SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/50/EU
ze dne 16. dubna 2014
o minimálních požadavcích na podporu mobility pracovníků mezi členskými státy zlepšením nabývání a zachování doplňkových důchodových práv
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 46 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Volný pohyb osob je jednou ze základních svobod Unie. Článek 46 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) stanoví, že Evropský parlament a Rada přijímají řádným legislativním postupem po konzultaci s Evropským hospodářským a sociálním výborem prostřednictvím směrnic opatření potřebná k zavedení volného pohybu pracovníků tak, jak je stanoven v článku 45 Smlouvy o fungování EU. Podle článku 45 Smlouvy o fungování EU volný pohyb pracovníků zahrnuje mimo jiné právo ucházet se o nabízená pracovní místa a pohybovat se za tím účelem volně na území členských států. Tato směrnice se zaměřuje na podporu mobility pracovníků tím, že odstraňuje překážky této mobility vytvářené některými pravidly doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr.
(2)
Sociální ochrana pracovníků v oblasti důchodů je zajištěna zákonnými systémy sociálního zabezpečení v kombinaci s doplňkovými důchodovými systémy vázanými na pracovní smlouvu, které jsou v mnoha členských státech stále rozšířenější.
(3)
Pokud jde o výběr nejvhodnějších opatření k dosažení cíle článku 46 Smlouvy o fungování EU, Evropský parlament a Rada mají široký prostor pro uvážení. Koordinační systém stanovený v nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 (3) a v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (4), a zejména pravidla použitelná pro sčítání, se netýkají doplňkových důchodových systémů, s výjimkou systémů definovaných uvedenými nařízeními jako právní předpisy nebo jichž se týká prohlášení učiněné za tímto účelem členským státem v souladu s uvedenými nařízeními.
(4)
Směrnice Rady 98/49/ES (5) představuje první zvláštní opatření pro zlepšení výkonu práva volného pohybu pracovníků v oblasti doplňkových důchodových systémů.
(5)
Cílem této směrnice je dále usnadnit mobilitu pracovníků mezi členskými státy zlepšením nabývání a zachování doplňkových důchodových práv účastníků těchto doplňkových důchodových systémů.
(6)
Tato směrnice se nepoužije pro nabývání a zachování doplňkových důchodových práv pracovníků, kteří se pohybují v rámci jednoho členského státu. Členské státy mohou zvážit, zda prostřednictvím svých vnitrostátních pravomocí rozšíří pravidla použitelná podle této směrnice na účastníky systému, kteří změní zaměstnání v rámci jednoho členského státu.
(7)
Členský stát může požadovat, aby pracovníci odcházející do jiného členského státu o této skutečnosti vyrozuměli svůj doplňkový důchodový systém.
(8)
Je třeba vzít v úvahu povahu a specifické vlastnosti doplňkových důchodových systémů a jejich odlišnost v rámci členských států a mezi nimi. Zřízení nových systémů, udržitelnost stávajících systémů a očekávání a práva účastníků současných důchodových systémů by měly být odpovídajícím způsobem chráněny. Tato směrnice by zejména měla respektovat úlohu sociálních partnerů v navrhování a provádění doplňkových důchodových systémů.
(9)
Tato směrnice nezpochybňuje právo členských států na uspořádání svých vlastních důchodových systémů. Členské státy plně odpovídají za uspořádání těchto systémů a při provádění této směrnice do vnitrostátního práva nejsou povinny zavést právní předpisy, které stanoví zřízení doplňkových důchodových systémů.
(10)
Tato směrnice neomezuje autonomii sociálních partnerů v případech, kdy nesou odpovědnost za zřizování a správu důchodových systémů, pokud mohou zajistit dosažení výsledků stanovených touto směrnicí.
(11)
Tato směrnice by se měla vztahovat na všechny doplňkové důchodové systémy zřízené podle vnitrostátních právních předpisů a postupů, které pracovníkům nabízejí doplňkové důchody, jako jsou smlouvy o skupinovém pojištění, průběžně financované systémy dohodnuté v jednom nebo několika odvětvích nebo oblastech podnikání, fondové systémy nebo důchodová práva zaručená rezervami zaměstnavatele nebo jakékoliv kolektivní nebo jiné srovnatelné pojištění.
(12)
Tato směrnice by se neměla vztahovat na doplňkové důchodové systémy nebo popřípadě dílčí části těchto systémů, které byly uzavřeny za účelem toho, aby nemohli být přijímáni žádní noví účastníci, jelikož zavedení nových pravidel by mohlo pro takové systémy představovat neopodstatněné zatížení.
(13)
Tato směrnice by se neměla týkat systémů pro ochranu před platební neschopností nebo systémů náhrady škody, které nejsou součástí doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr a jejichž cílem je ochrana důchodových práv zaměstnance v případě platební neschopnosti podniku nebo důchodového systému. Tato směrnice by se obdobně neměla dotýkat vnitrostátních důchodových rezervních fondů.
(14)
Tato směrnice by se měla vztahovat pouze na doplňkové důchodové systémy, v nichž nároky vznikají v důsledku pracovního poměru a jsou spojeny s dosažením důchodového věku či splněním jiných požadavků, jak stanoví tento systém nebo vnitrostátní právní předpisy. Tato směrnice se nevztahuje na jiné individuální důchodové pojištění, než je individuální důchodové pojištění uzavřené prostřednictvím pracovního poměru. Jsou-li s doplňkovými důchodovými systémy spojeny invalidní nebo pozůstalostní důchody, může být nárok na tyto důchody upraven zvláštními pravidly. Touto směrnicí nejsou dotčeny stávající vnitrostátní právní předpisy a pravidla doplňkových důchodových systémů týkající se těchto zvláštních pravidel.
(15)
Jednorázová platba, která nesouvisí s příspěvky placenými za účelem doplňkového důchodu, je vyplacena přímo nebo nepřímo na konci pracovního poměru a je financována výhradně zaměstnavatelem, by neměla být považována za doplňkový důchod ve smyslu této směrnice.
(16)
Jelikož se doplňkový důchod v mnoha členských státech stává stále důležitějším pro zajištění životní úrovně ve stáří, měly by se zlepšit podmínky pro nabývání a zachování důchodových práv s cílem odstranit překážky volného pohybu pracovníků mezi členskými státy.
(17)
Skutečnost, že v některých doplňkových důchodových systémech mohou důchodová práva propadnout, jestliže pracovní poměr pracovníka skončí dříve, než uplynula minimální doba jeho účasti v systému (tedy „lhůta pro nabytí práv“), nebo dříve, než pracovník dosáhl minimálního věku (tedy „věku pro nabytí práv“), může pracovníkům pohybujícím se mezi členskými státy bránit v nabytí odpovídajících důchodových práv. Obdobný účinek má i požadavek dlouhé čekací doby před zařazením pracovníka do důchodového systému. Tyto podmínky tudíž představují překážky bránící volnému pohybu pracovníka. Naproti tomu požadavky na minimální věk pro účast v systému nejsou překážkou bránící volnému pohybu, a proto se jimi tato směrnice nezabývá.
(18)
Podmínky pro nabytí práv by neměly být připodobňovány jiným podmínkám stanoveným pro nabývání práva na důchod, který je stanoven s ohledem na fázi vyplácení v rámci vnitrostátního práva nebo v rámci pravidel některých doplňkových důchodových systémů, zejména příspěvkově definovaných systémů. Například doba aktivní účasti v systému, kterou musí účastník splnit poté, co mu vznikne právo na doplňkový důchod, aby mohl žádat o vyplacení důchodu ve formě pravidelné výplaty nebo jednorázové částky, nepředstavuje lhůtu pro nabytí práv.
(19)
Pokud je pracovní poměr ukončen předtím, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, a nese-li investiční riziko systém nebo zaměstnavatel, zejména v dávkově definovaných systémech, měl by systém vždy nahradit příspěvky odcházejícího pracovníka. Pokud je pracovní poměr ukončen předtím, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, a nese-li investiční riziko odcházející pracovník (zejména v příspěvkově definovaných systémech), může systém nahradit investiční hodnotu těchto příspěvků. Hodnota může být vyšší nebo nižší než příspěvky zaplacené odcházejícím pracovníkem. Důchodový systém případně může nahradit celkovou výši příspěvků.
(20)
Odcházející pracovníci by měli mít právo ponechat svá nabytá důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému, v němž tato práva vznikla, coby odložená důchodová práva. Pokud jde o zachování odložených důchodových práv, úroveň ochrany zde může být považována za rovnocennou, pokud mají odcházející pracovníci možnost, zejména v rámci příspěvkově definovaného systému, převést hodnotu svých nabytých důchodových práv do doplňkového důchodového systému, který splňuje podmínky stanovené touto směrnicí.
(21)
V souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy by měly být učiněny kroky k zajištění zachování odložených důchodových práv nebo jejich hodnoty. Hodnota těchto práv v době, kdy účastník systém opouští, by měla být stanovena v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy. Při úpravě hodnoty těchto práv by měla být zohledněna zvláštní povaha systému, zájmy čekatelů na důchod, zájmy zbývajících aktivních účastníků důchodového systému a zájmy příjemců starobního důchodu.
(22)
Tato směrnice nezakládá povinnost stanovit příznivější podmínky pro odložená důchodová práva než pro práva aktivních účastníků.
(23)
Pokud nabytá důchodová práva nebo hodnota nabytých důchodových práv odcházejícího pracovníka nepřekročí použitelnou prahovou hodnotu stanovenou příslušným členským státem a aby se zabránilo příliš vysokým administrativním nákladům vyplývajícím ze správy velkého počtu odložených důchodových práv nízké hodnoty, mohou důchodové systémy dostat možnost tato nabytá důchodová práva nezachovávat, nýbrž vyplatit odcházejícímu pracovníkovi jednorázovou částku odpovídající hodnotě nabytých důchodových práv. Hodnota převodu nebo vyplacení kapitálu by měly být případně stanoveny v souladu s vnitrostátními předpisy a postupy. Členské státy by v příslušných případech měly stanovit prahovou hodnotu pro takové platby, a to s přihlédnutím k přiměřenosti budoucích důchodových příjmů pracovníků.
(24)
Tato směrnice neupravuje převod nabytých důchodových práv. V zájmu usnadnění mobility pracovníků mezi členskými státy by však členské státy měly v rámci možností a zvláště při zavádění nových doplňkových důchodových systémů usilovat o zlepšování převoditelnosti nabytých důchodových práv.
(25)
Aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES (6), měli by být aktivní účastníci systému a čekatelé na důchod, kteří vykonávají nebo mají v úmyslu vykonávat své právo volného pohybu, na požádání vhodně informováni o svých doplňkových důchodových právech. Jsou-li se systémem spojeny pozůstalostní důchody, měli by mít pozůstalí příjemci stejné právo na informace jako čekatelé na důchod. Členské státy by měly mít možnost stanovit, že tyto informace nemusí být poskytovány častěji než jednou ročně.
(26)
S ohledem na rozdílnost doplňkových důchodových systémů by se Unie měla omezit na stanovení cílů, kterých je třeba dosáhnout v obecné rovině, a proto je směrnice vhodným právním nástrojem.
(27)
Jelikož cíle této směrnice, totiž usnadnění výkonu práva na volný pohyb pracovníků mezi členskými státy, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jej lze z důvodu rozsahu a účinků této směrnice lépe dosáhnout na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.
(28)
Tato směrnice stanoví minimální požadavky, což ponechává členským státům možnost přijmout nebo zachovat vhodnější ustanovení. Provedením této směrnice nesmí být odůvodňováno jakékoli zhoršení oproti stávající situaci v každém členském státě.
(29)
Do šesti let od vstupu této směrnice v platnost by Komise měla vypracovat zprávu o jejím uplatňování.
(30)
V souladu s vnitrostátními předpisy, kterými se řídí organizace doplňkových důchodových systémů, mohou členské státy pověřit sociální partnery na jejich společnou žádost provedením této směrnice, pokud jde o ustanovení týkající se kolektivních smluv, za podmínky, že členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby mohly kdykoli zaručit, že výsledků stanovených touto směrnicí bude dosaženo,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla zaměřená na usnadnění výkonu práva pracovníků na volný pohyb mezi členskými státy, a to omezením překážek vytvářených některými pravidly, která se týkají doplňkových důchodových systémů vázaných na pracovní poměr.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na doplňkové důchodové systémy s výjimkou systémů, na něž se vztahuje nařízení (ES) č. 883/2004.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
doplňkové důchodové systémy, které ke dni vstupu této směrnice v platnost již nepřijímají nové aktivní účastníky a zůstávají jim uzavřeny;
b)
doplňkové důchodové systémy, na které se vztahují opatření zahrnující intervenci správních orgánů zřízených vnitrostátními právními předpisy nebo soudních orgánů a jejichž záměrem je zachovat nebo obnovit finanční situaci těchto doplňkových důchodových systémů, včetně likvidačního řízení. Toto vynětí platí pouze do ukončení intervence;
c)
systémy pro ochranu před platební neschopností, systémy náhrady škody a vnitrostátní důchodové rezervní fondy, a
d)
jednorázové platby vyplacené zaměstnavatelem zaměstnancům na konci jejich pracovního poměru, která nesouvisí s důchodovým pojištěním.
3. Tato směrnice se nevztahuje na invalidní nebo pozůstalostní důchody spojené s doplňkovými důchodovými systémy, s výjimkou zvláštních ustanovení článků 5 a 6 týkajících se pozůstalostních důchodů.
4. Tato směrnice se vztahuje pouze na doby trvání zaměstnání počínaje jejím provedením v souladu s článkem 8.
5. Tato směrnice se nevztahuje na nabývání a zachování doplňkových důchodových práv pracovníků, kteří se pohybují v rámci jednoho členského státu.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„doplňkovým důchodem“ starobní důchod stanovený v pravidlech doplňkového důchodového systému zřízeného podle vnitrostátních právních předpisů a postupů;
b)
„doplňkovým důchodovým systémem“ jakýkoli zaměstnanecký systém starobních důchodů, zřízený podle vnitrostátních právních předpisů a postupů a vázaný na pracovní poměr, který má zajišťovat doplňkový důchod zaměstnaným osobám;
c)
„aktivními účastníky systému“ pracovníci, jimž na základě stávajícího pracovního poměru vzniká nebo po splnění podmínek pro nabytí důchodových práv vznikne nárok na doplňkový důchod v souladu s ustanoveními doplňkového důchodového systému;
d)
„čekací dobou“ doba zaměstnání požadovaná vnitrostátními právními předpisy nebo pravidly doplňkového důchodového systému nebo zaměstnavatelem, jíž musí pracovník dosáhnout, než se stane způsobilým pro zařazení do systému;
e)
„lhůtou pro nabytí práv“ doba aktivní účasti v systému požadovaná vnitrostátními právními předpisy nebo pravidly doplňkového důchodového systému pro přiznání nároku na nashromážděná doplňková důchodová práva;
f)
„nabytými důchodovými právy“ jakýkoli nárok na nashromážděná doplňková důchodová práva po splnění případných podmínek pro nabytí důchodových práv v souladu s pravidly doplňkového důchodového systému a případně v souladu s vnitrostátními právními předpisy;
g)
„odcházejícím pracovníkem“ aktivní účastník systému, jehož stávající pracovní poměr končí z jiných důvodů než dosažením způsobilosti této osoby k pobírání doplňkového důchodu a který se pohybuje mezi členskými státy;
h)
„čekatelem na důchod“ bývalý aktivní účastník systému, který nabyl důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému a ještě z tohoto systému doplňkový důchod nepobírá;
i)
„odloženými důchodovými právy“ nabytá důchodová práva uchovaná v rámci systému, v němž byla nashromážděna čekatelem na důchod;
j)
„hodnotou odložených důchodových práv“ kapitálová hodnota důchodových práv vypočítaná v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy.
Článek 4
Podmínky nabytí práv v rámci doplňkových důchodových systémů
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby:
a)
pokud se použije lhůta pro nabytí práv nebo čekací doba, celkový souhrn těchto dob u odcházejících pracovníků v žádném případě nesmí přesáhnout tři roky;
b)
pokud je stanoven minimální věk pro nabytí důchodových práv, tento věk nesmí u odcházejících pracovníků převyšovat 21 let;
c)
pokud je pracovní poměr ukončen dříve, než odcházející pracovník nashromáždil nabytá důchodová práva, doplňkový důchodový systém nahradí výši příspěvků zaplacených odcházejícím pracovníkem nebo zaplacených za odcházejícího pracovníka v souladu s vnitrostátními právními předpisy či kolektivní smlouvou či jinou smlouvou, nebo pokud odcházející pracovník nese investiční riziko, buď celkovou výši uhrazených příspěvků nebo výši investiční hodnoty těchto příspěvků.
2. Členské státy mohou umožnit sociálním partnerům stanovit prostřednictvím kolektivní smlouvy odlišná ustanovení, a to pod podmínkou, že tato ustanovení poskytují ochranu, která není méně příznivá, a nevytvářejí překážky při volném pohybu pracovníků.
Článek 5
Zachování odložených důchodových práv
1. S výhradou odstavců 3 a 4 členské státy přijmou opatření nezbytná pro zajištění toho, aby si odcházející pracovníci mohli ponechat svá nabytá důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému, ve kterém byla tato práva nabyta. Počáteční hodnota těchto práv pro účely odstavce 2 se vypočte v okamžiku, kdy je ukončen stávající pracovní poměr odcházejícího pracovníka.
2. Členské státy přijmou opatření, která jsou s přihlédnutím k povaze pravidel a postupů důchodového systému nezbytná pro zajištění toho, aby se s odloženými důchodovými právy odcházejících pracovníků a jejich pozůstalých nebo s jejich hodnotou zacházelo v souladu s hodnotou práv aktivních účastníků systému nebo vývojem důchodových dávek, které se v současnosti vyplácejí, nebo jinými způsoby považovanými za spravedlivé zacházení, například:
a)
jestliže jsou důchodová práva v doplňkovém důchodovém systému nabyta jakožto nárok na nominální součet, zachováním nominální hodnoty odložených důchodových práv;
b)
jestliže se hodnota nashromážděných důchodových práv v čase mění, úpravou hodnoty odložených důchodových práv pomocí:
i)
úrokové míry v rámci doplňkového důchodového systému, nebo
ii)
výnosů z investic dosažených doplňkovým důchodovým systémem,
nebo
c)
jestliže je hodnota nashromážděných důchodových práv upravena například podle míry inflace nebo výše platů, odpovídající úpravou hodnoty odložených důchodových práv, která může být předmětem přiměřeného omezení stanoveného vnitrostátními právními předpisy nebo odsouhlaseného sociálními partnery.
3. Členské státy mohou umožnit doplňkovým důchodovým systémům nezachovat nabytá práva odcházejícího pracovníka, nýbrž vyplatit odcházejícímu pracovníkovi - s jeho informovaným souhlasem, mimo jiné pokud jde o použitelné poplatky - kapitál odpovídající hodnotě nabytých důchodových práv, pokud hodnota nabytých důchodových práv nepřesahuje práh stanovený příslušným členským státem. Členský stát o uplatňovaném prahu uvědomí Komisi.
4. Členské státy mohou umožnit sociálním partnerům stanovit prostřednictvím kolektivní smlouvy odlišná ustanovení, a to pod podmínkou, že tato ustanovení poskytují ochranu, která není méně příznivá, a nevytvářejí překážky při volném pohybu pracovníků.
Článek 6
Informace
1. Členské státy zajistí, aby aktivní účastníci systému mohli na požádání získat informace o tom, jak by ukončení zaměstnání ovlivnilo jejich doplňková důchodová práva.
Zejména se poskytnou informace týkající se:
a)
podmínek nabytí doplňkových důchodových práv a důsledků jejich uplatnění při skončení pracovního poměru;
b)
hodnoty jejich nabytých důchodových práv nebo posouzení nabytých důchodových práv provedeného nejpozději 12 měsíců přede dnem obdržení žádosti, a
c)
podmínek budoucího zacházení s odloženými důchodovými právy.
Umožňuje-li systém dřívější přístup k nabytým důchodovým právům prostřednictvím výplaty kapitálu, zahrnují poskytované informace také písemné prohlášení, že by měl účastník zvážit možnost poradenství ohledně investování uvedeného kapitálu pro účely důchodu.
2. Členské státy zajistí, aby čekatelé na důchod získali na žádost informace týkající se:
a)
hodnoty jejich odložených důchodových práv nebo posouzení odložených důchodových práv provedeného nejpozději 12 měsíců přede dnem obdržení žádosti, a
b)
podmínek pro zacházení s odloženými důchodovými právy.
3. V případě pozůstalostních důchodů spojených s doplňkovými důchodovými systémy se odstavec 2 vztahuje na pozůstalé čekatele, pokud jde o výplatu pozůstalostních důchodů.
4. Poskytnuté informace musí být dostatečně jasné a poskytují se písemně a v přiměřené lhůtě. Členské státy mohou stanovit, že je tyto informace není třeba poskytovat častěji než jednou ročně.
5. Povinnosti podle tohoto článku se nedotýkají povinností institucí pro zaměstnanecké důchodové pojištění uvedených v článku 11 směrnice 2003/41/ES, přičemž uvedené povinnosti doplňují.
Článek 7
Minimální požadavky a zachování úrovně
1. Členské státy mohou přijmout nebo zachovat vhodnější ustanovení týkající se nabývání doplňkových důchodových práv pracovníků, zachování doplňkových důchodových práv odcházejících pracovníků a práva na informace náležejícího aktivním účastníků systému a čekatelům na důchod, než jsou ustanovení uvedená v této směrnici.
2. Provedení této směrnice nesmí v žádném případě sloužit jako důvod k omezení stávajících práv na nabývání a zachování doplňkových důchodových práv a práva na informace náležejícího účastníkům systému a čekatelům na důchod v členských státech.
Článek 8
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 21. května 2018, nebo zajistí, aby sociální partneři zavedli do uvedeného dne vyžadovaná ustanovení dohodou. Členské státy jsou povinny přijmout nezbytná opatření, která jim umožní zaručit, že výsledků předepsaných touto směrnicí bude dosaženo. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Předpisy či opatření uvedené v odstavci 1 a přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 9
Zpráva
1. Členské státy sdělí Komisi veškeré dostupné informace týkající se uplatňování této směrnice do 21. května 2019.
2. Do 21. května 2020 vypracuje Komise zprávu o uplatňování této směrnice a předloží ji Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
Článek 10
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 11
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
DIREKTIVA 2014/50/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 16. aprila 2014
o minimalnih zahtevah za povečanje mobilnosti delavcev med državami članicami z izboljšanjem pridobivanja in ohranjanja pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 46 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Prosto gibanje oseb je ena od temeljnih svoboščin Unije. Člen 46 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) določa, da Evropski parlament in Svet po rednem zakonodajnem postopku in po posvetovanju z Evropskim ekonomsko-socialnim odborom izdajata direktive, v katerih so določeni potrebni ukrepi za vzpostavitev prostega gibanja delavcev iz člena 45 PDEU. V členu 45 PDEU je določeno, da prosto gibanje delavcev med drugim vključuje pravico sprejeti ponujeno delovno mesto in se v ta namen na območju držav članic prosto gibati. Cilj te direktive je spodbujati mobilnost delavcev z zmanjšanjem ovir za mobilnost, ki so nastale zaradi določenih pravil v zvezi s sistemi dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki temeljijo na delovnem razmerju.
(2)
Socialna zaščita delavcev v zvezi s pokojninami je zagotovljena z zakonsko predpisanimi sistemi socialne varnosti, skupaj s sistemi dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki temeljijo na pogodbi o zaposlitvi, ki postajajo v državah članicah vse pogostejši.
(3)
Evropski parlament in Svet imata široka diskrecijska pooblastila za izbiro najbolj primernih ukrepov za dosego cilja iz člena 46 PDEU. Sistem koordinacije, določen v Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/71 (3) in v Uredbi (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (4), ter zlasti pravila, ki se uporabljajo za seštevanje, se ne nanašajo na sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, razen na sisteme, ki so v navedenih uredbah opredeljeni kot zakonodaja ali o katerih je država članica skladno z navedenima uredbama podala izjavo.
(4)
Direktiva Sveta 98/49/ES (5) je prvi poseben ukrep za izboljšanje uresničevanja pravice do prostega gibanja delavcev, kar zadeva sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja.
(5)
Cilj te direktive je nadalje olajšati mobilnost delavcev med državami članicami z izboljšanjem pridobivanja in ohranjanja pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja za zavarovance teh sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja.
(6)
Ta direktiva se ne uporablja za pridobivanje in ohranitev pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja delavcev, ki se gibljejo znotraj iste države članice. Države članice lahko koristijo svoje nacionalne pristojnosti, da razširijo pravila, ki se uporabljajo na podlagi te direktive, na zavarovance, ki zamenjajo zaposlitev znotraj iste države članice.
(7)
Država članica lahko zahteva, da odhajajoči delavci, ki se preselijo v drugo državo članico, o tem ustrezno uradno obvestijo svoj sistem dodatnega pokojninskega zavarovanja.
(8)
Upoštevati bi bilo treba značilnosti in posebne lastnosti sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja ter njihovo različnost znotraj držav članic in med njimi. Uvedbo novih sistemov, vzdržnost obstoječih sistemov ter pričakovanja in pravice zavarovancev sedanjih pokojninskih sistemov bi bilo treba ustrezno zaščititi. Ta direktiva bi zlasti morala upoštevati vlogo socialnih partnerjev pri oblikovanju in izvajanju sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja.
(9)
Ta direktiva ne postavi pod vprašanje pravice držav članic, da organizirajo svoje pokojninske sisteme. Države članice ohranijo polno odgovornost za organizacijo takšnih sistemov in zato pri prenosu te direktive v nacionalno pravo niso zavezane uvesti zakonodaje, ki določa vzpostavitev sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja.
(10)
Ta direktiva ne omejuje avtonomije socialnih partnerjev, kadar so odgovorni za vzpostavitev in upravljanje sistemov pokojninskega zavarovanja, če lahko zagotovijo rezultate, določene s to direktivo.
(11)
Ta direktiva bi se morala uporabljati za vse sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, vzpostavljene v skladu z nacionalnim pravom in prakso, ki delavcem nudijo dodatno pokojnino, kot so pogodbe skupinskega zavarovanja, dokladni sistemi, dogovorjeni v eni ali več panogah ali sektorjih, naložbeni sistemi ali pokojninske obljube, zajamčene s knjigovodskimi rezervacijami, ali katera koli skupinska ali druga primerljiva ureditev.
(12)
Ta direktiva se ne bi smela uporabljati za sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja ali, kadar je primerno, pododdelke takšnih sistemov, ki so zaprti, tako da ni več možno vključevanje novih zavarovancev, saj bi uvedba novih pravil lahko pomenila neupravičeno obremenitev za takšne sisteme.
(13)
Ta direktiva ne bi smela vplivati na ureditve o zajamčenih vlogah za primer plačilne nesposobnosti ali na izravnalne ureditve, ki niso del sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki temelji na delovnem razmerju, in ki so namenjene zaščiti pokojninskih pravic delavcev v primeru plačilne nesposobnosti podjetja ali sistema pokojninskega zavarovanja. Prav tako ta direktiva ne bi smela vplivati na sklade nacionalnih pokojninskih rezerv.
(14)
Ta direktiva bi se morala uporabljati samo za sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, pri katerih upravičenost obstaja zaradi delovnega razmerja in je vezano na doseganje upokojitvene starosti ali izpolnjevanje drugih zahtev, kot jih določa sistem ali nacionalna zakonodaja. Ta direktiva se ne uporablja za posamezne pokojninske ureditve, razen za tiste, ki se sklenejo na podlagi delovnega razmerja. Kadar so na sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja vezana nadomestila za invalidnost ali za preživele družinske člane, se lahko upravičenost do njih ureja s posebnimi pravili. Ta direktiva ne vpliva na obstoječe nacionalno pravo in pravila sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja v zvezi s takimi posebnimi pravili.
(15)
Enkratno plačilo, ki ni povezano s prispevki za dodatno pokojninsko zavarovanje, ki se plača neposredno ali posredno ob koncu delovnega razmerja in ki ga financira izključno delodajalec, ne bi smelo šteti za dodatno pokojnino v smislu te direktive.
(16)
Zaradi vse večjega pomena dodatnega pokojninskega zavarovanja kot sredstva za zagotovitev življenjskega standarda v starosti v številnih državah članicah bi bilo treba izboljšati pogoje za pridobivanje in ohranjanje pokojninskih pravic z namenom, da se zmanjšajo ovire za prosto gibanje delavcev med državami članicami.
(17)
Dejstvo, da so lahko v nekaterih sistemih dodatnega pokojninskega zavarovanja pokojninske pravice izgubljene, če se delovno razmerje delavca konča, preden je zaključil minimalno obdobje vključenosti v sistem pokojninskega zavarovanja (doba pridobivanja pravic) ali preden je dosegel minimalno starost (starost za pridobitev pravic), lahko delavcem, ki se gibljejo med državami članicami, onemogoči pridobitev ustreznih pokojninskih pravic. Podoben učinek ima lahko zahteva glede dolge čakalne dobe, preden se delavec lahko vključi v pokojninski sistem. Takšni pogoji torej predstavljajo ovire za prosto gibanje delavcev. Nasprotno pa zahteve glede minimalne starosti za vključitev ne pomenijo ovire za svobodo gibanja, zato jih ta direktiva ne obravnava.
(18)
Pogojev za pridobivanje pravic ne bi smeli enačiti z drugimi pogoji, ki so določeni za pridobivanje pravice do rente glede faze izplačila, v okviru nacionalnega prava ali pravil določenih sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja, zlasti sistemov z vnaprej določenimi prispevki. Obdobje aktivne vključenosti v pokojninski sistem, ki ga mora zavarovanec izpolniti po tem, ko je postal upravičen do dodatne pokojnine in s tem do izplačila pokojnine v obliki rente ali glavnice, na primer ne šteje za dobo pridobivanja pravic.
(19)
Kadar delovno razmerje preneha, preden je odhajajoči delavec zbral pridobljene pokojninske pravice in naložbeno tveganje nosi sistem ali delodajalec, zlasti pri sistemih z vnaprej določenimi pravicami, bi se moralo iz sistema vedno povrniti pokojninske prispevke odhajajočega delavca. Kadar delovno razmerje preneha, preden je odhajajoči delavec zbral pridobljene pokojninske pravice, in če naložbeno tveganje nosi odhajajoči delavec, zlasti pri sistemih z vnaprej določenimi prispevki, lahko sistem povrne vrednost naložb, ki izhajajo iz teh prispevkov. Vrednost je lahko večja ali manjša od prispevkov, ki jih je vplačal odhajajoči delavec. Druga možnost pa je, da se iz sistema lahko povrne vsota vseh prispevkov.
(20)
Odhajajoči delavci bi morali imeti pravico, da svoje pridobljene pokojninske pravice pustijo kot mirujoče pokojninske pravice v sistemu dodatnega pokojninskega zavarovanja, v katerem so jih pridobili. Kar zadeva ohranjanje mirujočih pokojninskih pravic, se lahko stopnja zaščite šteje za enakovredno, kadar se - zlasti pri sistemih z vnaprej določenimi prispevki - odhajajočemu delavcu ponudi možnost, da se vrednost njegovih pridobljenih pokojninskih pravic prenese v sistem dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki izpolnjuje pogoje iz te direktive.
(21)
V skladu z nacionalnim pravom in prakso bi bilo treba sprejeti ukrepe za zagotovitev ohranitve mirujočih pokojninskih pravic ali njihove vrednosti. Vrednost teh pravic bi se morala takrat, ko zavarovanec izstopi iz sistema, določiti v skladu z nacionalnim pravom in prakso. Kadar se vrednost teh pravic prilagodi, bi bilo treba upoštevati posebno naravo sistema, interese upravičencev z odloženo uveljavitvijo pravic ter interese preostalih aktivnih zavarovancev in upokojenih upravičencev.
(22)
Ta direktiva ne določa obveznosti vzpostavitve ugodnejših pogojev za mirujoče pokojninske pravice kot za pravice aktivnih zavarovancev sistema.
(23)
Če pridobljene pokojninske pravice ali vrednost pridobljenih pokojninskih pravic odhajajočega delavca ne presegajo veljavne zgornje meje, ki jo je določila zadevna država članica, in da ne bi prišlo do previsokih upravnih stroškov zaradi upravljanja velikega števila mirujočih pokojninskih pravic nizke vrednosti, lahko imajo pokojninski sistemi možnost, da se teh pridobljenih pravic v njih ne ohrani, temveč se namesto tega odhajajočemu delavcu izplača glavnica, enakovredna vrednosti pridobljenih pokojninskih pravic. Vrednost prenosa ali izplačila glavnice bi se morala po potrebi določiti v skladu z nacionalnim pravom in prakso. Države članice bi morale po potrebi določiti zgornjo mejo takšnih izplačil in pri tem upoštevati ustreznost prihodnjega dohodka delavcev med upokojitvijo.
(24)
Ta direktiva ne določa prenosa pridobljenih pokojninskih pravic. Vendar bi si morale države članice za olajšanje mobilnosti delavcev med državami članicami čim bolj prizadevati izboljšati prenosljivost pridobljenih pokojninskih pravic, zlasti pri uvajanju novih sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja.
(25)
Brez poseganja v Direktivo 2003/41/ES Evropskega parlamenta in Sveta (6) bi morali biti aktivni zavarovanci in upravičenci z odloženo uveljavitvijo pravice, ki uresničujejo ali nameravajo uresničevati svojo pravico do prostega gibanja, na zahtevo ustrezno obveščeni o svojih pravicah do dodatnega pokojninskega zavarovanja. Kadar so na sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja vezana nadomestila za preživele družinske člane, bi morali imeti preživeli družinski člani enake pravice do obveščenosti kot upravičenci z odloženo uveljavitvijo pravice. Države članice bi morale imeti možnost določiti, da takšnih informacij ni treba zagotoviti več kot enkrat letno.
(26)
Zaradi raznolikosti sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja bi se morala Unija omejiti le na določitev splošnega okvira ciljev, ki jih je treba doseči, zato je direktiva ustrezen pravni instrument.
(27)
Ker cilja te direktive, in sicer lažjega uresničevanja pravice delavcev do prostega gibanja med državami članicami, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi njenega obsega in učinkov lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja.
(28)
Ta direktiva določa minimalne zahteve in tako državam članicam omogoča, da sprejmejo ali ohranijo ugodnejše določbe. Izvajanje te direktive ne more upravičevati nazadovanja glede na obstoječe stanje v državah članicah.
(29)
Komisija najpozneje šest let po dnevu začetka veljavnosti te direktive pripravi poročilo o njeni uporabi.
(30)
V skladu z nacionalnimi določbami, ki urejajo organizacijo sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja, lahko države članice socialnim partnerjem na njihovo skupno zahtevo naložijo odgovornost za izvajanje te direktive v zvezi z določbami, ki se nanašajo na kolektivne pogodbe, če države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za to, da lahko v vsakem trenutku zagotovijo rezultate, ki so določeni s to direktivo -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Predmet urejanja
Ta direktiva določa pravila, katerih namen je olajšati uresničevanje pravice delavcev do prostega gibanja med državami članicami z zmanjšanjem ovir, ki so nastale zaradi nekaterih pravil v zvezi s sistemi dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki temeljijo na delovnem razmerju.
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta direktiva se uporablja za sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, razen za sisteme, ki jih zajema Uredba (ES) št. 883/2004.
2. Ta direktiva se ne uporablja za:
(a)
sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki na dan začetka veljavnosti te direktive ne sprejemajo več novih aktivnih zavarovancev in zanje ostajajo zaprti;
(b)
sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, za katere veljajo ukrepi, ki vključujejo intervencijo upravnih organov, ustanovljenih z nacionalno zakonodajo ali s strani sodnih organov, z namenom ohranjanja ali obnavljanja finančnega položaja, vključno s postopki prenehanja. Ta izključitev ne traja dlje, kot traja intervencija;
(c)
sisteme zajamčenih vlog v primeru plačilne nesposobnosti, sisteme nadomestil in sredstva nacionalnih pokojninskih rezerv in
(d)
enkratno plačilo, ki ga delodajalec izplača zaposlenemu ob prenehanju delovnega razmerja zaposlenega in ni povezano s pokojninskim zavarovanjem.
3. Ta direktiva se ne uporablja za nadomestila za invalidnost in/ali nadomestila za preživele družinske člane, ki so vezana na sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, razen posebnih določb iz členov 5 in 6 v zvezi z nadomestili za preživele družinske člane.
4. Ta direktiva se uporablja le za obdobja zaposlitve po prenosu direktive v skladu s členom 8.
5. Ta direktiva se ne uporablja za pridobivanje in ohranitev pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja delavcev, ki se gibljejo znotraj iste države članice.
Člen 3
Opredelitev pojmov
V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„dodatna pokojnina“ pomeni starostno pokojnino, določeno s pravili sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja, vzpostavljenega v skladu z nacionalnim pravom in prakso;
(b)
„sistem dodatnega pokojninskega zavarovanja“ pomeni kateri koli sistem dodatne starostne pokojnine, vzpostavljen v skladu z nacionalnim pravom in prakso, ki temelji na delovnem razmerju in je namenjen zagotavljanju dodatne pokojnine za zaposlene osebe;
(c)
„aktivni zavarovanci“ pomeni delavce, ki zaradi trenutnega delovnega razmerja imajo ali bi po izpolnitvi vseh pogojev za pridobitev lahko imeli pravico do dodatne pokojnine v skladu z določbami sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja;
(d)
„čakalna doba“ pomeni obdobje zaposlitve, ki mora preteči v skladu z nacionalnim pravom ali s pravili sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja ali v skladu z zahtevo delodajalca, preden se delavec lahko vključi v sistem;
(e)
„doba pridobivanja pravic“ pomeni obdobje aktivne vključenosti v sistem, ki mora preteči v skladu z nacionalnim pravom ali s pravili sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja zaradi uveljavitve upravičenosti do zbranih pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja;
(f)
„pridobljene pokojninske pravice“ pomeni vsako upravičenost do zbranih pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja po izpolnitvi vseh pogojev za pridobitev v skladu s pravili sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja in po potrebi z nacionalnim pravom;
(g)
„odhajajoči delavec“ pomeni aktivnega zavarovanca, kateremu je trenutno delovno razmerje prenehalo iz drugih razlogov kot iz tega, da je postal upravičenec do dodatne pokojnine, in ki se giblje med državami članicami;
(h)
„upravičenec z odloženo uveljavitvijo pravice“ pomeni nekdanjega aktivnega zavarovanca, ki je pridobil pokojninske pravice v okviru sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja in iz tega sistema še ne prejema dodatne pokojnine;
(i)
„mirujoče pokojninske pravice“ pomeni pridobljene pokojninske pravice, ki se ohranijo v sistemu, v katerem jih je zbral upravičenec z odloženo uveljavitvijo pravice;
(j)
„vrednost mirujočih pokojninskih pravic“ pomeni kapitalsko vrednost pokojninskih pravic, izračunano v skladu z nacionalnim pravom in prakso.
Člen 4
Pogoji, ki urejajo pridobivanje pravic na podlagi sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja
1. Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da:
(a)
ko se uporabi doba pridobivanja pravic ali čakalna doba ali obe, celotna skupna doba za odhajajoče delavce v nobenem primeru ni daljša od treh let;
(b)
ko je za pridobitev pokojninskih pravic določena minimalna starost, ta za odhajajoče delavce znaša največ 21 let;
(c)
ko delovno razmerje preneha in odhajajoči delavec še nima pridobljenih pokojninskih pravic, se iz sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja povrnejo prispevki, ki jih je vplačal odhajajoči delavec, ali prispevki, ki so bili vplačani v njegovem imenu v skladu z nacionalnim pravom ali kolektivnimi pogodbami ali pogodbami, ali vsota vplačanih prispevkov oz. vrednost naložbe, ki izhaja iz teh prispevkov, ko odhajajoči delavec nosi naložbeno tveganje.
2. Države članice imajo možnost dovoliti socialnim partnerjem, da s kolektivno pogodbo določijo drugačne določbe, kolikor te določbe ne zagotavljajo manj ugodne zaščite in ne ustvarjajo ovir prostemu gibanju delavcev.
Člen 5
Ohranitev mirujočih pokojninskih pravic
1. Države članice ob upoštevanju odstavkov 3 in 4 sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da lahko odhajajoči delavci obdržijo pridobljene pokojninske pravice v sistemu dodatnega pokojninskega zavarovanja, v katerem so te pravice pridobili. Začetna vrednost teh pravic za namene iz odstavka 2 se izračuna v trenutku, ko preneha tedanje delovno razmerje odhajajočega delavca.
2. Države članice ob upoštevanju vrste pravil sistema pokojninskega zavarovanja in prakse sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da so mirujoče pokojninske pravice, ki jih imajo odhajajoči delavci in njihovi preživeli družinski člani, ali njihove vrednosti obravnavane v skladu z vrednostjo pravic aktivnih zavarovancev ali razvojem pokojninskih nadomestil, ki se trenutno izplačujejo, ali se obravnavajo na drugačne načine, za katere velja, da so pravični, kot:
(a)
kadar so pokojninske pravice iz sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja pridobljene kot upravičenost do nominalne vsote, se zaščiti nominalna vrednost mirujočih pokojninskih pravic;
(b)
kadar se vrednost zbranih pokojninskih pravic sčasoma spremeni, se vrednost mirujočih pokojninskih pravic prilagodi z uporabo:
(i)
obrestne mere, vgrajene v sistem dodatnega pokojninskega zavarovanja, ali
(ii)
donosnosti naložb, ki jo ima ponudnik dodatnega pokojninskega zavarovanja,
ali
(c)
kadar se vrednost zbranih pokojninskih pravic prilagodi, na primer v skladu s stopnjo inflacije ali ravnjo plač, se vrednost mirujočih pokojninskih pravic ustrezno prilagodi ob upoštevanju vseh sorazmernih omejitev, določenih v nacionalnem pravu ali dogovorjenih med socialnimi partnerji.
3. Države članice lahko dovolijo, da se v sistemih dodatnega pokojninskega zavarovanja ne ohranijo pridobljene pravice odhajajočega delavca, temveč mu po tem, ko ga obvestijo in se ta s tem strinja, izplačajo glavnico, enakovredno vrednosti pridobljenih pokojninskih pravic, če vrednost pridobljenih pokojninskih pravic ne presega zgornje meje, ki jo je določila zadevna država članica. Država članica obvesti Komisijo o uporabljeni zgornji meji.
4. Države članice imajo možnost dovoliti socialnim partnerjem, da s kolektivno pogodbo določijo drugačne določbe, kolikor te določbe ne zagotavljajo manj ugodne zaščite in ne ustvarjajo ovir prostemu gibanju delavcev.
Člen 6
Informacije
1. Države članice zagotovijo, da lahko aktivni zavarovanci na zahtevo pridobijo informacije o tem, kako bi prenehanje zaposlitve vplivalo na njihove pravice iz dodatnega pokojninskega zavarovanja.
Zlasti se zagotovijo informacije, ki zadevajo:
(a)
pogoje za pridobitev pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja in posledice uporabe teh pogojev ob prenehanju delovnega razmerja;
(b)
vrednost njihovih pridobljenih pokojninskih pravic ali oceno pridobljenih pokojninskih pravic, ki je bila opravljena največ 12 mesecev pred datumom vložitve zahteve, in
(c)
pogoje, ki urejajo obravnavo mirujočih pokojninskih pravic v prihodnosti.
Kadar sistem predvideva predčasno pridobitev pridobljenih pokojninskih pravic z izplačilom glavnice, zagotovljene informacije vključujejo tudi pisno izjavo, naj zavarovanec razmisli o svetovanju glede naložitve te glavnice za namene pokojninskega zavarovanja.
2. Države članice zagotovijo, da upravičenci z odloženo uveljavitvijo pravice na zahtevo pridobijo informacije, ki zadevajo:
(a)
vrednost njihovih mirujočih pokojninskih pravic ali oceno mirujočih pokojninskih pravic, ki je bila opravljena največ 12 mesecev pred datumom vložitve zahteve, in
(b)
pogoje, ki urejajo obravnavo mirujočih pokojninskih pravic.
3. Za nadomestila za preživele družinske člane, ki so vezana na sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, se glede plačil nadomestil za preživele družinske člane uporablja odstavek 2.
4. Informacije morajo biti jasne ter se posredujejo v pisni obliki in v razumnem roku. Države članice lahko določijo, da takšnih informacij ni treba zagotoviti več kot enkrat letno.
5. Obveznosti iz tega člena ne posegajo v obveznosti institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje iz člena 11 Direktive 2003/41/ES in jih dopolnjujejo.
Člen 7
Minimalne zahteve in preprečitev zniževanja
1. Države članice lahko sprejmejo ali ohranijo določbe o pridobivanju pravic dodatnega pokojninskega zavarovanja za delavce, o ohranjanju pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja za odhajajoče delavce ter o pravici aktivnih zavarovancev in upravičencev z odloženo uveljavitvijo pravice do informacij, ki so ugodnejše od tistih, ki jih določa ta direktiva.
2. Prenos te direktive v nobenem primeru ni razlog za zmanjšanje obstoječih pravic do pridobivanja in ohranjanja pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja ali pravice zavarovancev ali upravičencev do informacij v državah članicah.
Člen 8
Prenos
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 21. maja 2018 ali zagotovijo, da socialni partnerji najpozneje do tega datuma s sporazumom uvedejo potrebne določbe. Države članice morajo sprejeti potrebne ukrepe, ki jim bodo omogočali zagotovitev rezultatov, predpisanih v tej direktivi. O tem nemudoma obvestijo Komisijo.
2. Države članice se v sprejetih ukrepih iz odstavka 1 sklicujejo na to direktivo ali pa sklicevanje nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
Člen 9
Poročilo
1. Države članice do 21. maja 2019 sporočijo Komisiji vse razpoložljive informacije v zvezi z uporabo te direktive.
2. Komisija do 21. maja 2020 pripravi poročilo o uporabi te direktive ter ga predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru.
Člen 10
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 11
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Strasbourgu, 16. aprila 2014