb in transakcij iz člena 301(1)(a) in (d) Uredbe (EU) št. 575/2013;
(ii)
izpostavljenosti, ki izhajajo iz pogodb in transakcij iz člena 301(1)(b), (c) in (e) Uredbe (EU) št. 575/2013, izračuna v skladu s celovito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz člena 223 navedene uredbe z nadzorniškimi prilagoditvami za nestanovitnost iz členov 223 in 224 navedene uredbe. Ne uporablja se izjema iz točke (a) člena 285(3) navedene uredbe;
(iii)
izpostavljenosti, ki izhajajo iz transakcij, ki niso naštete v členu 301(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 in katere obsegajo le tveganja poravnave, izračuna v skladu z naslovom V dela 3 navedene uredbe;
(b)
za institucije, za katere se uporablja Uredba (EU) št. 575/2013, veljajo nizi pobotov, kot so določeni v naslovu II dela 3 navedene Uredbe;
(c)
pri izračunu vrednosti iz točke (a) CNS odšteje od svojih izpostavljenosti zavarovanje s premoženjem, ki ga dajo njeni klirinški člani in je ustrezno zmanjšano za nadzorniške prilagoditve za nestanovitnost v skladu s celovito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, določeno v členu 224 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(d)
CNS izračuna svoje izpostavljenosti do klirinških članov v zvezi s posli financiranja vrednostnih papirjev v skladu s celovito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz členov 223 in 224 Uredbe (EU) št. 575/2013 z nadzorniškimi prilagoditvami za nestanovitnost;
(e)
če ima CNS izpostavljenosti do ene ali več CNS, takšne izpostavljenosti obravnava, kot da bi bile izpostavljenosti do klirinških članov, in v izračun KCNS vključi vsakršno kritje ali predhodno financirane prispevke, prejete od teh CNS;
(f)
če ima CNS zavezujočo pogodbeno ureditev s klirinškimi člani, ki ji dovoljuje, da uporablja vso začetno kritje, prejeto od klirinških članov, ali del tega kritja, kot da gre za predhodno plačane prispevke, CNS za namene izračuna iz odstavka 1 to začetno kritje obravnava kot predhodno plačane prispevke, ne pa kot začetno kritje;
(g)
pri uporabi metode tekoče izpostavljenosti CNS nadomesti formulo iz člena 298(1)(c)(ii) Uredbe (EU) št. 575/2013 z naslednjo:
,
pri čemer se števec NGR izračuna v skladu s členom 274(1) Uredbe (EU) št. 575/2013, tik preden se ob koncu obdobja za poravnavo dejansko izmenja gibljivo kritje, v imenovalcu pa je bruto nadomestitveni strošek;
(h)
pri uporabi metode tekoče izpostavljenosti iz člena 274 Uredbe (EU) št. 575/2013 CNS nadomesti formulo iz člena 298(1)(c)(ii) navedene uredbe z naslednjo:
,
pri čemer se števec NGR izračuna v skladu s členom 274(1) navedene uredbe, tik preden se ob koncu obdobja za poravnavo dejansko izmenja gibljivo kritje, v imenovalcu pa je bruto nadomestitveni strošek;
(i)
če CNS ne more izračunati vrednosti NGR v skladu s členom 298(1)(c)(ii) Uredbe (EU) št. 575/2013:
(i)
uradno obvesti tiste klirinške člane, ki so institucije, in njihove pristojne organe, da ne more izračunati NGR, pri čemer navede tudi razloge za to;
(ii)
za obdobje treh mesecev lahko za izračun PCEred iz točke (g) uporablja vrednost NGR v višini 0,3;
(j)
če CNS na koncu obdobja iz točke (i)(ii) še vedno ne more izračunati vrednosti NGR, naredi naslednje:
(i)
neha računati KCNS;
(ii)
uradno obvesti tiste klirinške člane, ki so institucije, in njihove pristojne organe, da je nehala računati KCNS;
(k)
za izračun morebitne prihodnje izpostavljenosti opcij in opcij na zamenjavo obrestnih mer v skladu z metodo tekoče izpostavljenosti iz člena 274 Uredbe (EU) št. 575/2013 CNS pomnoži hipotetični znesek pogodbe z absolutno vrednostjo delta opcije
, kot je določena v členu 280(1)(a) navedene uredbe;
(l)
če ima CNS več kot en jamstveni sklad, opravi izračun iz člena 50a(2) za vsak jamstveni sklad posebej.
Člen 50c
Sporočanje informacij
1. Za namene člena 308 Uredbe (EU) št. 575/2013 CNS tistim klirinškim članom, ki so institucije, in njihovim pristojnim organom sporoči naslednje informacije:
(a)
hipotetični kapital (KCNS);
(b)
vsoto predhodno financiranih prispevkov (DFCM);
(c)
znesek predhodno financiranih finančnih virov, ki jih mora uporabiti po zakonu ali pogodbenem dogovoru s klirinškimi člani za pokritje izgub po neizpolnitvi finančnih obveznosti enega ali več klirinških članov pred uporabo prispevkov iz jamstvenega sklada preostalih klirinških članov (DFCNS);
(d)
skupno število klirinških članov (N);
(e)
faktor koncentracije (β), kot je opredeljen v členu 50d;
(f)
vsoto vseh prispevkov iz pogodbe
.Če ima CNS več kot en jamstveni sklad, sporoči informacije iz prvega pododstavka za vsak jamstveni sklad posebej.
2. CNS uradno obvesti tiste klirinške člane, ki so institucije, vsaj vsako četrtletje ali pogosteje, če to zahtevajo pristojni organi teh klirinških članov.
3. EBA oblikuje osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
enotno predlogo za poročanje iz odstavka 1;
(b)
pogostost in datume poročanja iz odstavka 2;
(c)
situacije, v katerih lahko pristojni organ institucije, ki deluje kot klirinški član, zahteva pogostejše poročanje, kot je določeno v točki (b).
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. januarja 2014.
Komisija se pooblasti za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 50d
Izračun specifičnih postavk, ki jih sporočijo CNS
Za namene člena 50c velja:
(a)
če pravila CNS predvidevajo, da uporabi del finančnih sredstev ali vsa finančna sredstva hkrati s predhodno plačanimi prispevki klirinških članov, tako da so ta sredstva enakovredna predhodno plačanim prispevkom klirinškega člana, saj se z njimi krijejo izgube, ki jih CNS utrpi v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti enega ali več klirinških članov, CNS doda ustrezni znesek teh sredstev k DFCM;
(b)
če pravila CNS predvidevajo, da uporabi del finančnih sredstev ali vsa finančna sredstva za pokritje svojih izgub zaradi neizpolnjevanja obveznosti enega ali več klirinških članov po tem, ko je izčrpala svoj jamstveni sklad, vendar preden uporabi prispevke svojih klirinških članov iz pogodbe, CNS doda ustrezni znesek teh dodatnih finančnih sredstev
k skupnemu znesku predhodno financiranih prispevkov (DF), kot sledi: ;
(c)
CNS izračuna faktor koncentracije (β) v skladu z naslednjo formulo:
,
pri čemer velja:
PCEred,i
=
zmanjšana morebitna prihodnja kreditna izpostavljenost za vse pogodbe in transakcije CNS s klirinškim članom i;
PCEred,1
=
zmanjšana morebitna prihodnja kreditna izpostavljenost za vse pogodbe in transakcije CNS s klirinškim članom, ki ima najvišjo vrednost PCEred,i;
PCEred,2
=
zmanjšana morebitna prihodnja kreditna izpostavljenost za vse pogodbe in transakcije CNS s klirinškim članom, ki ima drugo najvišjo vrednost PCEred,i.
(38) UL L 176, 27.6.2013, str. 1";" 						
(2)
v členu 11(15), se črta točka (b);
(3)
v členu 89 se vstavi naslednji odstavek:
"5a. Do 15 mesecev po datumu začetka veljavnosti najnovejšega od enajstih regulativnih tehničnih standardov, navedenih na koncu prvega pododstavkaodstavka 3, ali dokler ni v skladu s členom 14 sprejet sklep o izdaji dovoljenja CNS, karkoli nastopi prej, ta CNS uporablja obravnavo iz tretjega pododstavka tega odstavka.
Do 15 mesecev po datumu začetka veljavnosti najnovejšega od enajstih regulativnih tehničnih standardov, navedenih na koncu drugega pododstavka odstavka 3, ali dokler ni v skladu s členom 25 sprejet sklep o priznanju CNS, kar je prej, ta CNS uporablja obravnavo iz tretjega pododstavka tega odstavka.
Kadar CNS nima jamstvenega sklada in zavezujoče ureditve s svojimi klirinškimi člani, ki ji dovoljuje, da uporablja vso začetno kritje, prejeto od klirinških članov, ali del tega kritja, kot da bi bili predhodno vplačani prispevki, informacije, ki jih poroča v skladu s členom 50c(1) vključujejo celotni znesek začetnega kritja, ki ga je dobila od klirinških članov (IM)
Roki iz prvega in drugega pododstavka se lahko podajšajo za dodatnih šest mesecev, če je Komisija sprejela izvedbeni akt iz člena 497(3) Uredbe (EU) št. 575/2013."
DEL 11
KONČNE DOLOČBE
Člen 521
Začetek veljavnosti in uporaba
1. Ta uredba začne veljati na dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
2. Ta uredba se uporablja od 1. januarja 2014, razen:
(a)
členov 8(3), 21 in 451(1), ki se uporabljajo od 1. januarja 2015;
(b)
člena 413(1), ki se uporablja od 1. januarja 2016;
(c)
določb te uredbe, na podlagi katerih ESA Komisiji predložiti osnutek tehničnih standardov in določb te uredbe, s katerimi se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih ali izvedbenih aktov, ki se uporabljajo od 31. decembra 2014.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 26. junija 2013