NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1315/2013
ze dne 11. prosince 2013
o hlavních směrech Unie pro rozvoj transevropské dopravní sítě a o zrušení rozhodnutí č. 661/2010/EU
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 172 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po předložení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1692/96/ES (3) bylo v zájmu jasnosti přepracováno rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 661/2010/EU (4).
(2)
Plánování, rozvoj a provoz transevropských dopravních sítí přispívá k dosažení důležitých cílů Unie uvedených mimo jiné ve strategii Evropa 2020 a v bílé knize Komise nazvané „Plán jednotného evropského dopravního prostoru - vytvoření konkurenceschopného dopravního systému účinně využívajícího zdroje“ (dále jen „bílá kniha“), jako například řádného fungování vnitřního trhu a posílení hospodářské, sociální a územní soudržnosti. Jejich konkrétní cíle rovněž zahrnují umožnění bezproblémové, bezpečné a udržitelné mobility osob a zboží, zajištění dostupnosti a propojení pro všechny regiony Unie a přispění k dalšímu hospodářskému růstu a konkurenceschopnosti z celosvětového hlediska. Těchto konkrétních cílů by mělo být dosaženo tím, že budou při účinném využití zdrojů a udržitelným způsobem vytvořena propojení a zajištěna interoperabilita mezi vnitrostátními dopravními sítěmi. Interoperabilita železničních sítí by mohla být například zvýšena zaváděním inovačních řešení zaměřených na zlepšení kompatibility mezi systémy, jako jsou palubní zařízení a tratě o více rozchodech.
(3)
Nárůstem provozu dochází ke kongescím v mezinárodních dopravě. Pro zajištění mezinárodní mobility zboží a cestujících je třeba optimalizovat kapacitu transevropské dopravní sítě i využití této kapacity a případně je rozšířit odstraněním úzkých míst v infrastruktuře a doplněním chybějících spojení infrastruktury v jednotlivých členských státech a mezi nimi, případně i se sousedními zeměmi, a s ohledem na probíhající jednání s kandidátskými a potenciálními kandidátskými zeměmi.
(4)
Jak je uvedeno v bílé knize, lze účinnost a efektivitu dopravy významně posílit zajištěním lepší integrace různých druhů dopravy v celé síti, pokud jde o infrastrukturu, informační toky a postupy.
(5)
Bílá kniha vyzývá k zavádění informačních a komunikační technologií v dopravě za účelem zajištění lepšího a integrovaného řízení provozu a ke zjednodušení administrativních postupů prostřednictvím zdokonalené logistiky nákladní dopravy, sledování a vyhledávání nákladu a optimalizovaných jízdních řádů a dopravních toků. Jelikož taková opatření podporují účinné řízení a využívání dopravní infrastruktury, měla by spadat do oblasti působnosti tohoto nařízení.
(6)
Politika transevropské dopravní sítě musí zohledňovat vývoj dopravní politiky a vlastnictví infrastruktury. Hlavními subjekty odpovědnými za vytváření a údržbu dopravní infrastruktury jsou i nadále členské státy. Pro realizaci multimodální transevropské dopravní sítě a souvisejících investic jsou však důležité rovněž i jiné subjekty, včetně partnerů ze soukromého sektoru, jako jsou regionální a místní orgány, provozovatelé infrastruktury, koncesionáři nebo přístavní a letištní orgány.
(7)
Transevropská dopravní síť sestává ve značné míře ze stávající infrastruktury. Aby bylo možné v plné míře dosáhnout cílů nové politiky transevropské dopravní sítě, mělo by nařízení stanovit jednotné požadavky, které má infrastruktura transevropské dopravní sítě splňovat.
(8)
Transevropská dopravní síť by měla být rozvíjena vytvořením nové dopravní infrastruktury, rekonstrukcí a modernizací stávající infrastruktury a opatřeními zaměřenými na podporu účinného využívání jejích zdrojů. V konkrétních případech je z důvodu chybějící pravidelné údržby v minulosti nutná rekonstrukce železniční infrastruktury. Rekonstrukce je proces, jenž vede k dosažení původních konstrukčních parametrů stávajících zařízení železniční infrastruktury spolu s dlouhodobým zvýšením její kvality v porovnání se stávajícím stavem v souladu s uplatňováním požadavků a ustanovení tohoto nařízení.
(9)
Při realizaci projektů společného zájmu by měla být věnována náležitá pozornost zvláštním okolnostem každého jednotlivého dotčeného projektu. Pokud je to možné, měly by se využívat synergie s dalšími politikami, například s aspekty cestovního ruchu začleňováním cyklistické infrastruktury pro dálkové cyklotrasy, jako jsou trasy v rámci sítě EuroVelo, do inženýrských staveb, jako jsou mosty nebo tunely.
(10)
Transevropskou dopravní síť lze nejlépe rozvinout postupem využívajícím struktury dvou úrovní sestávající z globální sítě a hlavní sítě založených na společné a transparentní metodice, přičemž tyto dvě úrovně představují nejvyšší úroveň plánování infrastruktury v rámci Unie.
(11)
Globální síť by měla být celoevropskou dopravní sítí zajišťující dostupnost a propojení všech regionů v Unii, včetně odlehlých, ostrovních a nejvzdálenějších regionů, což je rovněž cílem integrované námořní politiky zavedené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1255/2011 (5), a posilující sociální a hospodářskou soudržnost mezi nimi. V hlavních směrech zavedených tímto nařízením (dále jen „hlavní směry“) by měly být stanoveny požadavky na infrastrukturu globální sítě za účelem podpory rozvoje sítě vysoké kvality v celé Unii do roku 2050.
(12)
V bílé knize se také uvádí, že z hlediska dopravní infrastruktury přetrvávají mezi východní a západní částí Unie zásadní rozdíly. Tyto rozdíly je třeba řešit, aby se dosáhlo plně integrované evropské sítě dopravní infrastruktury.
(13)
V rámci daném globální sítí by měla být vytyčena hlavní síť, přičemž prioritou by mělo být přijetí vhodných opatření pro její rozvoj do roku 2030. Hlavní síť by měla tvořit páteř při rozvoji udržitelné multimodální dopravní sítě a podněcovat rozvoj celé globální sítě. Měla by umožnit, aby se opatření Unie zaměřila na ty prvky transevropské dopravní sítě, které mají pro Evropu největší přínos, zejména na přeshraniční úseky, chybějící spojení, multimodální spojovací body a hlavní místa s nedostatečnou propustností, a současně přispívala k plnění cíle stanoveného v bílé knize, jímž je snížit do roku 2050 emise skleníkových plynů z dopravy o 60 % ve srovnání s úrovní v roce 1990.
(14)
V řádně odůvodněných případech by měly být umožněny výjimky z požadavků na infrastrukturu platných pro hlavní sítě. Měly by k nim patřit také případy, kdy není možné investici odůvodnit, například v řídce osídlených oblastech.
(15)
Zvláštní postavení izolovaných nebo částečně izolovaných železničních sítí by mělo být uznáno udělením výjimek z některých požadavků na infrastrukturu.
(16)
Při provádění přezkumu realizace hlavní sítě do roku 2023 by měla Komise zohlednit vnitrostátní prováděcí plány a budoucí rozšiřování.
(17)
Transevropská dopravní síť pokrývá pouze část stávajících dopravních sítí. Komise by měla v rámci přezkumu realizace hlavní sítě do roku 2023 ve spolupráci s dotčenými členskými státy vyhodnotit, zda by měly být do této sítě začleněny i další části, například některé vnitrozemské vodní cesty třídy III. Komise by v kontextu tohoto přezkumu měla rovněž posoudit pokrok při provádění projektů a případně by měla mít možnost přehodnotit lhůty pro jejich provedení s ohledem na jakýkoliv vývoj, jež může ovlivnit jejich dodržení.
(18)
Při provádění přezkumu realizace hlavní sítě do roku 2023 by Komise měla po konzultaci s členskými státy vyhodnotit, zda je vhodné do sítě začlenit dalších části, zejména prioritní projekty uvedené v rozhodnutí č. 661/2010/EU.
(19)
Má-li být hlavní síť vytvořena koordinovaně a včas, což umožní maximalizovat její přínos, měly by dotčené členské státy zajistit přijetí vhodných opatření za účelem dokončení projektů společného zájmu do roku 2030. Pokud jde o globální síť, členské státy by měly vyvinout veškeré úsilí, aby ji do roku 2050 dokončily a aby odpovídala příslušným ustanovením hlavních směrů.
(20)
Je třeba určit projekty společného zájmu, které přispějí k dokončení transevropské dopravní sítě, přispívají k dosažení cílů a odpovídají prioritám stanoveným v hlavních směrech. Realizace projektů společného zájmu by měla záviset na jejich stupni vyzrálosti, jejich souladu s unijními a vnitrostátními právními postupy a dostupnosti finančních prostředků, aniž by tím byly dotčeny finanční závazky členského státu nebo Unie.
(21)
Projekty společného zájmu by měly prokázat evropskou přidanou hodnotu. Přeshraniční projekty mají obvykle vysokou evropskou přidanou hodnotu, mohou však mít menší přímé hospodářské dopady ve srovnání s čistě vnitrostátními projekty. Těmto přeshraničním projektům by se mělo dostat přednostního zásahu ze strany Unie s cílem zajistit jejich realizace.
(22)
Projekty společného zájmu, u nichž se žádá o financování Unií, by měly být podrobeny sociálně-ekonomické analýze nákladů a přínosů prováděné podle uznané metodiky, přičemž by měly být zohledněny příslušné přínosy a náklady z hlediska společnosti, hospodářství, klimatu a životního prostředí. Analýza nákladů a přínosů souvisejících s klimatem a životním prostředím by měla vycházet z posouzení vlivů na životní prostředí provedeného podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU (6).
(23)
Aby se přispělo ke splnění cílů v oblasti klimatu spočívajících ve snížení emisí skleníkových plynů do roku 2050 o 60 % ve srovnání s úrovní v roce 1990, měly by se posuzovat dopady projektů společného zájmu v podobě nových, rozšířených nebo modernizovaných dopravních infrastruktur na emise skleníkových plynů.
(24)
Provozovateli některých částí sítě jsou jiné subjekty než členské státy. Za zajištění řádného uplatňování pravidel týkajících se sítě však v rámci svého území odpovídají členské státy. Vzhledem k tomu, že rozvoj a realizace transevropské dopravní sítě vyžaduje jednotné uplatňování tohoto nařízení, na všechny části sítě by se měly vztahovat práva a povinnosti stanovené v tomto nařízení, jakož i další příslušné práva a povinnosti stanovené v právu Unie a vnitrostátním právu.
(25)
Pro zajištění propojení a interoperability mezi příslušnými sítěmi infrastruktury je nezbytná spolupráce se sousedními a třetími zeměmi. Unie by proto v případě potřeby měla podporovat projekty společného zájmu s těmito zeměmi.
(26)
Má-li být dosaženo integrace různých druhů dopravy v celé síti, je nutné zajistit odpovídající plánování transevropské dopravní sítě. To znamená rovněž zavedení zvláštních požadavků v rámci sítě, pokud jde o infrastrukturu, telematické aplikace, zařízení a služby. Je proto nutné zajistit odpovídající a koordinované zavádění takových požadavků v celé Evropě pro každý druh dopravy a pro jejich vzájemné propojení v rámci transevropské dopravní sítě i mimo ni, aby bylo využito síťového účinku a umožněna účinná dálková transevropská doprava.
(27)
V zájmu určení stávající a plánované dopravní infrastruktury pro globální a hlavní síť by měly být vypracovány mapy, které by měly být průběžně upravovány, aby odrážely vývoj dopravních toků. Technický základ pro tyto mapy zajistí interaktivní systém geografických a technických informací pro transevropskou dopravní síť (TENtec), který obsahuje podrobnější informace o transevropské dopravní infrastruktuře.
(28)
V hlavních směrech by měly být vymezeny priority za účelem umožnění rozvoje transevropské dopravní sítě v rámci stanovené lhůty.
(29)
Telematické aplikace jsou nezbytné jakožto základ pro optimalizaci provozu a dopravy, bezpečnost provozu a zlepšení souvisejících služeb. Informace pro cestující, včetně informací o systémech vystavování přepravních dokladů a rezervačních systémech, by měly být poskytovány v souladu s nařízením Komise (EU) č. 454/2011 (7).
(30)
Hlavní směry by v souladu s cíli Unie týkajícími se udržitelné městské mobility měly stanovit rozvoj globální sítě v městských uzlech, jelikož tyto uzly jsou výchozím bodem nebo místem konečného určení („poslední mílí“) pro cestující a zboží pohybující se po transevropské dopravní síti a přestupními místy v rámci jednotlivých druhů dopravy nebo mezi nimi.
(31)
Transevropská dopravní síť by díky svému velkému rozsahu měla poskytnout základnu pro rozsáhlé zavádění nových technologií a inovací, které mohou kupříkladu přispět ke zvýšení celkové účinnosti evropského odvětví dopravy a omezit jeho uhlíkovou stopu. To přispěje k dosažení cílů stanovených ve strategii Evropa 2020 a v bílé knize, kterým je 60 % snížení emisí skleníkových plynů do roku 2050 (oproti úrovním z roku 1990), a zároveň napomůže ke splnění cíle zvýšit bezpečnost zásobování Unie pohonnými hmotami. Pro dosažení těchto cílů by měla být zlepšena dostupnost alternativních čistých pohonných hmot po celé transevropské dopravní síti. Dostupnost alternativních čistých pohonných hmot by měla vycházet z poptávky po těchto hmotách a nemělo by se vyžadovat, aby byly všechny alternativní čisté pohonné hmoty dostupné na každé čerpací stanici.
(32)
Transevropská dopravní síť musí zajistit účinnou multimodalitu s cílem umožnit pro cestující a zboží lepší a udržitelnější volbu mezi druhy dopravy a umožnit konsolidaci velkých objemů přepravovaných na dlouhé vzdálenosti. Tím se multimodalita stane pro cestující, uživatele, a přepravce hospodářsky přitažlivější.
(33)
V zájmu dosažení vysoce kvalitní a účinné dopravní infrastruktury ve všech druzích dopravy by se při rozvoji transevropské dopravní sítě mělo přihlížet k zabezpečení a bezpečnosti pohybu cestujících a zboží, přínosu z hlediska změny klimatu a dopadu změny klimatu a potenciálních přírodních a člověkem způsobených katastrof na infrastrukturu a dostupnost pro všechny uživatele dopravy.
(34)
Členské státy a jiní navrhovatelé projektů by při plánování infrastruktury měli řádně zohledňovat posouzení rizik a opatření k přizpůsobení se změně klimatu vedoucí k přiměřenému zlepšení odolnosti vůči změně klimatu a ekologickým katastrofám.
(35)
Členské státy a jiní navrhovatelé projektů by měli posoudit vliv plánů a projektů na životní prostředí, jak stanoví směrnice Rady 92/43/EHS (8), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (9), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES (10), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES (11) a směrnice 2011/92/EU, s cílem vyhnout se negativním dopadům na životní prostředí, jako je roztříštěnost krajiny, zastavování půdy a znečištění vzduchu a vody a hluk, a není-li to možné, tyto dopady zmírňovat nebo kompenzovat a účinně chránit biologickou rozmanitost.
(36)
Je třeba zohlednit ochranu životního prostředí a biologické rozmanitosti i strategické požadavky vnitrozemské vodní dopravy.
(37)
Členské státy a jiní navrhovatelé projektů by měli zajistit, aby posouzení projektů společného zájmu byla prováděna účinně bez zbytečných odkladů.
(38)
Dopravní infrastruktura by měla podporovat bezproblémovou mobilitu a dostupnost pro všechny uživatele, zejména pro starší osoby, osoby s omezenou pohyblivostí a zdravotně postižené cestující.
(39)
Členské státy by měly provést předběžná posouzení dostupnosti infrastruktury a s ní spojených služeb.
(40)
Hlavní síť by měla být podskupinou globální sítě, která ji překrývá. Měla by představovat strategicky nejvýznamnější uzly a spoje transevropské dopravní sítě odpovídající potřebám provozu. Měla by být multimodální, tedy zahrnovat všechny druhy dopravy a jejich propojení i příslušné dopravní řídící a informační.
(41)
Hlavní síť byla vytyčena na základě objektivní metodiky plánování. Tato metodika určila nejvýznamnější městské uzly, přístavy a letiště, jakož i hraniční přechody. Pokud je to ekonomicky životaschopné, udržitelné z hlediska životního prostředí a proveditelné do roku 2030, jsou tyto uzly pokud možno všude propojeny multimodálními spoji. Použitá metodika zajistila propojení všech členských států a začlenění nejvýznamnějších ostrovů do hlavní sítě.
(42)
V zájmu realizace hlavní sítě v daném časovém rámci by mohl být použit přístup založený na koridorech jako nástroj ke koordinaci různých projektů na nadnárodní úrovni a k synchronizaci rozvoje koridoru, čímž by se maximalizoval přínos sítě. Tento nástroj by neměl být chápán jako odůvodnění pro upřednostňování některých projektů v rámci hlavní sítě. Koridory hlavní sítě by měly napomoci takovému rozvoji infrastruktury hlavní sítě, které se zaměří na řešení úzkých míst, zlepšení přeshraničních propojení a zlepšení účinnosti a udržitelnosti. Prostřednictvím lepší územní spolupráce by měly uvedené koridory přispět k soudržnosti.
(43)
Koridory hlavní sítě by rovněž měly zohledňovat širší cíle dopravní politiky a usnadnit interoperabilitu, integraci různých druhů dopravy a multimodální operace. Tento přístup by měl umožnit budování zvláštních koridorů optimalizovaných z hlediska emisí, čímž se minimalizuje dopad na životní prostředí a zvýší konkurenceschopnost, a atraktivních rovněž z důvodu jejich spolehlivosti, omezení kongesce a nízkým provozním a administrativním nákladům. Přístup spočívající v budování koridorů by měl být transparentní a jednoznačný a správa těchto koridorů by neměla vytvářet dodatečné administrativní náklady nebo zátěž.
(44)
Evropští koordinátoři zřízení podle tohoto nařízení by ve shodě s dotčenými členskými státy měli v případě každého koridoru hlavní sítě usnadnit opatření k vytváření vhodné řídící struktury a určení soukromých i veřejných zdrojů financování pro komplexní přeshraniční projekty. Evropští koordinátoři by měli usnadnit koordinovanou realizaci koridorů hlavní sítě.
(45)
Evropští koordinátoři hrají významnou úlohu při budování koridorů a spolupráci na nich.
(46)
Koridory hlavní sítě by měly být v souladu se železničními koridory pro nákladní dopravu zřízenými v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 913/2010 (12) a s evropským prováděcím plánem pro evropský systém řízení železničního provozu (ERTMS) obsaženým v rozhodnutí Komise 2009/561/ES (13).
(47)
V zájmu dosažení maximálního souladu mezi hlavními směry a programováním příslušných finančních nástrojů, které jsou dostupné na úrovni Unie, by mělo být financování transevropské dopravní sítě v souladu s tímto nařízením a mělo by být založeno zejména na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1316/2013 (14). Mělo by tudíž být zaměřeno na slaďování a kombinování financování z příslušných vnitřních a vnějších nástrojů, jako jsou strukturální fondy a fondy soudržnosti, investiční facilita sousedství (NIF), nástroj předvstupní pomoci (NPP) (15) a z financování Evropské investiční banky, Evropské banky pro obnovu a rozvoj a dalších finančních institucí.
(48)
Za účelem aktualizace map zahrnutých do přílohy I v zájmu zohlednění možných změn vyplývajících ze skutečného využívání určitých prvků dopravní infrastruktury, které budou analyzovány oproti předem stanoveným kvantitativním limitním hodnotám, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie (Smlouva o fungování EU), pokud jde o změny příloh I a II, a s výhradou článku 172 této smlouvy. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktu v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(49)
Při plánování a výstavbě projektů společného zájmu je třeba dostatečně zohlednit zájmy regionálních a místních orgánů i místní občanské společnosti, jichž se projekt dotýká.
(50)
Evropské a vnitrostátní rámce pro plánování a realizaci dopravní infrastruktury, jakož i pro poskytování dopravních služeb nabízejí zúčastněným stranám možnosti přispět k dosažení cílů tohoto nařízení. Nový nástroj pro realizaci transevropské dopravní sítě, to jest koridory hlavní sítě, představuje významný prostředek pro uskutečnění potenciálu jednotlivých zúčastněných stran, pro podporu spolupráce mezi nimi a pro posílení jejich doplňkové úlohy k činnostem členských států.
(51)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (16).
(52)
Jelikož cílů tohoto nařízení, zejména koordinovaného zřízení a rozvoje transevropské dopravní sítě, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států a z důvodu nutnosti tyto cíle koordinovat jich proto může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
(53)
Rozhodnutí č. 661/2010/EU by mělo být zrušeno.
(54)
Toto nařízení by mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie, aby bylo možné včas přijmout akty v přenesené pravomoci a prováděcí akty podle tohoto nařízení,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět
1. Toto nařízení stanoví hlavní směry pro rozvoj transevropské dopravní sítě sestávající z dvouvrstvé struktury, skládající se z globální sítě a hlavní sítě, přičemž hlavní síť je zřízena na základě globální sítě.
2. Toto nařízení určuje projekty společného zájmu a stanoví požadavky, které je třeba při řízení infrastruktury transevropské dopravní sítě dodržovat.
3. Toto nařízení stanoví priority rozvoje transevropské dopravní sítě.
4. Toto nařízení stanoví opatření pro realizaci transevropské sítě. Realizace projektů společného zájmu závisí na jejich stupni vyzrálosti, souladu s unijními a vnitrostátními právními postupy a dostupnosti finančních prostředků, aniž by tím byly dotčeny finanční závazky členského státu nebo Unie.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na transevropskou dopravní síť, jak je uvedena na mapách v příloze I. Transevropská dopravní síť zahrnuje dopravní infrastrukturu a telematické aplikace i opatření, která podpoří účinné řízení a využívání této infrastruktury a umožní vytvoření a provoz udržitelných a účinných dopravních služeb.
2. Infrastrukturu transevropské dopravní sítě tvoří infrastruktura pro železniční dopravu, vnitrozemskou vodní dopravu, silniční dopravu, námořní dopravy, leteckou dopravu a multimodální dopravu, v souladu s příslušnými oddíly kapitoly II.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„projektem společného zájmu“ každý projekt prováděný v souladu s požadavky a ustanoveními tohoto nařízení;
b)
„sousední zemí“ země, na niž se vztahuje evropská politika sousedství, včetně strategického partnerství, či politika rozšíření nebo která patří do Evropského hospodářského prostoru nebo Evropského sdružení volného obchodu;
c)
„třetí zemí“ každá sousední země nebo každá další země, se kterou Unie popřípadě spolupracuje za účelem dosažení cílů tohoto nařízení;
d)
„evropskou přidanou hodnotou“ hodnota projektu, který má kromě potenciální hodnoty pro samotný členský stát za následek výrazné zlepšení dopravních spojení nebo dopravních toků mezi členskými státy, což lze prokázat odkazem na zlepšení účinnosti, udržitelnosti, konkurenceschopnosti nebo soudržnosti v souladu s cíli stanovenými v článku 4;
e)
„provozovatelem infrastruktury“ subjekt nebo podnik odpovědný zejména za zřizování nebo údržbu dopravní infrastruktury. To může rovněž zahrnovat správu kontrolních a bezpečnostních systémů infrastruktury;
f)
„telematickými aplikacemi“ systémy, které využívají informační, komunikační, navigační a lokalizační technologie k účinnému řízení infrastruktury, mobility a provozu v transevropské dopravní síti a k poskytování služeb s přidanou hodnotou občanům a provozovatelům, včetně systémů bezpečného, chráněného, kapacitně účinného a ekologicky šetrného využití sítě. Mohou zahrnovat i palubní systémy za předpokladu, že tvoří nedílnou součást odpovídajících složek infrastruktury. Patří mezi ně systémy, technologie a služby uvedené pod písmeny g) až l);
g)
„inteligentním dopravním systémem (ITS)“ systém ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/40/EU (17);
h)
„systémem uspořádání letového provozu“ systém ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 552/2004 (18) a v evropského hlavního plánu uspořádání letového provozu podle nařízení Rady (ES) č. 219/2007 (19);
i)
„kontrolními a informačními systémy pro provoz plavidel (VTMIS)“ systémy zavedené za účelem sledování a řízení provozu a námořní dopravy, které využívají informací ze systémů automatické identifikace lodí (AIS), systémů identifikace a sledování lodí na velké vzdálenosti (LRIT) a pobřežních radarových systémů a radiokomunikací ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/59/ES (20), přičemž zahrnují začlenění vnitrostátního systému pro výměnu informací na moři (SafeSeaNet);
j)
„říčními informačními službami (RIS)“ informační a komunikační technologie na vnitrozemských vodních cestách ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/44/ES (21);
k)
„službami e-Maritime“ služby v odvětví námořní dopravy, které využívají moderní a interoperabilní informační technologie ke zjednodušení administrativních postupů a k usnadnění odbavení nákladu na moři a v přístavních oblastech, včetně služeb jednotného portálu, jako je integrovaný jednotný námořní portál stanovený směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2010/65/EU (22), přístavních systémů a příslušných celních informačních systémů;
l)
„evropským systémem řízení železničního provozu (ERTMS)“ systém definovaný v rozhodnutí Komise 2006/679/ES (23) a v rozhodnutí Komise 2006/860/ES (24);
m)
„přeshraničním úsekem“ úsek zajišťující kontinuitu projektu společného zájmu mezi nejbližšími městskými uzly na obou stranách hranice dvou členských států nebo mezi členským státem a sousední zemí;
n)
„multimodální dopravou“ přeprava cestujících nebo nákladu nebo obojího s využitím dvou nebo více druhů dopravy;
o)
„interoperabilitou“ schopnost infrastruktury v rámci některého druhu dopravy, včetně všech regulačních, technických a provozních podmínek, umožnit bezpečné a nerušené dopravní toky dosahující stanovených úrovní výkonnosti pro danou infrastrukturu nebo druh dopravy;
p)
„městským uzlem“ městská oblast, ve které se dopravní infrastruktura transevropské dopravní sítě, jako jsou přístavy včetně terminálů osobní dopravy, letiště, železniční stanice, logistická centra a nákladní terminály umístěné v městské oblasti a jejím okolí, napojuje na jiné části této infrastruktury a na infrastrukturu regionální a místní dopravy;
q)
„úzkým místem“ fyzická, technická nebo funkční překážka, jejímž důsledkem je narušení systému, které nepříznivě ovlivňuje plynulost dálkových nebo přeshraničních toků, a již lze překonat vytvořením nové infrastruktury nebo zásadní modernizací infrastruktury stávající, což by mohlo vést ke značným zlepšením, která vyřeší omezení spojená s úzkým místem;
r)
„logistickým centrem“ oblast, která je přímo spojena s dopravní infrastrukturou transevropské dopravní sítě zahrnuje nejméně jeden nákladní terminál a umožňuje provádět logistické činnosti;
s)
„nákladním terminálem“ struktura vybavená pro překládku mezi nejméně dvěma druhy dopravy nebo mezi dvěma různými železničními systémy a pro dočasné uskladnění zboží, jako jsou přístavy, vnitrozemské přístavy, letiště a kombinované terminály železniční a silniční dopravy;
t)
„sociálně-ekonomickou analýzou nákladů a přínosů“ kvantifikované ex-ante hodnocení přínosu projektu založené na uznané metodice, které zohledňuje všechny náležité přínosy a náklady z hlediska společnosti, hospodářství, klimatu a životního prostředí. Analýza nákladů a přínosů týkající se klimatu a životního prostředí vychází z posouzení vlivů na životní prostředí provedeného podle směrnice 2011/92/EU;
u)
„izolovanou sítí” železniční síť členského státu nebo její část s rozchodem kolejí odlišným od evropského standardního jmenovitého rozchodu kolejí (1 435 mm), pro niž nelze z hlediska hospodářských nákladů a přínosů vzhledem ke specifickým rysům dané sítě vyplývajícím z jejího zeměpisného oddělení nebo okrajového umístění odůvodnit některé zásadní investice do infrastruktury;
v)
„regionem NUTS“ region ve smyslu klasifikace územních statistických jednotek;
w)
„alternativními čistými pohonnými hmotami“ pohonné hmoty, jako jsou chemicky uskladněná elektrická energie, vodík, biopaliva (kapaliny), syntetické pohonné hmoty, metan (zemní plyn - stlačený nebo zkapalnělý - a biometan) a zkapalněný ropný plyn, které v dodávkách energie pro dopravu alespoň částečně nahrazují zdroje fosilní ropy, přispívají k dekarbonizaci dopravy a zlepšují vliv odvětví dopravy na životní prostředí.
Článek 4
Cíle transevropské dopravní sítě
Transevropská dopravní síť posiluje sociální, hospodářskou a územní soudržnost Unie a přispívá k vytvoření účinného a udržitelného jednotného evropského dopravního prostoru, který zvyšuje přínosy pro své uživatele a napomáhá růstu podporujícímu začlenění. Vykazuje evropskou přidanou hodnotu tím, že přispívá k plnění cílů stanovených v těchto čtyřech kategoriích:
a)
soudržnost prostřednictvím:
i)
dostupnosti a propojenosti všech regionů Unie, včetně odlehlých, nejvzdálenějších, ostrovních, okrajových a horských regionů i řídce osídlených oblastí;
ii)
snižování rozdílů v kvalitě infrastruktury mezi členskými státy;
iii)
propojení mezi dopravní infrastrukturou pro dálkovou dopravu na jedné straně a regionální a místní dopravou na straně druhé, a to v osobní i nákladní dopravě;
iv)
dopravní infrastruktury, která odráží specifické situace v různých částech Unie a zajišťuje vyvážené pokrytí všech evropských regionů;
b)
účinnost prostřednictvím:
i)
odstranění míst s nedostatečnou propustností a doplnění chybějících spojení v dopravních infrastrukturách i ve spojovacích bodech mezi nimi v rámci členských států a mezi nimi;
ii)
vzájemného propojení a interoperability vnitrostátních dopravních sítí;
iii)
optimální integrace a propojení všech druhů dopravy;
iv)
podpory hospodářsky účinné a vysoce kvalitní dopravy, která přispěje k dalšímu hospodářskému růstu a konkurenceschopnosti;
v)
účinného využívání nové a stávající infrastruktury;
vi)
nákladově efektivní uplatnění inovačních technologických a provozních koncepcí;
c)
udržitelnost prostřednictvím:
i)
rozvoje všech druhů dopravy způsobem, který je slučitelný se zajištěním dlouhodobě udržitelné a hospodářsky efektivní dopravy;
ii)
přispění k dosažení cílů čisté dopravy s nízkými emisemi skleníkových plynů a uhlíku, bezpečnosti zásobování pohonnými hmotami, snížení externích nákladů a ochrany životního prostředí;
iii)
podpory dopravy s nízkými emisemi uhlíku s cílem výrazně snížit do roku 2050 emise CO2 v souladu s příslušnými cíli Unie v oblasti snižování emisí CO2;
d)
zvýšení přínosů pro její uživatele prostřednictvím:
i)
naplnění potřeb jejích uživatelů v oblasti mobility a dopravy v rámci Unie a ve vztazích se třetími zeměmi;
ii)
zajištění standardů bezpečnosti, ochrany a vysoké kvality pro osobní i nákladní dopravu;
iii)
podpory mobility, a to i v případě přírodních nebo člověkem způsobených katastrof, a zajištění dostupnosti pohotovostních a záchranných služeb;
iv)
stanovení požadavků na infrastrukturu, zejména v oblasti interoperability, bezpečnosti a ochrany, které zajistí kvalitu, efektivitu a udržitelnost dopravních služeb;
v)
dostupnosti pro starší osoby, osoby se sníženou pohyblivostí a pro zdravotně postižené cestující.
Článek 5
Síť účinně využívající zdroje
1. Plánování, rozvoj a provozování transevropské dopravní sítě probíhají způsobem účinně využívajícím zdroje, a to:
a)
rozvojem, zlepšováním a udržováním stávající dopravní infrastruktury;
b)
optimalizací integrace a propojení infrastruktury;
c)
zavedením nových technologií a telematických aplikací, je-li toto zavedení hospodářsky odůvodněné;
d)
zohledňováním možných součinností s jinými sítěmi, zejména s transevropskými energetickými nebo telekomunikačními sítěmi;
e)
posouzením strategického dopadu na životní prostředí, spolu s vytvářením vhodných plánů a programů, a posouzením dopadů na zmírňování dopadů změny klimatu;
f)
případně pomocí opatření v oblasti plánování a rozšiřování kapacity infrastruktury;
g)
přiměřeným zohledněním zranitelnosti dopravní infrastruktury s ohledem na měnící se klima a na přírodní nebo člověkem způsobené katastrofy, s cílem tyto problémy řešit;
2. Při plánování a rozvoji transevropské dopravní sítě členské státy zohlední konkrétní podmínky v různých částech Unie, jako jsou zejména aspekty cestovního ruchu a topografické rysy dotčených regionů. Mohou upravit podrobné vytyčení tras úseků v rámci omezení uvedených v čl. 49 odst. 4 písm. c), přičemž zajistí soulad s v něm stanovenými požadavky.
Článek 6
Dvouvrstvá struktura transevropské dopravní sítě
1. Postupného rozvoje transevropské dopravní sítě se dosahuje zejména realizací dvouvrstvé struktury této sítě, která zahrnuje globální síť a hlavní síť, a to na základě koherentního a transparentního metodického přístupu.
2. Globální síť je tvořena veškerou stávající a plánovanou dopravní infrastrukturou transevropské dopravní sítě, jakož i opatřeními na podporu efektivního a sociálně a environmentálně udržitelného využití takové infrastruktury. Je určena a rozvíjena v souladu s kapitolou II.
3. Hlavní síť je tvořena těmi částmi globální sítě, které mají největší strategický význam pro dosažení cílů rozvoje transevropské dopravní sítě. Je vytyčena a rozvíjena v souladu s ustanoveními kapitoly III.
Článek 7
Projekty společného zájmu
1. Projekty společného zájmu přispívají k rozvoji transevropské dopravní sítě budováním nové dopravní infrastruktury, rekonstrukcí a modernizací stávající dopravní infrastruktury a opatřeními na podporu využívání sítě způsobem účinně využívajícím zdroje sítě.
2. Projekt společného zájmu musí:
a)
přispívat k dosažení cílů spadajících alespoň do dvou ze čtyř kategorií stanovených v článku 4;
b)
splňovat ustanovení kapitoly II, a týká-li se hlavní sítě, splňuje navíc ustanovení kapitoly III;
c)
být ekonomicky životaschopný na základě sociálně-ekonomické analýzy nákladů a přínosů;
d)
vykazovat evropskou přidanou hodnotu.
3. Projekt společného zájmu může zahrnovat celý svůj cyklus, včetně studií proveditelnosti a postupu udělování povolení, provádění a hodnocení.
4. Členské státy přijímají veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby projekty byly realizovány v souladu s příslušným právem Unie a vnitrostátním právem, zejména s právními akty Unie v oblasti životního prostředí, ochrany klimatu, bezpečnosti, ochrany, hospodářské soutěže, státní podpory, zadávání veřejných zakázek, veřejného zdraví a dostupnosti.
5. Projekty společného zájmu jsou způsobilé k získání finanční podpory Unie v rámci nástrojů, které jsou k dispozici pro transevropskou dopravní síť.
Článek 8
Spolupráce se třetími zeměmi
1. Unie může podporovat, a to i finančně, projekty společného zájmu s cílem propojit transevropskou dopravní síť se sítěmi infrastruktury sousedních zemí, pokud tyto projekty:
a)
propojují hlavní síť na hraničních přechodech a týkají se infrastruktury nezbytné k zajištění plynulého dopravního toku, hraničních kontrol, ostrahy hranic a dalších postupů hraničních kontrol;
b)
zajišťují propojení mezi hlavní sítí a dopravními sítěmi třetích zemí za účelem zvýšení hospodářského růstu a konkurenceschopnosti;
c)
doplňují dopravní infrastrukturu ve třetích zemích, která slouží jako spojení mezi částmi hlavní sítě Unie;
d)
zavádějí v těchto zemích systémy řízení provozu;
e)
podporují námořní dopravu a mořské dálnice, s vyloučením finanční podpory pro přístavy ve třetích zemích;
f)
usnadňují vnitrozemskou vodní dopravu se třetími zeměmi.
Takové projekty zvýší kapacitu nebo užitečnost transevropské dopravní sítě v jednom či více členských státech.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, může Unie spolupracovat se třetími zeměmi na podpoře dalších projektů, aniž by poskytovala finanční podporu, pokud je účelem těchto projektů:
a)
podporovat interoperabilitu mezi transevropskou dopravní sítí a sítěmi třetích zemí;
b)
podporovat rozšíření politiky transevropské dopravní sítě do třetích zemí;
c)
usnadňovat leteckou dopravu se třetími zeměmi s cílem podpořit účinný a udržitelný hospodářský růst a konkurenceschopnost, včetně rozšíření jednotného evropského nebe a lepší spolupráce v oblasti uspořádání letového provozu;
d)
usnadňovat námořní dopravu a podporovat mořské dálnice se třetími zeměmi.
3. Projekty podle odst. 2 písm. a) a d) musí splňovat příslušná ustanovení kapitoly II.
4. Příloha III obsahuje orientační mapy transevropské dopravní sítě rozšířené do konkrétních sousedních zemí.
5. Za účelem podpory projektů společného zájmu může Unie se sousedními zeměmi využívat stávající nebo vytvořit a využívat nové koordinační a finanční nástroje, jakými jsou investiční facilita sousedství (NIF) nebo nástroj předvstupní pomoci (NPP).
6. Na tento článek se vztahují příslušné postupy pro mezinárodní dohody, uvedené v článku 218 Smlouvy o fungování EU.
KAPITOLA II
GLOBÁLNÍ SÍŤ
Článek 9
Obecná ustanovení
1. Globální síť:
a)
je sítí vyznačenou v mapách a seznamech obsažených v příloze I a v příloze II části 2;
b)
je blíže specifikována popisem složek infrastruktury;
c)
splňuje požadavky na dopravní infrastrukturu stanovené v této kapitole;
d)
tvoří základ pro určení projektů společného zájmu;
e)
zohledňuje fyzická omezení a topografické zvláštnosti dopravních infrastruktur členských států, jak jsou stanoveny v technických specifikacích pro interoperabilitu (TSI).
2. Členské státy vynaloží veškeré úsilí s cílem dokončit globální síť a splnit příslušná ustanovení této kapitoly do 31. prosince 2050.
Článek 10
Obecné priority
1. Při rozvoji globální sítě mají obecnou prioritu opatření nezbytná pro:
a)
zajištění vyšší dostupnosti a propojení pro všechny regiony Unie při zohlednění specifického případu ostrovů, izolovaných sítí a řídce osídlených, odlehlých a nejvzdálenějších regionů
b)
zajištění optimální integrace různých druhů dopravy a jejich interoperability;
c)
doplnění chybějících spojení a odstranění míst s nedostatečnou propustností, zejména v přeshraničních úsecích;
d)
podporu účinného a udržitelného využívání infrastruktury a případně zvýšení kapacity;
e)
zlepšování nebo zachování kvality infrastruktury z hlediska bezpečnosti, ochrany, účinnosti, odolnosti vůči změně klimatu a případně vůči katastrofám, vlivu na životní prostředí, sociálních podmínek, dostupnosti pro všechny uživatele, včetně starších osob, osob s omezenou pohyblivostí a zdravotně postižených cestujících, a kvality služeb a plynulosti dopravních toků;
f)
realizaci a zavádění telematických aplikací a podporu inovativního technologického rozvoje.
2. Aby bylo možné doplnit opatření stanovená v odstavci 1, je třeba věnovat zvláštní pozornost opatřením, která jsou nezbytná pro:
a)
zajištění bezpečnosti zásobování pohonnými hmotami pomocí vyšší energetické účinnosti a podporou využívání alternativních zdrojů energie, zejména zdrojů energie a pohonných systémů s nízkými nebo nulovými emisemi uhlíku;
b)
zmírnění vystavení městských oblastí nepříznivým účinkům tranzitní železniční a silniční dopravy;
c)
odstranění správních a technických překážek, zejména těch, které brání interoperabilitě transevropské dopravní sítě a hospodářské soutěži.
ODDÍL 1
Železniční dopravní infrastruktura
Článek 11
Složky infrastruktury
1. Železniční dopravní infrastruktura zahrnuje zejména:
a)
vysokorychlostní a konvenční železniční tratě včetně:
i)
manipulačních kolejí a vleček;
ii)
tunelů;
iii)
mostů;
b)
nákladní terminály a logistická centra pro překládku zboží v železniční dopravě a mezi železniční dopravou a jinými druhy dopravy;
c)
stanice u tratí vyznačených v příloze I pro přestup cestujících v železniční dopravě a mezi železniční dopravou a jinými druhy dopravy;
d)
napojení na ostatní druhy dopravy ve stanicích, nákladních terminálech a logistických centrech v rámci transevropské dopravní sítě;
e)
související zařízení;
f)
telematické aplikace.
2. Železniční tratě mají jednu z následujících podob:
a)
železniční tratě pro vysokorychlostní železniční dopravu, a to:
i)
zvlášť postavené vysokorychlostní tratě vybavené pro rychlost 250 km/h nebo vyšší;
ii)
zvlášť modernizované konvenční tratě vybavené pro rychlosti přibližně 200 km/h;
iii)
tratě zvláště modernizované pro vysoké rychlosti se zvláštními vlastnostmi danými topografickými, terénními nebo urbanistickými omezeními, jimž musí být rychlost v každém jednotlivém případě přizpůsobena. Tato kategorie mimo jiné zahrnuje spojovací tratě mezi vysokorychlostní a konvenční sítí, tratě vedoucí stanicemi, přístupy do terminálů, depa atd., kde „vysokorychlostní“ kolejová vozidla projíždějí konvenční rychlostí.
b)
tratě pro konvenční železniční dopravu.
3. Technické zařízení související se železničními tratěmi může zahrnovat napěťové systémy, zařízení pro nástup a výstup cestujících a nakládku a vykládku nákladu ve stanicích, logistických centrech a nákladních terminálech. Může zahrnovat veškeré zařízení, například zařízení pro automatickou změnu rozchodu kolejí, nezbytné pro zajištění bezpečného, chráněného a efektivního provozu vozidel, včetně snížení jejich dopadu na životní prostředí a zlepšení interoperability.
Článek 12
Požadavky na dopravní infrastrukturu
1. Nákladní terminály jsou propojeny se silniční infrastrukturou, popřípadě s infrastrukturou vnitrozemských vodních cest globální sítě.
2. Členské státy zajistí, aby železniční infrastruktura:
a)
s výjimkou izolovaných sítí byla vybavena systémem ERTMS;
b)
splňovala požadavky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/57/ES (25) a jejích prováděcích opatření, s cílem dosáhnout interoperability globální sítě;
c)
splňovala požadavky TSI přijatých podle článku 6 směrnice 2008/57/ES, kromě případů, kdy to povoluje příslušná TSI nebo v souladu s postupem stanoveným v článku 9 směrnice 2008/57/ES;
d)
s výjimkou izolovaných sítí, byla plně elektrizovaná v případě tratí a v rozsahu nezbytném pro provoz elektrických vlaků též v případě manipulačních kolejí a vleček;
e)
splňovala požadavky stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU, pokud jde o přístup k nákladním terminálům (26).
3. Komise na žádost členského státu a v řádně odůvodněných případech udělí výjimku pro požadavky, které překračují požadavky směrnice 2008/57/ES ohledně ERTMS a elektrizace.
Článek 13
Priority pro rozvoj železniční infrastruktury
Při podpoře projektů společného zájmu souvisejících s železniční infrastrukturou a vedle obecných priorit stanovených v článku 10 se upřednostní tyto činnosti:
a)
zavádění systému ERTMS;
b)
přechod na jmenovitý rozchod kolejí 1 435 mm;
c)
zmírňování dopadu hluku a vibrací způsobených železniční dopravou, zejména opatřeními pro kolejová vozidla a infrastrukturu, včetně protihlukových bariér;
d)
splnění požadavků na infrastrukturu a posílení interoperability;
e)
zvýšení bezpečnosti úrovňových křížení;
f)
případné propojení železniční dopravní infrastruktury s infrastrukturou vnitrozemských přístavů.
ODDÍL 2
Dopravní infrastruktura vnitrozemských vodních cest
Článek 14
Složky infrastruktury
1. Infrastruktura vnitrozemských vodních cest zahrnuje zejména:
a)
řeky;
b)
kanály;
c)
jezera;
d)
související infrastrukturu jako plavební komory, zdvihací zařízení, mosty, nádrže a související protipovodňová opatření, která mohou mít pozitivní dopad na plavbu po vnitrozemských vodních cestách;
e)
vnitrozemské přístavy, včetně infrastruktury nutné pro dopravní činnosti uvnitř přístavní oblasti;
f)
související zařízení;
g)
telematické aplikace včetně RIS;
h)
propojení vnitrozemských přístavů s ostatními druhy dopravy v rámci transevropské dopravní sítě.
2. K tomu, aby se vnitrozemské přístavy mohly stát součástí globální sítě, musí mít roční objem překládky zboží vyšší než 500 000 tun. Celkový roční objem překládky zboží se zakládá na posledním dostupném tříletém průměru, který zveřejnil Eurostat.
3. Zařízení související s vnitrozemskými vodními cestami může zahrnovat zařízení pro nakládku a vykládku nákladu ve vnitrozemských přístavech. Související zařízení může zahrnovat zejména pohonné a provozní systémy, které snižují znečištění, například znečištění vody a ovzduší, spotřebu energie a uhlíkovou náročnost. Může také zahrnovat zařízení pro příjem odpadu, zařízení pro dodávky elektřiny z břehu a zařízení pro shromažďování použitého oleje a také zařízení pro rozbíjení ledu, hydrologické služby a bagrovací práce v přístavu a v naplouvacích přístupech s cílem zajistit celoroční splavnost.
Článek 15
Požadavky na dopravní infrastrukturu
1. Členské státy zajistí, aby vnitrozemské přístavy byly propojeny se silniční nebo železniční infrastrukturou.
2. Vnitrozemské přístavy nabízejí alespoň jeden nákladní terminál přístupný všem provozovatelům na nediskriminačním základě a uplatňují transparentní poplatky.
3. Členské státy zajistí, aby:
a)
řeky, kanály a jezera splňovaly minimální požadavky na vodní cesty třídy IV stanovené v nové klasifikaci vnitrozemských vodních cest zavedených Evropskou konferencí ministrů dopravy (ECMT) a zajišťovaly stálou podjezdnou výšku mostů, aniž jsou dotčeny články 35 a 36 tohoto nařízení.
Komise na žádost členského státu a v řádně odůvodněných případech udělí výjimku z minimálních požadavků na ponor (méně než 2,50 m) a na minimální podjezdnou výšku mostů (méně než 5,25 m);
b)
řeky, kanály a jezera byly udržovány tak, aby byl zachován jejich dobrý stav z hlediska plavby, a současně bylo dodržováno platné právo v oblasti životního prostředí;
c)
řeky, kanály a jezera byly vybaveny RIS.
Článek 16
Priority pro rozvoj infrastruktury vnitrozemských vodních cest
Při podpoře projektů společného zájmu souvisejících s infrastrukturou vnitrozemských vodních cest a vedle obecných priorit stanovených v článku 10 se upřednostní tyto činnosti:
a)
u stávajících vnitrozemských vodních cest: provádění opatření nezbytných pro dosažení norem pro třídu IV vnitrozemských vodních cest;
b)
v případě potřeby dosažení vyšších norem pro modernizaci stávajících vodních cest a pro vytvoření nových vodních cest v souladu s technickými aspekty infrastruktury podle ECMT s cílem splnit požadavky trhu;
c)
zavedení telematických aplikací včetně RIS;
d)
propojení infrastruktury vnitrozemského přístavu s železniční nákladní a silniční dopravní infrastrukturou;
e)
věnování zvláštní pozornosti volně tekoucím řekám, které jsou téměř v přirozenému stavu, a mohou tak podléhat zvláštním opatřením;
f)
podpora udržitelné vnitrozemské vodní dopravy;
g)
modernizace a rozšíření kapacity infrastruktury nutné pro dopravní činnosti uvnitř přístavní oblasti.
ODDÍL 3
Silniční dopravní infrastruktura
Článek 17
Složky infrastruktury
1. Silniční dopravní infrastruktura zahrnuje zejména:
a)
silnice vysoké kvality, včetně
i)
mostů;
ii)
tunelů;
iii)
nájezdů a výjezdů;
iv)
křižovatek;
v)
mimoúrovňových křižovatek;
vi)
zpevněných krajnic;
b)
parkovací plochy a odpočívadla;
c)
související zařízení;
d)
telematické aplikace včetně ITS;
e)
nákladní terminály a logistická centra;
f)
propojení nákladních terminálů a logistických center s ostatními druhy dopravy v rámci transevropské dopravní sítě;
g)
autobusová nádraží.
2. Silnice vysoké kvality uvedené v odst. 1 písm. a) jsou silnice, které plní důležitou úlohu v dálkové nákladní a osobní dopravě, integrují hlavní městská a hospodářská centra, poskytují propojení s jinými druhy dopravy a spojují horské, vzdálené, špatně přístupné a okrajové regiony NUTS 2 s centrálními regiony Unie. Tyto silnice jsou patřičně udržovány, aby umožňovaly bezpečný a chráněný provoz.
3. Silnice vysoké kvality jsou speciálně projektovány a vybudovány pro provoz motorových vozidel a jsou to dálnice, rychlostní silnice nebo standardní strategicky významné silnice.
a)
Dálnice je speciálně projektovaná silnice vybudovaná pro provoz motorových vozidel, která neslouží k obsluze přilehlých pozemků a která:
i)
je s výjimkou jednotlivých míst nebo dočasného omezení vybavena samostatnými jízdními pásy pro provoz v každém směru oddělenými od sebe dělícím pásem, který není určen k provozu, nebo výjimečně jiným způsobem;
ii)
se úrovňově nekříží s žádnou pozemní komunikací, železnicí ani tramvajovou tratí, cyklistickou stezkou ani stezkou pro pěší; a
iii)
je označena speciální značkou coby dálnice.
b)
Rychlostní silnice je silnice projektovaná pro provoz motorových vozidel a přístupná především z mimoúrovňových křižovatek nebo křižovatek se světelnou signalizací,
i)
na které je zakázáno zastavit a parkovat v jízdním pruhu; a
ii)
která se úrovňově nekříží s žádnou železnicí ani tramvajovou tratí.
c)
Standardní strategicky významná silnice je silnice, která není dálnicí ani rychlostní komunikací, ale která je stále silnicí vysoké kvality ve smyslu odstavců 1 a 2.
4. Zařízení související se silnicemi může zahrnovat zejména zařízení pro řízení provozu, informace a navádění, pro výběr uživatelských poplatků, pro bezpečnost, pro omezování nepříznivých dopadů na životní prostředí, pro doplňování pohonných hmot nebo dobíjení vozidel s alternativním pohonem a pro bezpečné parkovací plochy pro komerční vozidla.
Článek 18
Požadavky na dopravní infrastrukturu
Členské státy zajistí, aby:
a)
silnice splňovaly požadavky čl. 17 odst. 3, písm. a), b) nebo c);
b)
byla zajištěna, sledována a podle potřeby zlepšována bezpečnost silniční dopravní infrastruktury v souladu s postupem stanoveným směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2008/96/ES (27);
c)
silniční tunely o délce přesahující 500 m splňovaly požadavky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/54/ES (28);
d)
interoperabilita systémů pro výběr mýtného byla v příslušných případech zajištěna v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/52/ES (29) a rozhodnutím Komise 2009/750/ES (30);
e)
každý inteligentní dopravní systém zavedený veřejným orgánem v silniční dopravní infrastruktuře splňoval ustanovení směrnice 2010/40/EU a byl zaváděn způsobem, který je v souladu s akty v přenesené pravomoci přijatými podle této směrnice.
Článek 19
Priority pro rozvoj silniční infrastruktury
Při podpoře projektů společného zájmu souvisejících se silniční infrastrukturou a vedle obecných priorit stanovených v článku 10 se upřednostňují tyto činnosti:
a)
zlepšování a podpora bezpečnosti silničního provozu;
b)
využívání ITS, zejména pro informační systémy o různých druzích dopravy, systémy pro řízení provozu a integrované komunikační a platební systémy;
c)
zavádění nových technologií a inovací na podporu nízkouhlíkové dopravy;
d)
zajištění náležitého počtu parkovacích míst pro subjekty podnikající v oblasti dopravy a logistiky s příslušnou úrovní bezpečnosti a ochrany.
e)
zmírňování kongescí na stávajících silnicích.
ODDÍL 4
Námořní dopravní infrastruktura a mořské dálnice
Článek 20
Složky infrastruktury
1. Námořní dopravní infrastruktura zahrnuje zejména:
a)
námořní prostor;
b)
mořské kanály;
c)
námořní přístavy, včetně infrastruktury nutné pro dopravní činnosti uvnitř přístavní oblasti;
d)
propojení přístavů s ostatními druhy dopravy v rámci transevropské dopravní sítě;
e)
hráze, plavební komory a doky;
f)
navigační pomůcky;
g)
naplouvací přístupy a plavební dráhy;
h)
přístavní hráze;
i)
mořské dálnice;
j)
související zařízení;
k)
telematické aplikace včetně služeb e-Maritime a VTMIS.
2. Námořní přístavy jsou vstupními a výstupními body pro pozemní infrastrukturu globální sítě. Splňují alespoň jedno z následujících kritérií:
a)
celkový roční objem osobní přepravy přesahuje 0,1 % celkové roční osobní přepravy ve všech námořních přístavech Unie. Referenční hodnotou pro tento celkový objem je poslední dostupný tříletý průměr vypočtený na základě statistických údajů, které zveřejnil Eurostat;
b)
celkový roční objem nákladu- překládka volně ložených nákladů nebo baleného zboží - přesahuje 0,1 % odpovídajícího celkového ročního objemu nákladu odbaveného ve všech námořních přístavech Unie. Referenční hodnotou pro tento celkový objem je poslední dostupný tříletý průměr vypočtený na základě statistických údajů, které zveřejnil Eurostat;
c)
námořní přístav je umístěn na ostrově a je jediným přístupovým bodem k regionu NUTS 3 v globální síti;
d)
námořní přístav je umístěn v nejvzdálenějším regionu nebo v okrajové oblasti, více než 200 km od nejbližšího dalšího přístavu v globální síti.
3. Zařízení související s námořní dopravní infrastrukturou může zahrnovat zejména zařízení pro řízení provozu a nákladu, snížení negativních dopadů, včetně negativních dopadů na životní prostředí a používání alternativních pohonných hmot, jakož i zařízení pro zajištění celoroční splavnosti, včetně zařízení pro rozbíjení ledu, hydrologický průzkum a pro bagrovací práce a údržbu a ochranu přístavu a naplouvání do přístavu.
Článek 21
Mořské dálnice
1. Mořské dálnice, které představují námořní rozměr transevropské dopravní sítě, přispívají k dosažení evropského prostoru námořní dopravy bez překážek. Skládají se z krátkých námořních tras, přístavů, související námořní infrastruktury a vybavení a zařízení i zjednodušených správních formalit umožňujících námořní dopravu na krátké vzdálenosti nebo námořně-říční dopravní služby mezi nejméně dvěma přístavy, včetně spojení s vnitrozemím. Mořské dálnice zahrnují:
a)
námořní spojení mezi námořními přístavy globální sítě nebo mezi přístavem globální sítě a přístavem třetí země, pokud mají tato spojení pro Unii strategický význam;
b)
zařízení přístavu, nákladní terminály, logistické platformy a logistická střediska, která se nacházejí mimo přístavní oblast, jsou však napojená na provoz přístavu, informační a komunikační technologie (IKT), jakými jsou elektronické systémy řízení logistiky a postupy v oblasti bezpečnosti a ochrany a správní a celní řízení nejméně v jednom členském státě;
c)
infrastrukturu pro přímý přístup ze země a z moře.
2. Projekty společného zájmu v oblasti mořských dálnic transevropské dopravní sítě navrhují nejméně dva členské státy. Tyto projekty zahrnují:
a)
námořní spojení a jeho propojení s vnitrozemím v rámci hlavní sítě mezi dvěma nebo více přístavy hlavní sítě; nebo
b)
námořní spojení a jeho propojení s vnitrozemím mezi přístavem hlavní sítě a přístavy globální sítě, se zvláštním důrazem na propojení přístavů hlavní a globální sítě s vnitrozemím.
3. Projekty společného zájmu v oblasti mořských dálnic transevropské dopravní sítě mohou také zahrnovat činnosti, které mají širší přínosy a nesouvisejí s konkrétními přístavy, jako například služby a činnosti na podporu mobility osob a zboží, činnosti zaměřené na zlepšování vlivu na životní prostředí, jako je poskytování elektřiny z pevninské sítě, což by lodím pomohlo snížit jejich emise, zpřístupnění zařízení pro rozbíjení ledu, činnosti zajišťující celoroční splavnost, bagrovací práce a zařízení pro tankování alternativních pohonných hmot, jakož i optimalizace procesů, postupů a lidského prvku, platformy IKT a informační systémy, včetně systémů řízení provozu a systémů elektronických hlášení.
4. Do dvou let od svého jmenování podle článku 45 předloží evropský koordinátor pro mořské dálnice podrobný prováděcí plán pro mořské dálnice vycházející ze zkušeností a rozvoje námořní dopravy v Unii a předpokládaného provozu na mořských dálnicích.
Článek 22
Požadavky na dopravní infrastrukturu
1. Členské státy zajistí, aby:
a)
námořní přístavy byly v rámci globální sítě propojeny s železničními tratěmi nebo silnicemi a pokud možno s vnitrozemskými vodními cestami, kromě míst, kde tomuto propojení brání fyzické překážky;
b)
každý námořní přístav pro nákladní dopravu nabízel nejméně jeden terminál přístupný uživatelům na nediskriminačním základě a uplatňoval transparentní poplatky;
c)
mořské kanály, plavební dráhy v přístavech a vyústění spojovaly dvě moře nebo poskytovaly přístup z moře do námořních přístavů a odpovídaly nejméně třídě VI vnitrozemských vodních cest.
2. Členské státy zajistí, aby přístavy zahrnovaly zařízení nutné k podpoře zlepšení vlivu lodí v přístavech na životní prostředí, zejména zařízení pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES (31) a s dalšími příslušnými právními předpisy Unie.
3. Členské státy zavádějí systémy VTMIS a systém SafeSeaNet podle směrnice 2002/59/ES a služby e-Maritime, zejména služby jednotného námořního portálu, jak stanoví směrnice 2010/65/EU.
Článek 23
Priority pro rozvoj námořní infrastruktury
Při podpoře projektů společného zájmu souvisejících s námořní infrastrukturou a vedle priorit stanovených v článku 10 se upřednostní tyto činnosti:
a)
podpora mořských dálnic včetně námořní dopravy na krátké vzdálenosti a usnadňování rozvoje spojení s vnitrozemím, zejména vypracování opatření ke zlepšení vlivu námořní dopravy na životní prostředí v souladu s platnými požadavky právních předpisů Unie nebo příslušných mezinárodních dohod;
b)
propojení námořních přístavů s vnitrozemskými vodními cestami;
c)
zavádění systémů VTMIS a služeb e-Maritime;
d)
zavádění nových technologií a inovací na podporu alternativních pohonných hmot a energeticky účinné námořní dopravy, včetně LNG;
e)
modernizace a rozšíření kapacity infrastruktury nutné pro dopravní činnosti uvnitř přístavní oblasti.
ODDÍL 5
Letecká dopravní infrastruktura
Článek 24
Složky infrastruktury
1. Letecká dopravní infrastruktura zahrnuje zejména:
a)
vzdušný prostor, letecké tratě a letové cesty;
b)
letiště;
c)
propojení letišť s ostatními druhy dopravy v rámci transevropské dopravní sítě;
d)
související zařízení;
e)
letecké navigační systémy včetně evropského systému nové generace pro uspořádání letového provozu („systém SESAR“).
2. Letiště splňují alespoň jedno z následujících kritérií:
a)
u letišť pro přepravu cestujících činí celková přeprava cestujících nejméně 0,1 %celkového ročního objemu přepravy cestujících na všech letištích Unie, ledaže je dané letiště umístěno více než 100 km od nejbližšího letiště v globální síti, nebo více než 200 km, pokud je v regionu, v němž je umístěno, vybudována vysokorychlostní železniční trať;
b)
u letišť pro přepravu nákladu činí celková přeprava nákladu nejméně 0,2 % celkového ročního objemu přepravy nákladu na všech letištích Unie.
Celkový roční objem přepravy cestujících a celkový roční objem přepravy nákladu se zakládají na posledním dostupném tříletém průměru, který zveřejnil Eurostat.
Článek 25
Požadavky na dopravní infrastrukturu
1. Členské státy zajistí, aby každé letiště umístěné na jejich území nabízelo alespoň jeden terminál, který je přístupný všem provozovatelům na nediskriminačním základě a který uplatňuje transparentní, přiměřené a spravedlivé poplatky.
2. Členské státy zajistí, aby se pro leteckou dopravní infrastrukturu globální sítě používaly společné základní normy pro ochranu civilního letectví před protiprávními činy přijaté Unií v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 300/2008 (32).
3. Členské státy zajistí, aby infrastruktura pro uspořádání letového provozu umožňovala realizaci jednotného evropského nebe v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 549/2004 (33), nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 550/2004 (34), nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 551/2004 (35) a nařízením (ES) č. 552/2004 jakož i leteckých dopravních operací s cílem zlepšit výkonnost a udržitelnost systému evropského letectví, prováděcích pravidel a specifikací Unie.
Článek 26
Priority pro rozvoj letecké dopravní infrastruktury
Při podpoře projektů společného zájmu souvisejících s leteckou dopravní infrastrukturou a vedle priorit stanovených v článku 10 se upřednostní tyto činnosti:
a)
zvyšování kapacity letišť;
b)
podpora realizace jednotného evropského nebe a systémů uspořádání letového provozu, zejména těch, které zavádějí systém SESAR;
c)
zlepšování multimodálních propojení mezi letišti a infrastruktury pro další druhy dopravy;
d)
zlepšování udržitelnosti letectví a zmírňování jeho dopadů na životní prostředí.
ODDÍL 6
Infrastruktura pro multimodální dopravu
Článek 27
Složky infrastruktury
Nákladní terminály nebo logistická centra splňují alespoň jedno z následujících kritérií:
a)
jejich roční objem překládky nákladu přesahuje u baleného zboží 800 000 tun nebo u volně loženého nákladu 0,1 % odpovídajícího celkového ročního objemu nákladu odbaveného ve všech námořních přístavech Unie;
b)
pokud v regionu NUTS 2 není žádný nákladní terminál ani žádné logistické centrum splňující podmínky písmene a), je tímto terminálem či centrem hlavní nákladní terminál nebo logistické centrum určené dotčeným členským státem, které jsou propojené alespoň se silnicemi a železnicí v tomto regionu NUTS 2, nebo v případě členských států bez železničních systémů pouze se silnicemi.
Článek 28
Požadavky na dopravní infrastrukturu
1. Členské státy spravedlivým a nediskriminačním způsobem zajistí, aby:
a)
se jednotlivé druhy dopravy propojovaly v některém z těchto míst: nákladní terminály, stanice s osobní dopravou, vnitrozemské přístavy, letiště a námořní přístavy s cílem umožnit multimodální přepravu cestujících a nákladu;
b)
nákladní terminály a logistická centra, vnitrozemské a námořní přístavy a letiště odbavující zboží byly vybaveny pro zajišťování informačních toků v rámci této infrastruktury a mezi druhy dopravy v celém logistickém řetězci, aniž by bylo dotčeno platné právo Unie a vnitrostátní právo. Takové systémy by měly zejména umožňovat poskytování informací v reálném čase o dostupné kapacitě infrastruktury, dopravních tocích a lokalizaci, sledování a vyhledávání a zajišťovat bezpečnost a ochranu po celou dobu multimodální přepravy;
c)
byla plynulá doprava cestujících v celé globální síti usnadněna vhodným vybavením a dostupností telematických aplikací v železničních stanicích, na autobusových nádražích, na letištích a případně v námořních a vnitrozemských přístavech, aniž by bylo dotčeno platné právo Unie a vnitrostátní právo.
2. Nákladní terminály jsou vybaveny jeřáby, dopravníky a jinými zařízeními pro přepravu nákladů mezi různými druhy dopravy a pro umisťování a uskladňování nákladu.
Článek 29
Priority pro rozvoj multimodální dopravní infrastruktury
Při podpoře projektů společného zájmu souvisejících s multimodální dopravní infrastrukturou a vedle obecných priorit stanovených v článku 10 se upřednostní tyto činnosti:
a)
zajištění účinného propojení a integrace infrastruktury globální sítě, a to i prostřednictvím přístupové infrastruktury, pokud je nezbytná, a prostřednictvím nákladních terminálů a logistických center;
b)
odstranění hlavních technických a administrativních překážek multimodální dopravy;
c)
rozvíjení nerušeného toku informací mezi jednotlivými druhy dopravy a umožnění poskytování multimodálních služeb a služeb v rámci jednoho druhu dopravy v celém transevropském dopravním systému.
ODDÍL 7
Společná ustanovení
Článek 30
Městské uzly
Cílem členských států při rozvoji globální sítě v městských uzlech je pokud možno zajistit:
a)
v osobní dopravě: v rámci globální sítě propojení mezi železniční, silniční a leteckou infrastrukturou a případně i infrastrukturou vnitrozemských vodních cest a námořní infrastrukturou;
b)
v nákladní dopravě: v rámci globální sítě propojení mezi železniční a silniční infrastrukturou a případně i infrastrukturou vnitrozemských vodních cest, leteckou a námořní infrastrukturou;
c)
odpovídající spojení mezi různými železničními stanicemi, přístavy nebo letišti globální sítě v rámci městského uzlu;
d)
bezproblémové propojení infrastruktury globální sítě s infrastrukturou pro regionální a místní dopravu a doručování zboží ve městech, včetně logistických konsolidačních a distribučních center;
e)
zmírňování vystavení městských oblastí nepříznivým účinkům tranzitní železniční a silniční dopravy, mimo jiné i prostřednictvím obchvatů městských oblastí;
f)
podporu účinného nízkohlučného a nízkouhlíkového doručování zboží ve městech.
Článek 31
Telematické aplikace
1. Telematické aplikace umožňují řízení provozu a výměnu informací v rámci jednotlivých druhů dopravy i mezi nimi pro multimodální dopravní operace a poskytování služeb s přidanou hodnotou souvisejících s dopravou, přičemž zlepšují bezpečnost, ochranu a vliv na životní prostředí a zjednodušují administrativní postupy. Telematické aplikace usnadňují bezproblémové propojení infrastruktury globální sítě s infrastrukturou pro regionální a místní dopravu.
2. Telematické aplikace se zavedou pokud možno v celé Unii, aby umožnily existenci souboru interoperabilních základních funkcí ve všech členských státech.
3. Telematické aplikace, na které se odkazuje v tomto článku, u jednotlivých druhů dopravy zahrnují konkrétně:
-
na železnici: ERTMS;
-
na vnitrozemských vodních cestách: RIS;
-
v silniční dopravě: ITS;
-
v námořní dopravě: VTMIS a služby e-Maritime, včetně služeb jednotného portálu, jako je jednotný námořní portál, přístavních systémů a příslušných celních informačních systémů;
-
v letecké dopravě: systémy uspořádání letového provozu, zejména ty, které vyplývají ze systému SESAR.
Článek 32
Udržitelné služby nákladní dopravy
Členské státy věnují zvláštní pozornost projektům společného zájmu, které nejen zajišťují účinné služby nákladní dopravy, jež využívají infrastrukturu globální sítě, a přispívají ke snižování emisí oxidu uhličitého a dalších negativních dopadů na životní prostředí s cílem:
a)
zlepšovat udržitelný způsob využívání dopravní infrastruktury, včetně jejího účinného řízení;
b)
podporovat zavádění inovativních dopravních služeb, a to i prostřednictvím mořských dálnic, telematických aplikací a rozvoj pomocné infrastruktury, což je nutné v zájmu dosažení především těch cílů uvedených služeb, jež jsou spojeny s životním prostředím a bezpečností, jakož i vytváření příslušných správních struktur;
c)
usnadňovat operace služeb multimodální dopravy, včetně nezbytných toků doprovodných informací, a zlepšovat spolupráci mezi poskytovateli dopravních služeb;
d)
podporovat účinné využívání zdrojů a uhlíkovou účinnost, zejména v oblasti pohonu vozidel, řízení vozidel a plavidel, plánování systémů a činností;
e)
analyzovat vlastnosti a výkonnost dopravních prostředků, správní požadavky a lidské zdroje a poskytovat o nich informace;
f)
zlepšovat spojení s nejzranitelnějšími a nejizolovanějšími částmi Unie, zejména s nejvzdálenějšími, ostrovními, odlehlými a horskými regiony.
Článek 33
Nové technologie a inovace
K tomu, aby globální síť držela krok s inovačním vývojem v oblasti technologií a jejich zaváděním, je třeba zejména usilovat o:
a)
podporu a prosazování dekarbonizace dopravy přechodem na inovativní a udržitelné dopravní technologie;
b)
umožnění dekarbonizace všech druhů dopravy prostřednictvím podpory energetické účinnosti, zavádění alternativních pohonných systémů, včetně systémů dodávek elektrické energie, a zajišťování odpovídající infrastruktury. Taková infrastruktura může zahrnovat sítě a další zařízení nezbytná pro dodávky energie, zohledňovat rozhraní mezi infrastrukturou a vozidlem a zahrnovat telematické aplikace;
c)
zlepšování bezpečnosti a udržitelnosti pohybu osob a přepravy zboží;
d)
zlepšování provozu, řízení, dostupnosti, interoperability, multimodality a účinnosti sítě, včetně multimodálního prodeje přepravních dokladů a koordinace jízdních a letových řádů;
e)
podporu účinných způsobů poskytování dostupných a srozumitelných informací ohledně propojení, interoperability a multimodality všem občanům;
f)
podporu opatření ke snižování externích nákladů, jako jsou kongesce, poškozování zdraví a znečištění všeho druhu, včetně hluku a emisí;
g)
zavádění bezpečnostních technologií a vzájemně slučitelných identifikačních norem na sítích;
h)
zlepšování odolnosti vůči změnám klimatu;
i)
další pokrok ve vývoji a zavádění telematických aplikací v rámci jednotlivých druhů dopravy i mezi různými druhy dopravy.
Článek 34
Bezpečná a chráněná infrastruktura
Členské státy věnují náležitou pozornost zajištění toho, aby dopravní infrastruktura poskytovala bezpečnou a chráněnou osobní a nákladní přepravu.
Článek 35
Odolnost infrastruktury vůči změně klimatu a katastrofám
Členské státy věnují při plánování infrastruktury náležitou pozornost zvyšován odolnosti vůči změně klimatu a vůči ekologickým katastrofám.
Článek 36
Ochrana životního prostředí
Posuzování plánů a projektů z hlediska dopadů na životní prostředí se provádí v souladu s platným právem Unie v oblasti životního prostředí, včetně směrnic 92/43/EHS, 2000/60/E, 2001/42/ES, 2009/147/ES a 2011/92/EU.
Článek 37
Dostupnost pro všechny uživatele
Dopravní infrastruktura umožňuje bezproblémovou mobilitu a dostupnost pro všechny uživatele, zejména pro starší osoby, osoby s omezenou pohyblivostí a zdravotně postižené cestující.
Při plánování a výstavbě dopravní infrastruktury se dodrží příslušné požadavky stanovené v právních předpisech Unie.
KAPITOLA III
HLAVNÍ SÍŤ
Článek 38
Vytyčení hlavní sítě
1. Hlavní síť, jak je uveden na mapách obsažených v příloze I, je tvořena těmi částmi globální sítě, které mají nejvyšší strategický význam pro dosažení cílů politiky transevropské dopravní sítě, a odráží vývoj poptávky po dopravě a potřeby multimodální dopravy. Hlavní síť zejména přispívá k řešení rostoucí mobility a k zajištění vysokého standardu bezpečnosti, jakož i k rozvoji nízkouhlíkového dopravního systému.
2. Hlavní síť je propojena v uzlech a umožňuje spojení mezi členskými státy a se sítěmi dopravní infrastruktury sousedních zemí.
3. Aniž jsou dotčeny čl. 1 odst. 4 a čl. 41 odst. 2 a 3, přijmou členské státy příslušná opatření, aby hlavní síť byla rozvíjena tak, aby splňovala ustanovení této kapitoly do 31. prosince 2030.
V souladu s článkem 54 Komise do 31. prosince 2023 zhodnotí realizaci hlavní sítě.
Článek 39
Požadavky na infrastrukturu
1. Zohlední se inovační technologie, telematické aplikace a regulační a správní opatření pro řízení využití infrastruktury s cílem zajistit, aby dopravní infrastruktura jak pro osobní, tak i nákladní dopravu byla využívána způsobem účinně využívajícím zdroje a aby byla zajištěna dostatečná kapacita.
2. Infrastruktura hlavní sítě splňuje veškeré požadavky stanovené v kapitole II. Aniž je dotčen odstavec 3, infrastruktura hlavní sítě kromě toho splňuje také tyto požadavky:
a)
v železniční dopravní infrastruktuře:
i)
plná elektrizace tratí a, v rozsahu nezbytném pro provoz elektrických vlaků, rovněž manipulačních kolejí a vleček;
ii)
nákladní tratě hlavní sítě, jak je uvedeno v příloze I: hmotnost na nápravu nejméně 22,5 t, traťová rychlost 100 km/h a možnost provozovat vlaky o délce 740 m;
iii)
plné zavedení systému ERTMS;
iv)
jmenovitý rozchod kolejí pro nové železniční tratě: 1 435 mm vyjma případů, kdy je nová trať prodloužením v rámci sítě, v níž je rozchod kolejí odlišný, a je oddělená od hlavních železničních tratí v Unii.
Izolované sítě jsou z požadavků podle bodů i), ii) a iii) vyňaty.
b)
na vnitrozemských vodních cestách a v námořní dopravní infrastruktuře:
-
dostupnost alternativních čistých pohonných hmot;
c)
v silniční dopravní infrastruktuře:
-
požadavky podle čl. 17 odst. 3 písm. a) nebo b);
-
budování odpočívadel na dálnicích přibližně každých 100 km v souladu s potřebami společnosti, trhu a životního prostředí s cílem zajistit mimo jiné přiměřené parkovací plochy pro komerční uživatele silnic s odpovídající úrovní bezpečnosti a ochrany;
-
dostupnost alternativních čistých pohonných hmot;
d)
v letecké dopravní infrastruktuře:
-
kapacita pro zpřístupnění alternativních čistých pohonných hmot.
3. Aniž je dotčena směrnice 2008/57/ES, pokud jde o železniční dopravní infrastrukturu, může Komise na žádost členského státu v řádně odůvodněných případech udělit výjimky, pokud jde o délku vlaků, systém ERTMS, hmotnost na nápravu, elektrizaci a traťovou rychlost.
Pokud jde o silniční dopravní infrastrukturu, může Komise na žádost členského státu udělit výjimky z ustanovení čl. 17 odst. 3 písm. a) nebo b) v řádně odůvodněných případech, je-li zajištěna odpovídající úroveň bezpečnosti.
Řádně odůvodněné případy, na něž se odkazuje v tomto odstavci, zahrnují i případy, v nichž investice do infrastruktury nelze odůvodnit sociálně-ekonomickou analýzou nákladů a přínosů.
Článek 40
Rozvoj hlavní sítě
Dopravní infrastruktura zahrnutá do hlavní sítě je rozvíjena v souladu s příslušnými ustanoveními kapitoly II.
Článek 41
Uzly hlavní sítě
1. Uzly hlavní sítě jsou určeny v příloze II a zahrnují:
a)
městské uzly včetně jejich přístavů a letišť;
b)
námořní přístavy a vnitrozemské přístavy;
c)
hraniční přechody se sousedními zeměmi;
d)
kombinované terminály železniční a silniční dopravy;
e)
letiště pro osobní a nákladní přepravu.
2. Námořní přístavy hlavní sítě uvedené v části 2 přílohy II se s výjimkou případů, kdy tomu brání fyzické překážky, napojí na železniční a silniční dopravní infrastrukturu a, je-li to možné, na vnitrozemskou vodní infrastrukturu transevropské dopravní sítě do 31. prosince 2030.
3. Hlavní letiště uvedená v části 2 přílohy II se s výjimkou případů, kdy tomu brání fyzické překážky, napojí na železniční a silniční dopravní infrastrukturu transevropské dopravní sítě do 31. prosince 2050. S ohledem na potenciální poptávku po dopravě se tato letiště pokud možno integrují do vysokorychlostní železniční sítě.
KAPITOLA IV
REALIZACE HLAVNÍ SÍTĚ PROSTŘEDNICTVÍM KORIDORŮ HLAVNÍ SÍTĚ
Článek 42
Nástroj koridorů hlavní sítě
1. Koridory hlavní sítě jsou nástrojem, který má usnadnit koordinovanou realizaci hlavní sítě. Koridory hlavní sítě se v zájmu dosažení multimodální dopravy účinně využívající zdroje, což přispěje k soudržnosti prostřednictvím lepší územní spolupráce, zaměří na:
a)
modální integraci,
b)
interoperabilitu, a na
c)
koordinovaný rozvoj infrastruktury zejména v přeshraničních úsecích a úzkých místech.
2. Koridory hlavní sítě umožní členským státům dosáhnout koordinovaného a synchronizovaného přístupu k investicím do infrastruktury za účelem co nejúčinnějšího řízení kapacit. Koridory hlavní sítě podporují komplexní zavádění interoperabilních systémů řízení provozu, přičemž ve vhodných případech využívají inovací a nových technologií.
Článek 43
Definice koridorů hlavní sítě
1. Koridory hlavní sítě pokrývají nejvýznamnější dálkové toky v hlavní síti a mají zejména zlepšit přeshraniční spojení v rámci Unie.
2. Koridory hlavní sítě mají multimodální povahu a jsou otevřené pro zahrnutí všech druhů dopravy, na něž se vztahuje toto nařízení. Překračují alespoň dvoje hranice a pokud možno zahrnují alespoň tři druhy dopravy, ve vhodných případech včetně mořských dálnic.
Článek 44
Seznam koridorů hlavní sítě
1. Seznam koridorů hlavní sítě je stanoven v části I přílohy nařízení (EU) č. 1316/2013. Členské státy se v souladu s ustanovením této kapitoly podílejí na těchto koridorech hlavní sítě.
2. Komise zveřejní schematické orientační mapy koridorů hlavní sítě ve formátu snadno přístupném veřejnosti.
Článek 45
Koordinace koridorů hlavní sítě
1. Pro usnadnění koordinované realizace koridorů hlavní sítě, ERTMS a mořských dálnic Komise ve shodě s dotčenými členskými státy a po konzultaci Evropského parlamentu a Rady jmenuje jednoho nebo více evropských koordinátorů.
2. Evropský koordinátor je vybírán zejména na základě svých znalostí otázek, které se týkají dopravy a financování nebo sociálně-ekonomického a environmentálního vyhodnocení významných projektů, ale také na základě svých zkušeností v souvislosti s evropskými orgány.
3. Rozhodnutí Komise o jmenování evropského koordinátora určí způsob, kterým mají být plněny úkoly podle odstavce 5.
4. Evropský koordinátor jedná jménem a v zastoupení Komise, která poskytne nezbytnou administrativní pomoc. Působnost evropského koordinátora se vztahuje na jeden koridor hlavní sítě nebo na zavádění ERTMS či realizaci mořských dálnic.
5. Evropský koordinátor:
a)
podporuje koordinovanou realizaci dotčeného koridoru hlavní sítě, zejména včasné plnění pracovního plánu jednotlivého koridoru hlavní sítě;
b)
vypracuje spolu s členskými státy pracovní plán koridoru a sleduje jeho plnění;
c)
vede konzultace s fórem pro koridor ohledně uvedeného plánu a jeho plnění;
d)
informuje členské státy, Komisi a případně všechny ostatní subjekty, které jsou přímo zapojeny do budování daného koridoru hlavní sítě, o všech vzniklých potížích, zejména v případě zdržení při budování koridoru, s cílem napomoci nalezení vhodných řešení;
e)
každý rok vypracovává zprávu pro Evropský parlament, Radu, Komisi a dotčené členské státy o pokroku dosaženém při realizaci koridoru hlavní sítě;
f)
posuzuje poptávku po dopravních službách, možnosti získávání finančních prostředků pro investice a financování a kroky, které je třeba přijmout, jakož i podmínky, které je třeba splnit, k usnadnění přístupu k těmto finančním prostředkům nebo financování a poskytuje příslušná doporučení.
6. Evropský koordinátor může společně s dotčenými členskými státy konzultovat regionální a místní orgány, provozovatele dopravy, uživatele dopravy a zástupce občanské společnosti ohledně pracovního plánu a jeho plnění.
7. Dotčené členské státy spolupracují s evropským koordinátorem a poskytují mu informace nutné k plnění úkolů podle tohoto článku, včetně informací o budování koridorů v příslušných vnitrostátních plánech infrastruktury.
8. Aniž je dotčeno platné právo Unie a vnitrostátní právo, může si Komise vyžádat stanovisko evropského koordinátora při posuzování žádostí o financování Unií koridorů hlavní sítě, za které evropský koordinátor odpovídá, s cílem zajistit konzistentní přístup a postup budování každého koridoru.
9. Pokud evropský koordinátor není způsobilý vykonávat svůj mandát uspokojivě a v souladu s požadavky uvedenými v tomto článku, může ho Komise ve shodě s dotčenými členskými státy kdykoli odvolat. Jeho nástupce může být jmenován ve shodě s dotčenými členskými státy a po konzultaci Evropského parlamentu a Rady.
Článek 46
Řízení koridorů hlavní sítě
1. V souvislosti s každým koridorem hlavní sítě je příslušnému evropskému koordinátorovi při plnění jeho úkolů spojených s pracovním plánem a jeho prováděním nápomocen sekretariát a konzultativní fórum (fórum koridoru). Fórum koridoru je ve shodě s dotčenými členskými státy zřízeno daným evropským koordinátorem, který mu také předsedá. Dotčené členské státy se dohodnou na členství ve fóru koridoru za svou příslušnou část koridoru hlavní sítě.
2. Koordinátor může se souhlasem dotčených členských států zřídit pracovní skupiny pro koridor a předsedat jim, přičemž tyto skupiny se zaměří na:
a)
modální integraci,
b)
interoperabilitu,
c)
koordinovaný rozvoj infrastruktury v přeshraničních úsecích.
Článek 47
Pracovní plán
1. Do 22 prosince 2014 předloží každý evropský koordinátor dotčeným členským státům pracovní plán s analýzou budování koridoru. Po schválení dotčenými členskými státy je pracovní plán pro informaci předložen Evropskému parlamentu, Radě a Komisi.
Pracovní plán zahrnuje zejména popis charakteristik, přeshraniční úseky a cíle koridoru hlavní sítě, přičemž využívá cíle a priority stanovené v článcích 4 a 10. Pracovní plán zahrnuje analýzu:
a)
zavedení interoperabilních systémů řízení provozu;
b)
plánu odstranění fyzických, technických, provozních a administrativních překážek mezi druhy dopravy i v jednotlivých druzích dopravy a posilování účinné multimodální dopravy a služeb;
c)
v případě potřeby opatření ke zlepšení administrativní a technické kapacity formulování, plánování, projektování, realizace a monitorování projektů společného zájmu a zadávání souvisejících zakázek;
d)
možných dopadů změny klimatu na infrastrukturu, případně navrhovaná opatření k posílení odolnosti vůči změně klimatu;
e)
opatření, která mají být přijata ke zmírnění emisí skleníkových plynů, hluku a případně dalších negativních dopadů na životní prostředí;
Pracovní plán zahrnuje podrobnosti veřejných konzultací, které podporují vytvoření pracovního plánu a jeho plnění.
Pracovní plán rovněž obsahuje požadovanou analýzu investic, včetně:
-
seznamu projektů v oblasti rozšíření, rekonstrukce nebo znovuzavedení dopravní infrastruktury uvedené v čl. 2 odst. 2 pro každý druh dopravy zastoupený v koridoru hlavní sítě;
-
různých zdrojů financování předpokládaných ve spolupráci s dotčenými členskými státy na mezinárodní, celostátní, regionální a místní úrovni a na úrovni Unie, pokud možno včetně vyhrazených systémů křížového financování a soukromého kapitálu, s výší již přijatých závazků a případně s odkazem na předpokládaný příspěvek Unie v rámci finančních programů Unie.
2. S výhradou čl. 1 odst. 4 a článku 54 a po schválení dotčenými členskými státy může Komise přijmout prováděcí akty pro přeshraniční a horizontální aspekty pracovních plánů koridoru hlavní sítě.
Po jejich přijetí Komise tyto prováděcí akty v návaznosti na schválení dotčenými členskými státy upraví při zohlednění dosaženého pokroku, případných prodlení nebo aktualizace vnitrostátních programů.
Tyto prováděcí akty se přijímají v souladu s přezkumným postupem podle čl. 52 odst. 2.
3. Evropský koordinátor podporuje členské státy při plnění pracovního plánu, a to zejména pokud jde o:
a)
plánování investic, s tím související náklady a harmonogram plnění, které jsou odhadovány jako nezbytné pro realizaci koridorů hlavní sítě;
b)
definování opatření zaměřených na podporu zavádění nových technologií v dopravě a řízení kapacit a případně na snížení externích nákladů, zejména emisí skleníkových plynů a hluku.
Článek 48
Spolupráce s koridory pro železniční nákladní dopravu
1. V zájmu zabránění zdvojování činností, zejména při stanovování pracovního plánu či zřizování pracovních skupin se zajistí odpovídající koordinace mezi koridory hlavní sítě a koridory pro železniční nákladní dopravu, jak jsou stanoveny v nařízení (EU) č. 913/2010.
2. Touto kapitolou nejsou dotčeny struktury řízení uvedené v nařízení (EU) č. 913/2010.
KAPITOLA V
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ
Článek 49
Aktualizace a podávání zpráv
1. Členské státy pravidelně podávají Komisi komplexní a transparentní informace o pokroku, kterého bylo dosaženo při realizaci projektů, a o investicích za tímto účelem. To zahrnuje předávání ročních údajů, pokud možno prostřednictvím interaktivního systému geografických a technických informací pro transevropskou dopravní síť (TENtec). Ten zahrnuje veškeré relevantní údaje týkající se projektů společného zájmu, které obdržely finanční prostředky Unie.
Komise zajistí, aby byl systém TENtec veřejně a snadno přístupný a obsahoval k jednotlivým projektům konkrétní a aktualizované informace o formách spolufinancování Unií a poskytnutých částkách, jakož i o pokroku každého projektu.
Komise zajistí, aby systém TENtec nezveřejňoval žádné důvěrné informace obchodní povahy ani informace, kterými by mohly být dotčeny procesy zadávání veřejných zakázek v členských státech nebo které by mohly tyto procesy nepřípustně ovlivnit.
Komise zveřejní informace o finanční pomoci poskytnuté na základě jiných právních předpisů Unie, včetně Fondu soudržnosti, Evropského fondu pro regionální rozvoj a programu Horizont 2020, a v podobě úvěrů a finančních nástrojů vytvořených Evropskou investiční bankou.
2. Členské státy poskytují Komisi stručná shrnutí svých vnitrostátních plánů a programů, které vypracovávají za účelem rozvoje transevropské dopravní sítě. Po přijetí těchto vnitrostátních plánů a programů je členské státy zašlou Komisi pro informaci.
3. Každé dva roky počínaje 21. prosince 2013 zveřejňuje Komise zprávu o pokroku dosaženém při jeho provádění, která se pro informaci předkládá Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů. Tato zpráva se týká využívání jednotlivých forem finanční pomoci uvedených v odstavci 1 pro jednotlivé druhy dopravy a další prvky hlavní a globální sítě v každém členském státě.
Zpráva rovněž obsahuje analýzu rozvoje transevropské dopravní sítě. V hlavních rysech rovněž popisuje způsob, jakým Komise koordinuje všechny formy finanční pomoci s cílem podpořit soudržné uplatňování hlavních směrů v souladu s cíli a prioritami sítě.
4. S výhradou druhého pododstavce článku 172 Smlouvy o fungování EU je Komise zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 53 tohoto nařízení pro přizpůsobení příloh I a II s cílem zohlednit případné změny vyplývající z množstevních limitů stanovených v článcích 14, 20, 24 a 27 tohoto nařízení. Při úpravě těchto příloh Komise:
a)
zahrne do globální sítě logistická centra, nákladní terminály, kombinované terminály železniční a silniční dopravy, vnitrozemské přístavy, námořní přístavy a letiště, pokud se prokáže, že jejich průměrný objem přepravy za poslední dva roky přesahuje příslušný limit;
b)
vyloučí z globální sítě logistická centra, nákladní terminály, kombinované terminály železniční a silniční dopravy, vnitrozemské přístavy, námořní přístavy a letiště, pokud se prokáže, že jejich průměrný objem přepravy za posledních šest let nedosahuje příslušného limitu;
c)
v omezené míře provede úpravy mapy silniční a železniční infrastruktury a infrastruktury vnitrozemských vodních cest, a to výhradně za účelem zohlednění pokroku při budování sítě. Při úpravě těchto map Komise nepřipustí žádné úpravy ve vytyčení tras vyjma těch, jež jsou povoleny příslušným postupem schvalování projektu.
Úpravy podle písmen a) a b) jsou založeny na posledních dostupných statistických údajích, které zveřejnil Eurostat, nebo pokud tyto údaje nejsou k dispozici, které zveřejnily vnitrostátní statistické úřady členských států. Úpravy podle písmene c) jsou založeny na informacích poskytnutých dotčeným členským státem v souladu s odstavcem 1.
5. Projekty společného zájmu týkající se infrastruktury, která je nově začleňována do transevropské dopravní sítě prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci, jsou způsobilé pro účely čl. 7 odst. 5 ode dne vstupu v platnost uvedených aktů v přenesené pravomoci přijatých podle odstavce 4 tohoto článku.
Projekty společného zájmu týkající se infrastruktury, která byla vyloučena z transevropské dopravní sítě, přestávají být způsobilé ode dne vstupu v platnost aktů v přenesené pravomoci přijatých podle odstavce 4 tohoto článku. Ukončením způsobilosti nejsou dotčena rozhodnutí o financování nebo o grantech přijatých Komisí před uvedeným dnem.
6. S výhradou čl. 172 odst. 2 Smlouvy o fungování EU je Komise za účelem úpravy přílohy III zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 53 tohoto nařízení s cílem zahrnout nebo upravit orientační mapy sousedních zemí na základě dohod na vysoké úrovni týkajících se sítí dopravní infrastruktury mezi Unií a dotčenými sousedními zeměmi.
Článek 50
Zapojení veřejných a soukromých zúčastněných stran
1. Projekty společného zájmu se vztahují na všechny přímo dotčené zúčastněné strany. Může se jednat o jiné subjekty než členské státy, například regionální a místní orgány, správce a uživatele infrastruktury, jakož i o průmyslové subjekty a občanskou společnost.
2. Ve fázi plánování a výstavby projektu společného zájmu je třeba dodržet vnitrostátní postupy týkající se regionálních a místních orgánů i občanské společnosti, jichž se projekt týká. Komise v tomto ohledu podporuje výměnu osvědčených postupů.
3. Zúčastněné strany uvedené v odstavci 1 mohou v mezích svých pravomocí využívat vedle Nástroje pro propojení Evropy a Fondu soudržnosti také další specifické evropské programy, zejména programy na podporu regionálního rozvoje, evropské územní spolupráce, výzkumu a inovací nebo životního prostředí a oblasti klimatu. Tyto zúčastněné strany tak mohou přispět k dosažení cílů tohoto nařízení a kromě toho konkrétně posílit:
a)
zvyšování regionální mobility, čímž podpoří přístup všech regionů Unie k transevropské dopravní síti;
b)
podporu přeshraničních projektů;
c)
začleňování městských uzlů do transevropské dopravní sítě (včetně podpory udržitelné městské mobility);
d)
podporu udržitelných řešení v oblasti dopravy, například lepší dostupnost prostřednictvím městské dopravy, telematické aplikace, intermodální terminály / multimodální dopravní řetězce, nízkouhlíková a jiná inovativní dopravní řešení, jakož i zlepšení životního prostředí;
e)
zintenzivnění spolupráce mezi jednotlivými zúčastněnými stranami.
Článek 51
Základní zásady pro posuzování sociálně-ekonomické analýzy nákladů a přínosů a evropské přidané hodnoty
Na základě cílů stanovených v článku 4 zveřejní Komise základní zásady, které používá pro posuzování sociálně-ekonomické analýzy nákladů a přínosů a evropské přidané hodnoty ve vztahu k projektům společného zájmu, které usilují o financování Unií.
Článek 52
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Uvedený výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 53
Výkon přenesení pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v čl. 49 odst. 4 a 6 je svěřena Komisi na dobu pěti let počínaje 21 prosince 2013. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 49 odst. 4 a 6 kdykoliv zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 49 odst. 4 a 6 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament a Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 54
Přezkum
1. Komise do 31. prosince 2023 provede po případné konzultaci členských států a za pomoci evropských koordinátorů přezkum realizace hlavní sítě a zhodnotí:
a)
soulad s ustanoveními tohoto nařízení;
b)
pokrok v provádění tohoto nařízení;
c)
změny v tocích osobní a nákladní dopravy;
d)
vývoj v oblasti vnitrostátních investic do dopravní infrastruktury;
e)
potřebu změn tohoto nařízení.
Toto hodnocení mimo jiné rovněž zohlední dopad, který má vývoj povahy dopravy, a příslušný vývoj v plánech investic do infrastruktury.
Kromě tohoto přezkumu Komise ve spolupráci s členskými státy posoudí, zda mají být do hlavní sítě začleněny nové úseky, například některé dřívější přeshraniční prioritní projekty uvedené v rozhodnutí č. 661/2010/EU. Komise případně předloží legislativní návrh.
2. Při provádění tohoto přezkumu Komise zváží, zda s ohledem na hospodářskou a rozpočtovou situaci v Unii a v jejích jednotlivých členských státech bude hlavní síť podle tohoto nařízení splňovat požadavky kapitoly III do roku 2030. Komise rovněž po konzultaci členských států zhodnotí, zda by měla být hlavní síť upravena s ohledem na vývoj v oblasti dopravních toků a vnitrostátního investičního plánování. V případě potřeby může Komise předložit návrh na změnu tohoto nařízení.
V rámci tohoto návrhu může Komise rovněž upřesnit datum pro dokončení globální sítě stanovené v čl. 9 odst. 2.
Článek 55
Jediný kontaktní orgán
Členské státy mohou určit jediný kontaktní orgán pro usnadnění a koordinaci postupu udělování povolení pro projekty společného zájmu, a zejména pro přeshraniční projekty, v souladu s platným právem Unie.
Článek 56
Zpoždění při dokončení hlavní sítě
V případě významného zpoždění při zahájení nebo dokončení prací na hlavní síti Komise může dotčený členský stát požádat, aby do tří měsíců sdělil důvody tohoto zpoždění. Členský stát tyto důvody sdělí do tří měsíců. Na základě získané odpovědi Komise povede konzultace s dotčenými členskými státy s cílem vyřešit problém, který vedl ke zpoždění.
Článek 57
Výjimky
Ustanovení týkající se železnic, a zejména jakéhokoli požadavku napojit letiště a přístavy na železnice, se netýkají Kypru a Malty, dokud nebude na jejich území zaveden železniční systém.
Článek 58
Přechodná ustanovení
1. Na rozhodnutí o financování přijatá podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 680/2007 (36) na základě rozhodnutí č. 661/2010/EU, která jsou prováděna v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost, se nadále vztahuje rozhodnutí č. 661/2010/EU ve znění platném dne 20 prosince 2013.
2. Odkazy na prioritní projekty, jejichž seznam je uveden v příloze III rozhodnutí č. 661/2010/EU, se považují za odkazy na „hlavní síť“ ve smyslu tohoto nařízení.
Článek 59
Zrušení
Aniž je dotčen článek 58 tohoto nařízení a čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 1316/2013, zrušuje se rozhodnutí č. 661/2010/EU.
Článek 60
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. prosince 2013.
UREDBA (EU) št. 1315/2013 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 11. decembra 2013
o smernicah Unije za razvoj vseevropskega prometnega omrežja in razveljavitvi Sklepa št. 661/2010/EU
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 172 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
ob upoštevanju mnenja Odbora regij (2),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Odločba št. 1692/96/ES Evropskega parlamenta in Sveta (3) je bila zaradi jasnosti prenovljena s Sklepom št. 661/2010/EU Evropskega parlamenta in Sveta (4).
(2)
Kot je med drugim zapisano v strategiji Evropa 2020 in v beli knjigi Komisije z naslovom "Načrt za enotni evropski prometni prostor - na poti h konkurenčnemu in z viri gospodarnemu prometnemu sistemu" (v nadaljnjem besedilu: bela knjiga), načrtovanje, razvoj in delovanje vseevropskih prometnih omrežij prispeva k doseganju glavnih ciljev Unije, kot so nemoteno delovanje notranjega trga ter krepitev ekonomske, socialne in ozemeljske kohezije. Med posebne cilje sodijo tudi omogočanje nemotene, varne in trajnostne mobilnosti oseb in blaga, zagotavljanje dostopnosti in povezanosti vseh regij Unije ter prispevanje k nadaljnji gospodarski rasti in konkurenčnosti v svetovnem merilu. Navedene posebne cilje bi bilo treba doseči z vzpostavitvijo medsebojnih povezav in interoperabilnosti nacionalnih prometnih omrežij na način, ki je gospodaren in trajnosten z viri. Interoperabilnost železniških prog bi, na primer, lahko izboljšali z inovativnimi rešitvami, s katerimi bi izboljšali združljivost sistemov, kot so oprema na vozilih in tiri z različnimi tirnimi širinami.
(3)
Posledice naraščanja prometa so vse pogostejši zastoji v mednarodnem prometu. Za zagotovitev mednarodne mobilnosti potnikov in blaga bi bilo treba optimizirati in po potrebi razširiti zmogljivosti vseevropskega prometnega omrežja in uporabo teh zmogljivosti - v ta namen bi bilo treba odpraviti ozka grla v infrastrukturi ter vzpostaviti manjkajoče infrastrukturne povezave v državah članicah in med njimi, po potrebi pa tudi v sosednjih državah, ob upoštevanju tekočih pogajanj z državami kandidatkami in potencialnimi državami kandidatkami.
(4)
Kot je navedeno v beli knjigi, se učinkovitost in uspešnost prometa lahko opazno povečata z boljšim povezovanjem različnih načinov prevoza v celotnem omrežju z vidika infrastrukture, pretoka informacij in postopkov.
(5)
Bela knjiga poziva k uporabi informacijske in komunikacijske tehnologije, povezane s prometom, da se zagotovi boljše in celovito upravljanje prometa ter poenostavijo upravni postopki z izboljšanjem logistike tovora in sledenja tovora ter optimizacijo voznih redov in prometnih tokov. Ker takšni ukrepi spodbujajo učinkovito upravljanje in uporabo prometne infrastrukture, bi morali spadati v področje uporabe te uredbe.
(6)
Politika vseevropskega prometnega omrežja mora upoštevati razvoj prometne politike in lastništvo infrastrukture. Za gradnjo in vzdrževanje prometne infrastrukture so še vedno pristojne predvsem države članice. Pri vzpostavljanju multimodalnega vseevropskega prometnega omrežja in povezanih naložbah pa so postali pomembni še drugi subjekti, tudi partnerji iz zasebnega sektorja ter regionalni in lokalni organi, upravljavci infrastrukture, koncesionarji ali pristaniški in letališki organi.
(7)
Vseevropsko prometno omrežje sestavlja predvsem obstoječa infrastruktura. Za celovito izpolnitev ciljev nove politike vseevropskega prometnega omrežja bi bilo treba enotne zahteve glede infrastrukture določiti v uredbi, ki bi jo morala upoštevati infrastruktura vseevropskega prometnega omrežja.
(8)
V okviru razvoja vseevropskega prometnega omrežja bi bilo treba vzpostaviti novo prometno infrastrukturo, obnoviti in nadgraditi obstoječo infrastrukturo ter sprejeti ukrepe za spodbujanje z viri gospodarne uporabe infrastrukture. V posebnih primerih je potrebna obnova železniške infrastrukture, če ta v preteklosti ni bila redno vzdrževana. Obnova je proces, s katerim se ponovno vzpostavijo prvotni gradbeni parametri obstoječih železniških infrastrukturnih zmogljivosti in se glede na sedanje stanje dolgoročno izboljša njihova kakovost v skladu z zahtevami in določbami iz te uredbe.
(9)
Pri izvajanju projektov v skupnem interesu bi bilo treba ustrezno upoštevati posebne okoliščine posameznega zadevnega projekta. Po možnosti bi bilo treba izkoristiti sinergije z drugimi politikami, na primer z vidiki turizma, in sicer z vključitvijo kolesarske infrastrukture za kolesarske poti velikih razdalj (npr. kolesarske poti EuroVelo) v okviru gradbenih inženirskih objektov, kot so mostovi in tuneli.
(10)
Za razvoj vseevropskega prometnega omrežja bi bila najprimernejša dvoplastna struktura, ki jo sestavljata celovito omrežje in jedrno omrežje na temelju enotne in pregledne metodologije, pri čemer sta ti dve plasti najvišja raven načrtovanja infrastrukture v Uniji.
(11)
Celovito omrežje bi moralo biti prometno omrežje vse Evrope, ki zagotavlja dostopnost in povezanost vseh regij Unije, vključno z odročnimi, otoškimi in najbolj oddaljenimi regijami, kar je tudi cilj celostne pomorske politike, kot jo uvaja Uredba (EU) št. 1255/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (5), in krepi njihovo medsebojno socialno in ekonomsko kohezijo. V smernicah, ki jih določa ta uredba (v nadaljnjem besedilu: smernice), bi bilo treba določiti zahteve za infrastrukturo celovitega omrežja, da bi spodbudili razvoj omrežja visoke kakovosti v vsej Uniji do leta 2050.
(12)
V beli knjigi je tudi ugotovljeno, da v prometni infrastrukturi med vzhodnimi in zahodnimi deli Unije še vedno obstajajo znatne razlike, ki jih je treba odpraviti. S temi razlikami se je treba spopasti, da bi lahko uresničili popolnoma povezano evropsko prometno infrastrukturno omrežje.
(13)
Do leta 2030 bi bilo v okviru, ki ga določa celovito omrežje, v prvi vrsti treba opredeliti jedrno omrežje in sprejeti ustrezne ukrepe za njegov razvoj. Jedrno omrežje bi moralo biti temelj razvoja trajnostnega multimodalnega prometnega omrežja in spodbujati razvoj celotnega celovitega omrežja. Prav tako bi moralo omogočati, da se ukrepanje Unije usmeri na tiste sestavne dele vseevropskega prometnega omrežja, ki zagotavljajo najvišjo evropsko dodano vrednost, zlasti na čezmejne odseke, manjkajoče povezave, multimodalne povezovalne točke in glavna ozka grla, s čimer bi prispevalo k uresničevanju cilja iz bele knjige, da se do leta 2050 za 60 odstotkov zmanjšajo emisije toplogrednih plinov iz prometa v primerjavi v ravnmi iz leta 1990.
(14)
V ustrezno utemeljenih primerih bi morala biti mogoča odstopanja od infrastrukturnih zahtev, ki se uporabljajo za jedrno omrežje. To bi moralo vključevati primere, ko naložbe ni mogoče upravičiti, na primer na redko poseljenih območjih.
(15)
Upoštevati bi bilo treba posebni položaj izoliranih ali delno izoliranih železniških omrežij in zanje dovoliti odstopanja od nekaterih infrastrukturnih zahtev.
(16)
Komisija bi morala pri pregledu vzpostavljanja jedrnega omrežja, ki ga bo izvedla do leta 2023, upoštevati nacionalne izvedbene načrte in prihodnje širitve.
(17)
Vseevropsko prometno omrežje zajema le del obstoječih prometnih omrežij. Komisija bi morala pri pregledu vzpostavljanja jedrnega omrežja, ki ga bo izvedla do leta 2023, v sodelovanju z zadevnimi državami članicami oceniti, ali bi bilo treba v omrežje vključiti tudi ostale dele, kot so določene plovne poti razreda III. Komisija bi morala v okviru tega pregleda tudi oceniti, kako napredujejo projekti, in bi morala imeti možnost, da po potrebi ponovno preuči roke, ob upoštevanju vseh sprememb, ki bi lahko vplivale na verjetnost spoštovanja teh rokov.
(18)
Komisija bi morala pri pregledu vzpostavljanja jedrnega omrežja, ki ga bo izvedla do leta 2023, po posvetovanju z državami članicami oceniti, ali naj se vključijo drugi deli omrežja, zlasti prednostni projekti iz Sklepa št. 661/2010/EU (6).
(19)
Za zagotovitev usklajene in pravočasne vzpostavitve jedrnega omrežja, s čimer bi omogočili, da bi se najbolje izkoristile prednosti omrežja, bi morale zadevne države članice z ustreznimi ukrepi poskrbeti za dokončanje projektov skupnega interesa do leta 2030. V zvezi s celovitim omrežjem bi si morale države članice po svojih najboljših močeh prizadevati za njegovo izgradnjo in skladnost z ustreznimi določbami smernic do leta 2050.
(20)
Opredeliti bi bilo treba projekte skupnega interesa, ki bodo prispevali k uresničevanju vseevropskega prometnega omrežja in ki prispevajo k uresničevanju ciljev, določenih v smernicah, ter so skladni s prednostnimi nalogami iz teh smernic. Izvajanje teh projektov bi moralo biti odvisno od njihove stopnje zrelosti, skladnosti s pravom Unije in z nacionalnimi pravnimi postopki ter od razpoložljivosti finančnih sredstev, brez poseganja v finančne obveznosti države članice ali Unije.
(21)
Projekti skupnega interesa bi morali izkazovati evropsko dodano vrednost. Čezmejni projekti imajo običajno visoko evropsko dodano vrednost, vendar so njihovi neposredni gospodarski učinki lahko manjši kot pri izključno nacionalnih projektih. Taki čezmejni projekti bi morali biti deležni prednostnega posredovanja Unije, da se zagotovi njihova izvedba.
(22)
Pri projektih skupnega interesa, ki se potegujejo za sredstva Unije, bi morala biti na podlagi priznane metodologije opravljena socialno-ekonomska analiza stroškov in koristi ob upoštevanju ustreznih socialnih, ekonomskih, podnebnih ter okoljskih stroškov in koristi. Analiza podnebnih in okoljskih stroškov in koristi bi morala temeljiti na presoji vpliva na okolje, izvedeni v skladu z Direktivo 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta (7).
(23)
Da bi prispevali k doseganju ciljev na področju podnebnih sprememb iz bele knjige o prometu, ki predvideva 60-odstotno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov do leta 2050 v primerjavi z ravnmi iz leta 1990, bi bilo treba oceniti vpliv projektov skupnega interesa, ki predvidevajo izgradnjo nove prometne infrastrukture, njeno razširitev ali nadgradnjo, na emisije toplogrednih plinov.
(24)
Nekatere dele omrežja upravljajo drugi akterji in ne države članice. Vendar morajo države članice zagotoviti, da se predpisi, ki urejajo omrežje, pravilno uporabljajo na njihovem ozemlju. Ker mora biti pri razvoju in vzpostavljanju vseevropskega prometnega omrežja uporaba te uredbe enotna, bi morale za vse dele omrežja veljati pravice in obveznosti iz te uredbe ter iz drugega upoštevnega prava Unije in nacionalnega prava.
(25)
Za zagotovitev povezanosti in interoperabilnosti med posameznimi infrastrukturnimi omrežji je potrebno sodelovanje s sosednjimi in tretjimi državami. Zato bi morala Unija po potrebi spodbujati projekte skupnega interesa s temi državami.
(26)
Da bi dosegli povezovanje različnih načinov prevoza v celotnem omrežju je potrebno ustrezno načrtovanje vseevropskega prometnega omrežja. To zajema tudi izvajanje konkretnih zahtev glede infrastrukture, telematskih aplikacij, opreme in storitev v celotnem omrežju. Zato je treba zagotoviti ustrezno in usklajeno uvajanje takšnih zahtev po vsej Evropi za vse načine prevoza ter za njihovo medsebojno povezanost v celotnem vseevropskem prometnem omrežju in zunaj njega, da se omogočijo prednosti omrežja in omogoči učinkovitost vseevropskih prevozov na dolge razdalje.
(27)
Za določitev obstoječe in načrtovane prometne infrastrukture za celovito in jedrno omrežje so potrebni zemljevidi, ki bi jih bilo treba sčasoma prilagoditi, da bi se upošteval razvoj prometnih tokov. Tehnična podlaga za te zemljevide je interaktivni geografski in tehnični informacijski sistem za vseevropsko prometno omrežje (TENtec), ki vsebuje natančne podrobnosti o vseevropski prometni infrastrukturi.
(28)
Smernice bi morale določiti prednostne naloge, da se omogoči razvoj vseevropskega omrežja v okviru opredeljene časovnice.
(29)
Telematske aplikacije so potrebne, da se zagotovi podlaga za optimizacijo prometa in prevozov ter varnosti v prometu in izboljšanje s tem povezanih storitev. Informacije za potnike, vključno z informacijami o sistemih za izdajo vozovnic in rezervacije, bi bilo treba zagotoviti v skladu z Uredbo Komisije (EU) št. 454/2011 (8).
(30)
Smernice bi morale določiti razvoj celovitega omrežja v urbanih vozliščih v skladu s cilji Unije glede trajnostne mobilnosti v mestih, ker so ta vozlišča začetna ali končna točka (zaključni del odseka) za potnike in tovor, ki potujejo po vseevropskem prometnem omrežju, ter točke prehoda znotraj različnih načinov prevoza ali med njimi.
(31)
Vseevropsko prometno omrežje bi moralo zaradi svoje velikosti zagotoviti podlago za obsežno uvajanje novih tehnologij in inovacij, ki na primer lahko izboljšajo skupno učinkovitost evropskega prometnega sektorja in omejijo njegov ogljični odtis. To bo prispevalo k doseganju ciljev iz strategije Evropa 2020 ter cilja bele knjige, in sicer 60-odstotnega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2050 (glede na ravni iz leta 1990), hkrati pa tudi k uresničevanju cilja povečanja varnosti Unije glede preskrbe z gorivom. Za doseganje teh ciljev bi bilo treba povečati razpoložljivost alternativnih čistih goriv v celotnem vseevropskem prometnem omrežju. Razpoložljivost alternativnih čistih goriv bi morala temeljiti na povpraševanju po teh gorivih, pri čemer ne bi smelo biti nobene zahteve, da se na vseh bencinskih črpalkah zagotovijo vsa alternativna čista goriva.
(32)
Vseevropsko prometno omrežje mora zagotoviti učinkovito multimodalnost, da se omogoči boljša in trajnostnejša izbira načinov prevoza potnikov in tovora in združevanje velikih količin za prevoze na dolgih razdaljah. To bo povečalo ekonomsko privlačnost multimodalnosti za potnike, uporabnike in špediterje.
(33)
Da bi vzpostavili visokokakovostno in učinkovito prometno infrastrukturo za vse načine prevoza, bi bilo treba pri razvoju vseevropskega prometnega omrežja upoštevati varovanje in varnost pri premikih potnikov in tovora, prispevanje k podnebnim spremembam, kot tudi vpliv podnebnih sprememb ter možnih naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek, na infrastrukturo ter dostopnost za vse uporabnike prevozov.
(34)
Države članice in drugi spodbujevalci projektov bi morali pri načrtovanju infrastrukture ustrezno upoštevati ukrepe za oceno tveganja in prilagoditve, ki bi ustrezno izboljšali odpornost na podnebne spremembe in okoljske nesreče.
(35)
Države članice in drugi spodbujevalci projektov bi morali izdelati okoljske presoje načrtov in projektov, kot je določeno v Direktivi Sveta 92/43/EGS (9), Direktivi 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta (10), Direktivi 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta (11), Direktivi 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta (12) in Direktivi 2011/92/EU, da bi preprečili ali, če to ni mogoče, omilili ali uravnotežili negativne vplive na okolje, na primer razdrobljenost krajine, izgubo rodovitnih tal, onesnaževanje zraka in vode ter onesnaževanje s hrupom, in da bi učinkovito zaščitili biotsko raznovrstnost.
(36)
Upoštevati bi bilo treba varstvo okolja in biotsko raznovrstnost ter strateške zahteve celinskih plovnih poti.
(37)
Države članice in drugi spodbujevalci projektov bi morali zagotoviti, da so ocene projektov skupnega interesa izvedene učinkovito in brez nepotrebnih zamud.
(38)
S prometno infrastrukturo bi morali spodbujati nemoteno mobilnost in dostopnost za vse uporabnike, zlasti za starejše, osebe z zmanjšano mobilnostjo in invalidne potnike.
(39)
Države članice bi morale naknadno oceniti dostopnost infrastrukture in z njo povezanih storitev.
(40)
Jedrno omrežje bi moralo biti del celovitega omrežja, ki je hkrati njegovo krovno omrežje. Predstavljati bi moralo strateško najpomembnejša vozlišča in povezave vseevropskega prometnega omrežja, v skladu s prometnimi potrebami. Jedrno omrežje bi moralo biti multimodalno, kar pomeni, da bi moralo vključevati vse načine prevoza in njihove povezave ter ustrezne sisteme za upravljanje prometa in informacij.
(41)
Jedrno omrežje je opredeljeno na podlagi objektivne metodologije načrtovanja. Ta metodologija opredeljuje najpomembnejša urbana vozlišča, pristanišča in letališča ter mejne prehode. Navedena vozlišča so, kadar je to mogoče, povezana z multimodalnimi povezavami, če so te povezave ekonomsko uspešne, okoljsko trajnostne in izvedljive do leta 2030. Metodologija zagotavlja medsebojno povezanost vseh držav članic in vključitev glavnih otokov v jedrno omrežje.
(42)
Za vzpostavitev jedrnega omrežja v zastavljenem obdobju bi lahko uporabili pristop koridorjev kot instrument za čezmejno usklajevanje različnih projektov in časovno usklajevanje razvoja koridorja, da bi s tem čim bolj izkoristili prednosti omrežja. Tega instrumenta ne bi smeli razumeti kot podlage za prednostno razvrščanje posameznih projektov jedrnega omrežja. Koridorji jedrnega omrežja bi morali prispevati k razvoju infrastrukture jedrnega omrežja tako, da bi se odpravila ozka grla, spodbudile čezmejne povezave ter izboljšala učinkovitost in trajnost. Koridorji bi morali z izboljšanim teritorialnim sodelovanjem prispevati h koheziji.
(43)
Koridorji jedrnega omrežja bi morali upoštevati tudi širše cilje prometne politike ter olajšati interoperabilnost, povezovanje različnih načinov prevoza in multimodalne dejavnosti. To bi moralo omogočiti vzpostavitev posebnih koridorjev z optimiziranimi izpusti ter posledično čim manjšimi vplivi na okolje ter povečano konkurenčnostjo, ki so privlačni tudi zaradi svoje zanesljivosti, manjših zastojev ter nizkih operativnih in upravnih stroškov. Koridorski pristop bi moral biti pregleden in jasen, njihovo upravljanje pa ne bi smelo povzročiti dodatnih upravnih obremenitev ali stroškov.
(44)
V soglasju z zadevnimi državami članicami bi morali evropski koordinatorji iz te uredbe pri kompleksnih čezmejnih projektih za vsak koridor jedrnega omrežja spodbujati ukrepe za načrtovanje prave strukture upravljanja in za opredeljevanje virov zasebnega in javnega financiranja. Evropski koordinatorji bi morali olajšati usklajeno vzpostavitev koridorjev jedrnega omrežja.
(45)
Vloga evropskih koordinatorjev je zelo pomembna za razvoj koridorjev in sodelovanje ob njih.
(46)
Koridorji jedrnega omrežja bi morali biti usklajeni s tovornimi železniškimi koridorji, vzpostavljenimi v skladu z Uredbo (EU) št. 913/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (13), in Evropskim razvojnim načrtom za Evropski sistem za upravljanje železniškega prometa (ERTMS), določenim v Odločbi Komisije 2009/561/ES (14).
(47)
Zaradi čim večje usklajenosti med smernicami in načrtovanjem ustreznih finančnih instrumentov, ki so na voljo na ravni Unije, bi moralo biti financiranje vseevropskega prometnega omrežja skladno s to uredbo in temeljiti zlasti na Uredbi (EU) št. 1316/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (15). Zato bi njegov cilj moralo biti usklajevanje in združevanje financiranja iz ustreznih notranjih in zunanjih instrumentov, kot so strukturni skladi in Kohezijski sklad, Sklad za spodbujanje naložb v sosedstvo (NIF) in Instrument za predpristopno pomoč (IPA) (16), ter iz financiranja Evropske investicijske banke, Evropske banke za obnovo in razvoj ter drugih finančnih institucij.
(48)
Da bi se posodobili zemljevidi iz Priloge I zaradi upoštevanja morebitnih sprememb, ki izhajajo iz dejanske uporabe nekaterih elementov prometne infrastrukture, glede na vnaprej določene količinske mejne vrednosti, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo, da v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) ter členom 172 PDEU sprejme akte v zvezi s spremembami prilog I in II. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu hkrati, pravočasno ter na ustrezen način.
(49)
V fazi načrtovanja in izgradnje projektov bi bilo treba ustrezno upoštevati interese regionalnih in lokalnih organov, pa tudi lokalne civilne družbe, na katere posamezen projekt v skupnem interesu vpliva.
(50)
Evropski in nacionalni okviri za načrtovanje in vzpostavitev prometne infrastrukture ter zagotavljanje prevoznih storitev ponujajo priložnosti za zainteresirane strani, da prispevajo k doseganju ciljev te uredbe. Novi instrument za vzpostavitev vseevropskega prometnega omrežja, tj. koridorji jedrnega omrežja, je močno orodje za uresničitev zadevnega potenciala zainteresiranih strani, spodbujanje sodelovanja med njimi in krepitev dopolnjevanja z ukrepi držav članic.
(51)
Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (17).
(52)
Ker ciljev te uredbe, zlasti usklajene vzpostavitve in razvoja vseevropskega prometnega omrežja, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker se te cilje zaradi potrebe po njihovem usklajevanju lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.
(53)
Sklep št. 661/2010/EU bi bilo treba razveljaviti.
(54)
Ta uredba bi morala začeti veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije, da se omogoči pravočasno sprejetje delegiranih in izvedbenih aktov na podlagi te uredbe -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
SPLOŠNA NAČELA
Člen 1
Predmet urejanja
1. Ta uredba uvaja smernice za razvoj vseevropskega prometnega omrežja z dvoplastno strukturo, ki jo sestavljata celovito omrežje in jedrno omrežje, vzpostavljeno na podlagi celovitega.
2. Ta uredba opredeljuje projekte skupnega interesa in določa zahteve, ki morajo biti izpolnjene pri upravljanju infrastrukture vseevropskega prometnega omrežja.
3. Ta uredba opredeljuje prednostne naloge za razvoj vseevropskega prometnega omrežja
4. Ta uredba določa ukrepe za vzpostavitev vseevropskega prometnega omrežja. Izvajanje projektov skupnega interesa je odvisno od njihove stopnje zrelosti, skladnosti s pravom Unije in z nacionalnimi pravnimi postopki ter od razpoložljivosti finančnih sredstev, brez poseganja v finančne obveznosti države članice ali Unije.
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta uredba se uporablja za vseevropsko prometno omrežje, kot je prikazano na zemljevidih v Prilogi I. Vseevropsko prometno omrežje obsega prometno infrastrukturo in telematske aplikacije, pa tudi ukrepe za spodbujanje učinkovitega upravljanja in uporabe te infrastrukture ter za omogočanje vzpostavitve in delovanja trajnostnih in učinkovitih prevoznih storitev.
2. Infrastrukturo vseevropskega prometnega omrežja sestavljajo infrastruktura za železniški promet, za promet po celinskih plovnih poteh, za cestni promet, za pomorski promet, za zračni promet in infrastruktura za multimodalni promet, kot je opredeljena v ustreznih oddelkih poglavja II.
Člen 3
Opredelitev pojmov
V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
"projekt skupnega interesa" pomeni vsak projekt, izveden v skladu z zahtevami in ob upoštevanju določb te uredbe;
(b)
"sosednja država" pomeni državo, ki sodi v okvir evropske sosedske politike, vključno s strateškim partnerstvom, ali v okvir politike širitve, oziroma je del Evropskega gospodarskega prostora ali Evropskega združenja za prosto trgovino;
(c)
"tretja država" pomeni vsako sosednjo državo ali vsako drugo državo, s katero lahko Unija sodeluje zaradi doseganja ciljev te uredbe;
(d)
"evropska dodana vrednost" pomeni vrednost projekta, ki poleg možne vrednosti, ki jo ima za samo zadevno državo članico, prispeva tudi k znatnemu izboljšanju prometnih povezav ali prometnih tokov med državami članicami, kar se kaže v večji učinkovitosti, trajnosti, konkurenčnosti ali koheziji, v skladu s cilji iz člena 4;
(e)
"upravljavec infrastrukture" pomeni kateri koli organ ali podjetje, ki je odgovorno zlasti za vzpostavljanje ali vzdrževanje prometne infrastrukture. To lahko obsega tudi upravljanje infrastrukturnih nadzornih in varnostnih sistemov;
(f)
"telematske aplikacije" pomeni sisteme, ki uporabljajo informacijsko, komunikacijsko ali navigacijsko tehnologijo ali tehnologijo za določanje položaja, in sicer za učinkovito upravljanje infrastrukture, mobilnosti in prometa v vseevropskem prometnem omrežju ter za zagotavljanje storitev z dodano vrednostjo državljanom in operaterjem, vključno s sistemi za varno, varovano in okolju prijazno uporabo omrežja ter učinkovito uporabo njegovih zmogljivosti. Ti sistemi lahko vključujejo tudi naprave v vozilih, če te tvorijo neločljiv sistem z ustreznimi sestavnimi deli infrastrukture. Mednje spadajo sistemi, tehnologije in storitve iz točk (g) do (l);
(g)
"inteligentni prometni sistem" (ITS) pomeni sistem, kot je opredeljen v Direktivi 2010/40/EU Evropskega parlamenta in Sveta (18);
(h)
"sistem upravljanja zračnega prometa" pomeni sistem, kot je opredeljen v Uredbi (ES) št. 552/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (19), in osrednjem načrtu za upravljanje zračnega prometa v Evropi, kot je opredeljen v Uredbi Sveta (ES) št. 219/2007 (20);
(i)
"sistemi spremljanja in obveščanja za ladijski promet" (VTMIS) pomeni sisteme, uvedene za spremljanje in upravljanje prometa in pomorskega prevoza, ki uporabljajo informacije iz sistemov za samodejno prepoznavanje ladij (AIS), sistemov za prepoznavanje in sledenje ladij na velike razdalje (LRIT) ter obalnih radarskih sistemov in radijskih komunikacij, kot določa Direktiva 2002/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta (21), in vključuje tudi povezavo nacionalnih sistemov za pomorske informacije preko sistema SafeSeaNet;
(j)
"rečne informacijske storitve" pomeni informacijske in komunikacijske tehnologije na celinskih plovnih poteh, kot so opredeljene v Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005/44/ES (22);
(k)
"e-pomorske storitve" pomeni storitve, ki uporabljajo napredne in interoperabilne informacijske tehnologije v sektorju pomorskega prometa za poenostavitev upravnih postopkov in za lažji pretok tovora na morju in v pristaniških območjih, vključno s storitvami enotnega okenca, kot so enotno okence za celostno pomorsko politiko iz Direktive 2010/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta (23), sistemi pristaniških skupnosti in ustreznimi carinskimi informacijskimi sistemi;
(l)
"Evropski sistem za upravljanje železniškega prometa" (ERTMS) pomeni sistem, ki je opredeljen v Odločbi Komisije 2006/679/ES (24) in Odločbi Komisije 2006/860/ES (25);
(m)
"čezmejni odsek" pomeni odsek, ki zagotavlja neprekinjenost projekta skupnega interesa med najbližjima urbanima vozliščema na obeh straneh meje med državama članicama ali med državo članico in sosednjo državo;
(n)
"multimodalni promet" pomeni prevoz potnikov ali tovora oziroma obojih z uporabo dveh ali več načinov prevoza;
(o)
"interoperabilnost" pomeni zmožnost infrastrukture v posameznem načinu prevoza, vključno z vsemi regulativnimi, tehničnimi in operativnimi pogoji, da zagotovi varne in nemotene prometne tokove, ki dosegajo zahtevane ravni zmogljivosti za to infrastrukturo ali način prevoza;
(p)
"urbano vozlišče" pomeni urbano območje, na katerem je prometna infrastruktura vseevropskega prometnega omrežja, kot so pristanišča, vključno s potniškimi terminali, letališča, železniške postaje, logistične platforme ter tovorni in potniški terminali, ki se nahajajo na urbanem območju ali v njegovi okolici, povezana z drugimi deli te infrastrukture ter z infrastrukturo za regionalni in lokalni promet;
(q)
"ozko grlo" pomeni fizično, tehnično ali funkcionalno oviro, ki hromi sistem in s tem vpliva na neprekinjenost tokov na dolge razdalje ali čezmejnih tokov, odpraviti pa jo je mogoče z izgradnjo nove infrastrukture ali bistveno nadgradnjo obstoječe infrastrukture, s čimer bi se lahko stanje bistveno izboljšalo in tako odpravilo omejitve ozkega grla;
(r)
"logistična platforma" pomeni območje, ki je neposredno povezano s prometno infrastrukturo vseevropskega prometnega omrežja, vključuje vsaj en tovorni terminal in omogoča izvajanje logističnih dejavnosti;
(s)
"tovorni terminal" pomeni strukturo, ki je opremljena za pretovarjanje med vsaj dvema načinoma prevoza ali med dvema različnima železniškima sistemoma in za začasno hrambo tovora, kot so na primer pristanišča, pristanišča na celinskih plovnih poteh, letališča in železniško-cestni terminali;
(t)
"socialno-ekonomska analiza stroškov in koristi" pomeni predhodno količinsko opredeljeno ocenjevanje vrednosti projekta na podlagi priznane metodologije ob upoštevanju vseh ustreznih socialnih, ekonomskih, podnebnih in okoljskih koristi in stroškov. Analiza podnebnih in okoljskih stroškov ter koristi temelji na presoji vplivov na okolje, izvedeni v skladu z Direktivo 2011/92/EU;
(u)
"izolirano omrežje" pomeni železniško omrežje države članice ali del tega omrežja, katerega tirna širina se razlikuje od evropske normalne nazivne tirne širine (1 435 mm) in za katero zaradi njegovih posebnosti, povezanih z geografsko odmaknjenostjo ali obrobno lego, z vidika stroškov in koristi ni mogoče upravičiti nekaterih večjih naložb v infrastrukturo;
(v)
"regija NUTS" pomeni regijo, kot je opredeljena v klasifikaciji statističnih teritorialnih enot;
(w)
"alternativna čista goriva" pomeni goriva, kot so elektrika, vodik, (tekoča) biogoriva, sintetična goriva, metan (naravni plin (CNG in LNG) in biometan) ter utekočinjeni naftni plin (LPG), ki vsaj delno nadomeščajo fosilna goriva pri oskrbi z energijo v prometu, prispevajo k dekarbonizaciji prevoza in povečujejo okoljsko učinkovitost prometnega sektorja.
Člen 4
Cilji vseevropskega prometnega omrežja
Vseevropsko prometno omrežje utrjuje socialno, ekonomsko in ozemeljsko kohezijo Unije in prispeva k vzpostavitvi enotnega evropskega prometnega prostora, ki je učinkovit in trajnosten, povečuje koristi za svoje uporabnike in podpira vključujočo rast. Vseevropsko prometno omrežje izkazuje evropsko dodano vrednost, in sicer s prispevanjem k ciljem, določenim v okviru naslednjih štirih kategorij:
(a)
kohezije, ki temelji na:
(i)
dostopnosti in povezanosti vseh regij Unije, vključno z odročnimi, najbolj oddaljenimi, otoškimi, obrobnimi in gorskimi regijami ter redko poseljenimi območji;
(ii)
zmanjšanju razkoraka v kakovosti infrastrukture med državami članicami;
(iii)
medsebojne povezanosti v potniškem in tovornem prometu med prometno infrastrukturo za promet na dolge razdalje na eni strani ter regionalni in lokalni promet na drugi strani;
(iv)
prometni infrastrukturi, ki odraža posebne razmere v različnih delih Unije in zagotavlja enakomerno pokrivanje vseh evropskih regij;
(b)
učinkovitosti, ki temelji na:
(i)
odpravi ozkih grl in vzpostavitvi manjkajočih povezav v prometnih infrastrukturah in na povezovalnih točkah med njimi, in sicer na ozemljih držav članic ter med njimi;
(ii)
medsebojni povezanosti in interoperabilnosti nacionalnih prometnih omrežij;
(iii)
optimalnem povezovanju in medsebojni povezanosti vseh načinov prevoza;
(iv)
spodbujanju gospodarsko učinkovitega visokokakovostnega prometa, ki prispeva k nadaljnji gospodarski rasti in konkurenčnosti;
(v)
učinkoviti rabi nove in obstoječe infrastrukture;
(vi)
stroškovno učinkoviti uporabi inovativnih tehnoloških in operativnih konceptov;
(c)
trajnosti, ki temelji na:
(i)
razvoju vseh načinov prevoza na način, ki je skladen z zagotavljanjem dolgoročno trajnostnega in ekonomsko učinkovitega prometa;
(ii)
prispevanju k ciljem nizkoogljičnega in čistega prometa z nizkimi izpusti toplogrednih plinov, varnosti preskrbe z gorivom, zmanjšanja zunanjih stroškov in varstva okolja;
(iii)
spodbujanju nizkoogljičnega prometa, s ciljem doseči znatno zmanjšanje emisij CO2 do leta 2050, v skladu z ustreznimi cilji Unije za zmanjšanje emisij CO2;
(d)
povečanja koristi za njegove uporabnike, ki temelji na:
(i)
izpolnjevanju potreb uporabnikov po mobilnosti in prevozih v Uniji in v povezavi s tretjimi državami;
(ii)
zagotavljanju varnih in visokih standardov kakovosti za potniški in tovorni promet;
(iii)
omogočanju mobilnosti tudi v primerih naravnih nesreč ali nesreč, ki jih povzroči človek, in z zagotavljanjem dostopa službam za nujno pomoč ter reševalnim službam;
(iv)
določitvi infrastrukturnih zahtev, zlasti na področju interoperabilnosti, varovanja in varnosti, ki bodo zagotavljale kakovost, učinkovitost in trajnost prometnih storitev;
(v)
dostopnosti za starejše, osebe z omejeno mobilnostjo in invalidne potnike.
Člen 5
Omrežje, gospodarno z viri
1. Vseevropsko prometno omrežje se načrtuje, razvija in upravlja na način, gospodaren z viri, in sicer z:
(a)
razvojem, izboljševanjem in vzdrževanjem obstoječe prometne infrastrukture;
(b)
optimizacijo povezovanja in medsebojne povezanosti infrastrukture;
(c)
uvedbo novih tehnologij in telematskih aplikacij, kadar je taka uvedba ekonomsko upravičena;
(d)
upoštevanjem možnih sinergij z drugimi omrežji, zlasti z vseevropskimi energetskimi ali telekomunikacijskimi omrežji;
(e)
presojo strateških vplivov na okolje s pripravo ustreznih načrtov in programov ter presojo vpliva k blažitvi učinkov podnebnih sprememb;
(f)
po potrebi z ukrepi za načrtovanje in povečevanje zmogljivosti infrastrukture;
(g)
ustreznim preučevanjem izpostavljenosti prometne infrastrukture podnebnim spremembam ter naravnim nesrečam ali nesrečam, ki jih povzroči človek, da bi se spoprijeli s temi izzivi.
2. Pri načrtovanju in razvoju vseevropskega prometnega omrežja države članice upoštevajo posebne okoliščine v različnih delih Unije, zlasti turistične in topografske posebnosti zadevnih regij. Prilagodijo lahko podrobne prilagoditve tras v okviru omejitev iz točke (c) člena 49(4), pri čemer zagotovijo skladnost z zahtevami iz navedene točke.
Člen 6
Dvoplastna struktura vseevropskega prometnega omrežja
1. Postopni razvoj vseevropskega prometnega omrežja se dosega zlasti z vzpostavitvijo dvoplastne strukture tega omrežja, ki temelji na doslednem in preglednem metodološkem pristopu in jo sestavljata celovito omrežje in jedrno omrežje.
2. Celovito omrežje sestavljajo vsa obstoječa in načrtovana prometna infrastruktura vseevropskega prometnega omrežja ter ukrepi za spodbujanje učinkovite ter socialno in okoljsko trajnostne uporabe te infrastrukture. Opredeljuje in razvija se v skladu s poglavjem II.
3. Jedrno omrežje sestavljajo tisti deli celovitega omrežja, ki so strateško najpomembnejši za doseganje razvojnih ciljev vseevropskega prometnega omrežja. Opredeljuje in razvija se v skladu s poglavjem III.
Člen 7
Projekti skupnega interesa
1. Projekti skupnega interesa prispevajo k razvoju vseevropskega prometnega omrežja z vzpostavitvijo nove prometne infrastrukture, obnovo in nadgradnjo obstoječe prometne infrastrukture ter z ukrepi za spodbujanje z viri gospodarne uporabe omrežja.
2. Projekt skupnega interesa:
(a)
prispeva k ciljem, ki izhajajo iz najmanj dveh od štirih kategorij iz člena 4;
(b)
izpolnjuje zahteve iz poglavja II, če se nanaša na jedrno omrežje, pa tudi iz poglavja III;
(c)
je ekonomsko izvedljiv na podlagi socialno-ekonomske analize stroškov in koristi;
(d)
izkazuje evropsko dodano vrednost.
3. Projekt skupnega interesa lahko obsega celotni cikel, vključno s študijami izvedljivosti in postopki pridobivanja dovoljenj, izvajanjem in ocenjevanjem.
4. Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev izvajanja projektov v skladu z upoštevnim pravom Unije ter nacionalnim pravom, zlasti s pravnimi akti Unije o okolju, varovanju podnebja, varnosti, varovanju, konkurenčnosti, državnih pomočeh, javnem naročanju, javnem zdravju in dostopnosti.
5. Projekti skupnega interesa so upravičeni do finančne pomoči Unije v skladu z instrumenti, ki so na voljo za vseevropsko prometno omrežje.
Člen 8
Sodelovanje s tretjimi državami
1. Unija lahko podpre, tudi finančno, projekte skupnega interesa, da bi vseevropsko prometno omrežje povezala z infrastrukturnimi omrežji sosednjih držav, pod pogojem, da so ti projekti namenjeni:
(a)
povezovanju jedrnega omrežja na mejnih prehodih in da zadevajo infrastrukturo, potrebno za zagotavljanje nemotenih prometnih tokov, mejnih kontrol, varovanja na meji in drugih postopkov mejnega nadzora;
(b)
zagotavljanju povezave med jedrnim omrežjem in prometnimi omrežji tretjih držav, da bi se okrepili gospodarska rast in konkurenčnost;
(c)
izgradnji prometne infrastrukture v tretjih državah, ki povezuje dele jedrnega omrežja Unije;
(d)
vzpostavitvi sistemov za upravljanje prometa v teh državah;
(e)
spodbujanju pomorskega prometa in pomorskih avtocest brez finančne podpore pristaniščem v tretjih državah;
(f)
lajšanju prometa s tretjimi državami po celinskih plovnih poteh.
Tovrstni projekti povečujejo zmogljivost ali izboljšujejo uporabnost vseevropskega prometnega omrežja v eni ali več državah članicah.
2. Brez poseganja v odstavek 1 lahko Unija s tretjimi državami sodeluje pri spodbujanju drugih projektov brez zagotavljanja finančne pomoči, če so ti projekti namenjeni:
(a)
spodbujanju interoperabilnosti med vseevropskim prometnim omrežjem in omrežji tretjih držav;
(b)
spodbujanju širitve politike vseevropskega prometnega omrežja v tretje države;
(c)
lajšanju zračnega prometa s tretjimi državami, da bi se spodbujala učinkovita in trajnostna gospodarska rast in konkurenčnost, vključno z razširitvijo enotnega evropskega neba in boljšim sodelovanjem pri upravljanju zračnega prometa;
(d)
lajšanju pomorskega prometa in spodbujanju pomorskih avtocest s tretjimi državami.
3. Projekti iz točk (a) in (d) odstavka 2 izpolnjujejo ustrezne določbe poglavja II.
4. Priloga III vsebuje informativne zemljevide vseevropskega prometnega omrežja, razširjenega v določene sosednje države.
5. Unija lahko pri spodbujanju projektov skupnega interesa s sosednjimi državami uporablja obstoječe instrumente za usklajevanje in financiranje, kakor sta Sklad za spodbujanje naložb v sosedstvo (NIF) ali Instrument za predpristopno pomoč (IPA), ali pa vzpostavi ter uporablja nove.
6. Za določbe tega člena veljajo ustrezni postopki za mednarodne sporazume, opredeljeni v členu 218 PDEU.
POGLAVJE II
CELOVITO OMREŽJE
Člen 9
Splošne določbe
1. Celovito omrežje:
(a)
je opredeljeno na zemljevidih in seznamih iz Priloge I in dela 2 Priloge II;
(b)
je natančneje opredeljeno z opisom sestavnih delov infrastrukture;
(c)
izpolnjuje zahteve za prometne infrastrukture iz tega poglavja;
(d)
pomeni podlago za opredeljevanje projektov skupnega interesa;
(e)
upošteva fizične omejitve in topografske posebnosti prometnih infrastruktur držav članic, kot so opredeljene v tehničnih specifikacijah za interoperabilnost (TSI).
2. Države članice si po najboljših močeh prizadevajo za izgradnjo celovitega omrežja in za upoštevanje ustreznih določb tega poglavja do 31. decembra 2050.
Člen 10
Splošne prednostne naloge
1. Pri razvoju celovitega omrežja se splošna prednost nameni ukrepom, potrebnim za:
(a)
zagotavljanje boljše dostopnosti in povezanosti vseh regij Unije, ob upoštevanju posebnega položaja otokov, izoliranih omrežij ter redko poseljenih, odročnih in najbolj oddaljenih regij;
(b)
zagotavljanje optimalnega združevanja več načinov prevoza in interoperabilnosti med njimi;
(c)
vzpostavitev manjkajočih povezav in odpravo ozkih grl, zlasti na čezmejnih odsekih;
(d)
spodbujanje učinkovite in trajnostne uporabe infrastrukture in po potrebi povečanje zmogljivosti;
(e)
izboljšanje ali vzdrževanje kakovosti infrastrukture z vidika varnosti, varovanja, učinkovitosti, sposobnosti obvladovanja podnebnih sprememb in po potrebi nesreč, z vidika okoljske učinkovitosti, socialnih razmer, dostopnosti za vse uporabnike, vključno s starejšimi, osebami z omejeno mobilnostjo in invalidnimi potniki, ter kakovosti storitev in neprekinjenosti prometnih tokov;
(f)
vzpostavljanje in uvajanje telematskih aplikacij ter spodbujanje inovativnega tehnološkega razvoja.
2. Da bi dopolnili ukrepe iz odstavka 1, je treba posebno pozornost nameniti ukrepom, potrebnim za:
(a)
zagotavljanje energetske varnosti z večjo energetsko učinkovitostjo ter spodbujanje uporabe alternativnih in predvsem nizko- ali brezogljičnih energetskih virov in pogonskih sistemov;
(b)
ublažitev izpostavljenosti urbanih območij negativnim učinkom tranzitnega železniškega in cestnega prometa;
(c)
odpravo upravnih in tehničnih ovir, zlasti na področju interoperabilnosti vseevropskega prometnega omrežja in konkurenčnosti.
ODDELEK 1
Infrastruktura za železniški promet
Člen 11
Sestavni deli infrastrukture
1. Infrastrukturo za železniški promet sestavljajo zlasti:
(a)
proge za visoke hitrosti in proge za konvencionalne hitrosti, vključno s:
(i)
stranskimi tiri;
(ii)
predori;
(iii)
mostovi;
(b)
tovorni terminali in logistične platforme za pretovarjanje blaga v železniškem prometu ter med železniškim in drugimi načini prevoza;
(c)
postaje ob progah, navedenih v Prilogi I, za prestopanje potnikov v železniškem prometu ter med železniškim in drugimi načini prevoza;
(d)
povezave postaj, tovornih terminalov in logističnih platform z drugimi načini prevoza v vseevropskem prometnem omrežju;
(e)
pripadajoča oprema;
(f)
telematske aplikacije.
2. Železniške proge imajo eno od naslednjih oblik:
(a)
železniške proge za prevoz z visokimi hitrostmi, ki so:
(i)
posebej zgrajene proge za visoke hitrosti, opremljene za hitrosti 250 km/h ali več;
(ii)
posebej nadgrajene proge za konvencionalne hitrosti, opremljene za hitrosti približno 200 km/h;
(iii)
posebej nadgrajene proge za visoke hitrosti s posebnimi lastnostmi zaradi topografskih, reliefnih ali urbanističnih omejitev, ki jim je treba v vsakem posameznem primeru ustrezno prilagoditi hitrost. Ta kategorija vključuje tudi proge za medsebojno povezovanje med železniškimi omrežji za visoke hitrosti in omrežji za konvencionalne hitrosti, proge skozi postaje, dostope do terminalov, odložišča itd., po katerih s konvencionalno hitrostjo vozijo tirna vozila za visoke hitrosti;
(b)
železniške proge za prevoz s konvencionalnimi hitrostmi.
3. Tehnična oprema, povezana z železniškimi progami, lahko obsega sisteme elektrifikacije, opremo za vkrcanje in izstopanje potnikov ter natovarjanje in raztovarjanje tovora na postajah, logističnih platformah in tovornih terminalih. Vključuje lahko vse objekte in opremo, med drugim za samodejno spreminjanje tirne širine, ki so potrebni za zagotavljanje varnega in učinkovitega delovanja vozil, vključno z zmanjšanjem njihovega vpliva na okolje in izboljšano interoperabilnostjo.
Člen 12
Zahteve glede prometne infrastrukture
1. Tovorni terminali so povezani s cestno infrastrukturo ali, kadar je to mogoče, infrastrukturo za promet po celinskih plovnih poteh celovitega omrežja.
2. Države članice zagotovijo, da je železniška infrastruktura:
(a)
opremljena z ERTMS, razen v primeru izoliranih omrežij;
(b)
skladna z Direktivo 2008/57/ES Evropskega parlamenta in Sveta (26) in njenimi izvedbenimi ukrepi, da bi se dosegla interoperabilnost celovitega omrežja;
(c)
skladna z zahtevami tehničnih specifikacij za interoperabilnost, sprejetih v skladu s členom 6 Direktive 2008/57/ES, razen kadar je določeno drugače v skladu z ustrezno tehnično specifikacijo za interoperabilnost ali postopkom iz člena 9 Direktive 2008/57/ES;
(d)
popolnoma elektrificirana, kar zadeva vozne proge in, kolikor je to potrebno za obratovanje električnih vlakov, tudi kar zadeva stranske tire, razen v primeru izoliranih omrežij;
(e)
skladna z zahtevami, določenimi v Direktivi 2012/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta (27), glede dostopa do tovornih terminalov.
3. Na zahtevo države članice lahko Komisija v ustrezno utemeljenih primerih odobri izjeme glede zahtev, ki presegajo zahteve iz Direktive 2008/57/ES v zvezi z ERTMS in elektrifikacijo.
Člen 13
Prednostne naloge za razvoj železniške infrastrukture
Pri spodbujanju projektov skupnega interesa, ki se nanašajo na železniško infrastrukturo, se poleg splošnih prednostnih nalog iz člena 10 prednost nameni naslednjim vidikom:
(a)
uvajanju ERTMS;
(b)
prehodu na nazivno tirno širino 1 435 mm;
(c)
ublažitvi vpliva hrupa in vibracij, ki jih povzroča železniški promet, zlasti z ukrepi, usmerjenimi v vozni park in infrastrukturo, vključno s protihrupnimi ograjami;
(d)
spoštovanju zahtev glede infrastrukture in spodbujanju interoperabilnosti;
(e)
izboljšanju varnosti nivojskih prehodov;
(f)
po potrebi povezovanju infrastrukture za železniški promet s pristaniško infrastrukturo na celinskih plovnih poteh.
ODDELEK 2
Infrastruktura za promet po celinskih plovnih poteh
Člen 14
Sestavni deli infrastrukture
1. Infrastrukturo celinskih plovnih poti sestavljajo zlasti:
(a)
reke;
(b)
kanali;
(c)
jezera;
(d)
pripadajoča infrastruktura, kot so zapornice, dvigala, mostovi, rezervoarji in povezani ukrepi za preprečevanje poplav, ki imajo lahko pozitivne posledice za plovbo po celinskih plovnih poteh;
(e)
pristanišča na celinskih plovnih poteh, vključno z infrastrukturo, ki je potrebna za prevoze na območju pristanišča;
(f)
pripadajoča oprema;
(g)
telematske aplikacije, vključno z rečnimi informacijskimi storitvami;
(h)
povezave pristanišč na celinskih plovnih poteh z drugimi načini prevoza v vseevropskem prometnem omrežju.
2. Da postanejo pristanišča na celinskih plovnih poteh del celovitega omrežja, mora letna količina tovora, pretovorjenega v teh pristaniščih, presegati 500 000 ton. Podlaga za izračun skupne letne količine pretovorjenega tovora je najnovejše razpoložljivo triletno povprečje, ki ga objavi Eurostat.
3. Oprema, povezana s celinskimi plovnimi potmi, lahko vključuje opremo za natovarjanje in raztovarjanje tovora v pristaniščih na celinskih plovnih poteh. Pripadajoča oprema lahko vključuje zlasti pogonske in obratovalne sisteme, ki zmanjšujejo onesnaževanje, kot je onesnaževanje vode in zraka, porabo energije in ogljično intenzivnost. Vključuje lahko tudi naprave za sprejemanje odpadkov, naprave za oskrbo z električno energijo s kopnega, naprave za zbiranje odpadnega olja in naprave za lomljenje ledu, hidrološke storitve ter opremo za poglabljanje dna pristanišča in dostopnih poti do pristanišča, da se zagotovi celoletna plovba.
Člen 15
Zahteve glede prometne infrastrukture
1. Države članice zagotovijo povezanost pristanišč na celinskih plovnih poteh s cestno ali železniško infrastrukturo.
2. Pristanišča na celinskih plovnih poteh vključujejo vsaj en tovorni terminal, ki je na voljo vsem operaterjem na nediskriminatoren način in za katerega uporabo se zaračunavajo pregledne takse.
3. Države članice zagotovijo, da:
(a)
reke, kanali in jezera izpolnjujejo minimalne zahteve za plovne poti razreda IV, kakor določa nova klasifikacija celinskih plovnih poti, ki jo je uvedla Evropska konferenca ministrov za promet (ECMT), ter zagotavljajo neprekinjen svetli profil pod mostom, brez poseganja v člena 35 in 36 te uredbe.
Na zahtevo države članice Komisija v ustrezno utemeljenih primerih odobri izjeme od minimalne zahteve za ugrez (manj kot 2,5 m) in od minimalne višine pod mostovi (manj kot 5,25 m);
(b)
so reke, kanali in jezera vzdrževani, da se ohranjajo dobre možnosti za plovbo, ob upoštevanju veljavnega okoljskega prava;
(c)
so reke, kanali in jezera opremljeni z rečnimi informacijskimi storitvami.
Člen 16
Prednostne naloge za razvoj infrastrukture za celinske plovne poti
Pri spodbujanju projektov skupnega interesa, ki se nanašajo na infrastrukture celinskih plovnih poti, se poleg splošnih prednostnih nalog iz člena 10 prednost nameni naslednjim vidikom:
(a)
za obstoječe celinske plovne poti: izvajanju ukrepov, ki so potrebni za doseganje standardov za celinske plovne poti razreda IV;
(b)
kadar je primerno, doseganju višjih standardov za posodabljanje obstoječih plovnih poti in vzpostavljanju novih plovnih poti, v skladu s tehničnimi vidiki infrastrukture ECMT, da se izpolnijo zahteve trga;
(c)
vzpostavitvi telematskih aplikacij, vključno z rečnimi informacijskimi storitvami;
(d)
povezovanju pristaniške infrastrukture na celinskih plovnih poteh z infrastrukturo za železniški tovorni in cestni promet;
(e)
namenjanju posebne pozornosti nereguliranim, skoraj neokrnjenim rekam, za katere se zato lahko sprejmejo posebni ukrepi;
(f)
spodbujanju trajnostnega prevoza po celinskih plovnih poteh;
(g)
posodobitvi in razširitvi zmogljivosti infrastrukture, ki je potrebna za prevoze na območju pristanišča.
ODDELEK 3
Infrastruktura za cestni promet
Člen 17
Sestavni deli infrastrukture
1. Infrastrukturo za cestni promet sestavljajo zlasti:
(a)
ceste visoke kakovosti, vključno z:
(i)
mostovi;
(ii)
predori;
(iii)
križišči;
(iv)
prehodi;
(v)
priključki;
(vi)
odstavnimi pasovi;
(b)
parkirišča in počivališča;
(c)
pripadajoča oprema;
(d)
telematske aplikacije, vključno z rečnimi informacijskimi storitvami;
(e)
tovorni terminali in logistične platforme;
(f)
povezave tovornih terminalov in logističnih platform z drugimi načini prevoza v vseevropskem prometnem omrežju;
(g)
avtobusna postajališča.
2. Ceste visoke kakovosti iz točke (a) odstavka 1 so tiste, ki imajo pomembno vlogo v tovornem in potniškem prometu na dolge razdalje, ki povezujejo glavna urbana in gospodarska središča, so povezane z drugimi načini prevoza in ki povezujejo gorske, odročne, zaledne in obrobne regije na ravni NUTS 2 z osrednjimi regijami Unije. Te ceste se ustrezno vzdržujejo, da je omogočen varen promet.
3. Ceste visoke kakovosti so posebej zasnovane in zgrajene za promet motornih vozil, mednje pa spadajo avtoceste, hitre ceste ali konvencionalne strateške ceste.
(a)
Avtocesta je cesta, ki je posebej zasnovana in zgrajena za promet motornih vozil ter ne služi neposredno zemljiščem, na katera meji, in:
(i)
je opremljena, razen na posameznih mestih ali začasno, z ločenimi cestišči za dvosmerni promet, ločenimi med seboj z vmesnim pasom, ki ni namenjen prometu, ali izjemoma drugače;
(ii)
na istem nivoju ne prečka ceste, železniške ali tramvajske proge, kolesarske steze ali pešpoti ter
(iii)
je posebej opremljena z označbami za avtocesto.
(b)
Hitra cesta je cesta, namenjena motornemu prometu, ki je dostopna zlasti prek priključkov ali nadzorovanih križišč ter:
(i)
se na njej ni dovoljeno ustavljati in parkirati ter
(ii)
na istem nivoju ne prečka železniške ali tramvajske proge.
(c)
Konvencionalna strateška cesta je cesta, ki ni ne avtocesta ne hitra cesta, vendar je še vedno cesta visoke kakovosti iz odstavkov 1 in 2.
4. Oprema, ki je povezana s cestami, lahko obsega zlasti opremo za upravljanje prometa, obveščanje in navigacijo, zaračunavanje pristojbin uporabnikom, varnost, zmanjšanje negativnih vplivov na okolje, točenje goriva ali polnjenje vozil z alternativnim pogonom ter za varne parkirne površine za gospodarska vozila.
Člen 18
Zahteve glede prometne infrastrukture
Države članice zagotovijo, da:
(a)
so ceste skladne z določbami iz točk (a), (b) ali (c) člena 17(3);
(b)
se zagotavlja, spremlja in, kadar je potrebno, izboljšuje varnost infrastrukture za cestni promet v skladu s postopkom iz Direktive 2008/96/ES Evropskega parlamenta in Sveta (28);
(c)
so cestni predori, ki so dolgi več kot 500 m, skladni z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta št. 2004/54/ES (29);
(d)
je, kadar je to primerno, zagotovljena interoperabilnost cestninskih sistemov v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2004/52/ES (30) in Odločbo Komisije 2009/750/ES (31);
(e)
je vsak inteligentni prometni sistem, ki ga uvede javni organ na infrastrukturi za cestni promet, v skladu z Direktivo 2010/40/EU in se uvede skladno z delegiranimi akti, sprejetimi na podlagi navedene direktive.
Člen 19
Prednostne naloge za razvoj cestne infrastrukture
Pri spodbujanju projektov skupnega interesa, ki se nanašajo na cestno infrastrukturo, se poleg splošnih prednostnih nalog iz člena 10 prednost nameni naslednjim vidikom:
(a)
izboljšanju in zagotavljanju varnosti v cestnem prometu;
(b)
uporabi inteligentnih prometnih sistemov, zlasti multimodalnih sistemov za vodenje podatkov in upravljanje prometa, ter integriranih komunikacijskih in plačilnih sistemov;
(c)
uvajanju novih tehnologij in inovacij za spodbujanje nizkoogljičnega prometa;
(d)
zagotavljanju ustrezne parkirne površine za gospodarske uporabnike, in s tem ustrezne stopnje varnosti in varovanja;
(e)
ublažitvi prometnih zastojev na obstoječih cestah.
ODDELEK 4
infrastruktura za pomorski promet in pomorske avtoceste
Člen 20
Sestavni deli infrastrukture
1. Infrastrukturo za pomorski promet sestavljajo zlasti:
(a)
pomorski prostor;
(b)
morski kanali;
(c)
pomorska pristanišča, vključno z infrastrukturo, ki je potrebna za prevoze na območju pristanišča;
(d)
povezave pristanišč z drugimi načini prevoza v vseevropskem prometnem omrežju;
(e)
nasipi, zapornice in doki;
(f)
navigacijski pripomočki;
(g)
dostopi do pristanišč in pristaniške plovne poti;
(h)
valolomi;
(i)
pomorske avtoceste;
(j)
pripadajoča oprema;
(k)
telematske aplikacije, vključno z e-pomorskimi storitvami ter sistemom spremljanja in obveščanja za ladijski promet.
2. Pomorska pristanišča so vhodne in izhodne točke kopenske infrastrukture celovitega omrežja. Izpolnjujejo vsaj eno od naslednjih meril:
(a)
skupni letni obseg potniškega prometa presega 0,1 % skupnega letnega obsega potniškega prometa vseh pomorskih pristanišč Unije. Podlaga za izračun te skupne količine je najnovejše razpoložljivo triletno povprečje, ki ga objavi Eurostat;
(b)
skupna letna količina tovora - pretovorjenega v razsutem ali nerazsutem stanju - je večja od 0,1 % ustrezne skupne letne količine tovora, pretovorjenega v vseh pomorskih pristaniščih Unije. Podlaga za izračun te skupne količine je najnovejše razpoložljivo triletno povprečje, ki ga objavi Eurostat;
(c)
pomorsko pristanišče je na otoku in zagotavlja edino točko dostopa do regije na ravni NUTS 3 v celovitem omrežju;
(d)
pomorsko pristanišče je v najbolj oddaljeni ali obrobni regiji, zunaj polmera 200 km od najbližjega drugega pristanišča v celovitem omrežju.
3. Oprema, povezana z infrastrukturo za pomorski promet, lahko vključuje zlasti naprave za upravljanje prometa in tovora, za zmanjšanje negativnih vplivov, vključno z negativnimi vplivi na okolje, in za uporabo alternativnih goriv, ter opremo, ki omogoča celoletno plovbo, vključno z lomljenjem ledu, hidrološke raziskave, ter opremo za poglabljanje dna in vzdrževanje ter varovanje pristanišča in dostopnih poti do pristanišča.
Člen 21
Pomorske avtoceste
1. Pomorske avtoceste, ki predstavljajo pomorsko razsežnost vseevropskega prometnega omrežja, pomagajo k vzpostavitvi evropskega pomorskega prometnega prostora brez ovir. Sestavljajo jih poti za prevoz po morju na kratkih razdaljah, pristanišča, pripadajoča pomorska infrastruktura in oprema, objekti in naprave ter poenostavljeni upravni postopki, ki omogočajo prevoz po morju na kratkih razdaljah ali storitve morje-reka med najmanj dvema pristaniščema, vključno s povezavami z zaledjem. Pomorske avtoceste zajemajo:
(a)
pomorske povezave med pomorskimi pristanišči celovitega omrežja ali med pristaniščem celovitega omrežja in pristaniščem tretje države, kadar so te povezave strateško pomembno za Unijo;
(b)
pristaniške naprave, tovorni terminali, logistične platforme ter logistična središča, ki so zunaj pristaniških območij, vendar so povezani s pristaniškimi dejavnostmi, informacijsko in komunikacijsko tehnologijo (IKT), kot so elektronski sistemi za logistično upravljanje in postopke v zvezi z varnostjo in varovanjem ter upravne in carinske postopke v najmanj eni državi članici;
(c)
infrastrukturo za neposredni dostop z morja ali kopnega.
2. Projekte skupnega interesa za pomorske avtoceste v vseevropskem prometnem omrežju predlagata vsaj dve državi članici. Ti projekti zajemajo:
(a)
pomorska povezava in njena povezanost z zaledjem v jedrnem omrežju med dvema ali več pristanišči jedrnega omrežja; ali
(b)
pomorska povezava in njena povezanost z zaledjem med pristaniščem jedrnega omrežja in pristanišči celovitega omrežja, s posebnim poudarkom na povezavi pristanišč jedrnega in celovitega omrežja z zaledjem.
3. Projekti skupnega interesa za pomorske avtoceste v vseevropskem prometnem omrežju lahko vključujejo tudi dejavnosti, ki imajo širšo korist in niso povezane z določenimi pristanišči, na primer storitve in ukrepi v podporo mobilnosti oseb in blaga, dejavnosti za izboljšanje okoljske učinkovitosti, kot so oskrba z električno energijo s kopnega, kar ladjam omogoča zmanjšati svoje emisije, zagotavljanje naprav za lomljenje ledu, dejavnosti za zagotavljanje celoletne plovbe, dejavnosti za poglabljanje dna in naprave za oskrbo z alternativnimi gorivi ter optimizacijo procesov, postopkov in človeških dejavnikov, platforme IKT in informacijske sisteme, skupaj s sistemi za upravljanje prometa in elektronsko poročanje.
4. Evropski koordinator za pomorske avtoceste najpozneje dve leti po svojem imenovanju v skladu s členom 45 predstavi podrobni načrt izvajanja za pomorske avtoceste na podlagi izkušenj in razvoja v zvezi s pomorskim prometom v Uniji ter napoved prometa na pomorskih avtocestah.
Člen 22
Zahteve glede prometne infrastrukture
1. Države članice zagotovijo, da:
(a)
so pomorska pristanišča povezana z železniškimi progami ali cestami in, kjer je to mogoče, celinskimi plovnimi potmi celovitega omrežja, razen kadar zaradi fizičnih omejitev takšne povezave niso mogoče;
(b)
vsako pomorsko pristanišče za tovorni promet vključuje vsaj en terminal, ki je na voljo uporabnikom na nediskriminatoren način in za katerega uporabo se zaračunavajo pregledne takse;
(c)
morski kanali, pristaniške plovne poti in rečna ustja povezujejo dve morji ali omogočajo dostop z morja do pomorskih pristanišč ter ustrezajo najmanj celinskim plovnim potem razreda IV.
2. Države članice zagotovijo, da imajo pristanišča opremo, ki je potrebna za večjo okoljsko učinkovitost ladij v pristaniščih, zlasti zmogljivosti za sprejem ladijskih odpadkov in ostankov tovora v skladu z Direktivo 2000/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta (32) ter v skladu z drugim upoštevnim pravom Unije.
3. Države članice vzpostavijo Sistem spremljanja in obveščanja za ladijski promet in sistem SafeSeaNet, kakor je določeno z Direktivo 2002/59/ES, ter uvedejo e-pomorske storitve, vključno s pomorskimi storitvami enotnega okenca, kot je določeno v Direktivi 2010/65/EU.
Člen 23
Prednostne naloge za razvoj pomorske infrastrukture
Pri spodbujanju projektov skupnega interesa, ki se nanašajo na pomorsko infrastrukturo, se poleg prednostnih nalog iz člena 10 prednost nameni naslednjim vidikom:
(a)
spodbujanju uporabe pomorskih avtocest, vključno s prevozi po morju na kratke razdalje, spodbujanju razvoja povezav z zaledjem in razvoja posebnih ukrepov, ki bodo izboljšali okoljsko učinkovitost pomorskega prometa v skladu z zahtevami prava Unije ali ustreznih mednarodnih sporazumov;
(b)
medsebojni povezanosti morskih pristanišč s celinskimi plovnimi potmi;
(c)
vzpostavitvi Sistema spremljanja in obveščanja za ladijski promet in e-pomorskih storitev;
(d)
uvajanju novih tehnologij in inovacij za spodbujanje alternativnih goriv in energetsko učinkovitega pomorskega prometa, vključno z utekočinjenim zemeljskim plinom;
(e)
posodobitvi in razširitvi zmogljivosti infrastrukture, ki je potrebna za prevoze na območju pristanišča.
ODDELEK 5
Infrastruktura za zračni promet
Člen 24
Sestavni deli infrastrukture
1. Infrastrukturo za zračni promet sestavljajo zlasti:
(a)
zračni prostor, zračne poti in letalske proge;
(b)
letališča;
(c)
povezave letališč z drugimi načini prevoza v vseevropskem prometnem omrežju;
(d)
pripadajoča oprema;
(e)
sistemi zračne plovbe, tudi nova generacija Evropskega sistema upravljanja zračnega prometa (v nadaljnjem besedilu: sistem SESAR).
2. Letališča izpolnjujejo eno od naslednjih meril:
(a)
letališča za potniški promet: skupni letni potniški promet znaša najmanj 0,1 % skupnega letnega obsega potniškega prometa vseh letališč Unije, razen če je letališče zunaj polmera 100 km od najbližjega letališča celovitega omrežja ali zunaj polmera 200 km, če ima regija, v kateri je letališče, železniško progo za visoke hitrosti;
(b)
letališča za tovorni promet: skupni letni obseg tovornega prometa znaša najmanj 0,2 % skupnega letnega obsega tovornega prometa vseh letališč Unije.
Podlaga za izračun skupnega letnega obsega potniškega prometa in skupnega letnega obsega tovornega prometa je zadnje razpoložljivo triletno povprečje, ki ga objavi Eurostat.
Člen 25
Zahteve glede prometne infrastrukture
1. Države članice zagotovijo, da vsako letališče na njihovem ozemlju vključuje vsaj en terminal, ki je na voljo vsem prevoznikom na nediskriminatoren način in zaračunava pregledne, ustrezne in poštene takse.
2. Države članice zagotovijo, da se za infrastrukturo za zračni promet celovitega omrežja uporabljajo skupni osnovni standardi za varovanje civilnega letalstva pred dejanji nezakonitega vmešavanja, ki jih je Unija sprejela v skladu z Uredbo (ES) št. 300/2008 Evropskega parlamenta in Sveta (33).
3. Države članice zagotovijo, da infrastruktura za upravljanje zračnega prometa omogoča izvajanje enotnega evropskega neba v skladu z Uredbo (ES) št. 549/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (34), Uredbo (ES) št. 550/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (35), Uredbo (ES) št. 551/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (36) ter Uredbo (ES) št. 552/2004 ter zračnega prevoza, da se izboljšajo delovanje in trajnost evropskega letalskega sistema ter uporaba izvedbenih pravil in specifikacij Unije.
Člen 26
Prednostne naloge za razvoj infrastrukture za zračni promet
Pri spodbujanju projektov skupnega interesa, ki se nanašajo na infrastrukturo za zračni promet, se poleg prednostnih nalog iz člena 10 prednost nameni naslednjim vidikom:
(a)
povečevanju zmogljivosti letališč;
(b)
podpori vzpostavljanja enotnega evropskega neba in sistemov upravljanja zračnega prometa, zlasti tistih, ki uvajajo sistem SESAR;
(c)
izboljšanju multimodalnih medsebojnih povezav letališč z infrastrukturo za druge načine prevoza;
(d)
izboljšanju trajnosti in ublažitvi vpliva letalstva na okolje.
ODDELEK 6
Infrastruktura za multimodalni promet
Člen 27
Sestavni deli infrastrukture
Tovorni terminali ali logistične platforme izpolnjujejo vsaj eno od naslednjih meril:
(a)
njihova letna količina pretovorjenega tovora v primeru tovora v nerazsutem stanju presega 800 000 ton ali pa v primeru tovora v razsutem stanju presega 0,1 % ustrezne skupne letne količine tovora, pretovorjenega v vseh morskih pristaniščih Unije;
(b)
če v regiji na ravni NUTS 2 ni tovornega terminala ali logistične platforme, ki bi ustrezala točki (a), zadevna država v ta namen določi glavni tovorni terminal ali logistično platformo, ki je s to regijo na ravni NUTS 2 povezana vsaj s cestami in železnico, v državah članicah brez železniškega sistema pa vsaj s cestami.
Člen 28
Zahteve glede prometne infrastrukture
1. Države članice na pravičen in nediskriminatoren način zagotovijo, da:
(a)
se prehod z enega načina prevoza na drugega izvede na katerem koli od naslednjih mest: tovorni terminali, potniške postaje, pristanišča na celinskih plovnih poteh, letališča in pomorska pristanišča, da se omogoči multimodalni potniški in tovorni promet;
(b)
brez poseganja v pravo Unije in nacionalno pravo, ki se uporablja, so tovorni terminali in logistične platforme, pristanišča na celinskih plovnih poteh in pomorska pristanišča ter letališča, na katerih se pretovarja tovor, opremljena tako, da je zagotovljen pretok informacij v tej infrastrukturi in med posameznimi načini prevoza v logistični verigi. Ti sistemi morajo omogočati zlasti zagotavljanje informacij o razpoložljivih infrastrukturnih zmogljivostih, prometnih tokovih, pozicioniranju in sledenju v realnem času ter zagotavljati varnost in varovanje v vseh fazah multimodalnega prevoza;
(c)
brez poseganja v pravo Unije in nacionalno pravo, ki se uporablja, se v celovitem omrežju olajša neprekinjeni potniški promet, in sicer z ustrezno opremo in dajanjem na voljo telematskih aplikacij na železniških in avtobusnih postajah, na letališčih ter po potrebi v pomorskih pristaniščih in pristaniščih na celinskih plovnih poteh.
2. Tovorni terminali so opremljeni z žerjavi, transportnimi trakovi in drugimi napravami za premikanje tovora z enega načina prevoza na drugega ter za nameščanje in skladiščenje tovora.
Člen 29
Prednostne naloge za razvoj multimodalne prometne infrastrukture
Pri spodbujanju projektov skupnega interesa, ki se nanašajo na multimodalno prometno infrastrukturo, se poleg splošnih prednostnih nalog iz člena 10 prednost nameni naslednjim vidikom:
(a)
zagotavljanju učinkovite medsebojne povezanosti in integracije infrastrukture celovitega omrežja, po potrebi tudi z infrastrukturo za dostop ter s tovornimi terminali in logističnimi platformami;
(b)
odpravi glavnih tehničnih in upravnih ovir za multimodalni promet;
(c)
razvoju nemotenega pretoka informacij med načini prevoza ter omogočanju multimodalnih in enomodalnih storitev v vseevropskem prometnem sistemu.
ODDELEK 7
Skupne določbe
Člen 30
Urbana vozlišča
Države članice si, kadar je to izvedljivo, pri razvijanju celovitega omrežja v urbanih vozliščih prizadevajo za naslednje:
(a)
pri potniškem prometu: za medsebojno povezanost infrastrukture celovitega omrežja za železniški, cestni in zračni promet ter po potrebi za promet po celinskih plovnih poteh in pomorski promet;
(b)
pri tovornem prometu: za medsebojno povezanost infrastrukture celovitega omrežja za železniški in cestni promet ter po potrebi za promet po celinskih plovnih poteh, zračni promet in pomorski promet;
(c)
ustrezno povezanost med različnimi železniškimi postajami, pristanišči ali letališči celovitega omrežja v urbanem vozlišču;
(d)
nemoteno povezanost med infrastrukturo celovitega omrežja in infrastrukturo za regionalni in lokalni promet ter dostavo tovora v urbanih območjih, vključno z logističnimi centri za združevanje in distribucijo;
(e)
ublažitev izpostavljenosti urbanih območij negativnim učinkom tranzitnega železniškega in cestnega prometa, kar lahko vključuje usmerjanje prometa mimo urbanih območij;
(f)
spodbujanje učinkovite dostave tovora v urbanih območjih, ki povzroča malo hrupa in emisij ogljika.
Člen 31
Telematske aplikacije
1. Telematske aplikacije omogočijo upravljanje prometa in izmenjavo informacij znotraj posameznega načina prevoza in med načini prevoza za multimodalne prevoze ter storitve z dodano vrednostjo, povezane s prometom, s čimer se izboljša varnost, varovanje in okoljska učinkovitost ter se poenostavijo upravni postopki. Telematske aplikacije olajšajo nemoteno povezanost med infrastrukturo celovitega omrežja in infrastrukturo za regionalni in lokalni promet.
2. Telematske aplikacije se uvedejo povsod po Uniji, kjer je to izvedljivo, s čimer se omogočijo vrste interoperabilnih osnovnih zmogljivosti v vseh državah članicah.
3. Po posameznih načinih prevoza telematske aplikacije iz tega člena vključujejo zlasti:
-
za železnice: Evropski sistem za upravljanje železniškega prometa (ERTMS);
-
za celinske plovne poti: rečne informacijske storitve;
-
za cestni promet: inteligentne prometne sisteme;
-
za pomorski promet: Sistem spremljanja in obveščanja za ladijski promet in e-pomorske storitve, vključno s storitvami enotnega okenca, kot so enotno okence za pomorski sektor, sistemi pristaniških skupnosti in ustreznimi carinskimi informacijskimi sistemi;
-
za zračni promet: sisteme za upravljanje zračnega prometa, zlasti tiste, ki izvirajo iz sistema SESAR.
Člen 32
Trajnostne storitve tovornega prometa
Države članice so zlasti pozorne na projekte skupnega interesa, ki zagotavljajo učinkovite storitve tovornega prometa, ki uporabljajo infrastrukturo celovitega omrežja, in hkrati prispevajo k zmanjšanju emisij ogljikovega dioksida in drugih negativnih vplivov na okolje ter katerih cilj je:
(a)
izboljšanje trajnostne uporabe prometne infrastrukture, vključno z njenim učinkovitim upravljanjem;
(b)
spodbujanje uvajanja inovativnih prometnih storitev, tudi s pomorskimi avtocestami, telematskimi aplikacijami in razvojem pomožne infrastrukture, ki je potrebna predvsem za uresničevanje ciljev za te storitve, ki so povezani z okoljem in varnostjo, pa tudi z vzpostavljanjem ustreznih struktur za upravljanje;
(c)
olajšanje opravljanja multimodalnih prevoznih storitev, vključno s potrebnimi spremljajočimi tokovi informacij, in izboljšanje sodelovanja med ponudniki prevoznih storitev;
(d)
spodbujanje gospodarnega ravnanja z viri in učinkovitosti glede emisij ogljika, zlasti na področju vleke vozil, vožnje/premikanja s paro, načrtovanja sistemov in obratovanja;
(e)
analiza in zagotavljanje informacij o značilnostih flot in njihovi učinkovitosti, upravnih zahtevah in človeških virih;
(f)
izboljšanje povezav do najbolj ranljivih in izoliranih območij Unije, zlasti najbolj oddaljenih, otoških, odročnih in gorskih regij.
Člen 33
Nove tehnologije in inovacije
Da bi se celovito omrežje nenehno prilagajalo razvoju in uvajanju inovativnih tehnologij, je cilj zlasti:
(a)
podpirati in spodbujati dekarbonizacijo prometa s prehodom na inovativne in trajnostne prometne tehnologije;
(b)
omogočiti dekarbonizacijo vseh načinov prevoza s spodbujanjem energetske učinkovitosti, uvajati alternativne pogonske sisteme in sisteme za oskrbo z električno energijo ter zagotavljati ustrezno infrastrukturo. Takšna infrastruktura lahko obsega omrežja in druge zmogljivosti, potrebne za oskrbo z energijo, lahko upošteva vmesnik infrastruktura-vozilo in lahko vključuje telematske aplikacije;
(c)
izboljšati varnost in trajnost pri premikih potnikov in prevozu blaga;
(d)
izboljšati delovanje, upravljanje, dostopnost, interoperabilnost, multimodalnost in učinkovitost omrežja, vključno z izdajanjem multimodalnih vozovnic in usklajevanjem časovnih razporedov potovanj;
(e)
spodbujati učinkovite načine za zagotavljanje dostopnih in razumljivih informacij vsem državljanom o medsebojnih povezavah, interoperabilnosti in multimodalnosti;
(f)
spodbujati ukrepe za zmanjšanje zunanjih stroškov, kot so zastoji, okvare zdravja in vse vrste onesnaževanja, vključno s hrupom in emisijami;
(g)
na omrežjih uvesti tehnologije za varovanje in združljive standarde za identifikacijo;
(h)
izboljšati odpornost na podnebne spremembe;
(i)
spodbujati napredek pri razvoju in uvajanju telematskih aplikacij znotraj načinov prevoza in med njimi.
Člen 34
Varnost in varovanje na infrastrukturi
Države članice si prizadevajo zagotoviti, da prometna infrastruktura zagotavlja varne in varovane premike potnikov in tovora.
Člen 35
Odpornost infrastrukture na podnebne spremembe in okoljske nesreče
Države članice pri načrtovanju infrastrukture ustrezno upoštevajo potrebo po izboljšanju odpornosti na podnebne spremembe in okoljske nesreče.
Člen 36
Varstvo okolja
Okoljska presoja načrtov in projektov se izvede v skladu s pravom Unije o okolju, vključno z direktivami 92/43/EGS, 2000/60/ES, 2001/42/ES, 2009/147/ES in 2011/92/EU.
Člen 37
Dostopnost za vse uporabnike
Prometna infrastruktura omogoča nemoteno mobilnost in dostopnost za vse uporabnike, zlasti starejše ljudi, osebe z zmanjšano mobilnostjo in invalidne potnike.
Načrtovanje in gradnja prometne infrastrukture sta skladna z ustreznimi zahtevami prava Unije.
POGLAVJE III
JEDRNO OMREŽJE
Člen 38
Opredelitev jedrnega omrežja
1. Jedrno omrežje, kot je prikazano na zemljevidu v Prilogi I, sestavljajo tisti deli celovitega omrežja, ki so strateško najpomembnejši za doseganje ciljev politike vseevropskega prometnega omrežja, in odraža razvoj prometnih potreb in potrebo po multimodalnem prevozu. Jedrno omrežje zlasti prispeva k obvladovanju povečane mobilnosti in zagotavljanju visoke stopnje varnosti ter k prispevanju k razvoju nizkoogljičnega prometnega sistema.
2. Jedrno omrežje je medsebojno povezano prek vozlišč in zagotavlja povezanost med državami članicami in s prometnimi infrastrukturnimi omrežji sosednjih držav.
3. Brez poseganja v člen 1(4) ter člen 41(2) in (3) države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za razvoj jedrnega omrežja, da bi to do 31. decembra 2030 že izpolnjevalo določbe tega poglavja.
Komisija v skladu s členom 54 do 31. decembra 2023 oceni vzpostavljanje jedrnega omrežja.
Člen 39
Zahteve glede infrastrukture
1. Za zagotovitev z viri gospodarne uporabe prometne infrastrukture tako za prevoz potnikov kot tovora ter zadostne zmogljivosti se pri upravljanju infrastrukture upoštevajo inovativne tehnologije, telematske aplikacije ter regulativni in upravni ukrepi.
2. Infrastruktura jedrnega omrežja izpolnjuje vse zahteve iz poglavja II. Brez poseganja v odstavek 3 infrastruktura jedrnega omrežja izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
infrastruktura za železniški promet:
(i)
popolna elektrifikacija voznih prog in, če je to potrebno za obratovanje električnih vlakov, stranskih tirov;
(ii)
proge jedrnega omrežja za tovorni promet, kot je navedeno v Prilogi I: osna obremenitev vsaj 22,5 tone, hitrost proge 100 km/h in možnost, da po njej vozijo vlaki dolžine 740 m;
(iii)
v celoti uveden ERTMS;
(iv)
nazivna tirna širina za nove železniške proge: 1 435 mm, razen kadar je nova proga zgrajena kot razširitev omrežja, v katerem se tirna širina razlikuje od tirne širine glavnih železniških prog v Uniji in z njimi ni povezana.
Izolirana omrežja so izvzeta iz zahtev (i) do (iii);
(b)
infrastruktura za promet po celinskih plovnih poteh in pomorski promet:
-
razpoložljivost alternativnih čistih goriv;
(c)
infrastruktura za cestni promet:
-
zahteve iz točk (a) in (b) člena 17(3);
-
gradnja počivališč na avtocestah približno na vsakih 100 km v skladu z potrebami družbe, trga in okolja, med drugim namenjenih zagotavljanju ustreznih parkirnih površin za gospodarske uporabnike cest, kjer je poskrbljeno za ustrezno stopnjo varnosti in varovanja;
-
razpoložljivost alternativnih čistih goriv;
(d)
infrastruktura za zračni promet:
-
zmogljivosti za zagotavljanje alternativnih čistih goriv.
3. Brez poseganja v Direktivo 2008/57/ES lahko Komisija na zahtevo države članice v zvezi z infrastrukturo za železniški promet v ustrezno utemeljenih primerih odobri izjeme glede dolžine vlaka, ERTMS, osne obremenitve, elektrifikacije in hitrosti proge.
Komisija lahko na zahtevo države članice v ustrezno utemeljenih primerih odobri izjeme od določb iz točk (a) in (b) člena 17(3) v zvezi z infrastrukturo za cestni promet, če je poskrbljeno za ustrezno stopnjo varnosti.
Ustrezno utemeljeni primeri iz tega odstavka vključujejo primere, v katerih z vidika socialno-ekonomskih stroškov in koristi ni mogoče upravičiti naložbe v infrastrukturo.
Člen 40
Razvoj jedrnega omrežja
Prometna infrastruktura, ki je vključena v jedrno omrežje, se razvija v skladu z ustreznimi določbami iz poglavja II.
Člen 41
Vozlišča jedrnega omrežja
1. Vozlišča jedrnega omrežja so določena v Prilogi II in obsegajo:
(a)
urbana vozlišča, vključno z njihovimi pristanišči in letališči;
(b)
pomorska pristanišča in pristanišča na celinskih plovnih poteh;
(c)
mejne prehode s sosednjimi državami;
(d)
železniško-cestne terminale:
(e)
letališča za potniški in tovorni promet.
2. Pomorska pristanišča jedrnega omrežja iz dela 2 Priloge II se najpozneje do 31. decembra 2030 povežejo z infrastrukturo za železniški in cestni promet, po možnosti pa tudi z infrastrukturo za celinske plovne poti, vseevropskega prometnega omrežja, razen kadar zaradi fizičnih omejitev takšna povezava ne bo mogoča.
3. Glavna letališča, navedena v delu 2 Priloge II, se najpozneje do 31. decembra 2050 povežejo z infrastrukturo za železniški in cestni promet vseevropskega prometnega omrežja, razen kadar zaradi fizičnih omejitev taka povezava ne bo mogoča. Ob upoštevanju možnih prometnih potreb se taka letališča, kadar bo to mogoče, povežejo z železniškim omrežjem za visoke hitrosti.
POGLAVJE IV
VZPOSTAVLJANJE JEDRNEGA OMREŽJA S KORIDORJI JEDRNEGA OMREŽJA
Člen 42
Instrument koridorjev jedrnega omrežja
1. Koridorji jedrnega omrežja so instrument, ki omogoča lažje usklajeno vzpostavljanje jedrnega omrežja. Da bi bil multimodalni promet gospodaren z viri in bi z izboljšanim teritorialnim sodelovanjem prispeval h koheziji, so koridorji jedrnega omrežja usmerjeni v:
(a)
povezovanje različnih načinov prevoza,
(b)
interoperabilnost ter
(c)
usklajen razvoj infrastrukture, zlasti na čezmejnih odsekih in ozkih grlih.
2. Koridorji jedrnega omrežja državam članicam omogočajo doseči koordiniran in časovno usklajen pristop, kar zadeva infrastrukturne naložbe, s čimer zagotovijo čim učinkovitejše upravljanje zmogljivosti. Koridorji jedrnega omrežja podpirajo celovito uvedbo interoperabilnih sistemov za upravljanje prometa in po potrebi uporabo inovacij in novih tehnologij.
Člen 43
Opredelitev koridorjev jedrnega omrežja
1. Po koridorjih jedrnega omrežja potekajo najpomembnejši prometni tokovi na dolge razdalje v jedrnem omrežju, namenjeni pa so zlasti izboljšanju čezmejnih povezav v Uniji.
2. Koridorji jedrnega omrežja so multimodalni, vanje pa je mogoče vključiti vse načine prevoza, ki jih zajema ta uredba. Prečkajo vsaj dve meji in, če je mogoče, vključujejo vsaj tri načine prevoza, po potrebi tudi pomorske avtoceste.
Člen 44
Seznam koridorjev jedrnega omrežja
1. Seznam koridorjev jedrnega omrežja je določen v delu I Priloge I k Uredbi (EU) št. 1316/2013. Države članice v skladu z določbami tega poglavja sodelujejo pri teh koridorjih jedrnega omrežja.
2. Komisija objavi shematske informativne zemljevide jedrnega omrežja v obliki, ki je zlahka dostopna javnosti.
Člen 45
Usklajevanje koridorjev jedrnega omrežja
1. Komisija zaradi lažjega usklajenega vzpostavljanja koridorjev jedrnega omrežja, ERTMS in pomorskih avtocest v dogovoru z zadevnimi državami članicami in po posvetovanju z Evropskim parlamentom in Svetom imenuje enega ali več evropskih koordinatorjev.
2. Evropski koordinator se izbere zlasti ob upoštevanju njegovega poznavanja vprašanj, povezanih s prometom, financiranjem ter/ali socialno-ekonomsko in okoljsko presojo glavnih projektov ter ob upoštevanju njegovih izkušenj v zvezi z evropskimi institucijami.
3. V sklepu o imenovanju evropskega koordinatorja Komisija določi način izvajanja nalog iz odstavka 5.
4. Evropski koordinator deluje v imenu in za račun Komisije, ki zagotavlja potrebno administrativno pomoč. Evropski koordinator je odgovoren za posamezen koridor jedrnega omrežja, za vzpostavljanje ERTMS oziroma za vzpostavljanje pomorskih avtocest.
5. Evropski koordinator:
(a)
podpira usklajeno vzpostavljanje zadevnega koridorja jedrnega omrežja in zlasti pravočasno izvajanje delovnega načrta za ta koridor jedrnega omrežja;
(b)
skupaj z državami članicami pripravi delovni načrt za koridor in spremlja njegovo izvajanje;
(c)
se posvetuje s forumom za koridor v zvezi z navedenim načrtom in njegovim izvajanjem;
(d)
poroča državam članicam, Komisiji in po potrebi vsem drugim subjektom, ki neposredno sodelujejo pri razvoju koridorja jedrnega omrežja, o vseh nastalih težavah, zlasti kadar se pojavijo ovire pri razvoju koridorja, da bi pomagal najti ustrezne rešitve;
(e)
vsako leto pripravi poročilo o doseženem napredku pri vzpostavljanju koridorja jedrnega omrežja za Evropski parlament, Svet, Komisijo in zadevne države članice;
(f)
preuči potrebe na področju prometnih storitev, možnosti financiranja naložb ter korake, ki jih je treba opraviti, in pogoje, ki jih je treba izpolniti za dostop do takega financiranja, oblikuje pa tudi ustrezna priporočila.
6. Evropski koordinator se lahko skupaj z zadevnimi državami članicami, regionalnimi in lokalnimi organi posvetuje s prevozniki, uporabniki prevozov in predstavniki civilne družbe o delovnem načrtu in njegovem izvajanju.
7. Zadevne države članice sodelujejo z evropskim koordinatorjem in mu sporočajo potrebne informacije, da lahko opravlja naloge iz tega člena, vključno z informacijami o razvoju koridorjev v vseh ustreznih nacionalnih infrastrukturnih načrtih.
8. Komisija lahko ne glede na pravo Unije in nacionalno pravo zaprosi evropskega koordinatorja za mnenje pri pregledu vlog za pridobitev sredstev Unije za koridorje jedrnega omrežja, ki so v njegovi pristojnosti, da se zagotovi usklajenost in napredek v vseh koridorjih.
9. Če evropski koordinator svojega mandata ne uspe zaključiti zadovoljivo in v skladu z zahtevami iz tega člena, lahko Komisija v dogovoru z zadevnimi državami članicami kadar koli ukine njegov mandat. V skladu s postopkom iz odstavka 1 se lahko imenuje nadomestnega koordinatorja.
Člen 46
Upravljanje koridorjev jedrnega omrežja
1. Za vsak koridor jedrnega omrežja ustreznemu evropskemu koordinatorju pri izvajanju nalog v zvezi z delovnim načrtom in njegovim izvajanjem pomagata sekretariat in posvetovalni forum (forum za koridor). Forum za koridor po dogovoru z ustreznimi državami članicami ustanovi in vodi evropski koordinator. Zadevne države članice se dogovorijo o članstvu foruma za koridor za svoj del koridorja jedrnega omrežja.
2. Koordinator lahko po dogovoru z zadevnimi državami članicami ustanovi delovne skupine za koridor, ki jim predseduje in ki se osredotočajo na naslednja vprašanja:
(a)
povezovanje različnih načinov prevoza,
(b)
interoperabilnost,
(c)
usklajen razvoj infrastrukture na čezmejnih odsekih.
Člen 47
Delovni načrt
1. Vsak evropski koordinator do 22. decembra 2014 zadevnim državam članicam predloži delovni načrt z analizo razvoja koridorja. Ko zadevne države članice odobrijo delovni načrt, se ta predloži v vednost Evropskemu parlamentu, Svetu in Komisiji.
Delovni načrt vključuje zlasti opis značilnosti, čezmejnih odsekov in ciljev koridorja jedrnega omrežja, pri čemer se uporabljajo cilji in prednostne naloge iz členov 4 in 10. Delovni načrt vključuje zlasti analizo:
(a)
uvedbe interoperabilnih sistemov za upravljanje prometa;
(b)
načrta odprave fizičnih, tehničnih, operativnih in upravnih ovir znotraj načinov prevoza in med njimi ter izboljšanja učinkovitega multimodalnega prometa in storitev;
(c)
po potrebi ukrepov za izboljšanje upravne in tehnične zmogljivosti za snovanje, načrtovanje, oblikovanje, javno naročanje, izvajanje in spremljanje projektov skupnega interesa;
(d)
možnih vplivov podnebnih sprememb na infrastrukturo in po potrebi predlaganih ukrepov za krepitev odpornosti na podnebne spremembe;
(e)
ukrepov, ki jih je treba sprejeti za ublažitev emisij toplogrednih plinov, hrupa in po potrebi drugih negativnih vplivov na okolje.
V delovnem načrtu se navedejo podrobnosti o javnih posvetovanjih, ki podpirajo razvoj delovnega načrta in njegovo izvajanje.
Delovni načrt vključuje tudi analizo potrebnih naložb, vključno:
-
s seznamom projektov za širitev, prenovo ali spremembo prometne infrastrukture iz člena 2(2) za vsak način prevoza, vključen v koridor jedrnega omrežja,
-
z različnimi, v partnerstvu z zadevnimi državami članicami predvidenimi viri financiranja na mednarodni, nacionalni, regionalni in lokalni ravni ter ravni Unije, ki vključujejo, kadar je mogoče, namenske sisteme navzkrižnega financiranja in zasebni kapital, skupaj z zneskom že prevzetih obveznosti in, če je primerno, navedbo prispevka Unije, predvidenega v finančnih programih Unije.
2. Ob upoštevanju člena 1(4) in člena 54 ter po odobritvi s strani zadevnih držav članic lahko Komisija sprejme izvedbene akte za čezmejne in horizontalne razsežnosti delovnih načrtov za koridor jedrnega omrežja.
Po njihovem sprejetju Komisija navedene izvedbene akte prilagodi, potem ko to odobrijo zadevne države članice, da upošteva dosežen napredek, ugotovljene zamude ali posodobitve nacionalnih načrtov.
Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 52(2).
3. Evropski koordinator pomaga državam članicam pri izvajanju delovnega načrta, zlasti glede:
(a)
načrtovanja naložb, zadevnih stroškov in časovnega okvira izvajanja, ki naj bi bili potrebni za vzpostavitev koridorjev jedrnega omrežja;
(b)
opredeljevanja ukrepov za spodbujanje uvajanja novih tehnologij pri upravljanju prometa in zmogljivosti ter po potrebi za zmanjšanje zunanjih stroškov, zlasti glede emisij toplogrednih plinov in hrupa.
Člen 48
Sodelovanje pri tovornih koridorjih
1. Da se prepreči vsakršno podvajanje dejavnosti, zlasti pri oblikovanju delovnega načrta ali delovnih skupin, se zagotovi ustrezno usklajevanje med koridorji jedrnega omrežja in tovornimi koridorji, kot je določeno v Uredbi (EU) št. 913/2010.
2. Določbe tega poglavja ne posegajo v strukture upravljanja iz Uredbe (EU) št. 913/2010.
POGLAVJE V
SKUPNE DOLOČBE
Člen 49
Posodabljanje in poročanje
1. Države članice redno, celovito in pregledno obveščajo Komisijo o doseženem napredku pri izvajanju projektov in naložbah, izvedenih za ta namen. To vključuje sporočanje letnih podatkov, po možnosti prek interaktivnega geografskega in tehničnega informacijskega sistema za vseevropsko prometno omrežje (TENtec). Ti vključujejo vse ustrezne podatke v zvezi s projekti skupnega interesa, ki prejemajo sredstva Unije.
Komisija poskrbi, da je TENtec javno in zlahka dostopen in da so v njem posodobljene informacije o projektih ter o obliki in zneskih, ki jih sofinancira Unija, ter o napredku pri posameznem projektu.
Komisija poskrbi, da v TENtec niso javno dostopni podatki, ki so poslovno zaupni ali pa bi lahko pomenili poseg v postopek javnega naročanja v državi članici ali neupravičen vpliv nanj.
Komisija poskrbi za razpoložljivost informacij o finančni pomoči, dodeljeni na podlagi drugega prava Unije, vključno s sredstvi iz Kohezijskega sklada, Evropskega sklada za regionalni razvoj in programa Obzorje 2020 ter sredstvi v obliki posojil in finančnih instrumentov Evropske investicijske banke.
2. Države članice Komisiji predložijo povzetke nacionalnih načrtov in programov, ki jih pripravljajo zaradi razvoja vseevropskega prometnega omrežja. Ko države članice sprejmejo nacionalne načrte in programe, jih pošljejo Komisiji v vednost.
3. Komisija vsaki dve leti od 21. decembra 2013 objavi poročilo o napredku pri njenem izvajanju, ki se v vednost predloži Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij. Poročilo zajema uporabo različnih oblik finančne pomoči iz odstavka 1 za različne načine prevoza in druge elemente jedrnih in celovitih omrežij v vsaki državi članici.
Poročilo vsebuje tudi analizo razvoja vseevropskega prometnega omrežja. Prav tako je v njem prikazano, kako Komisija usklajuje vse oblike finančne pomoči, v prid dosledni uporabi smernic v skladu z njihovimi cilji in prednostnimi nalogami.
4. Ob upoštevanju drugega ostavka člena 172 PDEU se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 53 te uredbe v zvezi s prilagoditvijo prilog I in II zaradi upoštevanja morebitnih sprememb v zvezi s količinskimi mejnimi vrednostmi, določenih v členih 14, 20, 24 in 27 te uredbe. Pri prilagoditvi navedenih Prilog Komisija:
(a)
v celovito omrežje vključi logistične platforme, tovorne terminale, železniško-cestne terminale, pristanišča na celinskih plovnih poteh, pomorska pristanišča in letališča, če se izkaže, da njihov povprečni obseg prometa v zadnjih dveh letih presega ustrezne mejne vrednosti;
(b)
iz celovitega omrežja izključi logistične platforme, tovorne terminale, železniško-cestne terminale, pristanišča na celinskih plovnih poteh, pomorska pristanišča in letališča, če se izkaže, da njihov povprečni obseg prometa v zadnjih šestih letih ne dosega ustreznih mejnih vrednosti;
(c)
omejeno prilagodi zemljevide za cestno in železniško infrastrukturo ter infrastrukturo za celinske plovne poti, tako da upošteva res le napredek pri izgradnji omrežja. Pri prilagajanju teh zemljevidov Komisija ne upošteva nobene prilagoditve tras, ki ni bila dovoljena v postopku odobritve ustreznega projekta.
Prilagoditve v skladu s točkama (a) in (b) temeljijo na najnovejših razpoložljivih statističnih podatkih, ki jih objavi Eurostat, ali, če ti niso na voljo, podatkov nacionalnih statističnih uradov držav članic. Prilagoditve v skladu s točko (c) temeljijo na podatkih, ki jih v skladu z odstavkom 1 sporočijo zadevne države članice.
5. Projekti skupnega interesa v zvezi z infrastrukturo, ki je z delegiranim aktom na novo vključena v vseevropsko prometno omrežje, so upravičeni za namene člena 7(5) od datuma začetka veljavnosti navedenih delegiranih aktov, sprejetih v skladu z odstavkom 4 tega člena.
Projekti skupnega interesa v zvezi z infrastrukturo, ki so bili izključeni iz vseevropskega prometnega omrežja, prenehajo biti upravičeni od datuma začetka veljavnosti delegiranih aktov, sprejetih v skladu z odstavkom 4 tega člena. Prenehanje upravičenosti ne vpliva na sklepe o financiranju ali donaciji, ki jih je Komisija sprejela pred navedenim datumom.
6. Ob upoštevanju člena 172(2) PDEU se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 53 te uredbe v zvezi s prilagoditvijo Priloge III zaradi vključitve ali prilagoditve informativnih zemljevidov sosednjih držav na podlagi sporazumov na visoki ravni o prometnih infrastrukturnih omrežjih med Unijo in zadevnimi ustreznimi državami.
Člen 50
Sodelovanje z javnimi in zasebnimi zainteresiranimi stranmi
1. Projekti skupnega interesa zadevajo vse neposredno vpletene zainteresirane strani. To so lahko subjekti, ki niso države članice in ki lahko vključujejo regionalne in lokalne organe, poslovodje in uporabnike infrastrukture ter industrijo in civilno družbo.
2. V fazi načrtovanja in gradnje projektov se po potrebi spoštujejo nacionalni postopki v odnosu do regionalnih in lokalnih organov, pa tudi civilne družbe, na katere vpliva projekt v skupnem interesu. Komisija spodbuja izmenjavo dobre prakse na tem področju.
3. Zainteresirane strani iz odstavka 1 lahko v okviru svojih pristojnosti poleg instrumenta za povezovanje Evrope in Kohezijskega sklada uporabljajo tudi druge posebne evropske programe, zlasti tiste v podporo regionalnemu razvoju, Evropsko teritorialno sodelovanje, Raziskave in inovacije ali program Okoljski in podnebni ukrepi. Te zainteresirane strani lahko pri tem pripomorejo k uresničevanju ciljev te uredbe in poleg tega zlasti:
(a)
krepijo regionalno mobilnost in tako spodbujajo dostop do vseevropskega prometnega omrežja za vse regije Unije;
(b)
spodbujajo čezmejne projekte;
(c)
krepijo vključevanje urbanih vozlišč v vseevropsko prometno omrežje (vključno s spodbujanjem trajnostne mobilnosti v mestih);
(d)
spodbujajo razvoj trajnostnih prometnih rešitev, npr. izboljšanje dostopnosti z javnim prevozom, telematskimi aplikacijami, intermodalnimi terminali/multimodalnimi prometnimi verigami, nizkoogljičnimi in drugimi inovativnimi prometnimi rešitvami, ter pripomorejo k izboljšanju stanja okolja;
(e)
krepijo sodelovanje med različnimi zainteresiranimi stranmi.
Člen 51
Temeljna načela za oceno analize socialno-ekonomskih stroškov in koristi ter analize evropske dodane vrednosti
Komisija na podlagi ciljev iz člena 4 objavi temeljna načela, ki jih uporablja pri oceni analiz socialno-ekonomskih stroškov in koristi ter analize evropske dodane vrednosti za projekte skupnega interesa, ki se potegujejo za sredstva Unije.
Člen 52
Postopek v odboru
1. Komisiji pomaga odbor. Ta odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011.
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011. Če odbor ne da nobenega mnenja, Komisija ne sprejme osnutka izvedbenega akta in se uporabi tretji odstavek člena 5(4) Uredbe (EU) št. 182/2011.
Člen 53
Izvajanje pooblastila
1. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov je preneseno na Komisijo pod pogoji, določenimi v tem členu.
2. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov iz člena 49(4) in (6) se prenese na Komisijo za obdobje petih let od 21. decembra 2013. Komisija pripravi poročilo o prenesenem pooblastilu najpozneje devet mesecev pred koncem petletnega obdobja. Prenos pooblastila se samodejno podaljša za enako obdobje, razen če Evropski parlament ali Svet ne nasprotuje temu podaljšanju najpozneje tri mesece pred koncem vsakega obdobja.
3. Pooblastilo iz člena 49(4) in (6) lahko kadar koli prekliče Evropski parlament ali Svet. Z odločitvijo o preklicu preneha veljati prenos pooblastila, naveden v tej odločitvi. Odločitev začne učinkovati na dan po njeni objavi v Uradnem listu Evropske unije ali na poznejši dan, ki je v njej določen. Odločitev ne vpliva na veljavnost že veljavnih delegiranih aktov.
4. Takoj ko Komisija sprejme delegirani akt, o tem istočasno obvesti Evropski parlament in Svet.
5. Delegirani akt, sprejet v skladu s členom 49(4) in (6), začne veljati le, če niti Evropski parlament niti Svet ne nasprotuje delegiranemu aktu v roku dveh mesecev od uradnega obvestila Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu ali če sta pred iztekom tega roka tako Evropski parlament kot Svet obvestila Komisijo, da mu ne bosta nasprotovala. Ta rok se na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta podaljša za dva meseca.
Člen 54
Pregled
1. Komisija mora do 31. decembra 2023 po morebitnem posvetovanju z državami članicami in ob pomoči evropskih koordinatorjev opraviti pregled vzpostavljanja jedrnega omrežja, s katerim oceni:
(a)
skladnost z določbami iz te uredbe;
(b)
napredek pri izvajanju te uredbe;
(c)
spremembe tokov potniškega in tovornega prometa;
(d)
razvoj naložb v nacionalno prometno infrastrukturo;
(e)
potrebo po spremembi te uredbe.
V oceni med drugim preveri tudi vpliv razvoja prometnih vzorcev in ustreznega razvoja načrtov za naložbe v infrastrukturo.
Poleg tega izvedbe tega pregleda Komisija v sodelovanju z državami članicami oceni, ali naj se v jedrno omrežje vključijo novi odseki, kot npr. nekateri prejšnji čezmejni projekti, navedeni v Sklepu št. 661/2010/EU. Komisija po potrebi pripravi zakonodajni predlog.
2. Komisija pri izvajanju tega pregleda oceni, ali bi jedrno omrežje, kot ga določa ta uredba, do leta 2030 že lahko izpolnjevalo zahteve iz poglavja III, pri čemer upošteva gospodarsko in proračunsko stanje v Uniji in posameznih državah članicah. Komisija po posvetovanju z državami članicami tudi presodi potrebo po spremembah jedrnega omrežja zaradi upoštevanja razvoja prometnih tokov in načrtovanja naložb na nacionalni ravni.
Komisija po potrebi lahko predloži predlog za spremembo te uredbe. Komisija lahko za ta predlog določi tudi datum izgradnje celovitega omrežja iz člena 9(2).
Člen 55
Enotni organ za stike
Države članice lahko zaradi olajšanja in usklajevanja postopka izdaje dovoljenj za projekte skupnega interesa, zlasti čezmejne projekte, imenujejo enotni organ za stike v skladu z upoštevnim pravnom Unije.
Člen 56
Zamuda pri izgradnji jedrnega omrežja
Ob velikih zamudah pri začetku ali zaključku del na jedrnem omrežju lahko Komisija zadevne države članice pozove, naj navedejo razloge za zamudo. Države članice te razloge sporočijo v treh mesecih. Na podlagi prejetega odgovora se Komisija posvetuje z zadevnimi državami članicami, da bi rešila težave, ki so povzročile zamudo.
Člen 57
Izjeme
Določbe v zvezi z železnicami in zlasti kakršnimi koli zahtevami za povezovanje letališč in pristanišč z železnicami se ne uporabljajo na Malti in Cipru, dokler na njunih ozemljih ni železniških sistemov.
Člen 58
Prehodne določbe
1. Za sklepe o financiranju, ki so sprejeti na podlagi Uredbe (ES) št. 680/2007 Evropskega parlamenta in Sveta (37), ki temeljijo na Sklepu št. 661/2010/EU in ki se izvajajo ob začetku veljavnosti te uredbe, še vedno velja različica Sklepa št. 661/2010/EU, ki je veljala na 20. decembra 2013.
2. Sklici na "prednostne projekte" iz Priloge III k Sklepu št. 661/2010/EU se razumejo kot sklici na "jedrno omrežje", kot ga opredeljuje ta uredba.
Člen 59
Razveljavitev
Brez poseganja v člen 58 te uredbe in točko (d) člena 7(2) Uredbe EU št. 1316/2013 se Sklep št. 661/2010/EU razveljavi.
Člen 60
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati na dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Strasbourgu, 11. decembra 2013