NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2015/63
ze dne 21. října 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 103 odst. 7 a 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby členské státy zavedly mechanismy financování k řešení krizí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly účinně uplatňovat nástroje a pravomoci k řešení krize. Tyto mechanismy financování k řešení krizí by měly mít k dispozici odpovídající finanční zdroje, které by umožnily účinné fungování rámce pro řešení krizí, a proto by měly být oprávněny vybírat od institucí povolených na jejich území, včetně poboček v Unii (dále jen „instituce“) příspěvky předem.
(2)
Členské státy jsou povinny vybírat příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí nejen od institucí, ale podle čl. 103 odst. 1 uvedené směrnice též od poboček v Unii. Pravomoc Komise přijímat akty v přenesené pravomoci podle čl. 103 odst. 7 a 8 uvedené směrnice se vztahuje i na pobočky v Unii. Avšak vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 47 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (2) spadají požadavky obezřetnosti pro pobočky úvěrových institucí třetích zemí a zacházení s těmito pobočkami z hlediska dohledu do odpovědnosti členských států, není u mnohých parametrů pro úpravu podle rizikového profilu stanovených v tomto nařízení v přenesené pravomoci vhodné, aby se přímo vztahovaly na pobočky v Unii. Proto, ačkoli pobočky v Unii nespadají do oblasti působnosti tohoto nařízení, mohou být předmětem zvláštního režimu, který Komise vypracuje v příštím aktu v přenesené pravomoci.
(3)
Podle článků 6, 15, 16, 95 a 96 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (3) nepodléhají určité investiční podniky s povolením provozovat pouze omezené služby a činnosti jistým kapitálovým požadavkům a požadavkům na likviditu nebo od nich mohou být osvobozeny. V důsledku toho by se na ně mnohé parametry, které je třeba stanovit pro úpravu podle rizikového profilu, nevztahovaly. Protože členské státy podléhají podle čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU povinnosti vybírat od těchto investičních podniků příspěvky předem, je vhodné ponechat pravomoc zavést úpravu příspěvků podle rizikového profilu členským státům, aby tyto podniky nebyly neúměrně zatěžovány. Uvedené investiční podniky by proto neměly spadat do oblasti působnosti tohoto nařízení.
(4)
Podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU by členské státy měly v období od vstupu uvedené směrnice v platnost do 31. prosince 2024 zajistit, aby finanční prostředky v jejich mechanismech financování dosáhly výše nejméně 1 % hodnoty pojištěných vkladů všech institucí povolených na jejich území. Během tohoto období by příspěvky do mechanismů financování měly být co nejrovnoměrněji rozloženy v čase, dokud nebude dosaženo cílové úrovně, přičemž se zohlední fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou mít procyklické příspěvky na finanční pozici přispívajících institucí.
(5)
Ustanovení čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby za účelem dosažení cílové úrovně uvedené v článku 102 byly příspěvky vybírány nejméně jednou ročně. Podle čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59/EU byroční příspěvek měl odrážet velikost instituce, neboť by se měl zakládat na pevné částce stanovené na základě závazků dané instituce („základní roční příspěvek“); zadruhé odráží úroveň rizika příslušných činností instituce, neboť základní roční příspěvek by měl být uzpůsoben v poměru k rizikovému profilu dané instituce („dodatečná úprava podle rizikového profilu“). Velikost instituce je prvním ukazatelem rizika, které instituce představuje. Čím větší instituce je, tím je pravděpodobnější, že orgán příslušný k řešení krize by v případě problémů měl za to, že je ve veřejném zájmu, aby její krizi řešil a k zajištění účinného uplatňování nástrojů k řešení krize použil mechanismus financování.
(6)
K vyjasnění toho, jak by orgány příslušné k řešení krize měly upravit příspěvky v poměru k rizikovému profilu institucí, je nutné určit soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele rizik, které by se měly ke stanovení rizikového profilu institucí použít, mechanismus pro použití úpravy základního ročního příspěvku podle rizikového profilu a základní roční příspěvek jako výchozí bod pro úpravu podle rizikového profilu. Zmíněné prvky, jež by měly doplnit kritéria rizik stanovená v čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, by měly být zavedeny tak, aby se zabránilo nejednotnému přístupu členských států k výpočtu příspěvků do jejich příslušných mechanismů financování k řešení krizí, a tím se zachovaly rovné podmínky mezi členskými státy a silný vnitřní trh. To umožní, aby příspěvky placené institucemi do mechanismů financování k řešení krizí byly pro jednotlivé druhy bank srovnatelné a předvídatelné, což je důležitou součástí rovných podmínek na vnitřním trhu.
(7)
V čl. 5 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 (4) se stanoví, že výbor pro řešení krizí (dále jen „výbor“) zřízený podle čl. 42 odst. 1 uvedeného nařízení se považuje pro účely uvedeného nařízení a směrnice 2014/59/EU za relevantní vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, pokud tento výbor plní úkoly a vykonává pravomoci, které má podle uvedené směrnice plnit nebo vykonávat vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize. Vzhledem k tomu, že čl. 70 odst. 7 nařízení (EU) č. 806/2014 zmocňuje výbor, aby vypočítal příspěvky institucí do Jednotného fondu pro řešení krizí, který by od 1. ledna 2016 nahradil mechanismy financování členských států zúčastněných v jednotném mechanismu pro řešení krizí použitím tohoto nařízení založeného na čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, pojem orgánu příslušného k řešení krize pro účely tohoto nařízení by měl zahrnovat také tento výbor.
(8)
Výpočet příspěvků na individuální úrovni by vedl v případě skupin při určování základního ročního příspěvku jednotlivých subjektů skupiny k dvojímu započtení některých závazků, protože závazky související s dohodami, jež subjekty téže skupiny uzavřely mezi sebou, by byly součástí celkových závazků, které se berou v úvahu ke stanovení základního ročního příspěvku každého subjektu skupiny. Proto by v případě skupin mělo být stanovení základního ročního příspěvku dále specifikováno, aby se zohlednila vzájemná propojenost subjektů skupiny a předešlo se dvojímu započtení expozic uvnitř skupiny. V zájmu zajištění rovných podmínek mezi subjekty, jež jsou členy jedné skupiny, a institucí, jež jsou členy téhož institucionálního systému ochrany (IPS) nebo jsou trvale přidruženy k témuž ústřednímu subjektu, by se mělo na tyto instituce vztahovat stejné zacházení.
(9)
Pro účely výpočtu základního ročního příspěvku subjektu skupiny by se do celkových závazků, které se berou v úvahu, neměly zahrnout závazky plynoucí ze smlouvy, jež daný subjekt skupiny uzavřel s jiným subjektem, jenž je členem téže skupiny. Vyloučení těchto závazků by však mělo být možné pouze, je-li každý subjekt skupiny usazen v Unii, je zahrnut v téže konsolidaci v plném rozsahu, podléhá odpovídajícím centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika a neexistují-li současné či předvídatelné podstatné věcné či právní překážky bránící okamžitému splacení dotčených závazků, jakmile nabudou splatnosti. Tím by se mělo zabránit tomu, aby závazky byly vyloučeny ze základu pro výpočet příspěvků v případě, že neexistují záruky, že úvěrové expozice uvnitř skupiny by byly pokryty, jestliže se finanční situace skupiny zhorší. Navíc, aby se zabránilo tomu, že vyloučením závazků uvnitř skupiny se poskytne výhoda subjektům skupiny, které na ně mají nárok, nemělo by vyloučení těchto závazků dotčeným institucím umožnit, aby využívaly systému zjednodušených příspěvků určeného pro malé instituce, i kdyby po vyloučení závazků uvnitř skupiny daná instituce podmínky pro zjednodušený systém splňovala. V zájmu zajištění rovných podmínek mezi subjekty, jež jsou členy jedné skupiny, a institucí, jež jsou členy téhož institucionálního systému ochrany (IPS) nebo jsou trvale přidruženy k témuž ústřednímu subjektu, by se na tyto instituce mělo vztahovat stejné zacházení.
(10)
Odchylně od pravidla, že výpočet příspěvků by se měl provádět na individuálním základě, v případě ústředního subjektu s přidruženými institucemi, které jsou zcela nebo částečně osvobozeny od obezřetnostních požadavků na základě vnitrostátního práva v souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013, by se pravidla o příspěvcích předem měla uplatnit jen na ústřední subjekt a přidružené úvěrové instituce jako celek na konsolidovaném základě, protože platební schopnost a likvidita ústředního subjektu a všech přidružených institucí se sleduje jako celek na základě konsolidované účetní závěrky těchto institucí.
(11)
Stanovení základního ročního příspěvku by se mělo rovněž dále specifikovat v případě infrastruktur finančního trhu. Některé infrastruktury finančního trhu, například ústřední protistrany nebo centrální depozitáře cenných papírů, jsou rovněž povoleny jako úvěrové instituce. Zejména některé centrální depozitáře cenných papírů poskytují služby bankovního typu, které jsou doplňkové k jejich činnosti v roli infrastruktury trhu. Centrální depozitáře cenných papírů na rozdíl od úvěrových institucí nedrží pojištěné vklady, ale většinou vnitrodenní nebo jednodenní vklady, které pocházejí z vypořádání operací s cennými papíry, jež depozitáře zajišťují pro finanční instituce nebo centrální banky. Výsledkem těchto operací zpravidla nejsou peněžní zůstatky, které by se mohly připodobnit finančním prostředkům získaným za účelem provádění bankovních činností. Protože služby bankovního typu prováděné infrastrukturami finančního trhu jsou doplňkové k jejich hlavním činnostem clearingu a vypořádání, pro něž tyto subjekty podléhají přísným obezřetnostním požadavkům podle nařízení (EU) č. 648/2012 (5) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 909/2014 (6), jakož i podle příslušných ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 a směrnice 2013/36/EU, a protože z obchodního modelu infrastruktur finančního trhu nevyplývají rizika srovnatelná s riziky úvěrových institucí, měly by se při stanovení objemu jejich celkových závazků pro účely výpočtu jejich základního ročního příspěvku brát v úvahu pouze závazky související s jejich činnostmi bankovního typu.
(12)
Účetnictví derivátů není v Unii harmonizováno ve vztahu k jednotlivým účtům a to by mohlo mít dopad na objem závazků, které se berou v úvahu pro výpočet příspěvků každé banky. Metodika pákového poměru uvedená v čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013 se vztahuje na všechny banky a zajišťuje, že tatáž derivátová smlouva, a zejména vzájemné započtení (netting) derivátových smluv, se bude brát v úvahu stejným způsobem bez ohledu na účetní rámec, kterému daná banka podléhá. Proto, aby se při určování základního ročního příspěvku zajistilo harmonizované zacházení s deriváty, které umožní srovnatelnost jejich oceňování mezi institucemi a rovné podmínky v celé Unii, by se hodnota derivátů měla určovat v souladu s čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013. Aby však byla zajištěna předvídatelnost oceňování derivátů podle nařízení (EU) č. 575/2013, mělo by být stanoveno, že takové oceňování nesmí vyústit v hodnotu, která je nižší než 75 % hodnoty dotčených derivátů určené podle příslušného účetního rámce.
(13)
Některé úvěrové instituce jsou bankami poskytujícími podporu, jejichž účelem je prosazovat cíle veřejné politiky ústřední nebo regionální vlády členského státu či místního orgánu především poskytováním podpůrných úvěrů na nesoutěžním, neziskovém základě. Úvěry, které tyto instituce poskytují, jsou přímo či nepřímo částečně zaručeny ústřední nebo regionální vládou nebo místním orgánem. Podpůrné úvěry jsou poskytovány na nesoutěžním, neziskovém základě za účelem podpory cílů veřejné politiky Unie nebo ústřední nebo regionální vlády členského státu. Podpůrné úvěry jsou někdy poskytovány prostřednictvím jiné instituce jakožto zprostředkovatele (průchozí úvěry). V takových případech obdrží zprostředkovatelská úvěrová instituce podpůrné úvěry od mezinárodní rozvojové banky nebo subjektu veřejného sektoru a poskytne je jiným úvěrovým institucím, které by je poskytly konečným zákazníkům. Protože zprostředkovatelské úvěrové instituce předávají likviditu těchto úvěrů od původní banky poskytující podporu instituci poskytující úvěr nebo jiné zprostředkovatelské instituci, tyto závazky by neměly být zahrnuty do celkových závazků, které se pro účely výpočtu základního ročního příspěvku mají vzít v úvahu.
(14)
Ustanovení čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby do mechanismů financování k řešení krizí přispívaly všechny instituce. Je však třeba nalézt úměrnou a spravedlivou rovnováhu mezi povinností určité instituce přispívat do mechanismu financování k řešení krizí a její velikostí, rizikovým profilem, rozsahem a složitostí jejích činností, jejím propojením s ostatními institucemi nebo finančním systémem obecně, dopadem jejího selhání na finanční trhy, na ostatní instituce, na podmínky financování nebo na širší ekonomiku, tedy pravděpodobností, že u instituce bude zahájen proces řešení krize a že k tomu bude použit mechanismus financování. Orgány příslušné k řešení krize tyto prvky zohlední v souladu s článkem 4 směrnice 2014/59/EU při rozhodování, zda by určitá instituce měla požívat zjednodušených povinností ohledně požadavků navypracování ozdravných plánů a plánů řešení krize. Při posuzování správné rovnováhy mezi dodržováním požadavků stanovených ve směrnici 2014/59/EU a zvláštnostmi rozličných institucí podléhajících směrnici by též měla být zohledněna administrativní zátěž, která pro určité instituce a orgány příslušné k řešení krize z výpočtu ročních příspěvků vyplývá.
(15)
Malé instituce většinou nemají vysoce rizikový profil, ve srovnání s velkými institucemi jsou méně rizikové pro systém a v mnoha případech je dopad jejich selhání na širší ekonomiku menší než dopad velkých institucí. Zároveň však nelze potenciální dopad selhání malých institucí na finanční stabilitu zcela vyloučit, neboť i malé instituce mohou vytvořit systémové riziko v důsledku své úlohy v širším bankovním systému, kumulativním účinkům svých sítí nebo mohou krizi rozšířit tím, že způsobí ztrátu důvěry v bankovní systém.
(16)
S ohledem na to, že malé instituce ve většině případů nepředstavují systémové riziko a že je méně pravděpodobné, že u nich bude zahájen postup řešení krize, což ve srovnání s velkými institucemi snižuje pravděpodobnost, že budou využívat mechanismy financování k řešení krizí, měla by být metodika pro výpočet jejich ročních příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí zjednodušena. Roční příspěvek malých institucí by měl sestávat z jednorázové částky, která se zakládá pouze na jejich základním ročním příspěvku úměrnému jejich velikosti. Taková metodika by měla umožnit poměrný systém ročních příspěvků, jelikož při určování ročních příspěvků každé instituce musí orgán příslušný k řešení krize dodržet roční cílovou úroveň mechanismu financování. Jednorázová částka tedy odráží skutečnost, že malé instituce jsou v mnoha případech méně rizikové, a umožňuje větší úpravu příspěvků velkých institucí, které jsou pro systém obecně významnější, v poměru k jejich rizikovému profilu.
(17)
K určení, které instituce se považují za malé, by se měly použít dva prahy, přičemž první práh založený na celkových závazcích (bez započtení kapitálu), od nichž jsou odečteny pojištěné vklady, by měl být nejvýše 300 milionů EUR a druhý práh založený na celkových závazcích by neměl být vyšší než 1 miliarda EUR. Druhý práh by měl zamezit větším institucím, které splňují první práh související s celkovými závazky, aby mohly těžit ze zjednodušeného systému.
(18)
V kategorii malých institucí by se mělo dále rozlišovat, protože některé jsou velmi malé, zatímco jiné se blíží maximálním prahům, které jim umožňují využívat zjednodušeného systému. Pokud by byla stanovena pouze jedna jednorázová částka, roční příspěvky velmi malých institucí by byly nepřiměřeně vysoké oproti příspěvkům malých institucí, které se blíží maximálním prahům. Současně je třeba zabránit tomu, aby zjednodušený systém způsobil nepoměrné rozdíly v ročních příspěvcích mezi největšími z malých institucí a institucemi, které nesplňují podmínky pro zjednodušený systém, neboť se nacházejí těsně nad prahy. K zabránění těmto nechtěným účinkům by proto bylo vhodné zavést systém několika kategorií malých institucí, jejichž roční příspěvky by byly stanoveny jako různě vysoké jednorázové částky. Tím by se umožnilo odstupňovat příspěvky ve zjednodušeném systému a mezi nejvyšší jednorázovou částkou a nejnižším příspěvkem vypočítaným podle metody, podle níž se základní roční příspěvek upravuje v závislosti na rizikovém profilu instituce.
(19)
Určí-li orgán příslušný k řešení krize, že malá instituce má obzvláště vysoký rizikový profil, měl by mít tento orgán možnost rozhodnout, že dotčená instituce by již neměla požívat zjednodušeného systému, ale její příspěvek by se měl místo toho vypočítat podle metody, podle níž se základní roční příspěvek upraví podle faktorů rizika jiných než velikost instituce.
(20)
Instituce uvedené v čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU nebudou rekapitalizovány s použitím mechanismů financování k řešení krizí v souladu s články 44 a 101 směrnice 2014/59/EU, protože budou zlikvidovány ve vnitrostátním úpadkovém řízení nebo jiném postupu prováděném v souladu s článkem 38, 40 nebo 42 směrnice 2014/59/EU a ukončí svou činnost. Tato řízení zajistí, aby věřitelé těchto institucí, včetně případných držitelů krytých dluhopisů, nesli ztráty způsobem, který dosahuje účelu řešení krize. Jejich příspěvky do mechanismů financování k řešení krizí by proto měly tyto zvláštnosti odrážet. Mechanismy financování k řešení krizí by však mohly být využity pro ostatní účely uvedené v článku 101 směrnice 2014/59/EU. V případě, že taková instituce použije mechanismus financování k řešení krizí pro některý z těchto účelů, orgán příslušný k řešení krize by měl mít možnost porovnat rizikový profil všech ostatních institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU, s profilem instituce, která využila mechanismu financování k řešení krizí, a použít metodiku stanovenou v tomto aktu v přenesené pravomoci na ty instituce, jež mají podobný nebo vyšší rizikový profil nežinstituce, které využily mechanismu financování k řešení krizí. Je vhodné sestavit seznam prvků, které by orgán příslušný k řešení krize měl při porovnávání rizikových profilů vzít v úvahu.
(21)
Aby se orgánům členských států příslušných k řešení krize umožnil harmonizovaný výklad kritérií stanovených v čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, takže určování ukazatele rizik institucí pro účely výpočtu jednotlivých příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí se bude provádět v celé Unii podobným způsobem, mělo by být poskytnuto několik souborů ukazatelů rizik a odpovídající ukazatele pro každý soubor, jež mají orgány příslušné k řešení krize při posuzování rizikového profilu institucí vzít v úvahu. K zajištění soudržnosti s postupy dohledu by ukazatele rizik měly sestávat ze současných regulačních kritérií, která jsou již dostupná nebo se právě stanovují.
(22)
Stanoví-li příslušné právní předpisy výjimky, jež instituce osvobozují od stanovování některých ukazatelů rizik na úrovni instituce, a případně za předpokladu, že příslušné orgány použití takových výjimek povolí, měly by orgány příslušné k řešení krize posoudit dotčené ukazatele na konsolidované, případně subkonsolidované úrovni, aby dosáhly souladu s postupy dohledu a zajistily, že skupiny, jež tyto výjimky využívají, nejsou nepřiměřeně penalizovány.
(23)
Aby se orgánům příslušným k řešení krize umožnil konzistentní přístup, pokud jde o význam souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů, jež by měly pro účely určení rizikového profilu institucí vzít v úvahu, mělo by toto nařízení rovněž stanovit relativní váhu každého souboru ukazatelů rizik i jednotlivých ukazatelů. Je však důležité, aby orgánům příslušným k řešení krize byla udělena dostatečná flexibilita při posuzování rizikového profilu institucí, aby mohly přizpůsobit uplatňování souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů podle zvláštností každé instituce. Jelikož toho nelze dosáhnout výhradně poskytnutím rozmezí pro posuzování rizikového profilu, ale vyžaduje to jistý stupeň volnosti v rozhodování o významu určitých ukazatelů rizik v jednotlivých případech, měla by být váha některých ukazatelů rizik pouze orientační, nebo by pro ně mělo být stanoveno rozmezí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly rozhodnout o důležitosti dotčených ukazatelů v daném případě.
(24)
Při rozhodování o významu různých ukazatelů odpovídajících jistému souboru ukazatelů by se měla v rámci souboru použít agregace určením aritmetického váženého průměru jednotlivých ukazatelů. Pokud jde o výpočet konečného složeného ukazatele rizik odpovídajícího jednotlivé instituci, aby nedocházelo ke kompenzaci mezi soubory tak, že instituce, která má poměrně dobré výsledky v několika souborech a velmi špatný výsledek jednom dalším souboru, by podle aritmetického průměru všech souborů obecně získala středně dobré hodnocení, měl by se takový výpočet zakládat na váženém geometrickém průměru jednotlivých souborů.
(25)
Rozmezí pro posuzování stupně rizika, jež instituce představuje, by mělo být takové, aby umožnilo dostatečné přizpůsobení rizikového profilu institucí podle různých souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů stanovených v tomto nařízení, a zároveň by mělo poskytovat dostatek jistoty a předvídatelnosti ohledně ročních částek, kterými by instituce měly podle směrnice 2014/59/EU a tohoto nařízení přispívat.
(26)
K zajištění toho, že příspěvky budou řádně placeny, je nutné upřesnit podmínky a způsoby platby. Zejména pro příspěvky, jež nejsou placeny v hotovosti, ale prostřednictvím neodvolatelných platebních příslibů podle článku 103 směrnice 2014/59/EU, je nezbytné upřesnit podíl neodvolatelných platebních příslibů, který může každá instituce použít, a druh zajištění, který je pro krytí těchto neodvolatelných platebních příslibů přijatelný, aby se orgánu příslušnému k řešení krize umožnilo při realizaci neodvolatelného platebního příslibu zajistit skutečnou platbu, narazí-li orgán příslušný k řešení krize při realizaci neodvolatelného platebního příslibu na obtíže. K zajištění toho, že roční příspěvky budou řádně placeny, je nutné udělit orgánům příslušným k řešení krize zvláštní pravomoc ukládat správní sankce a jiná správní opatření institucím, které nedodržují požadavky stanovené v tomto nařízení ohledně výpočtu a úpravy příspěvků, například za nedodržení povinnosti poskytovat informace požadované orgánem příslušným pro řešení krize. Orgán příslušný k řešení krize by rovněž měl mít pravomoc uložit instituci penále, zaplatí-li dotčená instituce splatný roční příspěvek pouze z části, nezaplatí-li ho vůbec nebo nesplní-li požadavky stanovené v oznámení, které orgán příslušný k řešení krize učinil. Kromě toho je nezbytné stanovit zvláštní povinnosti týkající se sdílení informací mezi příslušnými orgány a orgány příslušnými k řešení krize.
(27)
K zajištění toho, aby úprava příspěvku podle rizikového profilu odrážela vývoj v bankovním sektoru, a tím neustále splňovala požadavky směrnice 2014/59/EU, Komise na základě zkušeností s jejím prováděním přezkoumá úpravu příspěvku podle rizikového profilu pro účely výpočtu ročních příspěvků, a zejména přiměřenost multiplikátoru úpravy podle rizikového profilu stanoveného v tomto nařízení a potřebu možného zvýšení horního limitu multiplikátoru úpravy do 1. června 2016.
(28)
Protože podle čl. 130 odst. 1 směrnice 2014/59/EU se povinnost členských států vybírat roční příspěvky od institucí povolených na jejich území použije od 1. ledna 2015, toto nařízení by se mělo použít od 1. ledna 2015,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla, kterými se upřesňují:
a)
metodika výpočtu příspěvků, jež mají instituce zaplatit do mechanismů financování k řešení krizí, a metodika úpravy podle rizikového profilu institucí;
b)
povinnosti institucí týkající se jednak informací, jež mají poskytnout pro účely výpočtu příspěvků, a jednak placení příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí;
c)
opatření zajišťující, že orgány příslušné k řešení krize ověřují, že příspěvky byly zaplaceny správně.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na instituce uvedené v čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU a definované v čl. 2 odst. 1 bodu 23. Rovněž se vztahuje na ústřední subjekt a jeho přidružené instituce na konsolidovaném základě, jsou-li přidružené instituce zcela nebo zčásti osvobozeny od obezřetnostních požadavků na základě vnitrostátního práva v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 575/2013.
2. Odkazuje-li se v tomto nařízení na skupinu, měl by být v tomto pojmu zahrnut také ústřední subjekt a všechny úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu uvedené v článku 10 nařízení (EU) č. 575/2013 a jejich dceřiné podniky.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice obsažené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/49/EU (7) a směrnici 2014/59/EU. Pro účely tohoto nařízení se dále použijí tyto definice:
1)
„institucemi“ se rozumějí úvěrové instituce definované v čl. 2 odst. 1 bodě 2 směrnice 2014/59/EU nebo investiční podniky definované v bodě 2 tohoto článku i ústřední subjekt a všechny úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 575/2013 jako celek na konsolidovaném základě, jsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1;
2)
„investičními podniky“ se rozumějí investiční podniky definované v čl. 2 odst. 1 bodě 3 směrnice 2014/59/EU, s výjimkou investičních podniků vyhovujících definici uvedené v čl. 96 odst. 1 písm. a) nebo b) nařízení (EU) č. 575/2013 nebo investičních podniků, které vykonávají činnost 8 uvedenou v oddílu A přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES (8), ale nevykonávají činnosti 3 nebo 6 uvedené v oddílu A přílohy I dané směrnice;
3)
„roční cílovou úrovní“ se rozumí celková hodnota ročních příspěvků, které orgán příslušný k řešení krize stanoví pro každé příspěvkové období s cílem dosáhnout cílové úrovně uvedené v čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
4)
„mechanismem financování“ se rozumí mechanismus k zajištění účinného používání nástrojů a pravomocí k řešení krize orgánem příslušným k řešení krize v souladu s čl. 100 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
5)
„ročním příspěvkem“ se rozumí částka uvedená v článku 103 směrnice 2014/59/EU, kterou orgán příslušný k řešení krize vybírá za příslušné příspěvkové období pro vnitrostátní mechanismus financování od každé instituce uvedené v článku 2 tohoto nařízení;
6)
„příspěvkovým obdobím“ se rozumí kalendářní rok;
7)
„orgánem příslušným k řešení krize“ se rozumí orgán uvedený v čl. 2 odst. 1 bodě 18 směrnice 2014/59/EU nebo jakýkoli jiný příslušný orgán jmenovaný členskými státy pro účely čl. 100 odst. 2 a 6 směrnice 2014/59/EU;
8)
„příslušným orgánem“ se rozumí příslušný orgán definovaný v čl. 4 odst. 1 bodě 40 nařízení (EU) č. 575/2013;
9)
„systémy pojištění vkladů“ se rozumějí systémy uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) nebo c) směrnice 2014/49/EU;
10)
„pojištěnými vklady“ se rozumějí vklady uvedené v čl. 6 odst. 1 směrnice 2014/49/EU, bez dočasných vysokých zůstatků, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 2 dané směrnice;
11)
„celkovými závazky“ se rozumějí celkové závazky definované v oddíle 3 směrnice Rady 86/635/EHS (9) nebo definované v souladu s mezinárodními standardy účetního výkaznictví uvedenými v nařízení Evropskéhoa parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 (10);
12)
„celkovými aktivy“ se rozumějí celková aktiva definovaná v oddíle 3 směrnice 86/635/ES nebo definovaná v souladu s mezinárodními standardy účetního výkaznictví uvedenými v nařízení (ES) č. 1606/2002;
13)
„celkovou rizikovou expozicí“ se rozumí celková hodnota rizikové expozice definovaná v čl. 92 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
14)
„poměrem kmenového kapitálu tier 1“ se rozumí poměr uvedený v čl. 92 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013;
15)
„minimálním požadavkem na kapitál a způsobilé závazky“ se rozumí minimální požadavek definovaný v čl. 45 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
16)
„kapitálem“ se rozumí kapitál definovaný v čl. 4 odst. 1 bodě 118 nařízení (EU) č. 575/2013;
17)
„způsobilými závazky“ se rozumějí závazky a kapitálové nástroje definované v čl. 2 odst. 1 bodě 71 směrnice 2014/59/EU;
18)
„pákovým poměrem“ se rozumí pákový poměr definovaný v článku 429 nařízení (EU) č. 575/2013;
19)
„ukazatelem krytí likvidity“ se rozumí ukazatel krytí likvidity definovaný v článku 412 nařízení (EU) č. 575/2013 a dále upřesněný v nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/61 (11);
20)
„ukazatelem čistého stabilního financování“ se rozumí ukazatel čistého stabilního financování vykázaný v souladu s článkem 415 nařízení (EU) č. 575/2013;
21)
„ústřední protistranou“ se rozumí právnická osoba definovaná v čl. 2 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012;
22)
„deriváty“ se rozumějí deriváty podle přílohy II nařízení (EU) č. 575/2013;
23)
„centrálním depozitářem cenných papírů“ se rozumí právnická osoba definovaná v čl. 2 odst. 1 bodě 1 a článku 54 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 909/2014 (12);
24)
„vypořádáním“ se rozumí dokončení transakce s cennými papíry definované v čl. 2 odst. 1 bodě 2 nařízení (EU) č. 909/2014;
25)
„clearingem“ se rozumí proces určení pozic definovaný v čl. 2 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012;
26)
„infrastrukturou finančního trhu“ se pro účely tohoto nařízení rozumí ústřední protistrana podle bodu 21 tohoto článku nebo centrální depozitář cenných papírů podle bodu 23 tohoto článku, které jsou povoleny jako instituce v souladu s článkem 8 směrnice 2013/36/EU;
27)
„podpůrnou bankou“ se rozumí jakýkoli podnik nebo subjekt zřízený členským státem, ať už ústřední nebo regionální vládou, který na nekonkurenční a neziskové bázi poskytuje podpůrné úvěry za účelem prosazování cílů veřejné politiky této vlády, za předpokladu, že tato vláda má povinnost chránit hospodářskou základnu tohoto podniku nebo subjektu a zachovávat jeho životaschopnost po celou dobu jeho existence, nebo za předpokladu, že nejméně 90 % původních finančních prostředků nebo podpůrných úvěrů, které poskytuje, je přímo nebo nepřímo zaručeno ústřední nebo regionální vládou daného členského státu;
28)
„podpůrným úvěrem“ se rozumí úvěr poskytnutý podpůrnou bankou nebo prostřednictvím zprostředkující banky na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem prosazování cílů veřejné politiky ústřední nebo regionální vlády v členském státě;
29)
„zprostředkovatelem“ se rozumí úvěrová instituce, která zprostředkovává podpůrné úvěry, pokud je neposkytuje jako úvěr koncovému zákazníkovi.
ODDÍL 2
METODIKA
Článek 4
Stanovení ročních příspěvků
1. Orgány příslušné k řešení krize stanoví roční příspěvky splatné jednotlivými institucemi v poměru k jejich rizikovému profilu na základě informací, které tyto instituce poskytly podle článku 14, a za použití metodiky stanovené v tomto oddílu.
2. Orgán příslušný k řešení krize stanoví roční příspěvek uvedený v odstavci 1 na základě roční cílové úrovně mechanismu financování k řešení krizí, přičemž zohlední cílovou úroveň, jíž má být podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU dosaženo do 31. prosince 2024, a na základě čtvrtletně počítané průměrné hodnoty vkladů pojištěných v předchozím roce všemi institucemi povolenými na jeho území.
Článek 5
Úprava základního ročního příspěvku podle rizikového profilu
1. Při výpočtu příspěvků uvedených v čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59/EU se nezapočítají tyto závazky:
a)
vnitroskupinové závazky plynoucí z transakcí uzavřených mezi určitou institucí a další institucí, která je součástí téže skupiny, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
i)
každá z institucí je usazena v Unii;
ii)
každá z institucí podléhá stejnému konsolidovanému dohledu podle článků 6 až 17 nařízení (EU) č. 575/2013 v plném rozsahu a podléhá přiměřeným centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika a
iii)
neexistuje žádná současná nebo předvídatelná podstatná věcná nebo právní překážka, která by bránila rychlému vyrovnání závazku v době jeho splatnosti;
b)
závazky vytvořené institucí, která je členem institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 2 odst. 1 bodě 8 směrnice 2014/59/EU a které příslušný orgán povolil použít čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013, prostřednictvím dohody s jinou institucí, která je členem téhož institucionálního systému ochrany;
c)
v případě ústřední protistrany usazené v členském státě, který využil možnost stanovenou v čl. 14 odst. 5 nařízení (EU) č. 648/2012, závazky související s clearingovými činnostmi podle definice uvedené v čl. 2 odst. 3 daného nařízení, včetně závazků plynoucích z jakéhokoli opatření, které ústředí protistrana přijme, aby splnila maržové požadavky, zřídila fond pro riziko selhání a udržovala dostatečný předem financovaný fond pro riziko selhání ke krytí potenciálních ztrát jako součást postupné ochrany proti selhání v souladu s uvedeným nařízením nebo aby investovala své finanční zdroje v souladu s článkem 47 uvedeného nařízení;
d)
v případě centrálního depozitáře cenných papírů závazky související s činností centrálního depozitáře cenných papírů, včetně závazků vůči účastníkům nebo poskytovatelům služeb centrálního depozitáře cenných papírů se splatností kratší než sedm dní, které vznikly z činností, pro něž získal povolení k poskytování bankovních doplňkových služeb v souladu s hlavou IV nařízení (EU) č. 909/2014, ale bez dalších závazků vznikajících z takovýchto bankovních činností;
e)
v případě investičních firem závazky, které vznikly v důsledku držení aktiv nebo finančních prostředků klientů, včetně aktiv nebo finančních prostředků klientů držených jménem SKIPCP ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (13) nebo alternativních investičních fondů ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU (14), je-li takový klient chráněn příslušným insolvenčním právem;
f)
v případě institucí poskytujících podpůrné úvěry závazky zprostředkovatele vůči původní nebo jiné podpůrné bance nebo jinému zprostředkovateli a závazky původní podpůrné banky vůči subjektům, které jí poskytují finanční prostředky, v míře, v níž je hodnota těchto závazků vyrovnána podpůrnými úvěry dané instituce.
2. Závazky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se na základě jednotlivých transakcí rovnoměrně odečtou od hodnoty celkových závazků institucí, které jsou stranami transakcí nebo dohod uvedených v odst. 1 písm. a) a b).
3. Pro účely tohoto oddílu se průměrná roční hodnota závazků uvedených v odstavci 1 plynoucích z derivátů, počítaná na čtvrtletním základě, ocení podle čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013.
Hodnota přidělená závazkům plynoucím z derivátů však nemůže být nižší než 75 % hodnoty stejných závazků plynoucí z použití účetních pravidel, které pro danou instituci platí pro účely účetního výkaznictví.
Pokud podle vnitrostátních účetních standardů platných pro instituci neexistuje u některých derivátů žádná účetní expozice, protože jsou podrozvahové, vykáže daná instituce orgánu příslušnému k řešení krize souhrn kladných reálných hodnot těchto derivátů jako reprodukční náklady a připočítá je ke svým rozvahovým účetním hodnotám.
4. Pro účely tohoto oddílu celkové závazky uvedené v odstavci 1 nezahrnují účetní hodnotu závazků plynoucích z derivátů a zahrnují odpovídající hodnotu stanovenou podle odstavce 3.
5. Orgán příslušný k řešení krize vychází při ověřování splnění všech podmínek a požadavků uvedených v odstavcích 1 až 4 z relevantních hodnocení provedených příslušnými orgány, která jsou k dispozici podle článku 90 směrnice 2014/59/EU.
Článek 6
Soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele
1. Orgán příslušný k řešení krize hodnotí rizikový profil institucí na základě čtyř souborů ukazatelů rizik, jimiž jsou:
a)
riziková expozice;
b)
stabilita a různorodost finančních zdrojů;
c)
význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství;
d)
dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize.
2. Soubor „riziková expozice“ se skládá z následujících ukazatelů rizik:
a)
kapitál a způsobilé závazky, které instituce drží nad rámec minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky;
b)
pákový poměr;
c)
poměr kmenového kapitálu tier 1;
d)
celková riziková expozice vydělená celkovými aktivy.
3. Soubor „stabilita a různorodost finančních zdrojů“ se skládá z následujících ukazatelů rizik:
a)
ukazatel čistého stabilního financování (NSFR),
b)
ukazatel krytí likvidity (LCR).
4. Soubor „význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství“ se skládá z ukazatele „podíl mezibankovních úvěrů a vkladů v Evropské unii“, který odráží význam instituce pro hospodářství členského státu, v němž je usazena.
5. Soubor „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize“, se skládá z následujících ukazatelů:
a)
obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize;
b)
účast v institucionálním systému ochrany;
c)
rozsah předchozí mimořádné veřejné finanční podpory.
Při určování různých ukazatelů rizika ze souboru „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize,“ vezme tento orgán v úvahu význam těchto ukazatelů podle toho, s jakou pravděpodobností by v dané instituci mohl být zaveden režim řešení krize, a podle toho, s jakou pravděpodobností by pak při řešení krize této instituce došlo k využití mechanismu financování k řešení krizí.
6. Při stanovení ukazatelů „obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize“, které jsou uvedeny v odst. 5 písm. a), bere orgán příslušný k řešení krize v úvahu tyto prvky:
a)
zvýšení rizikového profilu instituce z důvodu:
i)
významu obchodních činností v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu, rizikovostí expozic a celkovým modelem podnikání;
ii)
významu podrozvahových expozic v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu a rizikovostí expozic;
iii)
významu hodnoty derivátů v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu, rizikovostí expozic a celkovým modelem podnikání,
iv)
rozsahu, v němž se podle kapitoly II hlavy II směrnice 2014/59/EU má za to, že model podnikání a organizační struktura instituce jsou složité;
b)
snížení rizikového profilu instituce z důvodu:
i)
relativní hodnoty derivátů zúčtovaných ústřední protistranou;
ii)
rozsahu, v němž podle kapitoly II hlavy II směrnice 2014/59/EU lze krizi instituce řešit rychle a bez právních překážek.
7. Při stanovení ukazatele uvedeného v odst. 5 písm. b) bere orgán příslušný k řešení krize v úvahu tyto prvky:
a)
zda je hodnota finančních prostředků, které jsou okamžitě k dispozici pro rekapitalizaci a financování likvidity, jejichž cílem je podpořit postiženou instituci v případě problémů, tak vysoká, že by této instituci mohla poskytnout důvěryhodnou a účinnou podporu;
b)
stupeň právní nebo smluvní jistoty potvrzující, že finanční prostředky uvedené v písmeni a) budou plně využity před tím, než bude případně požádáno o mimořádnou veřejnou podporu.
8. Ukazatel rizika uvedený v odst. 5 písm. c) má maximální hodnotu rozmezí uvedeného v kroku 3 přílohy I v případě:
a)
instituce, která je součástí skupiny, u níž byla zahájena restrukturalizace poté, co obdržela státní nebo rovnocenné finanční prostředky, například prostředky z mechanismu financování k řešení krizí, a je stále v restrukturalizaci nebo likvidaci, s výjimkou dvou posledních let provádění restrukturalizačního plánu;
b)
instituce, která je v likvidaci, až do konce likvidačního plánu (v míře, v níž ještě má platit příspěvek).
U všech ostatních institucí má minimální hodnotu uvedenou v kroku 3 přílohy I.
9. Pro účely odstavců 6, 7 a 8 orgán příslušný k řešení krize vychází z hodnocení provedených příslušnými orgány, jsou-li taková hodnocení k dispozici.
Článek 7
Relativní váha každého souboru ukazatelů rizika a jednotlivých ukazatelů
1. Při posuzování rizikového profilu každé instituce použije orgán příslušný k řešení krize na každý soubor ukazatelů rizik tyto váhy:
a)
riziková expozice: 50 %;
b)
stabilita a různorodost finančních zdrojů: 20 %;
c)
význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství: 10 %;
d)
dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize: 20 %.
2. Pro jednotlivé ukazatele rizika, které orgány příslušné k řešení krize hodnotí pro stanovení hodnoty souboru ukazatelů „riziková expozice“, se použijí tyto váhy:
a)
kapitál a způsobilé závazky, které instituce drží nad rámec minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky: 25 %;
b)
pákový poměr: 25 %;
c)
poměr kmenového kapitálu tier 1: 25 %;
d)
celková riziková expozice vydělená celkovými aktivy: 25 %.
3. Všechny ukazatele rizika v souboru „stabilita a různorodost finančních zdrojů“ mají stejnou váhu.
4. Pro jednotlivé ukazatele rizika, které orgány příslušné k řešení krize hodnotí pro stanovení hodnoty souboru ukazatelů „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize“, se použijí tyto váhy:
a)
obchodní činnosti a podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize: 45 %;
b)
členství v mezinárodním systému ochrany: 45 %;
c)
rozsah předchozí mimořádné veřejné finanční podpory: 10 %.
Při použití ukazatele uvedeného v písmeni b) orgán příslušný k řešení krize přihlédne k relativní váze ukazatele uvedeného v písmeni a).
Článek 8
Použití ukazatelů rizika ve zvláštních případech
1. Jestliže příslušný orgán udělil určité instituci výjimku v souladu s články 8 a 21 nařízení (EU) č. 575/2013, použije orgán příslušný k řešení krize ukazatel uvedený v čl. 6 odst. 3 písm. b) tohoto nařízení na úrovni podskupiny pro účely likvidity. Při výpočtu ukazatele rizika takové instituce se hodnota tohoto ukazatele na úrovni podskupiny pro účely likvidity přidělí každé instituci, která je součástí dané podskupiny pro účely likvidity.
2. Pokud příslušný orgán v případě konkrétní instituce úplně upustil od uplatňování kapitálových požadavků v souladu s čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 a orgán příslušný k řešení krize rovněž v případě téže instituce úplně upustil od uplatňování minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky v souladu s čl. 45 odst. 12 směrnice 2014/59/EU, lze ukazatel uvedený v čl. 6 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení vypočítat na konsolidované úrovni. Při výpočtu ukazatele rizika takové instituce se hodnota tohoto ukazatele na konsolidované úrovni přidělí každé instituci, která je součástí dané skupiny.
3. Pokud příslušný orgán udělil určité instituci výjimku za jiných podmínek vymezených v nařízení (EU) č. 575/2013, lze příslušné ukazatele vypočítat na konsolidované úrovni. Při výpočtu ukazatelů rizika takové instituce se hodnota těchto ukazatelů na konsolidované úrovni přidělí každé instituci, která je součástí dané skupiny.
Článek 9
Použití úpravy základního ročního příspěvku podle rizikového profilu
1. Orgán příslušný k řešení krize stanoví pro každou instituci dodatečný multiplikátor pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu tím, že zkombinuje ukazatele rizika uvedené v článku 6 podle vzorců a postupů uvedených v příloze I.
2. Aniž je dotčen článek 10, orgán příslušný k řešení krize stanoví roční příspěvek každé instituce pro každé příspěvkové období vynásobením základního ročního příspěvku dodatečným multiplikátorem pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu v souladu se vzorci a postupy stanovenými v příloze I.
3. Hodnoty multiplikátoru pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu se pohybují v rozmezí 0,8 až 1,5.
Článek 10
Roční příspěvky malých institucí
1. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu 50 000 000 EUR nebo nižší a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 1 000 EUR.
2. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 50 000 000 EUR ale nejvýše 100 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 2 000 EUR.
3. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 100 000 000 EUR ale nejvýše 150 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 7 000 EUR.
4. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 150 000 000 EUR ale nejvýše 200 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 15 000 EUR.
5. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 200 000 000 EUR ale nejvýše 250 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 26 000 EUR.
6. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 250 000 000 EUR ale nejvýše 300 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 50 000 EUR.
7. Aniž je dotčen odstavec 8, jestliže instituce dostatečným způsobem prokáže, že paušální částka uvedená v odstavcích 1 až 6 je vyšší než příspěvek vypočítaný podle článku 5, použije orgán příslušný k řešení krize nižší částku.
8. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 až 6, může orgán příslušný k řešení krize přijmout odůvodněné rozhodnutí stanovující, že rizikový profil instituce je nepřiměřený její malé velikosti, a uplatnit na danou instituci články 5, 6, 7, 8 a 9. Takové rozhodnutí je založeno na těchto kritériích:
a)
model podnikání instituce;
b)
informace, které daná instituce vykázala podle článku 14;
c)
soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele uvedené v článku 6;
d)
posouzení rizikového profilu dané instituce příslušným orgánem.
9. Odstavce 1 až 8 se nepoužijí na ty instituce, jejichž celkové závazky, do nichž není započítán kapitál a pojištěné vklady, mají po vyloučení závazků uvedených v čl. 5 odst. 1 hodnotu 300 000 000 EUR nebo méně.
10. K vyloučením uvedeným v čl. 5 odst. 1 se nepřihlíží při použití odstavců 1 až 9 na ty instituce, jejichž celkové závazky, do nichž není započítán kapitál a pojištěné vklady, mají před vyloučením závazků uvedených v čl. 5 odst. 1 hodnotu 300 000 000 EUR nebo méně.
Článek 11
Roční příspěvek institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU
1. Aniž je dotčen článek 10, roční příspěvek institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU se vypočítá v souladu s článkem 9, přičemž se použije 50 % jejich základního ročního příspěvku.
2. Pokud se pro některou instituci, na niž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU, použije v některém členském státě mechanismus financování k řešení krize pro účely uvedené v článku 101 směrnice 2014/59/EU, může orgán příslušný k řešení krize přijmout odůvodněné rozhodnutí, v němž stanoví, že se na ty instituce, jejichž rizikový profil je obdobný nebo vyšší než rizikový profil instituce, která použila mechanismus financování krize pro některý z účelů uvedených v článku 101 směrnice 2014/59/EU, použijí články 5, 6, 7, 8 a 9. Při přijímání odůvodněného rozhodnutí vezme orgán příslušný k řešení krize pro účely stanovení obdobnosti rizikového profilu v úvahu všechny tyto prvky:
a)
model podnikání dané instituce;
b)
informace, které tato instituce vykázala podle článku 14;
c)
soubory ukazatelů a jednotlivé ukazatele rizik uvedené v článku 6;
d)
hodnocení příslušného orgánu ohledně rizikového profilu dané instituce.
Článek 12
Instituce, které začaly podléhat dohledu nebo změnily status
1. Jedná-li se o instituci, nad níž se dohled začal provádět nově, pouze po část příspěvkového období, stanoví se částečný příspěvek použitím metodiky stanovené v oddíle 3 na hodnotu jejího ročního příspěvku vypočítanou během následujícího příspěvkového období podle počtu celých měsíců příspěvkového období, po něž byl nad danou institucí vykonáván dohled.
2. Změna postavení instituce, včetně malé instituce, během příspěvkového období nemá vliv na roční příspěvek, který má být zaplacen v daném roce.
Článek 13
Postup výběru ročního příspěvku
1. Nejpozději do 1. května každého roku vyrozumí orgán příslušný k řešení krize každou instituci uvedenou v článku 2 o svém rozhodnutí, v němž stanovil roční příspěvek dané instituce.
2. Orgán příslušný k řešení krize o svém rozhodnutí vyrozumí jedním z následujících způsobů:
a)
elektronicky nebo jiným srovnatelným komunikačním prostředkem, který umožňuje obdržet potvrzení o doručení;
b)
doporučenou poštou s doručenkou.
3. V rozhodnutí jsou upřesněny podmínky a způsob platby ročního příspěvku i podíl neodvolatelných platebních příslibů uvedených v článku 103 směrnice 2014/59/EU, které může daná instituce využít. Orgán příslušný k řešení krize přijme pouze kolaterál takového druhu a za takových podmínek, které umožní rychlou realizaci, a to i v případě, že bude rozhodnutí o řešení krize přijato během víkendu. Kolaterál by měl být oceněn konzervativně, aby se přihlédlo k výrazně zhoršeným podmínkám na trhu.
4. Aniž jsou dotčeny další opravné prostředky, které má orgán příslušný k řešení krize k dispozici, v případě částečného splacení, nesplacení nebo nedodržení požadavků stanovených v rozhodnutí nabíhá dané instituci denní penále z nesplacené částky pohledávky.
Úrok z denního penále narůstá ze splatné částky denně podle úrokové sazby uplatňované Evropskou centrální bankou na její hlavní operace refinancování, zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, platné prvního kalendářního dne měsíce, v němž končí splatnost, a zvýšené o 8 procentních bodů ode dne splatnosti pohledávky.
5. V případě instituce, která začala nově podléhat dohledu a podléhala mu pouze po část příspěvkového období, se její částečný roční příspěvek vybere spolu s ročním příspěvkem splatným za následující příspěvkové období.
ODDÍL 3
SPRÁVNÍ ASPEKTY A SANKCE
Článek 14
Vykazovací povinnosti institucí
1. Instituce poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize poslední schválené roční účetní závěrky, které mají k dispozici před 31. prosincem roku, jenž předchází příspěvkovému období, spolu s výrokem statutárního auditora nebo auditorské firmy v souladu s článkem 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/34/EU (15).
2. Instituce poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize alespoň informace uvedené v příloze II na úrovni jednotlivého subjektu.
3. Informace uvedené v příloze II, které jsou zahrnuty do požadavků na oznamování orgánům dohledu stanovených v prováděcím nařízení Komise (EU) č. 680/2014 (16) nebo případně do jakýchkoli jiných požadavků na oznamování orgánům dohledu platných pro instituci na základě vnitrostátního práva, se poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize v podobě, v níž je instituce vykázala v poslední relevantní zprávě, kterou pro účely dohledu předložila příslušnému orgánu v souvislosti s referenčním rokem roční účetní závěrky uvedené v odstavci 1.
4. Informace uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se poskytnou nejpozději 31. ledna každého roku ohledně roku, který skončil 31. prosince předcházejícího roku nebo ohledně relevantního použitelného účetního období. Jestliže 31. leden není pracovním dnem, poskytnou se informace následující pracovní den.
5. Jsou-li informace nebo údaje předložené orgánům příslušným k řešení krize předmětem aktualizací nebo oprav, předloží se takové aktualizace nebo opravy orgánům příslušným k řešení krize bez zbytečného prodlení.
6. Instituce předají informace uvedené v příloze II v takových datových formátech a reprezentacích, které upřesnil orgán příslušný k řešení krize.
7. Informace poskytnuté v souladu s odstavci 2 a 3 podléhají požadavkům na důvěrnost a profesní tajemství stanoveným v článku 84 směrnice 2014/59/EU.
Článek 15
Povinnost orgánů příslušných k řešení krize zajistit výměnu informací
1. Pro účely výpočtu jmenovatele stanoveného v souboru ukazatelů rizik uvedeném v čl. 7 odst. 1 písm. c) poskytnou orgány příslušné k řešení krize Evropskému orgánu pro bankovnictví (EBA) do 15. února každého roku informace, které získaly od všech institucí usazených na jejich území v souvislosti s mezibankovními závazky a vklady uvedenými v příloze I na agregované úrovni.
2. Do 1. března každého roku EBA každému orgánu příslušnému k řešení krize sdělí hodnotu jmenovatele pro soubor ukazatelů rizika uvedený v čl. 7 odst. 1 písm. c).
Článek 16
Vykazovací povinnosti systémů pojištění vkladů
1. Systémy pojištění vkladů poskytnou orgánům příslušným k řešení krize do 31. ledna každého roku výpočet průměrné hodnoty vkladů pojištěných v předchozím roce, vypočítaný na čtvrtletním základě, za všechny jejich členské úvěrové instituce.
2. Tyto informace poskytnou jak na individuální úrovni, tak na agregované úrovni dotčených úvěrových institucí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly stanovit roční cílovou úroveň mechanismu financování k řešení krizí v souladu s čl. 4 odst. 2 a určit základní roční příspěvek každé instituce podle článku 5.
Článek 17
Vynucování
1. Jestliže instituce nepředloží všechny informace uvedené v článku 14 v časovém rámci stanoveném v daném článku, použije orgán příslušný k řešení krize k výpočtu ročního příspěvku dané instituce odhady nebo své vlastní předpoklady.
2. Nejsou-li informace poskytnuty do 31. ledna každého roku, může orgán příslušný k řešení krize přidělit dané instituci nejvyšší multiplikátor pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu, který je uveden v článku 9.
3. Jsou-li informace předložené institucemi orgánu příslušnému k řešení krize upraveny nebo opraveny, upraví tento orgán roční příspěvek podle aktualizovaných informací po výpočtu ročního příspěvku dané instituce za následující příspěvkové období.
4. Jakýkoli rozdíl mezi ročním příspěvkem vypočítaným a zaplaceným na základě informací, které byly upraveny nebo opraveny, a ročním příspěvkem, který by měl být zaplacen po úpravě, se zahrne do částky ročního příspěvku splatného za následující příspěvkové období. Tato úprava se provede snížením nebo zvýšením příspěvků za následující příspěvkové období.
Článek 18
Správní sankce a jiná správní opatření
Orgány příslušné k řešení krize mohou osobám nebo subjektům odpovědným za porušení tohoto nařízení uložit správní sankce a jiná správní opatření uvedená v článku 110 směrnice 2014/59/EU.
ODDÍL 4
UJEDNÁNÍ O SPOLUPRÁCI
Článek 19
Ujednání o spolupráci
1. Pro zajištění skutečného zaplacení příspěvků jsou příslušné orgány nápomocny orgánům příslušným k řešení krize při provádění jakéhokoli úkolu stanoveného v tomto nařízení, pokud je o to tyto orgány požádají.
2. Příslušné orgány poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize na jeho žádost kontaktní údaje institucí, jimž je třeba oznámit rozhodnutí uvedené v čl. 13 odst. 1, nejpozději do 1. dubna každého roku nebo v následující pracovní den, pokud 1. duben není pracovním dnem. Kontaktními údaji se rozumí název právnické osoby, jméno fyzické osoby, která danou právnickou osobu zastupuje, adresa, e-mailová adresa, telefonní číslo, faxové číslo nebo jakékoli další informace umožňující identifikaci instituce.
3. Příslušné orgány poskytnou orgánům příslušným k řešení krize veškeré informace, které těmto orgánům umožní vypočítat roční příspěvky, zejména informace související s dodatečnou úpravou podle rizika a informace o relevantních výjimkách, které příslušné orgány institucím udělily podle směrnice 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 574/2013.
ODDÍL 5
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Přechodná ustanovení
1. Pokud informace vyžadované v souvislosti s některým ukazatelem podle přílohy II nejsou pro daný referenční rok zahrnuty do použitelných požadavků na oznamování orgánům dohledu uvedených v článku 14, daný ukazatel rizika se nepoužije, dokud nezačne být daný požadavek na oznamování orgánům dohledu použitelný. Váha ostatních dostupných ukazatelů rizika se přepočítá úměrně jejich váze v souladu s článkem 7, aby součet jejich vah činil 1. V roce 2015 v případě, že systémy pojištění vkladů nebudou mít do 31. ledna k dispozici některé informace uvedené v článku 16 pro účely výpočtu cílové roční úrovně podle čl. 4 odst. 2 nebo základního ročního příspěvku každé instituce podle článku 5, poskytnou orgánům příslušným k řešení krize tyto informace k uvedenému datu příslušné úvěrové instituce poté, co je k tomu systém pojištění vkladů vyzve. Odchylně od čl. 13 odst. 1 v případě příspěvků splatných v roce 2015 orgán příslušný k řešení krize vyrozumí každou instituci o svém rozhodnutí, jímž stanovil její roční příspěvek, nejpozději do 30. listopadu 2015.
2. Odchylně od čl. 13 odst. 4 v případě příspěvků splatných v roce 2015 musí být částka stanovená v rozhodnutí uvedeném v čl. 13 odst. 3 zaplacena do 31. prosince 2015.
3. Odchylně od čl. 14 odst. 4 v případě informací, které mají být orgánu příslušnému k řešení krize poskytnuty v roce 2015, musí být informace uvedené v daném odstavci poskytnuty nejpozději do 1. září 2015.
4. Odchylně od čl. 16 odst. 1 systémy pojištění vkladů poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize do 1. září 2005 informace o hodnotě vkladů pojištěných k 31. červenci 2015.
5. Až do konce počátečního období uvedeného v čl. 69 odst. 1 nařízení (EU) č. 806/2014/EU mohou členské státy povolit institucím, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu nad 300 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu 3 000 000 000 EUR nebo méně, aby za prvních 300 000 000 EUR celkových závazků bez kapitálu a pojištěných vkladů zaplatily paušální částku 50 000 EUR. Pokud jde o celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů nad limitem 300 000 000 EUR, zaplatí tyto instituce příspěvek vypočítaný podle článků 4 až 9 tohoto nařízení.
Článek 21
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. října 2014.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/63
z dne 21. oktobra 2014
o dopolnitvi Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s predhodnimi prispevki v sheme za financiranje reševanja
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
Ob upoštevanju Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) in zlasti člena 103(7) in (8) Direktive,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva 2014/59/EU od držav članice zahteva, da vzpostavijo sheme financiranja za zagotovitev, da lahko organ za reševanje učinkovito uporablja instrumente za reševanje in izvaja pooblastila. Navedene sheme za financiranje reševanja bi morale imeti ustrezna finančna sredstva, da bi se omogočilo učinkovito delovanje okvira za reševanje, in so zato pooblaščene za pobiranje predhodnih prispevkov od institucij z dovoljenjem na njihovem ozemlju, vključno s podružnicami v Uniji (v nadaljnjem besedilu: institucije).
(2)
Države članice morajo pobirati predhodne prispevke za sheme za financiranje reševanja ne le od institucij, ampak v skladu s členom 103(1) navedene direktive tudi od podružnic v Uniji. Podružnice v Uniji so zajete tudi v pooblastilih Komisije za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 103(7) in (8) navedene direktive. Vendar ob upoštevanju dejstva, da na podlagi člena 47 Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta (2) bonitetne zahteve in nadzorniška obravnava podružnic v Uniji sodijo v pristojnost držav članic, številne matrike za prilagoditev tveganjem iz te delegirane uredbe niso primerne, da bi se neposredno uporabljale za podružnice v Uniji. Čeprav podružnice v Uniji ne spadajo v področje uporabe te uredbe, bo lahko zato za njih veljala posebna ureditev, ki jo bo Komisija zasnovala v prihodnjem delegiranem aktu.
(3)
V skladu s členi 6, 15, 16, 95 in 96 Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (3) se za nekatera investicijska podjetja, ki imajo dovoljenje za izvajanje samo omejenih storitev in dejavnosti, določene kapitalske in likvidnostne zahteve ne uporabljajo oziroma so lahko oproščene takih zahtev. Zato se številne matrike za prilagoditev tveganjem, ki bi jih bilo treba določiti, zanje ne bi uporabljale. Čeprav so države članice v skladu s členom 103(1) Direktive 2014/59/EU od teh investicijskih podjetij zavezane pobirati predhodne prispevke, je primerno, da se jim je prepusti pooblastilo za določanje prilagoditve tveganjem, da ne bi nesorazmerno obremenile teh podjetij. Zato navedena investicijska podjetja ne bi smela spadati v področje uporabe te uredbe.
(4)
V skladu s členom 102(1) Direktive 2014/59/EU bi morale države članice zagotoviti, da v obdobju od začetka veljavnosti Direktive do 31. decembra 2024 razpoložljiva finančna sredstva njihovih shem financiranja dosežejo vsaj 1 % zneska kritih vlog vseh institucij z dovoljenjem na njihovem ozemlju. V navedenem obdobju bi se morali prispevki za sheme financiranja časovno razporediti kar se da enakomerno, dokler ni dosežena ciljna raven, ob upoštevanju faze v poslovnem ciklu in možnega vpliva procikličnih prispevkov na finančni položaj institucij, ki plačujejo prispevke.
(5)
Člen 103(1) Direktive 2014/59/EU zahteva, da se prispevki pobirajo vsaj enkrat letno, da bi se dosegla ciljna raven, določena v členu 102 navedene direktive. Skladno s členom 103(2) Direktive 2014/59/EU bi moral letni prispevek odražati velikost institucije, saj bi moral temeljiti na fiksnem znesku, določenem na podlagi finančnih obveznosti navedene institucije (v nadaljnjem besedilu: osnovni letni prispevek); poleg tega odraža raven tveganja zadevnih dejavnosti institucije, saj bi se moral osnovni letni prispevek prilagoditi sorazmerno glede na profil tveganja navedene institucije (v nadaljnjem besedilu: dodatna prilagoditev tveganjem). Velikost institucije je prvi kazalnik tveganja, ki ga predstavlja institucija. Večja je institucija, bolj je verjetno, da bo v primeru težav organ za reševanje menil, da bi bilo reševanje navedene institucije v javnem interesu, in uporabil shemo za financiranje reševanja, da bi zagotovil učinkovito uporabo instrumentov za reševanje.
(6)
Da bi se pojasnilo, kako bi morali organi za reševanje prilagoditi prispevke glede na profil tveganja institucij, je treba kot izhodišče za prilagoditev tveganjem opredeliti stebre in kazalnike tveganja, ki bi se morali uporabiti za določitev profila tveganja institucij, mehanizem za uporabo prilagoditev tveganjem pri osnovnem letnem prispevku in osnovni letni prispevek. Navedene elemente, ki bi dopolnjevali merila glede tveganja iz člena 103(7) Direktive 2014/59/EU, bi bilo treba določiti tako, da bi se ohranili enaki konkurenčni pogoji med državami članicami in močan notranji trg s preprečevanjem razhajanja med pristopi držav članic k izračunu prispevkov v njihove sheme za financiranje reševanja. To bi omogočilo, da bi bili prispevki institucij v sheme za financiranje reševanja primerljivi in predvidljivi pri vseh vrstah bank, kar je pomemben element, ki prispeva k enakim konkurenčnim pogojem na notranjem trgu.
(7)
Člen 5(1) Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (4) določa, da se za uporabo navedene uredbe in Direktive 2014/59/EU šteje, da je enotni odbor za reševanje (v nadaljnjem besedilu: odbor), ustanovljen s členom 42(1) navedene uredbe, relevantni nacionalni organ za reševanje, kadar opravlja naloge in izvaja pooblastila, ki jih mora v skladu z navedeno direktivo opravljati ali izvajati nacionalni organ za reševanje. Glede na to, da ima skladno s členom 70(7) Uredbe (EU) št. 806/2014 odbor pooblastilo za izračun prispevkov institucij v enotni sklad za reševanje, ki bi nadomestil sheme za financiranje sodelujočih držav članic v enotnem mehanizmu za reševanje s 1. januarjem 2016, bi moral ob uporabi te uredbe na podlagi člena 103(7) Direktive 2014/59/EU pojem organa za reševanje iz te uredbe vključevati tudi odbor.
(8)
Izračun prispevkov na ravni posamezne institucije bi v primeru skupin privedel do dvojnega štetja nekaterih obveznosti pri določanju osnovnega letnega prispevka različnih subjektov v skupini, saj bi bile obveznosti, ki se nanašajo na sporazume, sklenjene med subjekti iz iste skupine, del celotnih obveznosti, ki jih je treba upoštevati za določitev osnovnega letnega prispevka za vsak subjekt v skupini. Zato bi bilo treba v primeru skupin določitev osnovnega letnega prispevka podrobneje opredeliti, da bi se upoštevala medsebojna povezanost subjektov v skupini in preprečilo dvojno štetje izpostavljenosti znotraj skupine. Da bi se zagotovili enaki konkurenčni pogoji med subjekti, ki so del skupine, in institucijami, ki so članice iste institucionalne sheme za zaščito vlog ali so stalno povezane z istim centralnim organom, bi za slednje morala veljati enaka obravnava.
(9)
Za namene izračuna osnovnega letnega prispevka subjekta v skupini skupne obveznosti, ki se upoštevajo, ne bi smele zajemati obveznosti, ki izhajajo iz pogodbe, ki jo je navedeni subjekt v skupini sklenil s katerim koli drugim subjektom, ki je del iste skupine. Takšna izključitev bi morala biti mogoča samo, če imajo vsi subjekti v skupini sedež v Uniji, so v celoti vključeni v isto konsolidacijo, so predmet ustreznih centraliziranih postopkov za ovrednotenje, merjenje in kontrolo tveganja, in če ne obstaja trenutna ali predvidena pomembna dejanska ali pravna ovira za takojšnje poplačilo zadevnih obveznosti ob njihovi zapadlosti. To bi moralo preprečiti, da bi bile obveznosti izključene iz osnove za izračun prispevkov, če ni jamstev, da bodo izpostavljenosti iz naslova posojil znotraj skupine krite v primeru poslabšanja finančnega položaja skupine. Poleg tega, da bi se preprečilo, da bi izključitev obveznosti znotraj skupine privedla do prednosti za subjekte v skupini, ki lahko koristijo to izvzetje, taka izključitev zadevnim institucijam ne bi smela dovoliti, da koristijo poenostavljen sistem prispevkov, dovoljen majhnim institucijam, če bi zaradi izključitve obveznosti znotraj skupine institucija izpolnjevala pogoje za poenostavljeni sistem. Da bi se zagotovili enaki konkurenčni pogoji med subjekti, ki so del skupine, in institucijami, ki so članice iste institucionalne sheme za zaščito vlog ali so trajno povezane z istim centralnim organom, bi za slednje morala veljati enaka obravnava.
(10)
Z odstopanjem od pravila, da bi bilo treba izračun prispevkov opraviti na ravni posamezne institucije, bi se morala v primeru centralnega organa s povezanimi kreditnimi institucijami, ki so v celoti ali delno izvzete iz bonitetnih zahtev nacionalne zakonodaje v skladu s členom 10 Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta, pravila o predhodnih prispevkih uporabljati samo za centralni organ in povezane kreditne institucije kot celoto na konsolidirani podlagi, ker se solventnost in likvidnost centralnega organa in vseh povezanih institucij spremljajo kot celota na podlagi konsolidiranih računovodskih izkazov navedenih institucij.
(11)
Določitev osnovnega letnega prispevka bi bilo treba dodatno opredeliti tudi v primeru infrastruktur finančnega trga. Nekatere infrastrukture finančnega trga, kot so centralne nasprotne stranke in centralne depotne družbe, imajo prav tako dovoljenje za opravljanje dejavnosti kot kreditne institucije. Zlasti nekatere centralne depotne družbe opravljajo bančne storitve, ki so pomožne dejavnosti njihovi dejavnosti tržne infrastrukture. V nasprotju s kreditnimi institucijami centralne depotne družbe ne držijo kritih vlog, ampak večinoma stanja znotraj enega dne ali stanja čez noč, ki izvirajo iz poravnave transakcij z vrednostnimi papirji, ki jo opravljajo za finančne institucije ali centralne banke. Na splošno ta stanja ne privedejo do stanj denarnih sredstev, ki bi se lahko pretvorila v sredstva za opravljanje bančne dejavnosti. Ker so bančne storitve, ki jih opravljajo infrastrukture finančnega trga, pomožna dejavnost njihovim glavnim dejavnostim kliringa ali poravnave, v zvezi s katerimi za navedene subjekte veljajo stroge bonitetne zahteve iz Uredbe (EU) št. 648/2012 (5) in Uredbe (EU) št. 909/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (6) kot tudi ustrezne določbe iz Uredbe (EU) št. 575/2013 in Direktive 2013/36/EU, in ker poslovni model infrastruktur finančnega trga ne vsebuje tveganj, primerljivih s tveganji kreditne institucije, bi se morale pri določanju zneska njihovih celotnih obveznosti za namene izračuna njihovega osnovnega letnega prispevka upoštevati samo obveznosti, ki se nanašajo na bančne dejavnosti navedenih subjektov.
(12)
Obračunavanje izvedenih finančnih instrumentov v Uniji v zvezi s posamičnimi računovodskimi izkazi ni usklajeno, zato bi to vplivalo na višino obveznosti, ki se upoštevajo za izračun prispevkov posamezne banke. Metodologija za količnik finančnega vzvoda iz členov 429(6) in 429(7) Uredbe (EU) št. 575/2013 velja za vse banke in zagotavlja, da se ista pogodba o izvedenih finančnih instrumentih in zlasti pobot pogodb o izvedenih finančnih instrumentih obravnavata na enak način, ne glede na računovodski okvir, ki se uporablja za banko. Da bi se zagotovila usklajena obravnava izvedenih finančnih instrumentov pri določanju osnovnega letnega prispevka, kar bi omogočalo primerljivost njihovega vrednotenja med institucijami in enake konkurenčne pogoje v vsej Uniji, bi bilo izvedene finančne instrumente zato treba vrednotiti v skladu s členoma 429(6) in 429(7) Uredbe (EU) št. 575/2013. Vendar, da bi se zagotovila predvidljivost vrednotenja izvedenih finančnih instrumentov v skladu z Uredbo (EU) št. 575/2013, bi bilo treba določiti, da takšno vrednotenje ne sme privesti do vrednosti, ki je manjša od 75 % vrednosti zadevnih izvedenih finančnih instrumentov v skladu z ustreznim računovodskim okvirom.
(13)
Nekatere kreditne ustanove so spodbujevalne banke, katerih namen je pospeševati cilje javne politike enot centralne ali regionalne ravni države članice ali lokalnih organov, pretežno z zagotavljanjem spodbujevalnih kreditov na nekonkurenčni in neprofitni osnovi. Takšne institucije dajejo kredite, za katere neposredno ali posredno jamči enota centralne ali regionalne ravni države ali lokalni organ. Spodbujevalni krediti so na voljo po nekonkurenčnih in neprofitnih pogojih, da se spodbudijo cilji javne politike Unije ali enot centralne ali regionalne ravni države članice. Včasih se spodbujevalni krediti odobrijo prek druge institucije, ki deluje kot posrednica (pretočni krediti (pass through loans)). V takih primerih posredniška kreditna institucija prejme spodbujevalne kredite od multilateralne razvojne banke ali subjekta javnega sektorja in jih da drugim kreditnim institucijam, ki jih zagotovijo končnim strankam. Ker posredniške kreditne institucije pretočijo likvidnost teh kreditov od spodbujevalne banke, iz katere kredit izvira, do posojilne institucije ali druge posredniške institucije, take obveznosti ne bi smele biti vključene v celotne obveznosti, ki jih je treba upoštevati pri izračunu osnovnega letnega prispevka.
(14)
Člen 103(1) Direktive 2014/59/EU od vseh institucij zahteva, da prispevajo v sheme za financiranje reševanja. Vendar pa je treba najti sorazmerno in pravično ravnotežje med obveznostjo vsake institucije, da prispeva v shemo za financiranje reševanja, ter njeno velikostjo, profilom tveganja, obsegom in kompleksnostjo njenih dejavnosti, njeno medsebojno povezanostjo z drugimi institucijami ali s finančnim sistemom na splošno, vplivom njenega propada na finančne trge, na druge institucije, na pogoje financiranja ali na širše gospodarstvo in s tem verjetnostjo, da bo institucija vstopila v postopek reševanja in koristila shemo za financiranje. Take elemente organi za reševanje upoštevajo v skladu s členom 4 Direktive 2014/59/EU pri odločanju, ali so lahko nekatere institucije upravičene do poenostavljenih obveznosti v zvezi z zahtevami glede priprave načrtov za sanacijo in reševanje. Poleg tega bi se morala upravna obremenitev za nekatere institucije in organe za reševanje, ki je posledica izračunavanja letnih prispevkov, upoštevati pri določanju pravega ravnotežja med izpolnjevanjem zahtev iz Direktive 2014/59/EU in značilnostmi različnih institucij, za katere se uporablja navedena direktiva.
(15)
Majhne institucije običajno nimajo zelo tveganega profila in so sistemsko pogosto manj tvegane kot velike institucije, poleg tega je učinek njihovega propada na gospodarstvo kot celoto ponavadi manjši kot pri velikih institucijah. Kljub temu ni mogoče izključiti možnega učinka propada majhnih institucij na finančno stabilnost, saj lahko tudi majhne institucije ustvarijo sistemsko tveganje zaradi svoje vloge v širšem bančnem sistemu, kumulativnih učinkov mrež ali negativnih vplivov, ki jih lahko povzročijo zaradi izgube zaupanja v bančni sistem.
(16)
Glede na to, da majhne institucije v večini primerov ne predstavljajo sistemskega tveganja in je manj verjetno, da bo potrebno njihovo reševanje, kar posledično v primerjavi z velikimi institucijami zmanjšuje verjetnost, da bodo upravičene do shem za financiranje reševanja, bi bilo treba poenostaviti metodologijo za izračun letnih prispevkov majhnih institucij v sheme za financiranje reševanja. Letni prispevki majhnih institucij bi morali biti pavšalni zneski, določeni na podlagi njihovega osnovnega letnega prispevka sorazmerno glede na velikost institucije. Taka metodologija bi morala omogočati sorazmeren sistem letnih prispevkov, saj mora organ za reševanje določiti letni prispevek posamezne institucije v skladu z letno ciljno ravnijo sheme financiranja. Pavšalni znesek tako odraža dejstvo, da so majhne institucije pogosto manj tvegane, in omogoča obsežnejše prilagajanje prispevka večjih institucij, ki so praviloma bolj sistemske, sorazmerno glede na njihov profil tveganja.
(17)
Za določitev, katere institucije se štejejo za majhne, bi bilo treba uporabiti dvojni prag, in sicer bi moral biti prvi prag, določen na podlagi celotnih obveznosti (brez kapitala), zmanjšanih za krite vloge, enak ali manjši od 300 milijonov EUR, drugi prag, določen na podlagi bilančne vsote, pa ne bi smel preseči 1 milijarde EUR. Drugi prag naj bi preprečeval, da bi bile večje institucije, ki izpolnjujejo pogoje na podlagi prvega praga, povezanega z zneskom obveznosti, upravičene do uporabe poenostavljenega sistema.
(18)
Znotraj kategorije majhnih institucij bi bilo treba ločiti več podkategorij, saj so nekatere med njimi zelo majhne, druge pa so blizu zgornjega praga, ki jim omogoča, da so upravičene do poenostavljenega sistema. V okviru sistema enotnega pavšalnega zneska bi bili letni prispevki zelo majhnih institucij nesorazmerno višji od prispevkov majhnih institucij, ki so blizu zgornjega praga. Hkrati bi bilo treba preprečiti, da bi poenostavljeni sistem povzročil nesorazmerne razlike v letnih prispevkih med največjimi izmed majhnih institucij ter institucijami, ki niso upravičene do poenostavljenega sistema, ker za malenkost presegajo prag. Da se preprečijo takšni neželeni učinki, je zato primerno, da se predvidi sistem, v katerem se ločuje med več kategorijami majhnih institucij, ki bi kot letni prispevek plačevale različne pavšalne zneske. To bi moralo omogočati progresivnost prispevkov znotraj poenostavljenega sistema ter med najvišjim in najnižjim pavšalnim zneskom v skladu z metodo, s katero bi se osnovni letni prispevek prilagajal glede na profil tveganja institucije.
(19)
Če organ za reševanje določi, da je majhna institucija zelo tvegana, bi moral imeti organ za reševanje zmožnost odločanja o tem, da zadevna institucija ni več upravičena do poenostavljenega sistema in da je treba njen prispevek namesto tega izračunati po metodi, s katero se osnovni letni prispevek prilagodi glede na druge dejavnike tveganja in ne na podlagi velikosti institucije.
(20)
Institucije iz člena 45(3) Direktive 2014/59/EU ne bodo dokapitalizirane z uporabo shem za financiranje reševanja v skladu s členoma 44 in 101 Direktive 2014/59/EU, ker bodo prenehale po nacionalnih insolvenčnih postopkih ali drugih vrstah postopkov, izvedenih v skladu s členom 38, 40 ali 42 Direktive 2014/59/EU, ter bodo prenehale opravljati svoje dejavnosti. Ti postopki zagotavljajo, da bodo upniki teh institucij, vključno z imetniki kritih obveznic, kjer je ustrezno, prevzeli izgube na način, ki ustreza ciljem reševanja. Zato bi morali njihovi prispevki v sheme za financiranje reševanja odražati navedene dejavnike. Vendar bi se sheme za financiranje reševanja lahko uporabljale za druge namene iz člena 101 Direktive 2014/59/EU. Če katera koli od takšnih institucij uporabi shemo za financiranje reševanja za enega od navedenih namenov, bi moral biti organ za reševanje zmožen primerjati profil tveganja vseh drugih institucij, zajetih v členu 45(3) Direktive 2014/59/EU, s profilom tveganja institucije, ki je uporabila shemo za financiranje reševanja, ter uporabiti metodologijo, določeno v tem delegiranem aktu, za tiste institucije, ki imajo podoben profil tveganja ali so bolj tvegane od institucij, ki so uporabile shemo za financiranje reševanja. Prav tako je primerno, da se določi seznam elementov, ki bi jih moral organ za reševanje upoštevati pri primerjanju profilov tveganja.
(21)
Da se organom držav članic za reševanje omogoči enotna razlaga meril iz člena 103(7) Direktive 2014/59/EU, tako da bo kazalnik tveganja institucij za namene izračuna posameznih prispevkov v sheme za financiranje reševanja določen na podoben način po celotni Uniji, bi bilo treba določiti več stebrov tveganja in ustrezne kazalnike tveganja za vsakega od stebrov tveganja, ki bi jih organi za reševanje morali upoštevati pri oceni profila tveganja institucij. Da se zagotovi skladnost z nadzornimi praksami, bi morali biti kazalniki tveganja sestavljeni iz sedanjih regulativnih meril, ki so že na voljo ali se trenutno uvajajo.
(22)
Če zadevna zakonodaja predvideva opustitve, s katerimi so institucije izvzete iz določanja nekaterih kazalnikov tveganja na ravni institucije, ter pod pogojem, da pristojni organi po potrebi dovolijo uporabo takih opustitev, bi morali organi za reševanje oceniti zadevne kazalnike na konsolidirani ali podkonsolidirani ravni, kakor je ustrezno, da se zagotovi skladnost z nadzorno prakso ter da skupine, ki uporabljajo navedene opustitve, ne bi bile neupravičeno kaznovane.
(23)
Da se organom za reševanje omogoči usklajen pristop glede pomembnosti stebrov in kazalnikov tveganja, ki bi jih morali upoštevati pri določanju profila tveganja institucij, bi bilo treba v tej uredbi določiti tudi relativno utež vsakega posameznega stebra in kazalnika tveganja. Vendar je pomembno, da imajo organi za reševanje na voljo zadostno prožnost pri ocenjevanju profila tveganj institucij, zato morajo imeti možnost, da uporabo stebrov in kazalnikov tveganja prilagodijo posebnostim posamezne institucije. Ker tega ni mogoče doseči izključno z določitvijo razpona za oceno profila tveganja, temveč je potrebna določena stopnja diskrecije pri odločanju o pomembnosti posameznih kazalnikov tveganja za vsak primer posebej, bi morala biti utež nekaterih kazalnikov tveganja zgolj okvirna, ali pa bi morala biti določena v obliki razpona, da bi lahko organi za reševanje v danem primeru sami odločali o pomembnosti zadevnih kazalnikov.
(24)
Pri določanju pomembnosti različnih kazalnikov, ki ustrezajo posameznemu stebru, bi bilo treba agregiranje znotraj stebrov izvesti s tehtanim aritmetičnim povprečjem posameznih kazalnikov. Pri izračunu končnega skupnega kazalnika tveganja, ki ustreza posamezni instituciji, bi moral izračun temeljiti na tehtani geometrijski sredini posameznega stebra, da se preprečijo učinki izravnave med stebri, saj bi sicer institucija, ki je pri več stebrih zmerno uspešna, pri enem pa zelo neuspešna, na podlagi aritmetičnega povprečja praviloma dobila srednjo oceno.
(25)
Razpon za oceno stopnje tveganja, ki ga predstavlja posamezna institucija, bi moral biti tak, da bi omogočal zadostno prilagajanje profila tveganja institucije glede na različne stebre in kazalnike tveganja, določene v tej uredbi, hkrati pa zagotavljal tudi zadostno varnost in predvidljivost glede letnih zneskov, ki bi jih morale institucije prispevati v skladu z Direktivo 2014/59/EU in to uredbo.
(26)
Da se zagotovi dejansko plačilo prispevkov, bi bilo treba določiti pogoje in načine plačevanja. Zlasti za prispevke, ki se ne plačajo v denarnih sredstvih, ampak v obliki nepreklicnih zahtev za plačilo v skladu s členom 103 Direktive 2014/59/EU, bi bilo treba določiti delež nepreklicnih zahtev za plačilo, ki jih lahko uporabi vsaka institucija, ter vrste zavarovanja, ki so sprejemljive za zavarovanje teh nepreklicnih zahtev za plačilo, da se organu za reševanje omogoči zagotovitev dejanskega plačila, kadar ima težave pri izvrševanju nepreklicne zahteve za plačilo. Da se zagotovi, da se letni prispevki dejansko vplačujejo, bi bilo organe za reševanje treba pooblastiti za nalaganje upravnih kazni in drugih upravnih ukrepov institucijam, ki kršijo zahteve iz te uredbe glede izračuna in prilagoditve prispevkov, kot je kršitev obveznosti posredovanja informacij, ki jih zahteva organ za reševanje. Organ za reševanje bi moral biti tudi pooblaščen, da instituciji, ki le delno plača letni prispevek, ki zapade v plačilo, ali ga ne plača, ali če zadevna institucija ne izpolnjuje zahtev iz obvestila uradnega organa za reševanje, naloži dnevno kazen. Poleg tega bi bilo treba določiti posebne obveznosti glede izmenjave informacij med pristojnimi organi in organi za reševanje.
(27)
Da se zagotovi, da bo prilagajanje tveganjem ves čas odražalo dogajanja v bančnem sektorju in tako stalno izpolnjevalo zahteve iz Direktive 2014/59/EU, bo Komisija na podlagi izkušenj, pridobljenih pri izvajanju Direktive, pred 1. junijem 2016 pregledala prilagajanje tveganjem za izračun letnih prispevkov ter zlasti ustreznost multiplikatorja za prilagoditev tveganjem, določenega v tej uredbi, in morebitno potrebo po povečanju zgornje meje multiplikatorja za prilagoditev tveganjem.
(28)
Ker se v skladu s členom 130(1) Direktive 2014/59/EU obveznost držav članic za pobiranje letnih prispevkov od institucij z dovoljenjem na njihovem ozemlju uporablja od 1. januarja 2015, bi se morala tudi ta uredba uporabljati od 1. januarja 2015 -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
ODDELEK 1
SPLOŠNE DOLOČBE
Člen 1
Predmet urejanja
Ta uredba določa pravila glede:
(a)
metodologije za izračun in prilagoditev prispevkov, ki jih morajo institucije vplačati v sheme za financiranje reševanja, profilu tveganja institucij;
(b)
obveznosti institucij v zvezi z informacijami, ki jih morajo predložiti za namene izračuna prispevkov, in v zvezi s plačilom prispevkov v sheme za financiranje reševanja;
(c)
ukrepov, s katerimi se zagotavlja, da organi za reševanje preverjajo, da so bili prispevki pravilno plačani.
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta uredba se uporablja za institucije iz člena 103(1) Direktive 2014/59/EU, kakor so opredeljene v členu 2(1)(23) Direktive. Uporablja se tudi za centralni organ in njegove povezane institucije na konsolidirani podlagi, če so povezane institucije po nacionalnem pravu v skladu s členom 10 Uredbe (EU) št. 575/2013 v celoti ali delno izvzete iz bonitetnih zahtev.
2. Vsak sklic na skupino vključuje centralni organ in vse kreditne institucije, ki so stalno povezane s centralnim organom iz člena 10 Uredbe (EU) št. 575/2013, ter njihove podrejene družbe.
Člen 3
Opredelitev pojmov
V tej uredbi se uporabljajo opredelitve pojmov iz Direktive 2014/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta (7) in Direktive 2014/59/EU. Poleg tega se v tej uredbi uporabljajo naslednje opredelitve:
(1)
„institucije“ pomeni kreditne institucije, kot so opredeljene v točki (2) člena 2(1) Direktive 2014(59/EU, ali investicijska podjetja, kot so opredeljena v točki (2) tega člena, kot tudi centralni organ in vse kreditne institucije, ki so stalno povezane s centralnim organom, iz člena 10 Uredbe (EU) št. 575/2013, kot celota ali na konsolidirani podlagi, če so izpolnjeni pogoji, določeni v členu 2(1);
(2)
„investicijska podjetja“ pomeni investicijska podjetja, kot so opredeljena v točki (3) člena 2(1) Direktive 2014/59/EU, razen investicijskih podjetij, ki spadajo pod opredelitev iz člena 96(1)(a) ali (b) Uredbe (EU) št. 575/2013, ali investicijskih podjetij, ki opravljajo dejavnost 8 iz oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta (8), vendar ne opravljajo dejavnosti 3 ali 6 iz oddelka A Priloge I k navedeni direktivi;
(3)
„letna ciljna raven“ pomeni skupni znesek letnih prispevkov, ki jih za posamezno prispevno obdobje določi organ za reševanje, da se doseže ciljna raven iz člena 102(1) Direktive 2014/59/EU;
(4)
„shema financiranja“ pomeni shemo za namene zagotavljanja učinkovite uporabe instrumentov za reševanje in izvajanja pooblastil iz člena 100(1) Direktive 2014/59/EU s strani organa za reševanje;
(5)
„letni prispevek“ pomeni znesek iz člena 103 Direktive 2014/59/EU, ki ga organ za reševanje zbere za nacionalno shemo financiranja v prispevnem obdobju od vseh institucij iz člena 2 te uredbe;
(6)
„prispevno obdobje“ pomeni koledarsko leto;
(7)
„organ za reševanje“ pomeni organ iz točke (18) člena 2(1) Direktive 2014/59/EU ali kateri koli drug ustrezen organ, ki ga imenujejo države članice za namene člena 100(2) in (6) Direktive 2014/59/EU;
(8)
„pristojni organ“ pomeni pristojni organ, kot je opredeljen v členu 4(1)(40) Uredbe (EU) št. 575/2013;
(9)
„sistemi jamstva za vloge“ pomeni sisteme iz točke (a), (b) ali (c) člena 1(2) Direktive 2014/49/EU;
(10)
„krite vloge“ pomeni vloge iz člena 6(1) Direktive 2014/49/EU, razen začasno visokih saldov, kot so opredeljeni v členu 6(2) navedene direktive;
(11)
„celotne obveznosti“ pomeni celotne obveznosti, kot so opredeljene v oddelku 3 Direktive Sveta 86/635/EGS (9) ali kot so opredeljene v skladu z mednarodnimi standardi računovodskega poročanja iz Uredbe (ES) št. 1606/2002 Evropskega parlamenta in Sveta (10);
(12)
„bilančna vsota“ pomeni bilančno vsoto, kot je opredeljena v oddelku 3 Direktive 86/635/EGS ali kot je opredeljena v skladu z mednarodnimi standardi računovodskega poročanja iz Uredbe (ES) št. 1606/2002;
(13)
„skupna izpostavljenost tveganju“ pomeni znesek skupne izpostavljenosti tveganju, kot je opredeljen v členu 92(3) Uredbe (EU) št. 575/2013;
(14)
„količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala“ pomeni količnik iz člena 92(2)(a) Uredbe (EU) št. 575/2013;
(15)
„minimalna zahteva glede kapitala“ pomeni minimalno zahtevo glede kapitala in kvalificiranih obveznosti, kot je opredeljena v členu 45(1) Direktive 2014/59/EU;
(16)
„kapital“ pomeni kapital, kakor je opredeljen v točki (118) člena 4(1) Uredbe (EU) št. 575/2013;
(17)
„kvalificirane obveznosti“ pomeni obveznosti in kapitalske instrumente, kot so opredeljeni v točki (71) člena 2(1) Direktive 2014/59/EU;
(18)
„količnik finančnega vzvoda“ pomeni količnik finančnega vzvoda, kot je opredeljen v členu 429 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(19)
„količnik likvidnostnega kritja“ pomeni količnik likvidnostnega kritja, kot je opredeljen v členu 412 Uredbe (EU) št. 575/2013 in podrobneje opredeljen v Delegirani uredbi Komisije (EU) 2015/61 (11);
(20)
„količnik neto stabilnih virov financiranja“ pomeni količnik neto stabilnih virov financiranja, kot se poroča v skladu s členom 415 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(21)
„centralna nasprotna stranka“ („CNS“) pomeni pravno osebo, kot je opredeljena v členu 2(1) Uredbe (EU) št. 648/2012;
(22)
„izvedeni finančni instrumenti“ pomeni izvedene finančne instrumente v skladu s Prilogo II Uredbe (EU) št. 575/2013;
(23)
„centralna depotna družba“ pomeni pravno osebo, kot je opredeljena v točki (1) člena 2(1) in v členu 54 Uredbe (EU) št. 909/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (12);
(24)
„poravnava“ pomeni zaključek transakcije z vrednostnimi papirji, kot je opredeljena v točki (2) člena 2(1) Uredbe (EU) št. 909/2014;
(25)
„kliring“ pomeni postopek vzpostavljanja pozicij, kot je opredeljen v členu 2(3) Uredbe (EU) št. 648/2012;
(26)
„infrastruktura finančnega trga“ v tej uredbi pomeni centralno nasprotno stranko iz točke 21 tega člena ali centralno depotno družbo in točke 23 tega člena, ki ima dovoljenje za opravljanje dejavnosti kot institucija v skladu s členom 8 Direktive 2013/36/EU;
(27)
„spodbujevalna banka“ pomeni vsako podjetje ali subjekt, ki ga ustanovi enota centralne ali regionalne ravni države, ki daje spodbujevalne kredite na neprofitni osnovi z namenom spodbujanja ciljev javne politike zadevne države, pod pogojem, da mora država zaščititi ekonomske temelje podjetja ali subjekta ter ohraniti njegovo sposobnost delovanja med celotno življenjsko dobo, ali da vsaj za 90 % njenega prvotnega financiranja ali danega spodbujevalnega kredita neposredno ali posredno jamči centralna ali regionalna raven države;
(28)
„spodbujevalni kredit“ pomeni kredit, ki ga zagotovi spodbujevalna banka ali se zagotovi prek posredniške institucije na nekonkurenčni in neprofitni osnovi z namenom spodbujanja ciljev javne politike centralne ali regionalne ravni države v državi članici;
(29)
„posredniška institucija“ pomeni kreditno institucijo, ki posreduje spodbujevalne kredite pod pogojem, da jih ne zagotovi v obliki kredita končni stranki.
ODDELEK 2
METODOLOGIJA
Člen 4
Določitev letnih prispevkov
1. Organi za reševanje določijo letne prispevke, ki jih morajo plačati posamezne institucije, sorazmerno glede na njihov profil tveganja na podlagi informacij, ki jih zagotovi institucija v skladu s členom 14, ter z uporabo metodologije, določene v tem oddelku.
2. Organ za reševanje določi letni prispevek iz odstavka 1 na podlagi letne ciljne ravni sheme za financiranje reševanja, pri čemer upošteva ciljno raven, ki mora biti dosežena do 31. decembra 2024 v skladu z odstavkom 1 člena 102 Direktive 2014/59/EU ter na podlagi povprečnega zneska kritih vlog v preteklem letu, izračunanega četrtletno, vseh institucij z dovoljenjem na njegovem ozemlju.
Člen 5
Prilagoditev osnovnega letnega prispevka tveganjem
1. Prispevki iz člena 103(2) Direktive 2014/59/EU se izračunajo tako, da se izključijo naslednje obveznosti:
(a)
obveznosti znotraj skupine, ki izhajajo iz transakcij, sklenjenih med institucijama, ki pripadata isti skupini, pod pogojem, da so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(i)
vsaka od institucij ima sedež v Uniji;
(ii)
vsaka od institucij je v celoti vključena v enak konsolidiran nadzor v skladu s členi 6 do 17 Uredbe (EU) št. 575/2013 in se zanjo uporabljajo ustrezni centralizirani postopki za ovrednotenje, merjenje in kontrolo tveganja; ter
(iii)
ni trenutnih ali predvidenih pomembnih praktičnih ali pravnih ovir za takojšnje poplačilo obveznosti ob njihovi zapadlosti;
(b)
obveznosti, ki jih ustvari institucija, ki je članica institucionalne sheme za zaščito vlog iz točke (8) člena 2(1) Direktive 2014/59/EU in ki ji je pristojni organ dovolil, da uporablja člen 113(7) Uredbe (EU) št. 575/2013, z dogovorom, sklenjenim z drugo institucijo, ki je članica iste institucionalne sheme za zaščito vlog;
(c)
v primeru centralne nasprotne stranke s sedežem v državi članici, ki je uveljavila možnost iz člena 14(5) Uredbe (EU) št. 648/2012, obveznosti, povezane s klirinškimi dejavnostmi, kot so opredeljene v členu 2(3) navedene uredbe, vključno z dejavnostmi, ki izhajajo iz kakršnih koli ukrepov centralne nasprotne stranke, ki jih ta sprejme za izpolnitev zahtev po kritju, vzpostavitev jamstvenega sklada in ohranjanje zadostnih predhodno namenjenih finančnih sredstev za kritje morebitnih izgub v skladu za navedeno uredbo ter za vlaganje svojih finančnih sredstev v skladu s členom 47 navedene uredbe;
(d)
v primeru centralne depotne družbe, obveznosti, povezane z dejavnostmi centralne depotne družbe, vključno z obveznostmi do udeležencev ali ponudnikov storitev centralne depotne družbe z zapadlostjo, krajšo od sedmih dni, ki izhajajo iz dejavnosti, za katere je družba pridobila dovoljenje za opravljanje pomožnih bančnih storitev v skladu z naslovom IV Uredbe (EU) št. 909/2014, vendar brez drugih obveznosti, ki izhajajo iz takšnih bančnih dejavnosti;
(e)
v primeru investicijskih podjetij, obveznosti, ki so posledica dejstva, da podjetje drži sredstva ali denar strank, vključno s sredstvi ali denarjem strank, ki jih drži v imenu kolektivnih naložbenih podjemov za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje, opredeljenih v členu 1(2) Direktive 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta (13), ali alternativnih investicijskih skladov, opredeljenih v točki (a) člena 4(1) Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta (14), pod pogojem, da so te stranke zaščitene v skladu z veljavnim insolvenčnim pravom;
(f)
v primeru institucij, ki zagotavljajo spodbujevalne kredite, obveznosti posredniške institucije do banke, iz katere kredit izvira, ali druge spodbujevalne banke ali druge posredniške institucije, ter obveznosti izvorne spodbujevalne banke do njenih pogodbenic, ki ji zagotavljajo financiranje, kolikor je znesek teh obveznosti izravnan s spodbujevalnimi krediti navedene institucije.
2. Obveznosti iz odstavka 1(a) in (b) se za vsako transakcijo posebej enakomerno odštejejo od zneska celotni obveznosti institucije, ki so pogodbenice transakcije ali dogovora iz odstavka 1(a) in (b).
3. Za namene tega oddelka se povprečni letni znesek obveznosti iz odstavka 1, ki izhajajo iz pogodb o izvedenih finančnih instrumentih, izračunan na četrtletni osnovi, vrednoti v skladu s členom 429(6) in (7) Uredbe (EU) št. 575/2013.
Vendar vrednost, pripisana obveznostim, ki izhajajo iz pogodb o izvedenih finančnih instrumentih, ne sme biti nižja od 75 % vrednosti istih obveznosti, če se ta izračuna z uporabo računovodskih pravil, ki se za zadevno institucijo uporabljajo za namene finančnega poročanja.
Če v skladu z nacionalnimi računovodskimi standardi, ki se uporabljajo za dano institucijo, za izpostavljenosti za nekatere izvedene finančne instrumente ni knjigovodskega ukrepa, ker se knjižijo kot zunajbilančne postavke, institucija organu za reševanje sporoči vsoto pozitivnih poštenih vrednosti zadevnih izvedenih finančnih instrumentov kot nadomestitvene stroške ter jih prišteje svojim aktivnim bilančnim knjigovodskim vrednostim.
4. Za namene tega oddelka celotne obveznosti iz odstavka 1 izključujejo knjigovodsko vrednost obveznosti, ki izhajajo iz pogodb o izvedenih finančnih instrumentih, vključujejo pa ustrezno vrednost, določeno v skladu z odstavkom 3.
5. Pri preverjanju, ali so izpolnjeni vsi pogoji in zahteve iz odstavkov 1 do 4, organ za reševanje ukrepa na podlagi relevantnih ocen pristojnih organov, ki mu jih ti dajo na voljo v skladu s členom 90 Direktive 2014/59/EU.
Člen 6
Stebri in kazalniki tveganja
1. Organ za reševanje oceni profil tveganja institucij na podlagi naslednjih štirih stebrov tveganja:
(a)
izpostavljenosti tveganju;
(b)
stabilnosti in raznolikosti virov financiranja;
(c)
pomena institucije za stabilnost finančnega sistema ali gospodarstva;
(d)
dodatnih kazalnikov tveganja, ki jih določi organ za reševanje.
2. Steber „izpostavljenost tveganju“ sestavljajo naslednji kazalniki tveganja:
(a)
kapital in kvalificirane obveznosti, ki jih ima institucija in presegajo minimalne zahteve (minimum requirements for own funds and eligible liabilities - MREL);
(b)
količnik finančnega vzvoda;
(c)
količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(d)
skupna izpostavljenost tveganju, deljena z bilančno vsoto;
3. Steber „stabilnost in raznolikost virov financiranja“ sestavljajo naslednji kazalniki tveganja:
(a)
količnik neto stabilnih virov financiranja;
(b)
količnik likvidnostnega kritja (liquidity coverage ratio - LCR).
4. Steber „pomen institucije za stabilnost finančnega sistema ali gospodarstva“ sestavlja kazalnik „delež medbančnih posojil in vlog v Evropski uniji, ki kaže pomen institucije za gospodarstvo države članice, v kateri ima sedež“.
5. Steber „dodatni kazalniki tveganja, ki jih določi organ za reševanje“ sestavljajo naslednji kazalniki:
(a)
trgovalne dejavnosti, zunajbilančne izpostavljenosti, izvedeni finančni instrumenti, kompleksnost in rešljivost;
(b)
članstvo v institucionalni shemi za zaščito vlog;
(c)
obseg predhodne izredne javnofinančne pomoči.
Organ za reševanje pri določanju različnih kazalnikov tveganja v stebru „dodatni kazalniki tveganja, ki jih določi organ za reševanje“ upošteva pomen navedenih kazalnikov glede na verjetnost, da se bo za zadevno institucijo začel postopek reševanja, in posledično verjetnost, da se bo uporabila shema za financiranje reševanja, če se bo institucija reševala.
6. Pri določanju kazalnikov „trgovalne dejavnosti, zunajbilančne izpostavljenosti, izvedeni finančni instrumenti, kompleksnost in rešljivost“ iz odstavka 5(a), organ za reševanje upošteva naslednje elemente:
(a)
Povečanje profila tveganja institucije zaradi:
(i)
pomena trgovalnih dejavnosti glede na obseg bilance stanja, raven kapitala, tveganost izpostavljenosti in splošni poslovni model;
(ii)
pomena zunajbilančnih izpostavljenosti glede na obseg bilance stanja, raven kapitala in tveganost izpostavljenosti;
(iii)
pomena zneska izvedenih finančnih instrumentov glede na obseg bilance stanja, raven kapitala, tveganost izpostavljenosti in splošni poslovni model;
(iv)
obsega, v katerem v skladu s poglavjem 2 naslova II Direktive 2014/59/EU poslovni model in organizacijska struktura institucije veljata za zapletena;
(b)
Zmanjšanje profila tveganja institucije zaradi:
(i)
relativnega zneska izvedenih finančnih instrumentov, za katere se opravi kliring prek centralne nasprotne stranke;
(ii)
obsega, v katerem se v skladu s poglavjem 2 naslova II Direktive 2014/59/EU institucija lahko reši hitro in brez pravnih ovir.
7. Pri določanju kazalnika iz odstavka 5(b) organ za reševanje upošteva naslednje elemente:
(a)
ali je znesek sredstev, ki so nemudoma na voljo za financiranje dokapitalizacije in likvidnosti za pomoč instituciji, če se znajde v težavah, dovolj velik, da se omogoči verodostojna in učinkovita podpora navedeni instituciji;
(b)
stopnjo pravne ali pogodbene gotovosti, da se bodo sredstva iz točke (a) v celoti izkoristila, preden se bo lahko zaprosilo za kakršno koli izredno javnofinančno pomoč.
8. Kazalnik tveganja iz odstavka 5(c) ima največjo vrednost razpona iz koraka 3 Priloge I za:
(a)
vsako institucijo, ki je del skupine in za katero se je po prejemu kakršnih koli državnih ali njim enakovrednih sredstev, kot so sredstva iz sheme za financiranje reševanja, začelo prestrukturiranje in je še vedno v obdobju prestrukturiranja ali prenehanja delovanja, razen za zadnji 2 leti izvajanja načrta prestrukturiranja;
(b)
vsako institucijo, ki se likvidira, do konca likvidacijskega načrta (če je še vedno dolžna plačati prispevek).
Kazalnik ima najnižjo vrednost razpona iz koraka 3 Priloge I za vse ostale institucije.
9. Za namene odstavkov 6, 7 in 8 organ za reševanje ukrepa na podlagi ocen, ki so jih izvedli pristojni organi, kadar so te na voljo.
Člen 7
Relativna utež vsakega stebra in kazalnika tveganja
1. Organ za reševanje pri ocenjevanju profila tveganja posamezne institucije za stebre tveganja uporablja naslednje uteži:
(a)
izpostavljenost tveganju: 50 %;
(b)
stabilnost in raznolikost virov financiranja: 20 %;
(c)
pomen institucije za stabilnost finančnega sistema ali gospodarstva: 10 %;
(d)
dodatni kazalniki tveganja, ki jih določi organ za reševanje: 20 %.
2. Relativna utež kazalnikov tveganja, ki jih ocenijo organi za reševanje za določitev stebra „izpostavljenost tveganju“, je naslednja:
(a)
kapital in kvalificirane obveznosti, ki jih ima institucija in presegajo MREL: 25 %;
(b)
količnik finančnega vzvoda: 25 %;
(c)
količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala: 25 %;
(d)
skupna izpostavljenost tveganju, deljena z bilančno vsoto; 25 %.
3. Vsak kazalnik tveganja v stebru „stabilnost in raznolikost virov financiranja“ima enako utež.
4. Relativna utež vsakega kazalnika, ki ga ocenijo organi za reševanje za določitev stebra „dodatni kazalniki tveganja, ki jih določi organ za reševanje“, je naslednja:
(a)
trgovalne dejavnosti in zunajbilančne izpostavljenosti, izvedeni finančni instrumenti, zapletenost in rešljivost: 45 %;
(b)
članstvo v institucionalni shemi za zaščito vlog: 45 %;
(c)
obseg predhodne izredne javnofinančne pomoči: 10 %.
Organ za reševanje pri uporabi kazalnika iz točke (b) upošteva relativno utež kazalnika iz točke (a).
Člen 8
Uporaba kazalnikov tveganja v posebnih primerih
1. Če je pristojni organ v skladu s členoma 8 in 21 Uredbe (EU) št. 575/2013 za institucijo odobril opustitev, organ za reševanje na ravni likvidnostne podskupine uporablja kazalnik iz člena 6(3)(b) te uredbe. Rezultat, pridobljen z navedenim kazalnikom na ravni likvidnostne podskupine, se pripiše vsaki instituciji, ki je del likvidnostne podskupine, za namene izračuna kazalnika tveganja navedene institucije.
2. Če je pristojni organ v celoti opustil uporabo kapitalskih zahtev za posamezno institucijo v skladu s členom 7(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 in je organ za reševanje tudi v celoti opustil uporabo MREL za isto posamezno institucijo v skladu s členom 45(12) Direktive 2014/59/EU, se lahko kazalnik iz člena 6(2)(a) te uredbe izračuna na konsolidirani ravni. Rezultat, pridobljen z navedenim kazalnikom na konsolidirani ravni, se pripiše vsaki instituciji, ki je del skupine, za namene izračuna kazalnika tveganja navedene institucije.
3. Če je pristojni organ odobril opustitev za institucijo v drugih okoliščinah, določenih v Uredbi (EU) št. 575/2013, se lahko zadevni kazalniki izračunajo na konsolidirani ravni. Rezultat, pridobljen z navedenimi kazalniki na konsolidirani ravni, se pripiše vsaki instituciji, ki je del skupine, za namene izračuna kazalnikov tveganja navedene institucije.
Člen 9
Uporaba prilagoditve tveganjem pri osnovnem letnem prispevku
1. Organ za reševanje določi za vsako institucijo dodatni multiplikator za prilagoditev tveganjem, in sicer tako da kombinira kazalnike tveganja iz člena 6 v skladu s formulo in postopki iz Priloge I.
2. Organ za reševanje brez poseganja v člen 10 določi letni prispevek vsake institucije za vsako prispevno obdobje, in sicer tako da pomnoži osnovni letni prispevek z dodatnim multiplikatorjem za prilagoditev tveganjem v skladu s formulo in postopki iz Priloge I.
3. Multiplikator za prilagoditev tveganjem ima vrednost med 0,8 in 1,5.
Člen 10
Letni prispevki majhnih institucij
1. Institucije, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so enake ali nižje od 50 000 000 EUR in katerih bilančna vsota je nižja od 1 000 000 000 EUR, plačajo pavšalni znesek 1 000 EUR kot letni prispevek za vsako prispevno obdobje.
2. Institucije, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so višje od 50 000 000 EUR, vendar enake ali nižje od 100 000 000 EUR in katerih bilančna vsota je nižja od 1 000 000 000 EUR, plačajo pavšalni znesek 2 000 EUR kot letni prispevek za vsako prispevno obdobje.
3. Institucije, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so višje od 100 000 000 EUR, vendar enake ali nižje od 150 000 000 EUR in katerih bilančna vsota je nižja od 1 000 000 000 EUR, plačajo pavšalni znesek 7 000 EUR kot letni prispevek za vsako prispevno obdobje.
4. Institucije, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so višje od 150 000 000 EUR, vendar enake ali nižje od 200 000 000 EUR in katerih bilančna vsota je nižja od 1 000 000 000 EUR, plačajo pavšalni znesek 15 000 EUR kot letni prispevek za vsako prispevno obdobje.
5. Institucije, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so višje od 200 000 000 EUR, vendar enake ali nižje od 250 000 000 EUR in katerih bilančna vsota je nižja od 1 000 000 000 EUR, plačajo pavšalni znesek 26 000 EUR kot letni prispevek za vsako prispevno obdobje.
6. Institucije, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so višje od 250 000 000 EUR, vendar enake ali nižje od 300 000 000 EUR in katerih bilančna vsota je nižja od 1 000 000 000 EUR, plačajo pavšalni znesek 50 000 EUR kot letni prispevek za vsako prispevno obdobje.
7. Brez poseganja v odstavek 8 v primeru, ko institucija predloži zadostne dokaze, da je pavšalni znesek iz odstavkov 1 do 6 višji od prispevka, ki se izračuna v skladu s členom 5, organ za reševanje uporabi nižjega.
8. Organ za reševanje lahko ne glede na odstavke 1 do 6 sprejme utemeljeno odločitev, s katero določi, da ima institucija profil tveganja, ki je nesorazmeren z njeno majhno velikostjo, in za navedeno institucijo uporablja člene 5, 6, 7, 8 in 9. Navedena odločitev temelji na naslednjih merilih:
(a)
poslovnem modelu institucije;
(b)
informacijah, ki jih sporoča navedena institucija v skladu s členom 14;
(c)
stebrih in kazalnikih tveganja iz člena 6;
(d)
oceni pristojnega organa glede profila tveganja navedene institucije.
9. Odstavki 1 do 8 se ne uporabljajo za tiste institucije, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so enake ali nižje od 300 000 000 EUR po tem, ko so bile izključene obveznosti iz člena 5(1).
10. Izključitve iz člena 5(1) se ne upoštevajo, ko se odstavki 1 do 9 uporabljajo za institucije, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so enake ali nižje od 300 000 000 EUR, preden so bile izključene obveznosti iz člena 5(1).
Člen 11
Letni prispevki institucij, ki jih zajema člen 45(3) Direktive 2014/59/EU
1. Brez poseganja v člen 10 se letni prispevki institucij iz člena 45(3) Direktive 2014/59/EU izračunajo v skladu s členom 9, pri čemer se uporabi 50 % njihovega osnovnega letnega prispevka.
2. Če se za katerega koli od namenov iz člena 101 Direktive 2014/59/EU v državi članici uporabi shema za financiranje reševanja v zvezi z institucijo iz člena 45(3) Direktive 2014/59/EU, lahko organ za reševanje sprejme utemeljeno odločitev, ki določa, da se členi 5, 6, 7, 8 in 9 uporabljajo za tiste institucije, ki imajo podoben ali višji profil tveganja kot institucija, ki je uporabila shemo za financiranje reševanja za katerega koli od namenov iz člena 101 Direktive 2014/59/EU. Organ za reševanje pri določanju podobnosti profila tveganja za svojo utemeljeno odločitev upošteva vse naslednje elemente:
(a)
poslovni model navedene institucije;
(b)
informacije, ki jih sporoča navedena institucija v skladu s členom 14;
(c)
stebre in kazalnike tveganja iz člena 6;
(d)
oceno pristojnega organa glede profila tveganja navedene institucije.
Člen 12
Institucije, ki se na novo nadzorujejo ali se jim spremeni status
1. Če se institucija na novo nadzoruje samo določen del prispevnega obdobja, se delni prispevek določi z uporabo metodologije iz oddelka 3 pri znesku njenega letnega prispevka, izračunanem v naslednjem prispevnem obdobju, glede na število celih mesecev prispevnega obdobja, v katerih je institucija pod nadzorom.
2. Sprememba statusa institucije, vključno z majhno institucijo, v prispevnem obdobju ne vpliva na letni prispevek, ki ga je treba plačati v zadevnem letu.
Člen 13
Postopek pobiranja letnih prispevkov
1. Organ za reševanje uradno obvesti vsako institucijo iz člena 2 o svoji odločitvi glede letnega prispevka, ki ga mora posamezna institucija vsako leto plačati najpozneje do 1. maja.
2. Organ za reševanje uradno obvesti o svoji odločitvi na katerega koli od naslednjih načinov:
(a)
elektronsko ali z drugimi primerljivimi načini komuniciranja, ki omogočajo potrdilo o prejemu;
(b)
s priporočenim pismom s povratnico.
3. Z odločitvijo se določijo pogoji in načini plačila letnega prispevka ter delež nepreklicnih zavez za plačilo iz člena 103 Direktive 2014/59/EU, ki jih lahko uporabi vsaka institucija. Organ za reševanje sprejme zavarovanje s premoženjem le, če je takšne vrste in pod pogoji, ki omogočajo hitro unovčenje, in sicer tudi v primeru odločitve o reševanju med vikendom. Zavarovanje s premoženjem se mora ovrednotiti konservativno, da odraža bistveno slabše razmere na trgu.
4. Brez poseganja v katero koli drugo pravno sredstvo, ki je na voljo organu za reševanje v primeru delnega plačila, neplačila ali neizpolnjevanja obveznosti iz odločitve, se zadevni instituciji naloži dnevna kazen za neporavnani znesek obroka.
Dnevni denarni kazni se dnevno obračunajo obresti na dolgovani znesek, in sicer po obrestni meri, ki jo uporablja Evropska centralna banka pri svojih glavnih poslih refinanciranja, kot je objavljena v seriji C Uradnega lista Evropske unije in velja na prvi koledarski dan meseca roka plačila, povečani za 8 odstotnih točk od datuma, ko plačilo obroka zapade.
5. Če se institucija na novo nadzoruje samo določen del prispevnega obdobja, se njen delni letni prispevek pobere skupaj z letnim prispevkom za poznejše prispevno obdobje.
ODDELEK 3
UPRAVNI VIDIKI IN KAZNI
Člen 14
Obveznosti poročanja institucij
1. Institucije organu za reševanje predložijo najnovejše potrjene letne računovodske izkaze, ki so na voljo pred 31. decembrom v letu pred prispevnim obdobjem, skupaj z mnenjem, ki ga predloži zakoniti revizor ali revizijsko podjetje v skladu s členom 32 Direktive 2013/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta (15).
2. Institucije organu za reševanje zagotovijo vsaj informacije iz Priloge II na ravni posameznih subjektov.
3. Informacije iz Priloge II, vključene v zahteve glede nadzornega poročanja, določene z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 680/2014 (16) ali, kjer je primerno, s katero koli drugo zahtevo glede nadzornega poročanja, ki se uporablja za institucijo v skladu z nacionalno zakonodajo, se predložijo organu za reševanje, kakor jih sporoči institucija v zadnjem relevantnem nadzornem poročilu pristojnemu organu, ki se nanaša na referenčno leto letnega računovodskega izkaza iz odstavka 1.
4. Informacije iz odstavkov 1, 2 in 3 se predložijo najpozneje do 31. januarja vsako leto za leto, ki se je končalo 31. decembra predhodnega leta, ali za zadevno poslovno leto. Če 31. januarja ni delovni dan, se informacije zagotovijo naslednji delovni dan.
5. Če se informacije ali podatki, predloženi organom za reševanje, posodabljajo ali popravljajo, se takšne dopolnitve ali popravki predložijo organom za reševanje brez nepotrebnega odlašanja.
6. Institucije predložijo informacije iz Priloge II v obliki in predstavitvah, ki jih določi organ za reševanje.
7. Za informacije, zagotovljene v skladu z odstavkoma 2 in 3, veljajo zahteve o zaupnosti in poklicni skrivnosti iz člena 84 Direktive 2014/59/EU.
Člen 15
Obveznosti organov za reševanje glede izmenjave informacij
1. Organi za reševanje za izračun imenovalca v stebru tveganja iz člena 7(1)(c) do 15. februarja vsako leto na skupni ravni zagotovijo Evropskemu bančnemu organu (EBA) informacije, prejete od vseh institucij s sedežem na njihovem ozemlju, povezane z medbančnimi posojili in vlogami iz Priloge I.
2. EBA vsako leto do 1. marca sporoči vsakemu organu za reševanje vrednost imenovalca stebra tveganja iz člena 7(1)(c).
Člen 16
Zahteve glede poročanja za sisteme jamstva za vloge
1. Sistemi jamstva za vloge vsako leto do 31. januarja zagotovijo organom za reševanje izračun povprečnega zneska kritih vlog v predhodnem letu vseh svojih kreditnih institucij članic, ki se izračuna za vsako četrtletje.
2. Te informacije se zagotovijo tako na posamezni kot na skupni ravni zadevnih kreditnih institucij, da lahko organi za reševanje določijo letno ciljno raven za shemo za financiranje reševanja v skladu s členom 4(2) in osnovni letni prispevek vsake institucije v skladu s členom 5.
Člen 17
Izvrševanje
1. Če institucije ne predložijo vseh informacij iz člena 14 v roku, predvidenem v navedenem členu, organ za reševanje za izračun letnega prispevka zadevne institucije uporabi ocene ali svoje domneve.
2. Če informacije niso predložene do 31. januarja vsako leto, lahko organ za reševanje dodeli zadevni instituciji najvišji multiplikator za prilagoditev tveganjem, kot je naveden v členu 9.
3. Če se informacije, ki so jih institucije predložile organu za reševanje, preoblikujejo ali revidirajo, organ za reševanje prilagodi letni prispevek v skladu s posodobljenimi informacijami na podlagi izračuna letnega prispevka navedene institucije za naslednje prispevno obdobje.
4. Vse razlike med letnimi prispevki, ki se izračunajo in plačajo na podlagi preoblikovanih ali revidiranih informacij, in letni prispevek, ki bi ga bilo treba plačati po prilagoditvi letnega prispevka, se poravnajo v okviru letnega prispevka za naslednje prispevno obdobje. Navedena prilagoditev se izvede z zmanjšanjem ali povečanjem prispevkov za naslednje prispevno obdobje.
Člen 18
Upravne kazni in drugi upravni ukrepi
Organi za reševanje lahko naložijo upravne kazni in druge upravne ukrepe iz člena 110 Direktive 2014/59/EU osebam ali subjektom, odgovornim za kršitve te uredbe.
ODDELEK 4
DOGOVORI O SODELOVANJU
Člen 19
Dogovori o sodelovanju
1. Za zagotavljanje, da bodo prispevki dejansko plačani, pristojni organi pomagajo organom za reševanje pri izvajanju kakršne koli naloge v skladu s to uredbo, če slednji to zahtevajo.
2. Pristojni organi na zahtevo predložijo organom za reševanje kontaktne podatke institucij, ki bodo uradno obveščene o odločitvi iz člena 13(1), najpozneje do 1. aprila vsako leto ali naslednji delovni dan, če 1. april ni delovni dan. Takšni kontaktni podatki se nanašajo na ime pravne osebe, ime fizične osebe, ki zastopa pravno osebo, naslov, elektronski naslov, telefonsko številko, številko faksa ali katere koli druge informacije, ki omogočajo identifikacijo institucije.
3. Pristojni organi zagotovijo organom za reševanje vse informacije, ki jim omogočajo izračun letnih prispevkov, zlasti vse informacije, povezane z dodatno prilagoditvijo tveganjem, in vse zadevne opustitve, ki so jih pristojni organi odobrili institucijam v skladu z Direktivo 2013/36/EU in Uredbo (EU) št. 575/2013.
ODDELEK 5
KONČNE DOLOČBE
Člen 20
Prehodne določbe
1. Če informacije, ki jih zahteva posebni kazalnik iz Priloge II, niso vključene v veljavno zahtevo glede nadzornega poročanja iz člena 14 za referenčno leto, se navedeni kazalnik tveganja ne uporablja, dokler se ne začne uporabljati navedena zahteva glede nadzornega poročanja. Utež drugih razpoložljivih kazalnikov tveganja se sorazmerno prilagodi glede na njihove uteži, kakor je navedeno v členu 7, tako da je vsota njihovih uteži 1. Če leta 2015 katera koli informacija, ki se zahteva v členu 16, sistemu jamstva za vloge ni na voljo do 31. januarja za namene izračuna letne ciljne ravni iz člena 4(2) ali osnovnega letnega prispevka posamezne institucije iz člena 5, zadevne kreditne institucije po uradnem obvestilu sistema jamstva za vloge organom za reševanje zagotovijo navedene informacije do navedenega datuma. Z odstopanjem od člena 13(1) organi za reševanje v zvezi s prispevki, ki jih je treba plačati leta 2015, uradno obvestijo vsako institucijo o svoji odločitvi o določitvi letnega prispevka, ki ga morajo institucije plačati najpozneje do 30. novembra 2015.
2. Z odstopanjem od člena 13(4) in v zvezi s prispevki, ki jih je treba plačati leta 2015, se znesek, ki ga je treba plačati v skladu z odločitvijo iz člena 13(3), plača do 31. decembra 2015.
3. Z odstopanjem od člena 14(4) in v zvezi z informacijami, ki jih je treba zagotoviti organu za reševanje leta 2015, se informacije iz navedenega odstavka zagotovijo najpozneje do 1. septembra 2015.
4. Z odstopanjem od člena 16(1) sistemi jamstva za vloge organu za reševanje do 1. septembra 2015 zagotovijo informacije o znesku kritih vlog z dne 31. julija 2015.
5. Do konca začetnega obdobja iz člena 69(1) Uredbe (EU) št. 806/2014/EU, lahko države članice institucijam, katerih celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, so višje od 300 000 000 EUR in katerih bilančna vsota je enaka ali nižja od 3 000 000 000 EUR, dovolijo, da za prvih 300 000 000 EUR celotnih obveznosti, zmanjšanih za kapital in krite vloge, plačajo pavšalni znesek v višini 50 000 EUR. Za celotne obveznosti, zmanjšane za kapital in krite vloge, ki so nad 300 000 000 EUR, navedene institucije prispevajo v skladu s členi 4 do 9 te uredbe.
Člen 21
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 1. januarja 2015.
Ta uredba v celoti je zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 21. oktobra 2014