ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 3. července 2014
o státní podpoře SA.33927 (12/C) (ex 11/NN),
kterou Belgie poskytla systému pojištění na ochranu podílů jednotlivých členů finančních družstev
(oznámeno pod číslem C(2014)1021)
(Pouze francouzské a nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/686/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 7. listopadu 2011 oznámila Belgie Komisi, že zavedla systém pojištění vkladů (dále jen „systém pojištění družstev“ nebo „opatření“) na ochranu podílů individuálních podílníků v uznaných finančních družstvech, která buď podléhají obezřetnostnímu dohledu Belgické národní banky (dále jen „BNB“), nebo investovala nejméně polovinu svého majetku do finanční instituce, která je pod tímto dohledem (dále jen „finanční družstva“).
(2)
Dopisem ze dne 6. prosince 2011 informovala Komise Belgii, že dotčené opatření by mohlo představovat protiprávní státní podporu (2), a vyzvala ji, aby nepodnikala žádné další kroky při jeho provádění. Komise vyzvala Belgii, aby jí sdělila své připomínky k jejím předběžným závěrům, což Belgie učinila dopisem ze dne 22. prosince 2011.
(3)
Rozhodnutím ze dne 3. dubna 2012 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) informovala Komise Belgii, že zahájila ve věci dotyčného opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“), a vyzvala ji, aby v souladu s čl. 11 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 smlouvy o fungování Evropské unie (3), pozastavila toto opatření do doby, než rozhodne o jeho slučitelnosti s vnitřním trhem. Komise požádala Belgii, aby s okamžitou platností pozastavila veškeré kroky směřující k provádění systému pojištění družstev a nečinila v rámci opatření žádné platby. Rozhodnutí Komise o zahájení řízení, kterým rovněž vyzvala zúčastněné strany k podání jejich připomínek k opatření, bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4).
(4)
Dopisy ze dne 24. dubna 2012 a 31. května 2012 Belgie požádala o prodloužení lhůty na odpověď ohledně rozhodnutí o zahájení řízení, přičemž Komise nevyjádřila v tomto ohledu námitky. Dopisem ze dne 18. června 2012 zaslala Belgie své připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení a připojila k němu zejména dopis guvernéra BNB ze dne 7. října 2011, který byl adresován belgickému ministru financí.
(5)
Dne 17. srpna 2012 zaslala své připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení také skupina Arco (dále jen „skupina ARCO“ (5)). Dne 29. srpna 2012 předala Komise tento dokument Belgii, a umožnila tak tomuto členskému státu, aby se vyjádřil k připomínkám skupiny ARCO. Dne 16. října 2012 však Belgie oznámila, že tuto možnost nevyužije.
(6)
Komise položila ve věci opatření doplňující otázky, a to zejména dne 17. září 2012 a 24. července 2013, na které Belgie odpověděla dne 5. prosince 2012 a 20. září 2013.
2. SKUTKOVÉ OKOLNOSTI
2.1 Vznik oznámeného opatření
(7)
Zavedení systému pojištění družstev bylo spojeno s opatřeními na záchranu v rámci jiného případu státní podpory.
(8)
Dne 30. září 2008 oznámila banka Dexia navýšení svého kapitálu o částku 6,4 miliardy EUR, kterou vložili její stávající akcionáři (mezi nimi skupina ARCO) a lucemburské, francouzské a belgické orgány. Belgický ministr financí z doby poskytnutí státní podpory ve prospěch banky Dexia v roce 2008 vysvětlil před zvláštní komisí belgického parlamentu, jež byla pověřena přezkoumáním okolností likvidace banky Dexia (dále jen „komise Dexia“), že po žádostech o zásah ve prospěch skupiny ARCO bylo již v září/říjnu roku 2008 přijato politické rozhodnutí o zavedení systému pojištění družstev. Vysvětlil, že kvůli dosažení dohody v případě banky Dexia musela vláda zároveň rozhodnout v záležitostech ARCO a Ethias (6). Z prohlášení současného belgického ministra financí rovněž vyplývá, že k přijetí závazku z roku 2008 došlo proto, aby skupina ARCO souhlasila se svou účastí na záchraně banky Dexia (7).
i) Tisková sdělení
(9)
Dne 10. října 2008 oznámila belgická vláda prostřednictvím tiskové zprávy útvarů ministra financí, že přijala toto rozhodnutí:
-
zvýšit krytí poskytované stávajícím systémem pojištění vkladů u úvěrových institucí z 20 000 na 100 000 EUR,
-
vytvořit podobný systém pro ostatní finanční produkty (zejména pro životní pojištění „třídy 21“ (8) a podíly finančních družstev) (9).
(10)
Dne 21. ledna 2009 potvrdili předseda vlády a ministr financí ve společné tiskové zprávě závazek předchozí vlády (10) o zavedení systému pojištění družstev (11). Ve stejný den uveřejnila skupina ARCO tuto tiskovou zprávu belgické vlády na svých internetových stránkách. Ostatní finanční družstva se naopak distancovala od analogie mezi vklady a podíly ve finančních družstvech, která je základem systému pojištění družstev (12).
ii) Legislativní postup
(11)
Dne 15. října 2008 schválil belgický parlament zákon (13) umožňující belgické vládě přijmout opatření na podporu finanční stability. Dne 14. listopadu 2008 (14) vyhlásila Belgie královský dekret, který zvýšil částku chráněnou systémem pojištění vkladů u úvěrových institucí na výši 100 000 EUR a zavedl podobný systém pojištění pro životní pojištění spadající do „třídy 21“. Předtím, dne 29. října 2008, vydal Výbor pro finanční stabilitu souhlasné stanovisko k návrhu královského dekretu (15).
(12)
Dne 14. dubna 2009 (16) změnila Belgie zákon ze dne 15. října 2008, který povolil vládě zavést královským dekretem systém pojištění splaceného základního kapitálu za účelem vyplacení podílu individuálních podílníků na základním kapitálu finančních družstev. Královským dekretem ze dne 10. října 2011 (17) změnila Belgie královský dekret ze dne 14. listopadu 2008. Královský dekret ze dne 10. října 2011 obsahuje dodatečná technická upřesnění ohledně systému pojištění družstev.
(13)
Dne 7. října 2011 napsal guvernér BNB dopis tehdejšímu ministru financí, v němž vyjádřil stanovisko k návrhu královského dekretu ze dne 10. října 2011, což je postup vyžadovaný zákonem o statutu BNB (18). Guvernér v tomto dopisu uvedl, že vláda může oprávněně přijmout královský dekret ve věci systému pojištění družstev „v případě náhlé krize na finančních trzích nebo v případě vážné hrozby systémové krize“. Guvernér dospívá k závěru, že okolnosti zřejmě tyto podmínky splňují a že systém pojištění družstev by umožnil omezit důsledky takovéto krize (19). Zároveň se ale výslovně nevyjadřuje k otázce, zda se u podílů jednotlivých členů finančních družstev nejedná v zásadě o vklady (20). Uvádí dále, že opatření by mohlo vyvolat potíže ohledně jeho slučitelnosti s pravidly pro státní podporu (21), a vyjadřuje znepokojení ve věci dobrovolného členství v systému pojištění družstev, což by mohlo vyvolat potíže ohledně „nepříznivého výběru“ (22).
(14)
Dne 13. října 2011 požádala tři družstva skupiny ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR a ARCOPLUS) o přijetí do systému pojištění družstev. Belgická vláda tuto žádost schválila královským dekretem ze dne 7. listopadu 2011 (23). V rámci této žádosti uhradila skupina ARCO příspěvky v celkové výši 2,05 milionu EUR (24).
(15)
Valné hromady družstev ARCOFIN, ARCOPAR a ARCOPLUS schválily dne 8. prosince 2011 návrh jejich správní rady na dobrovolnou likvidaci společností.
2.2 Směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů
(16)
Článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES (25) ukládá každému členskému státu povinnost
„zajistit, aby byl na jeho území zaveden a úředně uznán jeden nebo více systémů pojištění vkladů. S výjimkou okolností… nesmí žádná úvěrová instituce (26) povolená v tomto členském státě … přijímat vklady (27), pokud není členem takového systému.“
(17)
Belgie provedla směrnici 94/19/ES do vnitrostátních právních předpisů v roce 1998 a zavedla systém pojištění vkladů, který pokryl souhrn všech vkladů každého vkladatele pro případ, že by se staly nedisponibilními. Belgický systém pojištění vkladů byl svěřen fondu pojištění vkladů. Belgie poté zřídila královským dekretem ze dne 14. listopadu 2008„zvláštní fond ochrany vkladů“, který pokrývá opatření, ke kterým Belgie přistoupila následně (28).
(18)
Článek 7 směrnice 94/19/ES původně stanovil, že souhrn všech vkladů každého vkladatele musí být pojištěn do výše 20 000 EUR. Rada ve složení pro hospodářské a finanční věci (ECOFIN) na svém zasedání dne 7. října 2008 souhlasila se zvýšením pojištění vkladů, které stanoví směrnice 94/19/ES. Ve své tiskové zprávě uvedla, že:
„všechny členské státy zajistí pro počáteční období nejméně jednoho roku pojistnou ochranu vkladů pro fyzické osoby ve výši nejméně 50 000 EUR, a bere na vědomí, že mnohé členské státy se rozhodly zvýšit své minimální (pojištěné) částky na 100 000 EUR. Vítáme záměr Komise předložit neprodleně vhodný návrh na podporu sbližování systémů pojištění vkladů“ (29).
(19)
Pokud jde o krytí, článek 2 směrnice 94/19/ES stanoví, že systémy pojištění vkladů nechrání nástroje, na které se vztahuje definice vlastního kapitálu úvěrových institucí (30).
(20)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/14/ES (31) zvýšila pojistnou ochranu poskytovanou systémy pojištění vkladů (nejprve na částku nejméně 50 000 EUR, a poté dne 31. prosince 2010 na částku nejméně a nejvýše 100 000 EUR).
(21)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES (32) stanoví odškodnění investorů v případě, kdy investiční podnik není schopen vrátit hodnotu nástrojů patřících investorovi. Toto odškodnění je například možné v případě podvodu či nedbalosti v podniku nebo v případě chyb či potíží, k nimž došlo v jeho systémech. Systémy odškodnění investorů ale nekryjí rizika spojená s investicí (např. nakoupí-li investor akcie, které potom ztratí na hodnotě).
2.3 Belgický právní rámec pro družstevní společnosti
(22)
Belgický zákon o společnostech (33) vymezuje, a to zejména ve svých článcích 350 až 436, právní rámec družstevních společností. Stanoví, že družstevní společnost musí ve svých stanovách zvolit buď právní formu „společnosti s ručením omezeným“ (ztráty podílníků nemohou přesáhnout výši jejich vkladu), nebo právní formu „společnosti s ručením neomezeným“ (podílníci nesou osobní odpovědnost za veškeré závazky společnosti, a mohou proto utrpět ztrátu přesahující jejich kapitálovou investici).
(23)
Belgický zákon o společnostech (zejména ve svých článcích 362, 364, 366, 367 a 374) umožňuje určitá omezení, pokud jde o možnost převodu podílů v družstevní společnosti. Podíly v družstevní společnosti jsou volně převoditelné na jiné podílníky družstva, ale stanovy družstevní společnosti mohou tyto převody podmínit. Převody třetím stranám mohou být uskutečněny pouze za podmínek a na osoby uvedené v článku 366 belgického zákona o společnostech.
(24)
Belgický zákon o společnostech (článek 367) rovněž stanoví, že podílníci družstevní společnosti z ní mohou vystoupit pouze během prvních šesti měsíců účetního období. Pokud toto právo uplatní, článek 374 belgického zákona o společnostech stanoví, že podílník má nárok na vyplacení hodnoty svých podílů ve výši, která vyplývá z rozvahy účetního období.
(25)
Zatímco belgický zákon o společnostech vymezuje obecný rámec pro družstevní společnosti, královský dekret ze dne 8. ledna 1962 (34) stanoví kritéria pro „uznané družstevní společnosti“ (35). Uznaná družstevní společnost konkrétně nemůže ze spekulativních důvodů odmítnout vstup podílníků nebo je vyloučit; podíly na základním kapitálu poskytují bez ohledu na jejich hodnotu stejná práva; všichni podílníci mají na každoročních valných hromadách stejná hlasovací práva; valná hromada jmenuje členy správní a dozorčí rady; přebytek hospodaření (určený po odečtení všech nákladů) lze přidělit podílníkům pouze poměrně vzhledem k objemu operací, které učinili se společností, a dividenda přisouzená podílům na kapitálu nesmí přesáhnout určitou procentní výši, již stanoví královský dekret.
(26)
Článek 21 belgického daňového zákoníku stanoví, že dividendy uznaných družstevních společností jsou až do určité výše osvobozeny od daně (36).
2.4 Popis opatření
(27)
Systém pojištění družstev kryje základní kapitál (ale nekryje případnou přidanou hodnotu) splacený individuálními podílníky družstevních společností až do výše 100 000 EUR.
(28)
Na rozdíl od ustanovení platných pro systémy pojištění vkladů u úvěrových institucí je vstup do systému pojištění družstev dobrovolný.
(29)
Pokud finanční družstva mají zájem o účast v systému pojištění družstev, musí podat žádost ministru financí. Rada ministrů má jeden měsíc na to, aby rozhodla o žádosti finančního družstva o účast v systému pojištění družstev a případně stanovila určité podmínky. Tyto podmínky mohou zahrnovat:
a)
povinnost vyhradit budoucí veřejné nabídky institucionálním podílníkům;
b)
závazek všech institucionálních podílníků nestáhnout žádnou akcii ani žádnou částku uhrazenou družstevní společnosti a nevystoupit z družstva jakožto podílník mimo rámec postoupení akcií; a
c)
stropní hodnotu ve výši 4,5 % ročně u úroků vyplácených podílníkům.
(30)
Po žádosti finančního družstva o krytí musí družstvo zůstat v systému jeden rok. Po uplynutí této lhůty může družstvo svou účast v systému ukončit s výpovědní lhůtou v délce tří měsíců. Družstvo nemůže žádným způsobem získat zpět zaplacené příspěvky. Pokud se družstvo rozhodne vystoupit ze systému pojištění družstev, může do něj opět vstoupit až po uplynutí tří roků.
(31)
Opatření kryje pouze akcie na podíly družstev vydané před vstupem v platnost královského dekretu ze dne 10. října 2011.
(32)
Systém pojištění družstev je vyhrazen individuálním podílníkům a neplatí pro institucionální podílníky finančních družstev.
(33)
Zvláštní ochranný fond je financován:
i)
ročním příspěvkem, který odpovídá 0,15 % kryté částky (hrazeným všemi účastníky); a
ii)
jednorázovým vstupním poplatkem, který odpovídá 0,10 % kryté částky (hrazeným družstvy).
(34)
Finanční družstva mohou mít dále za povinnost uhradit zvláštnímu ochrannému fondu příspěvek za přidanou hodnotu u kotovaných akcií, které vlastní. Tento příspěvek může dosáhnout výše 10 % rozdílu mezi prodejní cenou dotčených podílů (nebo v případě, že k prodeji nedojde během tří let od ukončení ochranného systému, průměrný kurz dotčeného podílu při uzavření burzy cenných papírů za 30 dní před třetím výročím) a referenční cenou stanovenou veřejnými orgány v okamžiku, kdy finanční družstvo přistoupí k systému pojištění družstev.
(35)
Zvláštní ochranný fond začne provádět platby, pokud se finanční družstvo ocitne v likvidaci, nebo oznámí-li orgán finančního dohledu tomuto fondu, že finanční družstvo není nadále schopno vyplácet své podílníky, kteří z něj chtějí vystoupit.
(36)
Pokud zvláštní ochranný fond nemá dostatečné prostředky k zásahu, poskytne nutné prostředky jako zálohu Caisse des dépôts et consignations, která je veřejným orgánem bez právního statutu. Podle toho, zda se jedná o instituci neplnící závazky s povinnou účastí nebo o finanční družstvo, bude tato záloha později uhrazena pomocí:
-
50 % ročních příspěvků hrazených institucemi s povinnou účastí;
-
zvláštním ročním příspěvkem hrazeným finančními družstvy (jejichž účast je dobrovolná).
(37)
V případě zásahu zvláštního ochranného fondu přecházejí na fond práva individuálních podílníků družstva a fond získává stejné postavení jako ostatní podílníci. Jedná se o rozdílný případ oproti systému pojištění vkladů u úvěrových institucí, kde fond získává stejné postavení jako ostatní věřitelé dotčené společnosti.
2.5 Popis skupiny ARCO
(38)
Skupina ARCO byla původně akcionářem Artesia Banking Corporation NV (dále jen „Artesia“), která sama vlastnila 100 % podíl v bance BACOB a 82 % podíl v pojišťovací společnosti DVV. Po sloučení společnosti Artesia s bankou Dexia v roce 2001 se skupina ARCO stala hlavním akcionářem banky Dexia s podílem okolo 15 % (37).
(39)
ARCO je název skupiny zahrnující ARCOPAR, ARCOPLUS a ARCOFIN, což jsou všechno uznané družstevní společnosti (38). Skupina ARCO má přes 800 000 členů, z nichž se u 99 % jedná o soukromé osoby. Kapitál v držení individuálních podílníků u ARCOPAR, ARCOPLUS a ARCOFIN dosahoval v pořadí výše 1,3 miliardy EUR, 46 milionů EUR a 140 milionů EUR.
(40)
Stanovy družstev ARCOPAR, ARCOPLUS a ARCOFIN uvádějí, že se u těchto tří subjektů jedná o společnosti s ručením omezeným (39).
(41)
Stanovy všech tří subjektů obsahují ustanovení, jež se týkají podílníků, kteří chtějí vystoupit.
(42)
Stanovy družstva ARCOPAR tak například stanoví, že družstvo může omezit možnost vystoupení, pokud by tím mělo přijít o více než 10 % celkového investovaného kapitálu nebo počtu podílníků během stejného účetního období (40). Podílník, který by chtěl vystoupit z družstva ARCOPAR, by získal zpět svůj kapitál. Podílníci, kteří vlastní podíly kategorie A, B a C v družstvu ARCOPAR (41), mají rovněž nárok na tzv. „bonusovou rezervu“ (42).
(43)
V článku 35 stanov družstva ARCOPAR jsou uvedeny nároky podílníků v případě likvidace. V podstatě se zde říká, že podílníci budou vyplaceni v případě, že po uhrazení závazků a sociálních odvodů bude zůstatek kladný (43).
(44)
Rizika spojená s investicí do podílů skupiny ARCO byla například popsána v prospektu družstva ARCOPAR, kterou schválily belgické orgány v červnu roku 2008 a která byla vydána u příležitosti jisté transakce na kapitálovém trhu, jež proběhla mezi 7. červencem roku 2008 a 30. zářím roku 2008. V prospektu je jasně uvedeno, že zisk obdržený díky bance Dexia představoval více než 69 % čistého zisku družstva ARCOPAR za účetní období 2005/2006, 2006/2007 a 2007/2008. Prospekt rovněž odkazoval na riziko masivních vystoupení z družstva a zdůrazňoval, že v případě likvidace mohou podílníci o vše přijít. Výroční zprávy společnosti zároveň jasně uváděly, že skupina ARCO, aby mohla investovat, zvýšila půjčkou svou míru zadlužení (44).
2.6 Důvody, které vedly k zahájení řízení
(45)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k předběžnému závěru, že oznámené opatření splňuje čtyři kumulativní kritéria v oblasti státní podpory, a vyjádřila pochyby, že by opatření mohlo být prohlášeno za slučitelné s vnitřním trhem.
(46)
Komise shledala, že opatření je přičitatelné Belgii, protože bylo financováno zvláštním ochranným fondem. Komise za tím účelem konstatovala, že belgické právní předpisy stanovily výši příspěvku, který účastníci měli hradit do zvláštního ochranného fondu, a rovněž určily způsob, jakým budou tyto fondy používány. Komise dále zjistila, že Caisse des dépôts et consignations v případě potřeby poskytne zvláštnímu ochrannému fondu finanční prostředky jako zálohu. Komise si položila otázku, jakým způsobem získá Caisse des dépôts et consignations tyto prostředky zpět, protože nebylo jisté, že finanční družstva mají dostatečné finanční prostředky. Kladla si také otázku, zda dobrovolná účast finančních družstev nebude na úkor účinného refinancování zvláštního ochranného fondu.
(47)
Komise dospěla k závěru, že finanční družstva lze považovat podniky a že jim opatření poskytne selektivní zvýhodnění. Pokud jde o selektivní zvýhodnění, systém pojištění družstev zřejmě pomohl družstvům k přilákání nových finančních prostředků nebo k zachování jejich stávajícího kapitálu, protože přesvědčil stávající podílníky, aby z finančního družstva nevystupovali. Taková ochrana byla mimořádně užitečná v obdobích finanční nejistoty, jako tomu bylo mezi podzimem roku 2008 a dnem přijetí královského dekretu, kdy byla finanční družstva účinně ochráněna před rizikem výrazného vyplácení ve spojení s vystupováním z družstva.
(48)
Komise rovněž zjistila, že ochrana byla rozšířena a že Belgie nezohledňovala při schvalování vstupu kandidátského družstva do systému pojištění družstev jeho finanční stav. V případě skupiny ARCO bylo finančním družstvům povoleno přistoupit k systému pojištění družstev přesto, že již byla v platební neschopnosti, a družstva nedlouho potom vyhlásila konkurz.
(49)
Komise dospěla také k závěru, že opatření narušilo hospodářskou soutěž, protože finanční družstva navzájem soutěžila na trhu strukturovaných retailových investičních produktů, na kterém využívala selektivní výhodu, kterou neměly ostatní tržní subjekty s nabídkou podobných produktů.
(50)
Komise dále usoudila, že systém pojištění družstev měl dopad na obchod v rámci Unie. Na belgickém trhu působí četní mezinárodní dodavatelé investičních produktů, kteří nemohou uplatňovat nárok na stejný podíl na trhu, jako je podíl finančního družstva, který si družstvo může udržet kvůli opatření.
(51)
Komise si položila otázku, zda lze finanční družstva považovat za finanční instituce a zda tento faktor má dopad na použitelnost sdělení o bankovnictví z roku 2008 (45). Komise dospěla k závěru, že vzhledem ke skutečnosti, že se u finančních družstev zřejmě nejedná o finanční instituce ve smyslu sdělení o bankovnictví z roku 2008, je nutno posuzovat podporu přímo na základě Smlouvy.
(52)
Aby opatření bylo slučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy, musí být nezbytné, přiměřené a úměrné. Komise pochybovala o souladu opatření s těmito třemi kumulativními kritérii. Kladla si otázku, zda ochrana podílníků finančních družstev byla nezbytná k tomu, aby se zabránilo vážnému narušení belgického hospodářství. Pokud jde o možný multiplikační účinek, Komise zaznamenala, že Belgie zavedla již několik opatření [jako zvýšení krytí na základě systému pojištění vkladů na částku 100 000 EUR, poskytnutí státní podpory několika bankám v různých formách (rekapitalizace, vklad finančních prostředků, opatření na záchranu znehodnocených aktiv a další opatření ad hoc)]. Nechápala proto, proč bylo kromě všech těchto opatření ještě navíc nezbytné ochránit podílníky finančních družstev.
(53)
Komise si položila otázku, zda bylo přiměřené ochránit podílníky finančních družstev. V tomto ohledu konstatovala, že finanční družstva nejsou finančními institucemi a že vzhledem ke své velikosti nepředstavují systémově důležité instituce. Vyzvala Belgii, aby vysvětlila, jakým způsobem měly údajně mít investiční ztráty, které utrpěli rovněž například investoři do zvláštních investičních fondů, vážný negativní multiplikační účinek pro belgické hospodářství.
(54)
Komise měla konečně pochyby ohledně přiměřenosti opatření. Za prvé, Komise nepovažovala za jisté, že finanční družstva zaplatí za poskytnuté pojištění spravedlivou odměnu. Za druhé, Komise zaznamenala, že dobrovolnost vstupu do systému ve spojení s neexistující kontrolou životaschopnosti během přístupového řízení, jak ho stanovila Belgie, znamená, že je v zájmu finančních družstev přistoupit k systému až tehdy, kdy si budou jista, že dojde k plnění pojištění. To by mohlo vést k situacím, kdy by příjemci mohli využívat pojištění a mohli se přitom ve značné míře vyhnout placení za něj. Komise si také položila otázku, zda systém pojištění družstev nenarušuje neoprávněně hospodářskou soutěž vzhledem k tomu, že akcionáři konkurenčních společností nejsou chráněni, což finančním družstvům usnadňuje přístup ke kapitálu a zvyšuje jejich celkový podíl na trhu s retailovými investičními produkty.
3. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Připomínky skupiny ARCO
(55)
Podle skupiny ARCO belgická vláda rozhodla a oznámila dne 10. října 2008, že je zaveden systém pojištění družstev, který byl součástí širšího balíčku (navýšení pojištění vkladů u spořicích vkladů úvěrových institucí na výši 100 000 EUR, rozšíření systému pojištění na produkty životního pojištění „třídy 21“ a na individuální podílníky finančních družstev). Skupina ARCO tvrdila, že rozhodnutí ze dne 10. října 2008 bylo provedeno zákonem ze dne 15. října 2008 a královským dekretem ze dne 14. listopadu 2008, pokud jde o produkty třídy 21, a zákonem ze dne 14. dubna 2009 a královským dekretem ze dne 10. října 2011, pokud jde o depozitní certifikáty k akciím vydaným finančními družstvy.
(56)
Skupina ARCO zdůraznila, že systém pojištění družstev nepředstavuje státní podporu, protože finančním družstvům neposkytuje žádné selektivní zvýhodnění. Skupina ARCO také tvrdila, že Komise dospěla k závěru, že systém pojištění pro produkty třídy 21 pojišťovacích společností neobsahuje žádný prvek státní podpory, protože tyto produkty jsou volně dostupné pro všechny pojišťovny, a nejsou tak selektivní (46). Skupina ARCO kromě toho tvrdí, že systém pojištění družstev je otevřený všem finančním družstvům za stejných podmínek, a není proto selektivní.
(57)
V souladu s připomínkami Belgie skupina ARCO tvrdila, že všechny formy podílů ve finančních družstvech potvrzují, že uspokojují stejné požadavky zákazníků jako vklady a že s nimi zákonodárce také tak zachází. Skupina ARCO zdůraznila, že se Belgie obává účinku nákazy. Pokud by Belgie nezavedla systém pojištění družstev, otřáslo by to údajně důvěrou investorů a mohlo by to prý vést k runu na všechny spořicí produkty.
3.2 Připomínky Belgie
(58)
Belgie uvedla, že systém pojištění družstev nenaplňuje všechna kumulativní kritéria v oblasti státní podpory uvedená v čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a nepředstavuje tak státní podporu. Belgie konkrétně tvrdila, že nejsou splněna tři kritéria státní podpory. Belgie nejprve vyjádřila stanovisko, že opatření představuje pomoc pouze soukromým osobám a ne podnikům. Poté Belgie zdůraznila, že opatření neposkytuje žádné selektivní zvýhodnění finančním družstvům, a nakonec tvrdila, že opatření nevyvolá žádné narušení hospodářské soutěže.
(59)
Pokud jde o tvrzení, že z podpory nemají prospěch podniky, Belgie vyjádřila stanovisko, že řádný systém pojištění vkladů v případě úvěrových institucí, včetně jeho rozšíření (tj. systém pojištění družstev), byl přijat v souladu a za dodržení rozhodnutí Rady ve složení pro hospodářské a finanční věci (ECOFIN), směrnice 94/19/ES v jejím pozdějším znění a směrnice 97/9/ES.
(60)
Belgie vyjádřila stanovisko, že podíly finančních družstev v držení individuálních podílníků mají všechny znaky vkladů a jako takové jsou získávány. Zdůraznila tyto prvky:
i)
osoby (individuální podílníci), které využívají systém pojištění družstev, zasluhují stejnou ochranu jako vkladatelé u jiných institucí, které působí ve stejném odvětví a podléhají stejné kontrole;
ii)
z daňových důvodů jsou jak dividendy vyplácené finančními družstvy, tak úroky z vkladů osvobozeny ve stejné, pevně stanovené výši od srážkové daně z movitého majetku (47);
iii)
individuální podílníci finančních družstev mohou v souladu s ustanoveními stanov finančního družstva upsat pouze konkrétně vymezený podíl, jehož maximální výše je omezena;
iv)
podílníci finančních družstev mohou ze společnosti vystoupit pouze během prvních šesti měsíců účetního období a podílník, který si přeje vystoupit, nemá nárok na přidanou hodnotu družstva úměrnou svému podílu. Podle Belgie se v hodnotě podílů v družstvu neodráží hodnota podkladových aktiv finančního družstva, a podíly ve finančních družstvech tak obecně nekonkurují investičním produktům, ale pouze podmnožině produktů, na které se již vztahuje státní záruka (tj. vklady a životní pojištění „třídy 21“);
v)
podíly finančních družstev jsou registrovány a možnost jejich převodu je omezena právními předpisy (48). Nelze je volně prodávat za účelem získání zisku. Podílníci finančních družstev mají nárok pouze na skromnou dividendu (osvobozenou od daně) a na vyplacení podílu, když přestanou být podílníky;
vi)
podíly ve finančních družstvech nelze považovat za investici do akcií kotované společnosti nebo kotovaného subjektu;
vii)
podíly ve finančních družstvech nelze považovat za rizikovou investici, protože podílníci finančních družstev nemají nárok na přidanou hodnotu;
viii)
systém pojištění družstev chrání výlučně individuální podílníky (na rozdíl od institucionálních podílníků).
(61)
Pokud jde o neexistenci selektivního zvýhodnění, Belgie uvedla, že systém pojištění družstev kryje pouze podíly ve finančních družstvech, které byly vydány před dnem 10. října 2011. Belgie poznamenala, že po tomto dnu nemohla finanční družstva nadále využívat systému pojištění družstev k tomu, aby vstupovala na trh. Upřesnila také, že skupina ARCO neemitovala od září roku 2008 žádný nový podíl.
(62)
Belgie rovněž popřela, že by systém pojištění družstev pomohl finančním družstvům zachovat si stávající kapitál. Na podporu tohoto tvrzení Belgie prohlásila, že tisková zpráva ze dne 10. října 2008 byla pouze návrhem strategického podnětu a finanční družstva v ní byla zmíněna jen okrajově. Tisková zpráva ze dne 10. října 2008 nepředstavovala podle Belgie podrobnou dohodu, jež byla zveřejněna v koordinaci se souběžnými tiskovými zprávami finančních družstev. V tomto ohledu Belgie odlišila svou tiskovou zprávu od zpráv britských orgánů a společnosti Lloyds ve věci Lloyds (49), na které se Komise odvolala v rozhodnutí o zahájení řízení. Belgie dospěla k závěru, že tisková zpráva ze dne 10. října 2008 nepředstavuje opatření, které by mohlo poskytnout finančním družstvům selektivní zvýhodnění. Pokud jde o následující tiskovou zprávu ze dne 21. ledna 2009, Belgie považovala za obvyklé, že skupina ARCO tuto zprávu veřejných orgánů okamžitě zveřejnila na svých internetových stránkách, protože všechna finanční družstva (tedy také skupina ARCO) sledovala tehdy tuto záležitost s velkým zájmem.
(63)
Belgie zdůraznila, že by Komise měla zaujmout stejný přístup jako ve věci Ethias a že by měla dospět k závěru, že systém pojištění družstev není selektivní. Belgie také vyzdvihla, že Soudní dvůr již v rozsudku ve věci Paint Graphos (50) uznal zvláštní statut skutečných družstev. Odkázala zejména na bod č. 61 tohoto rozsudku, z nějž jasně vyplývá, že vzhledem ke zvláštním rysům vlastním družstevním společnostem nelze mít v zásadě za to, že tyto družstevní společnosti jsou ve srovnatelné faktické a právní situaci s obchodními společnostmi.
(64)
Belgie poskytla také informace o počtu akcionářů skupiny ARCO, kteří tento subjekt opustili od počátku krize. Během finančních období, která vedla k dobrovolné likvidaci, dosáhl počet podílníků skupiny ARCO, kteří požádali o vyplacení svého kapitálu, výše 9 764 v roce 2007/2008, 21 150 v roce 2008/2009 a 23 762 v roce 2010/2011.
(65)
Pokud jde o rušivé účinky opatření, Belgie tvrdila, že Komise by měla přiměřeným způsobem vysvětlit, jakým finančním produktům konkurují podíly ve finančních družstvech, a to i přesto, že Belgie uznala, že v rámci řízení ohledně státní podpory není Komise povinna poskytnout podrobnou definici trhu. Belgie v podstatě tvrdila, že se individuálním podílníkům finančních družstev dostalo stejné míry ochrany jako investorům v případě všech podobných produktů v oblasti vkladů nebo spoření.
(66)
Belgie rovněž vysvětlila, že systém pojištění družstev sleduje stejný cíl jako směrnice 94/19/ES, a to ochránit vklady individuálních spořitelů, zachovat důvěru vkladatelů a zlepšit stabilitu finančních trhů. Belgie soudí, že systémy pojištění vkladů jiných členských států kryjí rovněž v některých případech netradiční vklady, a vyjádřila přesvědčení, že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit (51).
(67)
Belgie rovněž vyzdvihla skutečnost, že v případě, pokud by Komise měla dospět k závěru, že systém pojištění družstev představuje státní podporu, měla by být tato podpora považována za slučitelnou s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy. Soudila, že není důvod, aby se určilo, zda je skupina ARCO finanční institucí ve smyslu sdělení o bankovnictví z roku 2008. Podle Belgie je rozhodující otázkou, na kterou by měla Komise odpovědět, otázka, zda systém pojištění družstev představuje nezbytný a přiměřený zásah s cílem zabránit vážnému narušení hospodářství.
(68)
Belgie zastávala názor, že se jedná o nezbytné opatření, jeho důsledky se omezují na nutné minimum a existují mechanismy sdílení nákladů.
(69)
Za prvé, Belgie tvrdila, že systém pojištění družstev je přiměřený a nezbytný pro poskytnutí jistoty vkladatelům v Belgii.
(70)
Belgie uznala za teoreticky možné, že instituce s chráněnými vklady ve své rozvaze mohou mít nepřímý prospěch z existence podobných ochranných systémů, protože tyto systémy přispívají k zabránění runu na banky. Vysvětlila ale, že systémy pojištění vkladů jsou nezbytné, aby se zabránilo runu na banky a narušení finančních trhů. Belgie také tvrdila, že systém pojištění družstev je nutný, aby se zabránilo oslabení důvěry, kterou má veřejnost vůči belgickému finančnímu systému. Skutečnost, že podíly v družstvech vykazují základní rysy produktů spoření a že polovina finančních prostředků v držení družstev je investována do bank, posiluje jejich společné rysy s vklady a zdůrazňuje jejich význam pro belgický bankovní systém. Nezvládnutá platební neschopnost finančních družstev by údajně spustila řetězovou reakci s dopadem na všechny finanční instituce a na belgické hospodářství. Pokud by se na podíly ve finančních družstvech neuplatnila stejná míra ochrany jako na tradiční vklady, vzniklo by údajně stejné riziko jako v případě, že by se neochránily vklady. Mělo by to silný dopad na důvěru veřejnosti ve všechny formy vkladů v Belgii a vzniklo by systémové riziko. Na podporu svých tvrzení uvedla Belgie skutečnost, že v poměru k celkovému počtu obyvatel Belgie byl počet podílníků (individuálních osob) finančních družstev vysoký (52).
(71)
Belgie také vznesla důraznou námitku vůči terminologii, kterou Komise použila ve svém rozhodnutí o zahájení řízení, a to zejména vůči pojmům „capital instruments“ (nástroje vlastního kapitálu) a „risk capital“ (rizikový kapitál), kterých bylo použito v bodě odůvodnění 62 a v poznámce pod čarou č. 35.
(72)
Na prokázání nezbytnosti systému pojištění družstev Belgie také předala Komisi dopisy Rady pro finanční stabilitu a guvernéra BNB ze dne 29. října 2008 (53) a 7. října 2011 (54), které byly zaslány tehdejšímu ministru financí.
(73)
Ohledně slučitelnosti opatření s pravidly pro státní podporu odkazuje Belgie zaprvé na rozhodnutí Komise ve věci Ethias. Komise podle ní povolila opatření ve prospěch Ethias, a to zejména rozšíření systému pojištění vkladů na produkty „třídy 21“, protože je považovala za přiměřená a nezbytná, aby se zabránilo vážnému narušení belgického hospodářství.
(74)
Za druhé, Belgie zopakovala svůj názor, že opatření je přiměřené. Finanční družstva sdílejí náklady, a to zejména prostřednictvím jejich příspěvku do zvláštního ochranného fondu. Belgie soudila, že míra odměny za pojištění je přiměřená a obdobná příspěvkům v systémech pojištění ostatních chráněných institucí. Belgie odmítla, že by opatření mohlo být neúměrné z důvodu dobrovolné účasti v systému pojištění družstev.
(75)
Belgie tvrdila, že pokud by Komise přesto dospěla k závěru, že se u opatření jedná o státní podporu, měla by usoudit, že se jedná o podporu na ukončení činnosti slučitelnou s pravidly pro státní podporu. Belgie připomněla, že královský dekret ze dne 7. listopadu 2011 jasně stanoví, že v případě likvidace družstva musí zvláštní ochranný fond zasáhnout a odškodnit až po vydání konečného nařízení k likvidaci a jeho schválení.
(76)
Belgie zastávala také názor, že příkaz Komise k pozastavení plateb se netýká plateb provedených po likvidaci skupiny ARCO ve prospěch individuálních podílníků, protože v případě fyzických osob se nejedná o podniky.
(77)
Belgie předložila další dodatečné připomínky dopisem adresovaným Komisi ze dne 18. března 2014, tj. po stanovené lhůtě.
(78)
Belgie soudí, že Komise nemůže zakázat plnění pojištění poskytnutého individuálním podílníkům. Údajně nemůže vyzvat stát, aby pozastavil veškeré platby v rámci systému pojištění družstev a ani aby získal zpět platby provedené v rámci tohoto systému ve prospěch individuálních podílníků.
(79)
U individuálních podílníků se totiž nejedná o podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy a plnění pojištění ve prospěch individuálních podílníků nemá údajně žádný dopad na skupinu ARCO nebo na vyhlídky Belgie získat zpět podporu, ze které měly mít tyto podniky prospěch.
4. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
4.1 Příjemce opatření
(80)
Komise nejprve předběžně připomíná, že v bodě odůvodnění 18 rozhodnutí o zahájení řízení tvrdila, že systém pojištění družstev je určen pro finanční družstva. Hlubší prošetření chronologie a příznačných rysů opatření ale umožnilo dospět k závěru, že jediným skutečným příjemcem opatření je skupina ARCO, jak je popsáno v tomto oddíle.
(81)
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že mezi skupinou ARCO a ostatními finančními družstvy, které mohou být způsobilá pro přijetí do systému pojištění družstev, existuje podstatný rozdíl.
(82)
Z popisu skutečností (55) jasně vyplývá, že systém pojištění družstev byl od počátku šit na míru skupině ARCO, která čelila potížím kvůli svým investicím do banky Dexia. Skupina ARCO byla vlastně jediné finanční družstvo, které o účast na opatření nakonec požádalo.
(83)
Pokud jde o ostatní finanční družstva, Komise konstatuje, že vstup do systému pojištění družstev je dobrovolný, že rada ministrů může rozhodnout o přijetí či nepřijetí družstva do systému pojištění družstev a případně za jakých podmínek, že žádné z dalších finančních družstev nepožádalo o přijetí do systému a že některá z nich se od systému aktivně distancovala. Komise rovněž konstatuje, že žádné jiné finanční družstvo nemělo tak rozsáhlé potíže v oblasti svých investic jako skupina ARCO v případě banky Dexia.
(84)
Komise proto dospívá k závěru, že jediným skutečným příjemcem systému pojištění družstev pro družstva vykonávající hospodářskou činnost je skupina ARCO.
4.2 Oznámení a provedení opatření představují jediný stejný zásah
(85)
Komise konstatuje, že opatření bylo rozhodnuto a oznámeno vládou dne 10. října 2008 (56). Je zřejmé, že belgická vláda rozhodla o tom, že skupina ARCO bude moci využít systém pojištění družstev, v okamžiku, kdy bylo v roce 2008 připraveno opatření ve prospěch banky Dexia (57). Další tisková zpráva ze dne 21. ledna 2009 přinesla k opatření více podrobností. Tento závazek vlády byl přepracován do zákonné podoby až následně.
(86)
Komise konstatuje, že znění tiskových zpráv ze dne 10. října 2008 a 21. ledna 2009 a výrazy, které jsou v nich použity („rozhodla“, „závazek“), svědčí jednoznačně o přijatém závazku a umožňují nabytí oprávněného dojmu o tom, že opatření bude provedeno.
(87)
Tiskové zprávy byly rozeslány také úřední cestou: zpráva ze dne 10. října 2008 byla odeslána útvary ministerstva financí, zatímco zpráva ze dne 10. ledna 2009 byla odeslána jménem předsedy vlády a jménem ministra financí. Opakování obsahu těchto tiskových zpráv ještě posílilo jejich účel.
(88)
Komise konstatuje, že v okamžiku tiskové zprávy ze dne 10. října 2008 bylo již zřejmé, že systém pojištění družstev bude představovat rozšíření systému pojištění vkladů. Tisková zpráva ze dne 21. ledna 2009 potom obsahovala další upřesnění technické povahy. Jakmile byla zveřejněna, skupina ARCO ji uvedla na svých internetových stránkách se zřejmým cílem uklidnit své individuální podílníky. Komise kromě toho konstatuje ucelenost opatření v průběhu času, protože u něj nedošlo k podstatným změnám mezi jeho původním oznámením dne 10. října 2008 a vydáním konečného královského dekretu.
(89)
Ve svém rozsudku ze dne 19. března 2013 ve spojených věcech C-399/10 P a C-401/10 P (58) Soudní dvůr uvedl, že oznámení opatření a jeho skutečné provedení lze považovat za jediný zásah, pokud to lze odůvodnit jejich chronologií, jejich cílem a stavem, v němž se podnik nachází v okamžiku takového zásahu. Stejně tak v případě tohoto opatření Belgie rozhodla a oznámila dne 10. října 2008 opatření, které bylo provedeno později se stejným cílem ohledně prvotního příjemce, na kterého bylo zaměřeno. Komise kromě toho ve vlastních rozhodnutích považovala oznámení a provedení opatření za jediný zásah a soudila, že opatření poskytuje výhodu ode dne oznámení (59). Belgický ministr financí působící v květnu roku 2014 navíc označil předmětné opatření za závazek přijatý v roce 2008 (60).
(90)
Na základě informací uvedených v bodech odůvodnění 85 až 89 dospívá Komise k závěru, že oznámení a provedení systému pojištění družstev je nutno považovat za jediné stejné opatření.
4.3 Existence podpory
(91)
Jak se uvádí v čl. 107 odst. 1 Smlouvy, „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(92)
Jak Belgie, tak skupina ARCO tvrdí, že by Komise měla přezkoumat, zda byla skupina ARCO příjemcem státní podpory, na základě jiného svého rozhodnutí, a to rozhodnutí ve věci Ethias (61). Pojem státní podpory je ale objektivní koncept vymezený ve Smlouvě. K tomu, aby bylo považováno za státní podporu, musí opatření splnit tato čtyři (kumulativní) kritéria: musí i) být poskytnuto státem nebo ze státních prostředků; ii) poskytnout svému příjemci selektivní výhodu; iii) narušit (potenciálně) hospodářskou soutěž; a iv) ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(93)
Komise má za povinnost posoudit opatření z hlediska těchto čtyř kritérií (viz body odůvodnění 94 až 110).
Státní prostředky
(94)
Komise musí posoudit, zda je systém pojištění družstev financován ze státních prostředků a zda je přičitatelný státu.
(95)
Podle ustálené judikatury (62) spadají veškeré finanční prostředky, které mohou veřejné orgány ve skutečnosti použít k podpoře podniků, aniž by bylo rozhodné, zda tyto prostředky trvale patří či nepatří k majetku státu, do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy, pokud zůstávají neustále pod veřejnou kontrolou, a tudíž jsou k dispozici příslušným vnitrostátním orgánům.
(96)
O státní podporu se jedná zejména v případě, kdy finanční prostředky pocházejí z příspěvků stanovených právními předpisy státu a kdy jsou spravovány a rozdělovány v souladu s těmito právními předpisy, přestože je spravují jiné instituce než stát. Statut subjektu nebo podniku, který poskytuje dotčenou podporu, není považován za rozhodující při uplatnění pravidel pro státní podporu.
(97)
Pokud jde o organizaci systému pojištění družstev, Komise konstatuje, že belgické právní předpisy stanoví příspěvky, které účastníci musí platit, a také způsob použití těchto finančních prostředků. Příspěvky do zvláštního ochranného fondu jsou proto považovány za státní prostředky, přestože pocházejí ze soukromých zdrojů.
(98)
Navíc Caisse des dépôts et consignations, která je veřejným subjektem, poskytuje v případě potřeby jako zálohu nutné finanční prostředky na platby, které má zvláštní ochranný fond provádět. Tento aspekt systému pojištění družstev představuje každopádně dostatečně konkrétní hospodářské riziko nákladů, které mohou zatížit rozpočet členského státu, aby se dalo dospět k závěru, že jde o použití státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy (63).
(99)
Pokud jde o přičitatelnost opatření Belgii, je zřejmé, že systém pojištění družstev nelze považovat za provedení směrnice 94/19/ES. Tato směrnice po členských státech pouze vyžaduje, aby zavedly systém pojištění vkladů pro vklady u úvěrových institucí, a její článek 2 výslovně stanoví, že u veškerých nástrojů, na které by se vztahovala definice vlastního kapitálu úvěrových institucí, jsou vyloučeny náhrady ze systémů pojištění. Pokud členský stát rozhodne o zavedení jiných systémů náhrad, které pojišťují jiné finanční produkty, nevyplývá takové rozhodnutí z práva Unie, ale představuje vlastní iniciativu dotčeného členského státu (64). Komise bere rovněž na vědomí, že se Belgie odvolává na pojišťovací systém náhrad investorům, ovšem toto přirovnání není průkazné, protože tyto systémy nejsou určeny ke krytí rizik spojených s investicemi. Jak již bylo vysvětleno v bodu odůvodnění 21, systémy pro odškodnění investorů jsou vytvořeny pouze pro případy, kdy investiční podnik není schopen vrátit majetek patřící investorovi, a to například z důvodu podvodu nebo potíží v systémech tohoto podniku.
Selektivní výhoda
(100)
Komise dospívá k závěru, že systém pojištění družstev poskytl skupině ARCO selektivní výhodu. Soudní dvůr uznal, že podniky mohou získat výhodu ve formě lepšího přístupu k finančním prostředkům, pokud opatření přijaté členským státem ve prospěch investorů posiluje jejich vůli investovat finanční prostředky do daného souboru cílených investic (65). V tomto konkrétním případě pomohlo opatření subjektům skupiny ARCO udržet si svůj stávající základní kapitál tím, že přesvědčilo stávající podílníky družstev, aby z nich nevystupovali (66), což představovalo mimořádně důležitou výhodu vzhledem k nervozitě trhu během období, které bezprostředně následovalo po pádu banky Lehman Brothers. Aby uklidnila své podílníky, zveřejnila skupina ARCO dne 21. ledna 2009 na svých internetových stránkách tiskovou zprávu belgické vlády, což jasně prokazuje, že skutečnost, že mohla investory uklidnit, představovala důležitou výhodu pro skupinu ARCO. Komise v tomto ohledu konstatuje, že brožura družstva ARCOPAR vydaná v létě roku 2008 (67) rovněž zmiňuje riziko, kterému by se vystavili individuální podílníci v případě odchodu z finančního družstva (68) (69).
(101)
Opatření je také zjevně selektivní. Zaprvé se vztahuje pouze na držitele podílů finančních družstev a nevztahuje se na držitele investičních produktů vydaných konkurenčními podniky. Finanční subjekty, které nabízely finanční prostředky na trhu konzervativních dluhopisů nebo na peněžním trhu či nabízely zvláštní investiční fondy se zaručeným kapitálem, tak nemohly poskytnout svým zákazníkům podobnou jistotu. Belgie tvrdí, že podíly v držení individuálních podílníků finančních družstev jsou v podstatě přirovnatelné k vkladům (70). Několik prvků zdůrazňovaných Belgií přitom neodkazuje na finanční družstva, ale na družstva obecně. Popis podílů finančních družstev, jak ho poskytla Belgie, přitom neobsahuje žádný odkaz na důležité informace, jako jsou rizika, jež jsou spojena s investicí do těchto nástrojů (71) a jež u vkladů neexistují.
(102)
Selektivní povaha opatření se ukazuje také při srovnání zacházení s finančními družstvy a zacházení s ostatními nefinančními uznanými družstvy. Belgie se zastává zvláštního zacházení, jehož se dostalo individuálním podílníkům finančních družstev, na základě rozsudku ve věci Paint Graphos. Rozsudek ve věci Paint Graphos spočívá v rozhodnutí o předběžné otázce ohledně předkládacího usnesení vydaného italským soudem, který si přál zjistit, zda daňová zvýhodnění družstev výrobců a pracovníků lze přirovnat ke státní podpoře ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Soudní dvůr dospěl ve svém rozsudku k závěru, že je nutno posuzovat daňové zvýhodnění z hlediska čtyř kumulativních kritérií v oblasti státní podpory, a poskytl podrobnější pokyny, a to zejména o způsobu posouzení, zda takové daňové zvýhodnění představuje selektivní výhodu (72). Soudní dvůr prohlásil, že je nutno určit, zda i) takové daňové zvýhodnění může být odůvodněno rysy, které jsou vlastní dotčené daňové soustavě (73), ii) zda existují náležité postupy dohledu a sledování (74) a iii) zda je daňové zvýhodnění úměrné a nepřesahuje meze toho, co je nezbytné (75).
(103)
Komise soudí, že tvrzení Belgie nelze přijmout, protože povaha výhody, kterou opatření poskytlo, je kvalitativně odlišná od výhody přezkoumávané Soudním dvorem ve věci Paint Graphos. Opatření zavedené Belgií znamená poskytnutí výhody a ne osvobození od daně nebo od úhrady nákladu. Analýzu ve třech etapách, kterou zvolil Soudní dvůr pro posouzení, zda je daňové zvýhodnění nebo osvobození od daně selektivní, nelze proto na toto opatření uplatnit.
(104)
I v případě, že by se judikatura ve věci Paint Graphos dala uplatnit na předmětné opatření, jeho zvláštní rysy jsou takové, že by toto opatření zůstalo selektivní.
(105)
Za prvé, Komise zjišťuje, že věc Paint Graphos odkazuje na všechna družstva výrobců a pracovníků a neodkazuje pouze na poměrně omezené pododvětví, jakým jsou finanční družstva. Pokud je podle tvrzení Belgie nutno vyhradit zvláštní zacházení „skutečným“ družstvům, mělo by se toto zvláštní zacházení uplatňovat na všechna uznaná družstva. Pouhá skutečnost, že se opatření omezuje na finanční družstva, tím pádem stačí, aby se prokázala jeho selektivní povaha.
(106)
Za druhé, Komise zjišťuje, že si finanční družstva podle názoru Belgie údajně zasluhovala dalších zvýhodnění již od 10. října 2008. Komise konstatuje, že tradiční uznaná družstva získala před tímto dnem jistou formu přednostního zacházení, která vyplývá z jejich zvláštního statusu a která spočívá v osvobození od srážkové daně z movitého majetku (76). V rámci tohoto rozhodnutí se Komise nevyslovuje k uměřenosti či neuměřenosti daňové výhody, ale soudí, že nic neospravedlňuje náhlé zavedení další kompenzace nebo ochrany ve prospěch podniků se statusem finančních družstev dne 10. října 2008.
(107)
Kdyby Komise měla přesto provést analýzu vycházející z rozsudku ve věci Paint Graphos, jak doporučuje Belgie, soudí, že nic neodůvodňuje poskytnutí pojištění ve výši 100 % individuálním podílníkům skupiny ARCO (tzn. část i) analýzy provedené v rozsudku ve věci Paint Graphos), jejíž subjekty byly společnostmi s ručením omezeným. Vzhledem k povaze těchto společností, jak byla stanovena belgickými obecnými pravidly v oblasti práva obchodních společností, měli si být individuální podílníci skupiny ARCO vědomi, že v případě likvidace mohou přijít o veškerý svůj kapitál (77). Ochránit kapitál upsaný individuálními podílníky finančních družstev do výše 100 % není ostatně úměrné opatření (část iii) analýzy provedené v rozsudku ve věci Paint Graphos), protože by to znamenalo ochránit tyto podílníky před všemi riziky, čímž by pro podniky, jejichž jsou podílníky, vznikla neoprávněná výhoda (78).
Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(108)
Systém pojištění družstev poskytuje finančním družstvům výhodu, již nemají subjekty, které nabízejí strukturované retailové investiční produkty, a ani jiná nefinanční uznaná družstva. Díky opatření si skupina ARCO mohla zachovat svůj podíl na trhu po delší dobu. Skupina ARCO čelila odlivu finančních prostředků až později a v menší míře, než by se stalo bez tohoto opatření. Ostatní subjekty, které musely čelit hospodářské soutěži pouze vlastními výsledky a nemohly počítat se systémem pojištění družstev, nemohly proto využít finančních prostředků, které by jinak byly k dispozici pro investování. Systém pojištění družstev proto narušuje hospodářskou soutěž (79).
(109)
Pokud členský stát určitému podniku poskytne podporu, může zůstat dotčená vnitrostátní činnost zachována nebo může vzrůst s tím důsledkem, že se sníží vyhlídky podniků usazených v jiných členských státech na (větší) proniknutí na trh (80). Vzhledem k velkému počtu mezinárodních dodavatelů investičních produktů, kteří působí na belgickém trhu, opatření bezpochyby ovlivňuje obchod v celé Unii.
Závěr
(110)
Na základě analýzy provedené v bodech odůvodnění 91 až 109 dospívá Komise k závěru, že systém pojištění družstev obnáší použití státních prostředků, představuje selektivní zvýhodnění skupiny ARCO, narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod uvnitř Unie. Splňuje tak všechna kritéria, aby byl považován za státní podporu. Všechny tyto skutečnosti existovaly nejpozději v den přijetí královského dekretu ze dne 10. října 2011, avšak výhoda, kterou opatření přineslo, vznikla již oznámením o jeho zavedení ze dne 10. října 2008. Při přezkumu slučitelnosti podpory a za účelem jejího případného vrácení příjemci je nutno zohlednit celkovou výši výhody.
4.4 Slučitelnost podpory
(111)
Poté co Komise prokázala, že se u systému pojištění družstev jedná o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí stanovit, zda je tuto podporu možno považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(112)
Článek 107 Smlouvy uvádí ve svém odstavci 1, že každá podpora poskytnutá státem je neslučitelná s vnitřním trhem, a tedy zakázána, nestanoví-li Smlouva jinak. Ve svých odstavcích 2 a 3 poté vymezuje dvě kategorie podpor slučitelných s vnitřním trhem.
(113)
V čl. 107 odst. 2 jsou nejprve uvedeny kategorie státních podpor, na které se automaticky vztahuje odchylka od zásady zákazu. Systém pojištění družstev do žádné z těchto kategorií nespadá.
(114)
V čl. 107 odst. 3 Smlouvy je potom uvedeno několik kategorií státních podpor, které lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem. Teoreticky by bylo možno uplatnit písmeno b) či c) tohoto odstavce.
(115)
Pokud jde o čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy, Komise v pokynech vysvětlila, jakým způsobem má v úmyslu uplatňovat odchylku uvedenou v tomto ustanovení na určité kategorie podpor. Konstatuje však, že opatření neodpovídá žádné z kategorií podpor uvedených v těchto pokynech. Belgie a ani skupina ARCO navíc nepředložily sebemenší náznak cíle společného zájmu, který by umožnil odvolat se na toto ustanovení. Komise proto zřejmě musí přezkoumat případnou slučitelnost opatření pouze na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(116)
Pokud jde o čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy, Komise bere na vědomí tvrzení Belgie, že v případě, pokud Komise dospěje k závěru, že systém pojištění družstev obnáší státní podporu, mělo by být opatření posuzováno na základě tohoto ustanovení, jež umožňuje prohlásit podporu za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud je nezbytná pro odstranění vážné poruchy v hospodářství některého členského státu.
(117)
Avšak čl. 107 odst. 3 písm. b) vyžaduje restriktivní výklad toho, co se má rozumět vážnou poruchou v hospodářství některého členského státu. Předmětná porucha musí mít vliv na hospodářství dotčeného členského státu jako celek a nejenom na hospodářství jednoho z jeho regionů nebo částí jeho území (81).
(118)
V okamžiku prvního vyvrcholení finanční krize na podzim roku 2008 Komise rozhodla ve svém sdělení o bankovnictví z roku 2008, že čl. 107 odst. 3 písm. b) lze použít při posuzování opatření přijatých s cílem odstranit potíže finančních institucí (82).
(119)
Mimo finanční sektor Komise vypracovala na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy dočasný rámec Společenství pro opatření státní podpory zlepšující přístup k financování za současné finanční a hospodářské krize (83). Na předmětné opatření se ale tento rámec nevztahuje. Týká se reálné ekonomiky, protože umožňoval členským státům přijímat náležitá opatření zlepšující přístup k financování podnikům, které si přály investovat během finanční krize, to znamená v době, kdy se financování prostřednictvím bank stávalo stále těžší. Potíže skupiny ARCO nejsou spojeny s nedostatkem financování prostřednictvím bankovního sektoru ale s aktivy (akcie banky Dexia), jejichž hodnota musela být snížena. Systém pojištění družstev, který poskytuje záruku ve výši 100 % v případě nástroje, jenž je uváděn v pasivech, navíc nespadá do žádné kategorie podpor uvedených v bodu 4.3 rámce.
(120)
Protože finanční družstva nejsou finančními institucemi pro účely sdělení o bankovnictví z roku 2008, podporu je nutno posuzovat přímo na základě Smlouvy (84). Ke splnění obecných kritérií slučitelnosti stanovených v čl. 107 odst. 3 Smlouvy musí opatření dodržet tyto podmínky (85):
a) Vhodnost opatření podpory : podpora musí být správně zaměřena, aby mohl být skutečně dosažen cíl, tj. odstranění vážné poruchy v hospodářství, což není splněno, pokud dotčené opatření nepředstavuje vhodný prostředek k odstranění poruchy.
b) Nezbytnost : výše a forma opatření musí být nutné pro dosažení cíle. Výše opatření podpory tak musí být stanovena na minimum nezbytné pro dosažení cíle a jeho forma musí být co nejvhodnější pro odstranění poruchy v hospodářství.
c) Proporcionalita : pozitivní důsledky opatření musí odpovídajícím způsobem vyrovnávat narušení hospodářské soutěže tak, aby byla tato narušení omezena na minimum nutné pro dosažení cílů opatření.
(121)
Pokud jde o vhodnost či nevhodnost opatření, Komise zjišťuje, že dopad finančních družstev na hospodářství jako celek je v zásadě odlišný od dopadu tradičních bank, které čelí runům na banky. Pokud by se vkladatelé určité banky rozhodli vybrat své peníze ve stejný okamžik, byla by banka nucena postoupit během krátké doby veškerá svá nelikvidní aktiva („nouzovým prodejem“), což by mělo vážné důsledky pro půjčky reálné ekonomice a mohlo by vyvolat řetězovou reakci v podobě snižování cen aktiv. Finanční družstva naopak půjčky reálné ekonomice neposkytují. Podle svých stanov mají také právo omezit vystupování podílníků (86), takže je v zásadě možno zabránit neřízenému postupování aktiv. Tato skutečnost prokazuje výrazný rozdíl mezi vklady a podíly podílníků z hlediska jejich dopadu na systém.
(122)
Z právního pohledu je také zřejmé, že podílníci finančních družstev jsou podílnici „společnosti s ručením omezeným“. Kvůli tomuto statusu jsou individuální podílníci finančních družstev právně vystaveni možnosti ztráty části nebo celé své investice. Komise v tomto ohledu bere také na vědomí, že guvernér BNB nepotvrdil, že podíly finančních družstev jsou přirovnatelné ke spořicím vkladům úvěrové instituce (87).
(123)
Komise rovněž konstatuje, že postavení individuálních podílníků finančních družstev v „kaskádové struktuře“ (88) v případě likvidace nebo úpadku těchto subjektů se velmi liší od postavení majitelů spořicích účtů v úvěrové instituci. Úvěrové instituce jsou regulované subjekty, u nichž regulační orgán dohlíží na to, aby bylo k dispozici určité množství finančních prostředků. Tyto finanční prostředky umožňují absorbovat první vlnu ztrát v případě likvidace nebo úpadku. Podílníci finančních družstev žádnou podobnou ochranu nemají. V případě likvidace nebo úpadku jsou prvními oběťmi.
(124)
Na základě argumentů uvedených v bodech odůvodnění 121 až 123 dospívá Komise k závěru, že systém pojištění družstev pouze chrání finanční družstva a jeho individuální podílníky před důsledky jejich minulých investic. Nepředstavuje opatření vhodné pro zabránění vážné poruchy v belgickém hospodářství.
(125)
Pokud jde o nezbytnost opatření, Komise připomíná, že Belgie již přijala důležitá opatření, aby zabránila poruše v belgickém hospodářství. Zavedla už jiná opatření na stabilizování finančního systému, a to zejména bank a dalších finančních institucí, do kterých finanční družstva investovala. Belgický systém pojištění vkladů chránil vklady až do výše 100 000 EUR a Belgie pomohla bankám Fortis, KBC, Dexia a Ethias rekapitalizací, vložením finančních prostředků, opatřeními na záchranu znehodnocených aktiv a opatřeními ad hoc. Komise dospívá k závěru, že nebylo nezbytné chránit některé individuální podílníky finančních družstev, která jsou vlastně společnostmi s ručením omezeným.
(126)
Pokud jde o dopis guvernéra BNB, o kterém se zmiňuje Belgie, Komise konstatuje, že tento dopis je z října roku 2011, tedy po 10. říjnu roku 2008, kdy bylo opatření oznámeno, a že se v něm neuvádí, že opatření je nezbytné pro zabránění vážné poruchy v belgickém hospodářství, ale je uvedena pouze ta skutečnost, že by mělo umožnit (89) omezit negativní důsledky (systémové) krize. Pokud jde o dopis Výboru pro finanční stabilitu, Komise konstatuje, že se pouze zmiňuje o rozšíření krytí systému pojištění vkladů a o zavedení systému pojištění pojišťovacích produktů „třídy 21“.
(127)
Pokud jde o proporcionalitu opatření, Komise konstatuje, že způsob, jakým bylo opatření pojato, nechrání dostatečně proti nepříznivému výběru (90). Dobrovolné členství v systému pojištění družstev ve spojení se zřejmou neexistencí splnění podmínky životaschopnosti jsou podnětem k tomu, aby se systému využilo v okamžiku, kdy je zřejmé, že dojde k pojistnému plnění. Při takovém scénáři může příjemce využít pojištění a přitom se ve velké míře vyhnout placení pojistného až do posledního okamžiku před likvidací.
(128)
Komise rovněž soudí, že systém pojištění družstev narušuje neoprávněně běžné fungování trhu. Opatření umožnilo skupině ARCO ochránit své postavení na trhu strukturovaných retailových finančních produktů, což mělo nebo mohlo mít negativní dopad na podíl na trhu a ziskovost konkurentů skupiny ARCO, kteří nemohli využívat systému pojištění družstev.
(129)
Závěrem proto nelze považovat opatření za slučitelné s vnitřním trhem, protože není vhodné, nezbytné a ani přiměřené cílům uplatnění čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy a protože nespadá do oblasti působnosti žádného z ustanovení, kterými se řídí slučitelnost státních podpor s vnitřním trhem.
4.5. Výpočet částky podpory
(130)
Pro výpočet výše výhody, již je nutno získat od skupiny ARCO zpět, Komise zohledňuje tyto parametry a skutečnosti (91):
-
nejvyšší možný odliv finančních prostředků stanovený ve stanovách skupiny ARCO, který představuje 10 % celkového kapitálu nebo 10 % podílníků (92),
-
skutečnost, že systém pojištění družstev kryje pouze individuální podílníky,
-
zvláštní pojetí systému pojištění družstev, v němž na jedné straně byla účast dobrovolná, což ponechávalo finančním družstvům volnost rozhodování, zda se jej účastní či neúčastní, a které na druhé straně zůstávalo otevřené finančním družstvům, která představovala vysoké riziko úpadku či likvidace (v tomto konkrétním případě schválily dne 8. prosince 2011 valné hromady družstev ARCOFIN, ARCOPAR a ARCOPLUS krátce po jejich přijetí do systému návrh jejich správní rady na dobrovolnou likvidaci společností),
-
skutečnost, že dávno před vyhlášením dobrovolné likvidace skupiny ARCO se tato skupina nacházela v kritické finanční situaci, protože, jak je uvedeno v bodech odůvodnění 38, 44 a 82, investovala ve velké míře do akcií banky Dexia, kterou musely Lucembursko, Francie a Belgie zachránit na podzim roku 2008 před úpadkem, což mělo za následek, že výrazné snížení hodnoty akcií banky Dexia nadále oslabilo finanční postavení skupiny ARCO, a to zejména proto, že skupina financovala svoji účast na záchraně banky Dexia převzetím části jejího dluhu,
-
skutečnost, že skupina ARCO zaplatila v roce 2011 vstupní příspěvek („vstupní poplatek“) a roční pojistný příspěvek.
(131)
Výhodu, kterou skupina ARCO získala, spočívala v ochraně proti odlivu finančních prostředků, který by mohla zastavit pouze uplatněním ustanovení svých stanov po dosažení stropní hodnoty ve výši 10 % (93) svého kapitálu nebo 10 % svých podílníků. K odlivu kapitálu nebo výstupu členů v takové míře mohlo dojít, jakmile by se skupina ARCO ocitla v předlužení nebo byla zapojena do procesu úpadku či likvidace, a to objektivně nebo spíše subjektivně, jak tomu bylo v některých případech hromadného vybírání vkladů (94), v okamžiku, kdy by její podílníci usoudili, že nepředstavuje bezpečnou investici, a to například kvůli velké expozici vůči finanční situaci a tržní hodnotě banky Dexia.
(132)
Pro výpočet výhody, kterou skupina ARCO získala, volí Komise konzervativní přístup (95) a zohledňuje možný odliv finančních prostředků pouze za jedno roční období místo několika. Tímto postupem by měl výsledek výpočtu vyjadřovat minimální dopad systému pojištění družstev, ačkoliv pojištění mohlo ve skutečnosti pomoci skupině ARCO odvrátit také několik vln odlivu finančních prostředků nebo vystupování členů až do povolené horní hranice. Stanovy skupiny ARCO umožňovaly družstvu pozastavit odliv finančních prostředků buď po vybrání 10 % kapitálu, nebo po vystoupení 10 % podílníků. Pro účely výpočtu výše podpory Komise předpokládá, že by skupina ARCO zvolila nejúčinnější možnost, to znamená možnost zachovat si kapitál na co nejvyšší úrovni. Pokud jde o možnost vystoupení podílníků, Komise bude vycházet z nejnižšího počtu individuálních podílníků za období, během nějž výhoda vznikla (tj. období začínající dne 10. října 2008), což představuje další konzervativní předpoklad, a těmto podílníkům přidělí průměrný kapitálový podíl během dotčeného roku. U možnosti odlivu finančních prostředků bude Komise rovněž vycházet z roku, během nějž byl kapitál na své nejnižší úrovni.
(133)
Komise rovněž zohledňuje, že výhoda, kterou opatření poskytlo, byla částečně omezena skutečností, že skupina ARCO, kterou tvořily tři právní subjekty ARCOPAR, ARCOFIN a ARCOPLUS, musela zaplatit jediný vstupní poplatek a pojistný poplatek za jeden rok, ačkoliv k těmto platbám došlo až na podzim roku 2011 těsně předtím, než skupina ARCO vyhlásila dobrovolnou likvidaci.
(134)
Výše výhody získané díky opatření je tedy nejnižší z částek vyplývajících z těchto dvou výpočtů: a) 10 % kapitálu roku, během nějž byla jeho úroveň nejnižší za období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011, s odečtením celkové částky již uhrazených poplatků; a b) 10 % nejnižšího počtu podílníků během období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011 vynásobených průměrným podílem na kapitálu v držení každého podílníka během stejného roku s odečtením celkové částky již uhrazených poplatků.
(135)
V absolutním vyjádření roste s uplývajícím časem pravděpodobnost, že investoři stáhnou své finanční prostředky, což ztěžuje výpočet úroků, které je nutno zaplatit za poskytnutou výhodu. Aby se zaručila kompenzace celkové částky výhody, kterou získala skupina ARCO, a zároveň bylo členskému státu umožněno mít funkční metodu pro výpočet úrokové sazby použitelné na vrácení podpory (96), Komise soudí, že výhoda byla dostupná ve svém celku nejméně od 8. prosince 2011, a požaduje, aby částky, které je nutno vrátit, byly zúročeny počínaje dnem 8. prosince 2011 a až do jejich skutečného vrácení.
(136)
Za účelem ověření výpočtu výše podpory žádá Komise Belgii, aby jí poskytla seznam s uvedením počtu podílníků družstev ARCOPAR, ARCOFIN a ARCOPLUS evidovaných na konci každého roku za období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011.
(137)
Ve svých dodatečných poznámkách předložených více než rok a půl po uplynutí lhůty pro podání připomínek k rozhodnutí o zahájení řízení nepředkládají belgické orgány žádné nové skutečnosti. Zdůrazňují, že Komise nemůže zakázat plnění pojištění poskytnutého individuálním podílníkům. Údajně nemůže vyzvat stát, aby pozastavil veškeré platby v rámci systému pojištění družstev a ani aby získal zpět platby provedené v rámci tohoto systému ve prospěch individuálních podílníků.
(138)
Na podporu této připomínky připomínají belgické orgány, že se u individuálních podílníků nejedná o podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a soudí, že plnění pojištění ve prospěch individuálních podílníků nemá údajně žádný dopad na skupinu ARCO nebo na vyhlídky Belgie získat zpět podporu.
(139)
V odpovědi Komise uvádí, že částky, jejichž navrácení toto rozhodnutí nařizuje, jsou skutečně podporou ve prospěch skupiny ARCO.
(140)
Zdůrazňuje, že podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy zjištění, že podpora poskytnutá státem není slučitelná s vnitřním trhem, stačí, aby nařídila státu její zrušení (97). Belgické orgány tak nemohou tvrdit, že zákaz provedení pojištění označeného za neslučitelnou podporu, by měl být v rozporu s právem Unie.
(141)
Belgické orgány proto měly dodržet výzvu obsaženou v rozhodnutí o zahájení řízení a přerušit veškeré provádění předmětného opatření, což znamená, že se neměla provést žádná platba.
(142)
Je proto rovněž odůvodněné, aby Belgie nadále neprováděla žádné platby v rámci opatření podpory.
Závěr
(143)
Komise shledává, že systém pojištění družstev představuje státní podporu ve prospěch družstev ARCOPAR, ARCOFIN a ARCOPLUS, která byla protiprávně provedena Belgií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie. Je proto zapotřebí, aby Belgie zrušila právní předpisy, z nichž vychází systém pojištění družstev (zejména zákon ze dne 14. dubna 2009 a královský dekret ze dne 10. října 2011), a získala zpět poskytnutou výhodu od družstev ARCOPAR, ARCOFIN a ARCOPLUS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém pojištění družstev protiprávně přijatý Belgií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch finančních družstev skupiny ARCO, a to zejména ve prospěch družstev ARCOFIN, ARCOPLUS a ARCOPAR, je neslučitelný s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Belgie je povinna vyžadovat od příjemců navrácení poskytnuté protiprávní podpory uvedenou v článku 1, jejíž výše odpovídá nejnižší výsledné částce těchto dvou výpočtů:
a.
10 % kapitálu z roku, během nějž byla jeho úroveň nejnižší za období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011, s odečtením celkové částky již uhrazených poplatků; nebo
b.
10 % nejnižšího počtu podílníků během období mezi 10. říjnem 2008 a 8. prosincem 2011 vynásobených průměrným podílem na kapitálu v držení každého podílníka během stejného roku s odečtením celkové částky již uhrazených poplatků.
2. K částkám, které je nutno vrátit, se přičítají úroky počínaje dnem 8. prosince 2011 až do jejich skutečného vrácení.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 (98).
4. Belgie nebude nadále provádět žádné platby v rámci opatření podpory uvedené v článku 1, a to počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 3
1. Belgie zruší opatření podpory uvedené v článku 1, neboť se jedná o opatření neslučitelné s vnitřním trhem.
2. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
3. Belgie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Belgie Komisi tyto informace:
a.
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
b.
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Belgie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpory uvedené v článku 1. Na žádost Komise předloží Belgie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemců zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 3. července 2014.
SKLEP KOMISIJE
z dne 3. julija 2014
o državni pomoči SA.33927 (12/C) (ex 11/NN), ki jo izvaja Belgija
Jamstvena shema, ki ščiti deleže posameznih članov finančnih zadrug
(notificirano pod dokumentarno številko C(2014)1021)
(Besedili v nizozemskem in francoskem jeziku sta edini verodostojni)
(Besedilo velja za EGP)
(2014/686/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o Evropski uniji in Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) PDEU,
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenimi določbami (1), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
(1)
Belgija je z dopisom z dne 7. novembra 2011 Komisijo obvestila, da je vzpostavila jamstveno shemo (v nadaljnjem besedilu: zadružna jamstvena shema ali ukrep) za zaščito deležev posameznih delničarjev priznanih zadrug, ki so pod bonitetnim nadzorom Nacionalne banke Belgije (v nadaljnjem besedilu: NBB) ali so vložile vsaj polovico svojih sredstev v institucije, ki so pod takim nadzorom (v nadaljnjem besedilu: finančne zadruge).
(2)
Komisija je v dopisu z dne 6. decembra 2011 Belgijo opozorila, da bi ukrep lahko pomenil nezakonito državno pomoč (2), in jo pozvala, naj se vzdrži nadaljnjega izvajanja ukrepa. Komisija je Belgijo pozvala, naj predloži pripombe o njenih predhodnih ugotovitvah, in Belgija jih je predložila z dopisom z dne 22. decembra 2011.
(3)
Komisija je s sklepom z dne 3. aprila 2012 (v nadaljnjem besedilu: sklep o začetku postopka) Belgijo obvestila, da je začela postopek iz člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Pogodba) v zvezi z navedenim ukrepom, in jo v skladu s členom 11(1) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (3) pozvala, naj začasno odloži izvajanje ukrepa, dokler Komisija ne odloči o njegovi združljivosti s skupnim trgom. Komisija je od Belgije zahtevala, naj nemudoma preneha izvajati vse ukrepe, ki bi pomenili nadaljnje izvajanje zadružne jamstvene sheme, in se vzdrži kakršnih koli plačil v okviru ukrepa. Sklep Komisije o začetku postopka, s katerim je Komisija tudi povabila zainteresirane strani, naj predložijo pripombe o ukrepu, je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (4).
(4)
Belgija je z dopisoma z dne 24. aprila 2012 in 31. maja 2012 zaprosila za podaljšanje roka za odgovor na sklep o začetku postopka, čemur Komisija ni nasprotovala. Belgija je z dopisom z dne 18. junija 2012 poslala pripombe na sklep o začetku postopka, h katerim je med drugim priložila pismo guvernerja NBB ministru za finance z dne 7. oktobra 2011.
(5)
17. avgusta 2012 je pripombe na sklep o začetku postopka predložila tudi skupina Arco (v nadaljnjem besedilu: ARCO (5)). Komisija je 29. avgusta 2012 te pripombe posredovala Belgiji in s tem državi članici dala priložnost, da predloži odgovore na pripombe skupine ARCO. Vendar je Belgija 16. oktobra 2012 navedla, da te priložnosti ne bo izkoristila.
(6)
Belgija je na naknadna vprašanja o ukrepu, ki jih je Komisija predložila 17. septembra 2012 in 24. julija 2013, odgovorila 5. decembra 2012 in 20. septembra 2013.
2. DEJANSKO STANJE
2.1 Izvor priglašenega ukrepa
(7)
Vzpostavitev zadružne jamstvene sheme je bila povezana z ukrepi za reševanje iz drugega primera državne pomoči.
(8)
Skupina Dexia je 30. septembra 2008 napovedala povečanje kapitala v višini 6,4 milijarde EUR, ki so ga zagotovili njeni obstoječi delničarji (vključno z ARCO) ter belgijski, francoski in luksemburški organi. Leta 2008, ko je bila Dexii dodeljena državna pomoč, je takratni belgijski minister za finance pred posebno komisijo belgijskega parlamenta, ki je preiskovala razpustitev skupine Dexia (v nadaljnjem besedilu: komisija za Dexio), pojasnil, da je bila politična odločitev za vzpostavitev zadružne jamstvene sheme sprejeta že septembra in oktobra 2008 po prejemu zahtev za ukrepanje v korist ARCO. Pojasnil je, da je morala vlada, da bi dosegla sporazum o Dexii, hkrati sprejeti odločitev glede družb ARCO in Ethias (6). Iz izjav sedanjega belgijskega ministra za finance je prav tako razvidno, da je bila zaveza sprejeta leta 2008 za zagotovitev, da bo družba ARCO sodelovala pri reševanju Dexie (7).
(i) Sporočila v medijih
(9)
Belgijska vlada je 10. oktobra 2008 v sporočilu za javnost, ki so ga objavile službe Ministrstva za finance, sporočila, da se je odločila, da bo:
-
povečala kritje v obstoječem sistemu zajamčenih vlog za kreditne institucije z 20 000 EUR na 100 000 EUR,
-
dala na voljo podoben sistem za druge finančne produkte (zlasti za produkte življenjskega zavarovanja „kategorije 21“ (8) in deleže v finančnih zadrugah) (9).
(10)
Predsednik vlade in minister za finance sta 21. januarja 2009 v skupnem sporočilu za javnost potrdila zavezo prejšnje vlade (10) glede uvedbe zadružne jamstvene sheme (11). Skupina ARCO je navedeno sporočilo belgijske vlade isti dan objavila na svoji spletni strani. Nasprotno so druge finančne zadruge izkazale odklonilno stališče do analogije med vlogami in delnicami v finančnih zadrugah, na kateri temelji zadružna jamstvena shema (12).
(ii) Zakonodajni postopek
(11)
Belgijski parlament je 15. oktobra 2008 odobril zakon (13), ki belgijski vladi omogoča, da sprejme ukrepe za ohranjanje finančne stabilnosti. Belgija je 14. novembra 2008 (14) objavila kraljevi odlok, s katerim je zvišala stopnjo kritja sistema zajamčenih vlog za kreditne institucije na 100 000 EUR in hkrati uvedla sistem jamstev za zavarovanja za produkte življenjskega zavarovanja „kategorije 21“. Odbor za finančno stabilnost je 29. oktobra 2008 podal pozitivno mnenje o osnutku navedenega kraljevega odloka (15).
(12)
Belgija je 14. aprila 2009 (16) spremenila zakon z dne 15. oktobra 2008 in s tem vladi omogočila, da s kraljevim odlokom vzpostavi sistem jamstev za vplačani kapital posameznih delničarjev v finančnih zadrugah. Belgijski organi so s kraljevim odlokom z dne 10. oktobra 2011 (17) spremenili kraljevi odlok z dne 14. novembra 2008. Kraljevi odlok z dne 10. oktobra 2011 vsebuje dodatne podrobnosti o zadružni jamstveni shemi.
(13)
Guverner NBB je 7. oktobra 2011 napisal pismo takratnemu ministru za finance in v njem podal mnenje o (osnutku) kraljevem odloku z dne 10. oktobra 2011, kar je postopek, ki ga zahteva zakon o organizaciji NBB (18). Guverner je navedel, da bi lahko vlada v primeru nenadne krize na finančnih trgih ali v primeru resne nevarnosti sistemske krize zakonito sprejela kraljevi odlok o zadružni jamstveni shemi. Guverner je zaključil, da navedene okoliščine očitno obstajajo in da bi zadružna jamstvena shema prispevala k omejitvi učinkov take krize (19). Vendar se je v pismu hkrati izrecno vzdržal zavzetja stališča glede vprašanja, ali so posamezne delnice finančnih zadrug v bistvu vloge (20). V pismu je poleg tega navedel, da bi ukrep lahko sprožil vprašanja v zvezi z državno pomočjo (21) in izrazil pomisleke, da bi neobvezni značaj zadružne jamstvene sheme lahko povzročil težave glede „napačne izbire“ (22).
(14)
13. oktobra 2011 so tri zadruge v skupini ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR in ARCOPLUS) vložile vlogo za sodelovanje v zadružni jamstveni shemi. Belgijska vlada je s kraljevim odlokom z dne 7. novembra 2011 (23) ugodila njihovi prošnji. Skupina ARCO je v okviru vložitve vloge plačala pristojbine v skupnem znesku 2,05 milijona EUR (24).
(15)
Skupščine družb ARCOFIN, ARCOPAR in ARCOPLUS so 8. decembra 2011 odobrile predloge svojih izvršilnih odborov za začetek likvidacijskega postopka.
2.2 Direktiva 94/19/ES o sistemih zajamčenih vlog
(16)
Člen 3 Direktive 94/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 1994 o sistemih zajamčenih vlog (25) (v nadaljnjem besedilu: direktiva o sistemih zajamčenih vlog) vsako državo članico zavezuje, da:
„[…] na svojem ozemlju zagotovi ustanovitev in uradno priznanje enega ali več sistemov zajamčenih vlog. Razen v [nekaterih] primerih […] lahko kreditna institucija (26) , pooblaščena v tisti državi članici […], prevzema vloge (27) le, če je članica takšnega sistema“.
(17)
Belgija je leta 1998 direktivo o sistemih zajamčenih vlog prenesla v nacionalno zakonodajo in ustanovila sistem zajamčenih vlog za kritje celotnih vlog posameznega vlagatelja v primeru nerazpoložljivosti. Zagotavljanje belgijskega jamstva za vloge je bilo naloženo skladu zajamčenih vlog. Belgija je nato s kraljevim odlokom z dne 14. novembra 2008 ustanovila „posebni zaščitni sklad“, ki zagotavlja kritje za poznejše pobude Belgije (28).
(18)
Člen 7 direktive o sistemih zajamčenih vlog je v svoji prvotni obliki določal, da je treba za celotne vloge posameznega vlagatelja zagotoviti kritje do 20 000 EUR. Svet za ekonomske in finančne zadeve je na zasedanju 7. oktobra 2008 sklenil, da je treba takratno stopnjo kritja vlog, predvideno v direktivi o sistemih zajamčenih vlog, zvišati. Glede na njegovo sporočilo za javnost je sklenil, da:
„bodo vse države članice zagotovile varstvo zajamčenih vlog za posameznike v znesku najmanj 50 000 EUR za začetno obdobje najmanj enega leta, zavedajoč se, da se mnoge države članice odločajo za zvišanje minimalnega zajamčenega zneska na 100 000 EUR.Pozdravljamo namero Komisije, da bo takoj predložila ustrezni predlog za spodbujanje konvergence sistemov zajamčenih vlog“ (29).
(19)
V zvezi s kritjem člen 2 direktive o sistemih zajamčenih vlog določa, da sistemi zajamčenih vlog ne smejo ščititi kapitalskih instrumentov kreditnih institucij (30).
(20)
Direktiva 2009/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2009 o spremembah Direktive 94/19/ES o sistemih zajamčenih vlog glede stopnje kritja in rokov za izplačilo (31) je zvišala stopnjo kritja sistemov zajamčenih vlog (najprej na najmanj 50 000 EUR in nato načeloma na najmanj 100 000 EUR najpozneje do 31. decembra 2010).
(21)
Direktiva 97/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. marca 1997 o odškodninskih shemah za vlagatelje (32) (v nadaljnjem besedilu: direktiva o odškodninskih shemah za vlagatelje) predvideva odškodnino za vlagatelje, če investicijsko podjetje ni sposobno vrniti sredstev, ki pripadajo vlagatelju. Taka odškodnina je na voljo, če je bila v podjetju na primer zagrešena goljufija ali malomarnost ali če so v sistemih podjetja napake ali težave. Vendar odškodninske sheme za vlagatelje ne krijejo naložbenega tveganja (na primer, če je vlagatelj kupil delnice, katerih vrednost je nato padla).
2.3 Belgijski pravni okvir za zadruge
(22)
Belgijski zakon o družbah (33) in zlasti členi od 350 do 436 zakona določajo pravni okvir za zadruge. Zakon določa, da morajo zadruge v svojih statutih določiti, ali so „družbe z omejeno odgovornostjo“ (tj. izgube delničarjev ne morejo presegati njihove kapitalske naložbe) ali „družbe z neomejeno odgovornostjo“ (tj. delničarji so osebno odgovorni za dolg družbe, zato lahko izgubijo več kot svojo kapitalsko naložbo).
(23)
Belgijski zakon o družbah (zlasti členi 362, 364, 366, 367 in 374) dovoljuje nekatere omejitve prenosljivosti delnic zadrug. Delnice zadruge se lahko prodajo drugim delničarjem zadruge, vendar lahko statut zadruge določa pogoje za tak prenos. Delnice se lahko na tretje osebe prenesejo le pod pogoji in le na osebe, določene v členu 366 belgijskega zakona o družbah.
(24)
Belgijski zakon o družbah (člen 367) določa tudi, da lahko delničarji iz zadruge izstopijo samo v prvih šestih mesecih poslovnega leta. Člen 374 belgijskega zakona o družbah določa, da je delničar, ki izstopi iz zadruge, upravičen do izplačila svojih delnic, katerih vrednost se izračuna na podlagi bilance stanja zadruge.
(25)
Belgijski zakon o družbah določa splošni okvir za zadruge, kraljevi odlok z dne 8. januarja 1962 (34) pa merila za „priznane zadruge“ (35). Konkretno priznana zadruga ne sme zavrniti novih ali izključiti obstoječih delničarjev iz spekulativnih razlogov, delnice zadruge zagotavljajo enake pravice, ne glede na njihovo vrednost, delničarji zadruge imajo na skupščini delničarjev enake glasovalne pravice, skupščina mora imenovati člane upravnega odbora in nadzornega sveta, operativni dobiček zadruge (po odštetju vseh stroškov) se lahko razdeli med delničarje, vendar le sorazmerno z njihovimi transakcijami z zadrugo, in dividende, izplačane za delnice zadruge, ne smejo presegati odstotka, določenega z zakonodajnim odlokom.
(26)
Člen 21 belgijskega zakonika o davkih določa, da so obresti, plačane za delnice priznanih zadrug, do določenega zneska oproščene pri viru odtegnjenega davka (36).
2.4 Opis ukrepa
(27)
Zadružna jamstvena shema krije vplačani kapital (in ne morebitnih kapitalskih dobičkov) posameznih delničarjev zadruge v višini do 100 000 EUR.
(28)
V nasprotju s sistemom zajamčenih vlog za kreditne institucije je članstvo v zadružni jamstveni shemi neobvezno.
(29)
Če hočejo finančne zadruge sodelovati v zadružni jamstveni shemi, morajo prošnjo predložiti ministru za finance. Svet ministrov v enem mesecu odloči, ali dovoli udeležbo finančne zadruge v zadružni jamstveni shemi ali ne, po potrebi pod pogoji. Ti pogoji lahko vključujejo:
(a)
obveznost rezervacije prihodnjih javnih ponudb institucionalnim delničarjem;
(b)
zavezo vseh institucionalnih delničarjev, da ne bodo umaknili delnic ali denarja, vplačanega v zadrugo, in da ne bodo izstopili iz zadruge, razen s prenosom delnic, ter
(c)
omejitev obresti, plačanih delničarjem, na največ 4,5 % na leto.
(30)
Ko se finančna zadruga vključi v jamstveno shemo, mora v njej sodelovati vsaj eno leto. Po koncu navedenega obdobja lahko zadruga prekine svoje sodelovanje s trimesečnim odpovednim rokom. V tem primeru ne more zahtevati povračila prispevkov, vplačanih v kakršni koli obliki. Če se zadruga odloči izstopiti iz zadružne jamstvene sheme, mora počakati tri leta, preden se lahko ponovno vključi vanjo.
(31)
Ukrep zajema samo delnice zadrug, izdane pred začetkom veljavnosti kraljevega odloka z dne 10. oktobra 2011.
(32)
Zadružna jamstvena shema je na voljo samo posameznim delničarjem, ne pa tudi institucionalnim delničarjem finančnih zadrug.
(33)
Posebni zaščitni sklad se financira z:
(i)
letnim prispevkom v višini 0,15 % zavarovanega zneska (ta prispevek plačajo vsi udeleženci) in
(ii)
enkratno vstopno pristojbino v višini 0,10 % zavarovanega zneska (to pristojbino plačajo zadruge).
(34)
Poleg tega se lahko od finančnih zadrug zahteva, da v posebni zaščitni sklad plačajo prispevek iz kapitalskih dobičkov, povezanih z njihovimi deleži v lastniškem kapitalu, ki kotirajo na borzi. Prispevek iz kapitalskih dobičkov ustreza največ 10 % razlike med prodajno ceno zadevnih delnic (ali, če v triletnem obdobju po prenehanju sodelovanja v zaščitnem sistemu ne pride do prodaje, končna povprečna cena zadevnih delnic v 30 dneh pred koncem navedenega triletnega obdobja) in referenčno ceno, ki jo je določila vlada, ko se je finančna zadruga pridružila zadružni jamstveni shemi.
(35)
Posebni zaščitni sklad začne izvrševati plačila, če je finančna zadruga v stečaju ali pa je finančni nadzornik sklad opozoril, da finančna zadruga ne more več izplačati svojih delničarjev, ki želijo izstopiti.
(36)
Če posebni zaščitni sklad ne bo imel dovolj sredstev za izpolnitev svojih obveznosti, bo Depozitni in konsignacijski urad, ki je vladni organ brez pravnega statusa, nakazal potrebna sredstva. Odvisno od tega, ali je propadla institucija obvezni udeleženec ali finančna zadruga, bo navedeno nakazilo pozneje povrnjeno z:
-
dodelitvijo 50 % letnih prispevkov, ki jih plačajo obvezni udeleženci,
-
dodelitvijo posebnega letnega prispevka, ki ga plačajo finančne zadruge (katerih sodelovanje je prostovoljno).
(37)
Če posebni zaščitni sklad ukrepa, prevzame pravice posameznega delničarja zadruge in postane enakovreden preostalim delničarjem. V tem se shema razlikuje od sistema zajamčenih vlog za kreditne institucije, v katerem je sklad enakovreden drugim upnikom zadevne družbe.
2.5 Opis skupine ARCO
(38)
Zgodovinsko gledano je bila družba ARCO delničarka družbe Artesia Banking Corporation NV (v nadaljnjem besedilu: Artesia), ki je imela v lasti 100-odstotni delež banke BACOB in 82-odstotni delež zavarovalnice DVV. Z združitvijo družbe Artesia in Dexie leta 2001 je družba ARCO postala največja delničarka Dexie s približno 15-odstotnim deležem (37).
(39)
ARCO je ime skupine družb ARCOPAR, ARCOPLUS in ARCOFIN, ki so priznane zadruge (38). ARCO ima več kot 800 000 članov, od tega jih je 99 % posameznih oseb. Kapital posameznih delničarjev v družbi ARCOPAR je znašal 1,3 milijarde EUR, v družbi ARCOPLUS 46 milijonov EUR, v družbi ARCOFIN pa 140 milijonov EUR.
(40)
Statuti družb ARCOPAR, ARCOPLUS in ARCOFIN določajo, da so ti trije subjekti družbe z omejeno odgovornostjo (39).
(41)
Statuti vseh treh subjektov vsebujejo določbe, pomembne za delničarje, ki želijo izstopiti.
(42)
Statut družbe ARCOPAR na primer določa, da lahko zadruga omeji izstope, če poskuša v istem poslovnem letu izstopiti več kot 10 % skupnega kapitala zadruge ali 10 % delničarske baze (40). Delničar, ki želi izstopiti iz družbe ARCOPAR, bi dobil nazaj svoj kapital. Lastniki „delnic A, B in C“ v zadrugi ARCOPAR (41) so upravičeni tudi do „bonus rezerve“ (42).
(43)
Člen 35 statuta družbe ARCOPAR določa izplačila, do katerih so njeni delničarji upravičeni v primeru likvidacije. Če je bilanca po odplačilu dolgov in socialnih stroškov pozitivna, bodo delničarji prejeli povračilo (43).
(44)
Tveganja, povezana z vlaganjem v delnice skupine ARCO, so bila opisana na primer v prospektu družbe ARCOPAR, ki so ga belgijski organi odobrili junija 2008 in je bil objavljen za posel na kapitalskem trgu, ki je bil opravljen med 7. julijem 2008 in 30. septembrom 2008. V navedenem prospektu je pojasnjeno, da so dobički, povezani z Dexio, v poslovnih letih 2005/2006, 2006/2007 in 2007/2008 pomenili več kot 69 % čistega dobička družbe ARCOPAR. Prospekt je opozoril tudi na nevarnost velikih izstopov in hkrati poudaril, da bi lahko delničarji v primeru likvidacije izgubili vse. Poleg tega je bilo v letnih poročilih družbe ARCO navedeno, da je družba okrepila svojo bilanco stanja s prevzemom dolga, da bi lahko vlagala (44).
2.6 Razlogi za začetek postopka
(45)
Komisija je v sklepu o začetku postopka predhodno ugotovila, da priglašeni ukrep izpolnjuje štiri (kumulativna) merila državne pomoči, in izrazila dvome o tem, ali bi se lahko ukrep razglasil za združljivega z notranjim trgom.
(46)
Komisija je ugotovila, da je ukrep mogoče pripisati državi Belgiji, saj se je financiral iz posebnega zaščitnega sklada. Zato je opomnila, da belgijska zakonodaja določa prispevek, ki ga morajo udeleženci plačati v posebni zaščitni sklad, in tudi, kako se bodo ta sredstva porabila. Poleg tega je Komisija ugotovila, da bi Depozitni in konsignacijski urad po potrebi nakazal sredstva v posebni zaščitni sklad. Komisija se je spraševala, kako bi se Depozitnemu in konsignacijskemu uradu povrnila sredstva, saj ni bilo jasno, ali bi imele finančne zadruge na voljo dovolj finančnih sredstev. Poleg tega se je spraševala, ali bi dejstvo, da je udeležba za finančne zadruge neobvezna, oviralo učinkovito refinanciranje posebnega zaščitnega sklada.
(47)
Komisija je sklenila, da bi se finančne zadruge lahko štele za podjetja in da jim ukrep daje selektivno prednost. Glede selektivne prednosti se zdi, da je zadružna jamstvena shema zadrugam pomagala privabiti nov kapital ali ohraniti obstoječi kapital, saj je obstoječe delničarje zadruge prepričala, naj se ne umaknejo iz finančnih zadrug. Taka zaščita je bila zelo pomembna v obdobjih finančne negotovosti, kot je bilo obdobje od jeseni 2008 do datuma sprejetja kraljevega odloka, ko so bile finančne zadruge učinkovito zaščitene pred tveganjem velikih izstopnih izplačil.
(48)
Komisija je ugotovila tudi, da je bila zaščita daljnosežna in da je Belgija dovolila vstop finančne zadruge prosilke v zadružno jamstveno shemo ne glede na njen finančni položaj. V primeru ARCO je bil finančnim zadrugam vstop v zadružno jamstveno shemo odobren, ko so bile že insolventne, in se je zanje kmalu po tem začel postopek likvidacije.
(49)
Komisija je poleg tega ugotovila, da je ukrep izkrivljal konkurenco, saj so finančne zadruge tekmovale na trgu naložbenih produktov za male vlagatelje, kjer so imele selektivno prednost, ki drugim udeležencem na trgu s podobnimi produkti ni bila na voljo.
(50)
Komisija je menila tudi, da zadružna jamstvena shema vpliva na trgovino znotraj Unije. Dejansko na belgijskem trgu deluje veliko mednarodnih ponudnikov naložbenih produktov in tržni delež, ki ga lahko finančna zadruga ohrani zaradi ukrepa, jim ni na voljo.
(51)
Komisija se je spraševala, ali bi se lahko finančne zadruge štele za finančne institucije in ali bi ta dejavnik vplival na veljavnost sporočila o bančništvu iz leta 2008 (45). Sklenila je, da bi bilo treba pomoč oceniti neposredno na podlagi Pogodbe, saj se zdi, da finančne zadruge niso finančne institucije v smislu sporočila o bančništvu iz leta 2008.
(52)
Konkretno mora biti ukrep potreben, ustrezen in sorazmeren, da bi bil združljiv z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(b) Pogodbe. Komisija je dvomila, da ukrep izpolnjuje katerega koli od teh treh kumulativnih meril. Dvomila je tudi, da je zaščita delničarjev finančnih zadrug potrebna za preprečitev resne motnje v belgijskem gospodarstvu. Glede morebitnih učinkov prelivanja je Komisija ugotovila, da je Belgija že izvedla več ukrepov (npr. povečanje kritja v okviru sistema zajamčenih vlog na 100 000 EUR in ukrepi državne pomoči za več bank v različnih oblikah (ukrepi dokapitalizacije, ukrepi za likvidnost, ukrepi za oslabljena sredstva in začasni ukrepi)). Zato ni razumela, zakaj je bilo treba poleg vseh teh ukrepov zagotoviti zaščito za delničarje finančnih zadrug.
(53)
Komisija je dvomila, da je bilo primerno zaščititi delničarje finančnih zadrug. V zvezi s tem je opomnila, da finančne zadruge niso finančne institucije in da se glede na njihovo velikost ne zdijo sistemsko pomembne. Belgijo je pozvala, naj pojasni, preko katerih kanalov bi investicijske izgube, ki so jih utrpeli tudi npr. vlagatelji v vzajemne sklade, ustvarile resne negativne učinke prelivanja za belgijsko gospodarstvo.
(54)
Nazadnje je Komisija dvomila, da je ukrep sorazmeren. Navedla je, da ni jasno, ali bodo finančne zadruge za jamstvo plačale pravično nadomestilo. Poleg tega je ugotovila, da neobvezni vstop skupaj z dejstvom, da Belgija v postopku za sprejetje v shemo ne preverja sposobnosti preživetja, pomeni, da so imele finančne zadruge spodbudo za vstop šele, ko je bilo jasno, da bodo lahko uveljavljale jamstvo. To bi lahko ustvarilo okoliščine, v katerih bi upravičenci lahko uporabili jamstvo in se hkrati v veliki meri izognili plačilu zanj. Nazadnje se je Komisija spraševala tudi, ali bi zadružna jamstvena shema lahko neupravičeno izkrivljala konkurenco, saj delničarji konkurentov niso bili zaščiteni, kar je finančnim zadrugam olajšalo dostop do kapitala in povečalo njihov skupni tržni delež na trgu naložbenih produktov za male vlagatelje.
3. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI O SKLEPU O ZAČETKU POSTOPKA
3.1 Pripombe družbe ARCO
(55)
Po navedbah družbe ARCO se je belgijska vlada odločila za uvedbo zadružne jamstvene sheme v okviru širšega svežnja ukrepov (povečanje jamstva za hranilne vloge kreditnih institucij na 100 000 EUR ter razširitev sistema jamstev na produkte življenjskega zavarovanja „kategorije 21“ in posamezne delničarje finančnih zadrug) in to odločitev objavila 10. oktobra 2008. Družba ARCO je trdila, da je bila odločitev z dne 10. oktobra 2008 za produkte „kategorije 21“ izvedena z zakonom z dne 15. oktobra 2008 in kraljevim odlokom z dne 14. novembra 2008, za potrdila o lastništvu delnic, ki so jih izdale finančne zadruge, pa z zakonom z dne 14. aprila 2009 in kraljevim odlokom z dne 10. oktobra 2011.
(56)
Družba ARCO je trdila, da zadružna jamstvena shema ni državna pomoč, saj finančnim zadrugam ne daje selektivne prednosti. Trdila je tudi, da je Komisija ugotovila, da sistem jamstev za zavarovalniške produkte kategorije 21 ne pomeni državne pomoči, ker je bil na voljo vsem zavarovalnicam in zato ni bil selektiven (46). Poleg tega ARCO zatrjuje, da je zadružna jamstvena shema na voljo vsem finančnim zadrugam pod enakimi pogoji in zato ni selektivna.
(57)
Družba ARCO je v skladu s pripombami belgijske vlade trdila, da vse lastnosti delnic finančnih zadrug potrjujejo, da delnice izpolnjujejo iste potrebe strank kot vloge in da jih zakonodajalec obravnava kot take. Poudarila je, da je bila belgijska vlada zaskrbljena zaradi kontaminacijskega učinka. Če Belgija ne bi uvedla zadružne jamstvene sheme, bi to zmanjšalo zaupanje vlagateljev in morda povzročilo naval na vse varčevalne produkte.
3.2 Pripombe Belgije
(58)
Belgija je trdila, da zadružna jamstvena shema ne izpolnjuje vseh kumulativnih meril državne pomoči iz člena 107(1) Pogodbe in zato ni državna pomoč. Konkretno je navedla, da tri merila državne pomoči niso izpolnjena. Najprej je Belgija zagovarjala stališče, da ukrep pomeni pomoč posameznikom in ne podjetjem. Poleg tega je trdila, da ukrep finančnim zadrugam ne daje selektivne prednosti in ne izkrivlja konkurence.
(59)
V zvezi s trditvijo, da pomoč ne koristi podjetjem, je Belgija trdila, da je bil običajni sistem zajamčenih vlog za kreditne institucije, vključno z njegovo razširitvijo (tj. zadružna jamstvena shema), sprejet v okviru izvajanja sklepov Sveta za ekonomske in finančne zadeve, direktive o sistemih zajamčenih vlog, kakor je bila spremenjena, in direktive o odškodninskih shemah za vlagatelje ter v skladu z njimi.
(60)
Belgija je zagovarjala stališče, da imajo posamezne delnice finančnih zadrug vse lastnosti vlog in se tudi kupujejo kot take. Izpostavila je naslednje lastnosti:
(i)
(Posamezni) upravičenci zadružne jamstvene sheme si zaslužijo enako zaščito kot vlagatelji drugih institucij, ki delujejo na istem poslovnem področju in so predmet enakega nadzora.
(ii)
Kar zadeva davke, so dividende, ki jih izplačajo finančne zadruge, in obresti, izplačane za vloge, do določenega zneska oproščene pri viru odtegnjenega davka (47).
(iii)
Posamezni delničarji finančnih zadrug lahko vpišejo le določen najvišji znesek kapitala v skladu z določbami statuta finančne zadruge.
(iv)
Delničarji finančnih zadrug lahko iz družbe izstopijo samo v prvih šestih mesecih poslovnega leta in delničar, ki želi izstopiti, ni upravičen do sorazmernega dela kapitalskega dobička zadruge. Po navedbah Belgije vrednost delnic zadruge ne izraža vrednosti osnovnih sredstev finančne zadruge, zato te delnice ne konkurirajo naložbenim produktom na splošno, ampak le podskupini produktov, ki so že upravičeni do državnega jamstva (tj. vloge in produkti življenjskega zavarovanja „kategorije 21“).
(v)
Delnice finančnih zadrug so registrirane in njihova prenosljivost je omejena z zakonom (48). Ni jih mogoče prosto prodati s ciljem ustvariti kapitalski dobiček. Delničarji finančnih zadrug so upravičeni samo do skromnih (davka oproščenih) dividend in povračila, ko izstopijo iz zadruge.
(vi)
Delnic finančne zadruge ni mogoče obravnavati kot naložbo v delnice korporacije ali subjekta, ki kotira na borzi.
(vii)
Delnic finančne zadruge ni mogoče šteti za tvegano naložbo, saj delničarji finančnih zadrug niso upravičeni do kapitalskih dobičkov.
(viii)
Zadružna jamstvena shema ščiti le delnice v lasti fizičnih oseb (v nasprotju z institucijami).
(61)
Glede odsotnosti selektivne prednosti je Belgija poudarila, da zadružna jamstvena shema krije samo delnice finančnih zadrug, izdane pred 10. oktobrom 2011. Pripomnila je, da finančne zadruge po navedenem datumu niso mogle uporabljati zadružne jamstvene sheme, da bi se uveljavile na katerem koli trgu. Pojasnila je tudi, da družba ARCO od septembra 2008 ni izdala nobenih novih delnic.
(62)
Poleg tega je Belgija zanikala, da je zadružna jamstvena shema finančnim zadrugam pomagala ohraniti obstoječi kapital. V podporo tej trditvi je navedla, da je bilo sporočilo za javnost z dne 10. oktobra 2008 zgolj predlog politične pobude, v katerem so bile finančne zadruge le na kratko omenjene. Po navedbah Belgije sporočilo za javnost z dne 10. oktobra 2008 ni bilo podroben sporazum, usklajen s sočasnimi sporočili finančnih zadrug za javnost. V zvezi s tem je Belgija razlikovala med svojim sporočilom za javnost in sporočili za javnost, ki sta jih izdali vlada Združenega kraljestva in družba Lloyds v zadevi Lloyds (49), na katero se je Komisija sklicevala v svojem sklepu o začetku postopka. Belgija je zaključila, da sporočilo za javnost z dne 10. oktobra 2008 ni ukrep, ki bi finančnim zadrugam lahko dal selektivno prednost. Glede poznejšega sporočila za javnost z dne 21. januarja 2009 je bilo po mnenju Belgije normalno, da je družba ARCO to sporočilo vlade takoj objavila na svoji spletni strani, saj so takrat vse finančne zadruge (vključno z ARCO) pozorno spremljale to zadevo.
(63)
Belgija je vztrajala, da bi morala Komisija uporabiti enak pristop kot v zadevi v zvezi z družbo Ethias in skleniti, da zadružna jamstvena shema ni selektivna. Trdila je tudi, da je Sodišče v zadevi Paint Graphos (50) že priznalo posebni položaj pravih zadrug. Opozorila je predvsem na točko 61 sodbe v zadevi Paint Graphos, iz katere je razvidno, da se take zadruge ob upoštevanju njihovih posebnih značilnosti „načeloma ne štejejo, da so v dejanskem in pravnem položaju, ki je primerljiv s položajem gospodarskih družb“.
(64)
Belgija je predložila tudi informacije o številu delničarjev družbe ARCO, ki so iz družbe izstopili po začetku krize. V poslovnih letih pred prostovoljno likvidacijo je število delničarjev družbe ARCO, ki so zahtevali povračilo kapitala, leta 2007/2008 doseglo 9 764, leta 2008/2009 21 150, leta 2010/2011 pa 23 762.
(65)
Belgija je glede izkrivljajočih učinkov ukrepa trdila, da bi morala Komisija v razumni meri pojasniti, katerim finančnim produktom konkurirajo delnice finančnih zadrug, čeprav so belgijski organi priznali, da Komisiji v postopku v zvezi z državno pomočjo ni treba podati podrobne opredelitve trga. Belgija je v bistvu trdila, da je bila posameznim delničarjem finančnih zadrug na voljo enaka raven zaščite kot vlagateljem v podobne depozitne ali varčevalne produkte.
(66)
Belgijski organi so tudi pojasnili, da ima zadružna jamstvena shema isti namen kot direktiva o sistemih zajamčenih vlog, tj. zaščititi vloge posameznih varčevalcev, ohraniti zaupanje vlagateljev in doseči večjo stabilnost na finančnih trgih. Belgija meni, da sistemi zajamčenih vlog drugih držav članic včasih krijejo tudi neklasične depozitne produkte, in trdi, da bi morala Komisija ta dejavnik upoštevati (51).
(67)
Belgija je poleg tega vztrajala, da bi bilo treba v primeru, da bi Komisija ugotovila, da zadružna jamstvena shema pomeni državno pomoč, to pomoč šteti za združljivo z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(b) Pogodbe. Menila je, da ni pomembno, ali je ARCO finančna institucija v smislu sporočila o bančništvu iz leta 2008. Po mnenju Belgije bi morala Komisija odgovoriti na ključno vprašanje, ali je zadružna jamstvena shema primeren in potreben odziv za preprečitev resne motnje v gospodarstvu.
(68)
Belgija je zagovarjala stališče, da je ukrep potreben, da so njegovi učinki omejeni na najmanjše in da so mehanizmi za porazdelitev bremena zagotovljeni.
(69)
Belgija je najprej razvila argument, da je zadružna jamstvena shema primerna in potrebna za pomiritev vlagateljev v Belgiji.
(70)
Belgija je priznala, da je teoretično mogoče, da bi lahko imele institucije, ki imajo v svoji bilanci stanja zaščitene vloge, posredno korist od obstoja takih zaščitnih shem, saj te prispevajo k preprečevanju množičnega dvigovanja bančnih vlog. Vendar je pojasnila, da so sistemi zajamčenih vlog potrebni za preprečevanje množičnega dvigovanja bančnih vlog in motenj na finančnih trgih. Belgija je trdila, da je zadružna jamstvena shema potrebna za preprečitev zmanjšanja zaupanja javnosti v belgijski finančni sistem. Osnovne lastnosti delnic zadrug kot varčevalnih produktov in dejstvo, da se več kot polovica sredstev zadrug vloži v banke, so povečali njihovo podobnost z vlogami in poudarili njihov pomen za belgijski bančni sistem. Nenadzorovano neizpolnjevanje obveznosti finančnih zadrug bi imelo učinek snežene kepe na vse finančne institucije in na belgijsko gospodarstvo. Če se za delnice finančnih zadrug ne bi zagotovila enaka raven zaščite kot za osnovne vloge, bi to pomenilo enako tveganje kot v primeru, da se ne bi zagotovila zaščita za vloge. To bi resno vplivalo na zaupanje javnosti v vse depozitne produkte v Belgiji in ustvarilo sistemsko tveganje. Belgija se je v podporo svojim argumentom sklicevala na dejstvo, da je število delničarjev (fizičnih oseb) finančnih zadrug veliko glede na celotno prebivalstvo Belgije (52).
(71)
Belgija je poleg tega močno nasprotovala izrazju, ki ga je Komisija uporabila v sklepu o začetku postopka, zlasti izrazu „kapitalski instrumenti“ iz uvodne izjave 62 in izrazu „tvegani kapital“ iz opombe 35.
(72)
Da bi Belgija dokazala potrebo po zadružni jamstveni shemi, je Komisiji predložila tudi pismo odbora za finančno stabilnost z dne 29. oktobra 2008 (53) in pismo guvernerja NBB takratnemu ministru za finance z dne 7. oktobra 2011 (54).
(73)
Belgija se je v svojih pripombah o združljivosti ukrepa sklicevala na sklep Komisije v zvezi z družbo Ethias. Navedla je, da je Komisija sprejela ukrepe v korist družbe Ethias, vključno z razširitvijo sistema zajamčenih vlog na produkte „kategorije 21“, kot primerne in potrebne za preprečitev resne motnje v belgijskem gospodarstvu.
(74)
Nato je Belgija ponovila svoje mnenje, da je ukrep sorazmeren. Finančne zadruge si delijo breme, med drugim preko svojih prispevkov v posebni zaščitni sklad. Belgija je menila, da je višina nadomestila za jamstvo razumna in podobna prispevkom za jamstvene sisteme drugih zaščitenih institucij. Ni se strinjala, da bi bil lahko ukrep nesorazmeren zaradi prostovoljnega značaja zadružne jamstvene sheme.
(75)
Belgija je menila, da bi morala Komisija, če bi ugotovila, da je ukrep državna pomoč, skleniti, da je ukrep združljiva pomoč za likvidacijo. Opozorila je, da kraljevi odlok z dne 7. novembra 2011 jasno določa, da bi se kakršno koli plačilo iz posebnega zaščitnega sklada v primeru likvidacije katere koli zadevne zadruge izplačalo šele po izdaji in potrditvi dokončnega sklepa o likvidaciji.
(76)
Belgija je zagovarjala tudi stališče, da začasni odlog Komisije ni zajemal izplačil posameznikom po likvidaciji družbe ARCO, ker fizične osebe niso podjetja.
(77)
Belgija je z dopisom z dne 18. marca 2014, ki je bil poslan po izteku roka, Komisiji predložila nekaj dodatnih pripomb.
(78)
Trdila je, da Komisija ne more prepovedati plačil jamstev za posamezne delničarje. Komisija Belgiji ne sme naložiti prekinitve plačil v okviru zadružne jamstvene sheme ali izterjati izvršenih plačil posameznim delničarjem v okviru sheme.
(79)
Delničarji, ki so bili fizične osebe, niso bili podjetja v smislu člena 107(1) Pogodbe in plačilo jamstva takim posameznim delničarjem ne bi vplivalo na ARCO ali na verjetnost, da bo Belgija izterjala pomoč, ki so jo prejela ta podjetja.
4. OCENA UKREPA
4.1 Upravičenec ukrepa
(80)
Komisija najprej opozarja, da je v uvodni izjavi 18 sklepa o začetku postopka trdila, da zadružna jamstvena shema koristi finančnim zadrugam. Vendar je skrbna analiza časovnega zaporedja in značilnosti ukrepa pokazala, da je bila družba ARCO edina prava upravičenka ukrepa, kot je opisano v tem oddelku.
(81)
V tem primeru Komisija ugotavlja, da obstaja pomembna razlika med družbo ARCO in drugimi finančnimi zadrugami, ki bi lahko bile upravičene do sodelovanja v zadružni jamstveni shemi.
(82)
Iz opisa dejstev (55) je razvidno, da je bila zadružna jamstvena shema od samega začetka prilagojena družbi ARCO, ki se je znašla v težavah zaradi svojih naložb v skupino Dexia. Na koncu je bila ARCO edina finančna zadruga, ki je zaprosila za sodelovanje v ukrepu.
(83)
V zvezi z drugimi finančnimi zadrugami Komisija ugotavlja, da je zadružna jamstvena shema prostovoljna shema, da je Svet ministrov po lastni presoji odločal o sprejetju finančne zadruge prosilke v zadružno jamstveno shemo in o pogojih za sprejetje, da nobena druga finančna zadruga ni zaprosila za sodelovanje v zadružni jamstveni shemi ter da so nekatere finančne zadruge izkazale odklonilno stališče do sheme. Komisija poleg tega ugotavlja, da nobena druga finančna zadruga ni imela tako velikih težav s svojimi naložbami, kot jih je imela družba ARCO z Dexio.
(84)
Zato Komisija ugotavlja, da je družba ARCO edina prava upravičenka zadružne jamstvene sheme, ki je opravljala gospodarske dejavnosti.
4.2 Objava in izvajanje ukrepa pomenita en sam poseg
(85)
Komisija ugotavlja, da je vlada odločitev glede ukrepa sprejela 10. oktobra 2008 in jo isti dan objavila (56). Jasno je, da je belgijska vlada odločitev, da bo družbi ARCO dala možnost koriščenja zadružne jamstvene sheme, sprejela v času, ko je bil leta 2008 zasnovan ukrep v korist Dexie (57). Sporočilo za javnost z dne 21. januarja 2009 je vsebovalo dodatne podrobnosti o ukrepu, po njegovi objavi pa se je začel pravni prenos zaveze vlade.
(86)
Komisija je seznanjena z zavezujočim in nedvoumnim izrazjem v sporočilih za javnost z dne 10. oktobra 2008 in 21. januarja 2009, v katerih so bili uporabljeni izrazi, kot sta „décidé“ in „lengagement“, kar je ustvarilo upravičena pričakovanja glede njune izpolnitve.
(87)
Poleg tega sta bili sporočili za javnost poslani po uradni poti, in sicer so sporočilo z dne 10. oktobra 2008 poslale službe Ministrstva za finance, sporočilo z dne 10. januarja 2009 pa je bilo poslano v imenu predsednika vlade in ministra za finance. Ponavljanje sporočil za javnost je okrepilo temeljno sporočilo.
(88)
Komisija ugotavlja, da je bilo že v času sporočila za javnost z dne 10. oktobra 2008 jasno, da bo zadružna jamstvena shema zasnovana kot razširitev sistema zajamčenih vlog. Sporočilo za javnost z dne 21. januarja 2009 vsebuje dodatne tehnične podrobnosti. Družba ARCO je to sporočilo objavila na svoji spletni strani takoj, ko je bilo objavljeno. Jasno je, da je to storila, da bi pomirila svoje posamezne delničarje. Komisija poleg tega ugotavlja, da je bil ukrep ves čas dosleden, saj se od prve objave 10. oktobra 2008 do končnega kraljevega odloka ni bistveno spremenil.
(89)
Sodišče je v svoji sodbi z dne 19. marca 2013 v združenih zadevah C-399/10 P in C-401/10 P (58) odločilo, da se lahko objava in dejansko izvajanje ukrepa štejeta za en sam poseg, če to upravičujejo časovno zaporedje, namen objave in izvajanja ter položaj podjetja v času takega posega. Podobno je Belgija v obravnavanem primeru 10. oktobra 2008 sprejela in objavila odločitev o ukrepu, ki je bil pozneje izveden za isti namen v zvezi s prvotno predvidenim upravičencem. Poleg tega je Komisija v svojih odločbah objavo in izvajanje štela za en ukrep ter menila, da je bila prednost pridobljena na dan objave (59). Dejansko je sedanji belgijski minister za finance zadevni ukrep opredelil kot zavezo, sprejeto leta 2008 (60).
(90)
Komisija na podlagi informacij iz uvodnih izjav od 85 do 89 ugotavlja, da je treba objavo in izvajanje zadružne jamstvene sheme obravnavati kot en ukrep.
4.3 Obstoj pomoči
(91)
Kot je navedeno v členu 107(1) Pogodbe, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami, razen če Pogodba določa drugače.
(92)
Belgija in družba ARCO trdita, da bi se morala Komisija pri proučitvi, ali je ARCO prejela državno pomoč, opreti na svojo drugo odločbo, in sicer na tisto v zadevi Ethias (61). Vendar je državna pomoč objektiven pojem, ki je opredeljen v Pogodbi. Da bi se ukrep označil za državno pomoč, mora izpolnjevati naslednja štiri (kumulativna) merila državne pomoči: (i) ukrep mora dodeliti država ali pa mora biti zagotovljen iz državnih sredstev, (ii) upravičencu do pomoči mora dajati selektivno prednost, (iii) izkrivljati mora konkurenco oziroma bi lahko izkrivljal konkurenco ter (iv) prizadeti mora trgovino med državami članicami.
(93)
Komisija mora proučiti, ali so navedena merila izpolnjena, in bo to storila v uvodnih izjavah od 94 do 110.
Državna sredstva
(94)
Komisija mora proučiti, ali se zadružna jamstvena shema financira z državnimi sredstvi in ali jo je mogoče pripisati državi.
(95)
V skladu z ustaljeno sodno prakso (62) so vsa denarna sredstva, ki jih lahko javni organi dejansko uporabijo za podporo podjetjem, ne glede na to, ali ta sredstva spadajo v trajno premoženje javnih organov, zajeta v členu 107(1) Pogodbe, če ostanejo pod stalnim državnim nadzorom in so torej na voljo pristojnim državnim organom.
(96)
Ukrep pomeni državno pomoč, zlasti če sredstva izvirajo iz prispevkov, ki jih predpisuje zakonodaja države, ter če se ta sredstva upravljajo in porazdelijo v skladu z določbami navedene zakonodaje, tudi če jih uporabljajo nedržavne institucije. Status organa ali podjetja, ki dodeli zadevno pomoč, se ne šteje za odločilni dejavnik za uporabo pravil o državni pomoči.
(97)
Komisija v zvezi z organizacijo zadružne jamstvene sheme ugotavlja, da belgijska zakonodaja določa, kakšne prispevke morajo plačati udeleženci in kako bodo ta sredstva uporabljena. Zato se sredstva posebnega zaščitnega sklada štejejo za državna sredstva, tudi če so bila prvotno pridobljena iz zasebnih virov.
(98)
Poleg tega, če obstaja potreba po ukrepanju Depozitnega in konsignacijskega urada, bo vladni organ nakazal sredstva, potrebna za izplačila, ki bi jih moral izplačati posebni zaščitni sklad. Ta vidik zadružne jamstvene sheme v vsakem primeru ustvarja dovolj konkretno ekonomsko tveganje obremenitve proračuna države članice v zvezi z državnimi sredstvi, ki morajo biti na voljo za namene člena 107(1) Pogodbe (63).
(99)
Glede odgovornosti Belgije za ukrep je jasno, da zadružne jamstvene sheme ni mogoče obravnavati kot prenos direktive o sistemih zajamčenih vlog. Direktiva o sistemih zajamčenih vlog določa le, da morajo države članice uvesti sistem zajamčenih vlog za vloge v kreditnih institucijah, in člen 2 navedene direktive izrecno določa, da so vsi instrumenti, ki spadajo pod opredelitev lastnih sredstev kreditnih institucij, izključeni iz vračila prek sistemov zajamčenih vlog. Če se država članica odloči vzpostaviti druge jamstvene sisteme vračil za druge finančne produkte, ta odločitev ne izhaja iz zakonodaje Unije, ampak pomeni pobudo same države članice (64). Komisija ugotavlja tudi, da se Belgija sklicuje na odškodninsko shemo za vlagatelje, vendar ta primerjava ni pomembna, saj odškodninske sheme za vlagatelje niso namenjene kritju naložbenih tveganj. Kot je bilo pojasnjeno že v uvodni izjavi 21, so odškodninske sheme za vlagatelje namenjene zgolj za primere, ko investicijsko podjetje ni sposobno vrniti sredstev, ki pripadajo vlagatelju, na primer zaradi goljufije ali težav s sistemi podjetja.
Selektivna prednost
(100)
Komisija ugotavlja, da je zadružna jamstvena shema družbi ARCO prinesla koristi. Sodišče je priznalo, da lahko podjetja pridobijo prednost v obliki lažjega dostopa do kapitala, če ukrep države članice, sprejet v korist vlagateljev, poveča njihovo pripravljenost za vlaganje denarja v določeno skupino ciljnih podjetij za naložbe (65). Obravnavani ukrep je subjektom v skupini ARCO pomagal ohraniti obstoječi kapital, saj je njihove obstoječe delničarje prepričal, naj ne izstopijo iz teh finančnih zadrug (66), kar je v negotovih razmerah na trgu, značilnih za obdobje takoj po stečaju banke Lehman Brothers, pomenilo zelo pomembno prednost. Dejstvo, da je skupina ARCO 21. januarja 2009 na svoji spletni strani objavila sporočilo belgijske vlade za javnost, da bi pomirila svoje delničarje, jasno kaže, da je bila možnost skupine ARCO, da pomiri vlagatelje, zanjo velika prednost. V zvezi s tem Komisija ugotavlja, da je bilo v prospektu družbe ARCOPAR, izdanem poleti 2008 (67), omenjeno tveganje izstopa posameznih delničarjev iz finančne zadruge (68), (69).
(101)
Ukrep je tudi očitno selektiven. Uporablja se samo za imetnike delnic finančnih zadrug in ne za imetnike naložbenih produktov, ki so jih izdala konkurenčna podjetja. Zato udeleženci na finančnih trgih, ki nudijo konzervativne obvezniške sklade, sklade denarnega trga ali jamstvene vzajemne sklade, svojim strankam niso mogli ponuditi podobnega jamstva. Belgija trdi, da so posamezne delnice finančnih zadrug v bistvu podobne vlogam (70). Vendar se veliko elementov, na katere se je sklicevala Belgija, ne nanaša na finančne zadruge, ampak na zadruge na splošno. Poleg tega opis delnic finančnih zadrug, ki ga je podala Belgija, ne vsebuje pomembnih informacij, kot so tveganja, povezana z vlaganjem v te instrumente (71), ki niso značilna za vloge.
(102)
Selektivnost ukrepa je jasna tudi, če obravnavo finančnih zadrug primerjamo z obravnavo drugih priznanih nefinančnih zadrug. Belgija se je pri zagovarjanju posebne obravnave posameznih delničarjev finančnih zadrug oprla na zadevo Paint Graphos. Predhodna odločba v zadevi Paint Graphos se nanaša na predložitveni sklep italijanskega sodišča, ki je želelo izvedeti, ali se lahko davčne ugodnosti, ki jih uživajo proizvodne in delovne zadruge, štejejo za državno pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe. Sodišče je v svoji sodbi odločilo, da je treba davčno ugodnost presoditi na podlagi štirih kumulativnih meril državne pomoči, in podalo podrobnejša navodila predvsem o tem, kako presoditi, ali taka davčna ugodnost pomeni selektivno prednost (72). Sodišče je menilo, da je treba ugotoviti, (i) ali bi lahko značilnosti davčnega sistema upravičile tako davčno ugodnost (73), (ii) ali se uporabljajo ustrezni postopki nadzora in spremljanja (74) ter (iii) ali je bila davčna ugodnost sorazmerna in ni presegla najnižje potrebne stopnje (75).
(103)
Komisija meni, da argumenta Belgije ni mogoče upoštevati, saj se narava prednosti, ki jo zagotavlja obravnavani ukrep, bistveno razlikuje od tiste, ki jo je Sodišče proučilo v zadevi Paint Graphos. Ukrep, ki ga je uvedla Belgija, vključuje zagotovitev pozitivne ugodnosti in ne oprostitve plačila davčne obremenitve ali obveznosti plačila dajatve. Zato za ukrep ni mogoče uporabiti standardne tridelne analize, ki so jo sodišča Unije odobrila za proučitev, ali je davčna ugodnost ali oprostitev plačila dajatve selektivna.
(104)
Tudi če bi se za obravnavani ukrep uporabila analiza iz zadeve Paint Graphos, so posebnosti ukrepa take, da bi v vsakem primeru ostal selektiven.
(105)
Komisija najprej opozarja, da se zadeva Paint Graphos nanaša na vse proizvodne in delovne zadruge in ne na relativno majhen podsektor, kot so finančne zadruge. Če bi morale biti „prave“ zadruge res deležne posebne obravnave, kot trdi Belgija, bi se morala ta posebna obravnava uporabljati za vse priznane zadruge. Omejena osredotočenost ukrepa na finančne zadruge torej sama po sebi zadostuje za ugotovitev, da je ukrep selektiven.
(106)
Poleg tega Komisija ugotavlja, da se glede na mnenje Belgije zdi, da so si finančne zadruge od 10. oktobra 2008 zaslužile dodatne privilegije. Ugotavlja, da so bile priznane zadruge pred navedenim datumom deležne neke vrste ugodne obravnave zaradi svojega posebnega statusa, in sicer v obliki oprostitve pri viru odtegnjenega davka (76). Komisija v tem sklepu ne odloča, ali je navedena davčna ugodnost sorazmerna, meni pa, da 10. oktobra 2008 ni bilo nobenega razloga za nenadno uvedbo dodatnega nadomestila ali zaščite za družbe s statusom finančne zadruge.
(107)
Nazadnje, tudi če bi Komisija v skladu s predlogom Belgije opravila analizo iz zadeve Paint Graphos, meni, da zagotovitve 100-odstotnega jamstva posameznim delničarjem skupine ARCO (tj. del (i) analize iz zadeve Paint Graphos), katere članice so bile družbe z omejeno odgovornostjo, ni mogoče upravičiti. Zaradi narave takih družb, kot jo določajo splošna pravila belgijskega prava gospodarskih družb, bi se morali posamezni delničarji skupine ARCO zavedati, da bi lahko v primeru likvidacije izgubili ves svoj kapital (77). Poleg tega 100-odstotna zaščita vsega kapitala, ki so ga vpisali posamezni delničarji finančnih zadrug, ni sorazmeren ukrep (del (iii) analize iz zadeve Paint Graphos), saj bi bili ti delničarji zaščiteni pred vsakim tveganjem, kar bi podjetjem, katerih delnice imajo v lasti, prineslo neupravičeno prednost (78).
Izkrivljanje konkurence in vpliv na trgovino med državami članicami
(108)
Zadružna jamstvena shema finančnim zadrugam daje prednost, ki je drugi ponudniki naložbenih produktov za male vlagatelje in druge priznane nefinančne zadruge nimajo. Zaradi ukrepa je lahko družba ARCO dlje časa ohranila svoj tržni delež. Ni utrpela odliva kapitala ali pa je do odliva prišlo pozneje in je bil manjši, kot bi bil v odsotnosti ukrepa. Zato kapital, ki bi bil sicer na voljo za naložbe, ni bil na voljo ostalim ponudnikom, ki so morali tekmovati na podlagi kakovosti svojih storitev in niso mogli računati na zadružno jamstveno shemo. Zato zadružna jamstvena shema izkrivlja konkurenco (79).
(109)
Če država članica podjetju dodeli pomoč, se lahko zato notranja dejavnost ohrani ali poveča, s tem pa se zmanjšajo možnosti podjetij s sedežem v drugih državah članicah za (nadaljnje) uveljavljanje na trgu (80). Na belgijskem trgu posluje veliko mednarodnih ponudnikov naložbenih produktov, zato ukrep nedvomno vpliva na trgovino v Uniji.
Sklepne ugotovitve
(110)
Na podlagi analize iz uvodnih izjav od 91 do 109 Komisija ugotavlja, da zadružna jamstvena shema vključuje državna sredstva, pomeni selektivno prednost za družbo ARCO, izkrivlja konkurenco in vpliva na trgovino znotraj Unije, zato izpolnjuje vsa merila državne pomoči. Vsi navedeni elementi so bili prisotni najpozneje takrat, ko je bil sprejet kraljevi odlok z dne 10. oktobra 2011, vendar je prednost, ki jo je ustvaril ukrep, obstajala že od 10. oktobra 2008, ko so belgijski organi objavili sporočilo o uvedbi tega ukrepa. Pri proučitvi združljivosti pomoči in po potrebi izterjavi od njenih upravičencev je treba upoštevati celotni znesek pomoči.
4.4 Združljivost pomoči
(111)
Po ugotovitvi, da je zadružna jamstvena shema državna pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe, mora Komisija ugotoviti, ali je mogoče pomoč opredeliti kot združljivo z notranjim trgom.
(112)
Člen 107(1) Pogodbe določa, da je državna pomoč, ki je nezdružljiva z notranjim trgom, prepovedana, razen če Pogodba določa drugače. V odstavkih (2) in (3) člena 107 Pogodbe sta nato opredeljeni dve kategoriji združljive pomoči.
(113)
V členu 107(2) Pogodbe so naštete kategorije državne pomoči, ki so samodejno izvzete iz prepovedi, vendar zadružna jamstvena shema ne spada v nobeno izmed teh kategorij.
(114)
Člen 107(3) Pogodbe zajema več kategorij pomoči, ki se lahko štejejo za združljive z notranjim trgom. Teoretično bi se lahko uporabil pododstavek (b) ali (c) člena 107(3) Pogodbe.
(115)
V zvezi s členom 107(3)(c) Pogodbe je Komisija v smernicah pojasnila, kako bo za nekatere vrste pomoči uporabljala izjemo, določeno v navedeni določbi. Vendar Komisija ugotavlja, da ukrep ne ustreza nobeni vrsti pomoči, zajeti v navedenih smernicah. Poleg tega Belgija in ARCO nista navedle nobenih informacij o cilju v skupnem interesu v smislu navedene določbe. Zato bi morala Komisija morebitno združljivost ukrepa proučiti samo na podlagi člena 107(3)(b) Pogodbe.
(116)
V zvezi s členom 107(3)(b) Pogodbe Komisija ugotavlja, da Belgija trdi, da bi morala Komisija, če bo ugotovila, da zadružna jamstvena shema vključuje državno pomoč, ta ukrep oceniti na podlagi člena 107(3)(b) Pogodbe. V skladu z navedeno določbo se lahko pomoč razglasi za združljivo z notranjim trgom, če je potrebna za odpravo resne motnje v gospodarstvu države članice.
(117)
Vendar člen 107(3)(b) Pogodbe zahteva ožjo razlago pojma resna motnja v gospodarstvu države članice. Zadevna motnja mora prizadeti celotno gospodarstvo države članice in ne le gospodarstva ene od njenih regij ali delov ozemlja (81).
(118)
Ko je finančna kriza jeseni 2008 dosegla svoj prvi vrhunec, je Komisija v svojem sporočilu o bančništvu iz leta 2008 sklenila, da bo člen 107(3)(b) Pogodbe na voljo za presojo ukrepov državne pomoči, namenjenih reševanju težav finančnih institucij (82).
(119)
Komisija je na podlagi člena 107(3)(b) Pogodbe razvila tudi začasni okvir Unije za uporabo zunaj finančnega sektorja za ukrepe državnih pomoči v podporo dostopu do financiranja ob trenutni finančni in gospodarski krizi (v nadaljnjem besedilu: začasni okvir) (83). Vendar se ta okvir ne uporablja za obravnavani ukrep. Namesto tega se osredotoča na realno gospodarstvo, in sicer državam članicam omogoča, da sprejmejo ustrezne ukrepe za izboljšanje dostopa do financiranja za podjetja, ki so pripravljena vlagati v času finančne krize, ko je bančno financiranje bolj omejeno. Težave družbe ARCO niso povezane s pomanjkanjem bančnega financiranja, ampak s sredstvi (tj. delnicami Dexie), katerih vrednost je bilo treba popraviti navzdol. Poleg tega zadružna jamstvena shema, ki zagotavlja 100-odstotno jamstvo za instrumente v obliki obveznosti, ni zajeta v nobeni od vrst pomoči, obravnavanih v navedenem okviru pod naslovom 4.3.
(120)
Finančne zadruge niso finančne institucije v smislu sporočila o bančništvu iz leta 2008 (84), zato bo treba pomoč oceniti neposredno na podlagi Pogodbe. Da bi ukrep izpolnjeval splošna merila za združljivost iz člena 107(3) Pogodbe, mora izpolnjevati naslednje pogoje (85):
(a) Primernost : pomoč mora biti ustrezno usmerjena, da se lahko učinkovito doseže cilj odprave resne motnje v gospodarstvu. Ukrep ne bi bil združljiv, če ne bi bil primeren za odpravo motnje;
(b) Potrebnost : znesek in oblika ukrepa pomoči morata biti potrebna za doseganje cilja. Torej mora biti pomoč omejena na najmanjši znesek, potreben za doseganje cilja, njena oblika pa mora biti najprimernejša za odpravo motnje;
(c) Sorazmernost : pozitivni učinki ukrepa morajo biti ustrezno uravnoteženi z izkrivljanjem konkurence, da se izkrivljanje čim bolj omeji in se s tem doseže cilj ukrepa.
(121)
Kar zadeva primernost ukrepa, Komisija ugotavlja, da se vpliv finančnih zadrug na širše gospodarstvo bistveno razlikuje od vpliva tradicionalnih bank, ki so izpostavljene tveganju množičnega dvigovanja bančnih vlog. Če bi se vsi imetniki bančnih vlog hkrati odločili za dvig svojega denarja, bi morala banka v kratkem času odprodati vsa svoja likvidna sredstva (s čimer bi sprožila hitro razprodajo premoženja), kar bi negativno vplivalo na zagotavljanje posojil realnemu gospodarstvu in morda povzročilo tudi padec cen sredstev. Finančne zadruge pa ne zagotavljajo posojil realnemu gospodarstvu. Imajo tudi zakonsko pravico, da omejijo izstope (86), zato se lahko načeloma izognejo kakršni koli neobvladljivi odprodaji premoženja. Zadnji element poudarja pomembno razliko med sistemskimi učinki vlog in delnic zadrug.
(122)
Jasno je tudi, da so delničarji finančne zadruge s pravnega vidika delničarji družbe z omejeno odgovornostjo. Zaradi tega statusa so posamezni delničarji finančnih zadrug v pravnem smislu izpostavljeni tveganju delne ali celotne izgube svojega začetnega vloženega kapitala. Komisija je v zvezi s tem seznanjena tudi z dejstvom, da guverner banke NBB ni potrdil, da so delnice finančnih zadrug podobne hranilnim vlogam v kreditni instituciji (87).
(123)
Komisija poleg tega ugotavlja, da imajo posamezni delničarji finančnih zadrug v primerjavi z imetniki hranilnih vlog v kreditni instituciji zelo drugačen položaj v kaskadni strukturi (88) v primeru likvidacije ali stečaja teh subjektov. Kreditne institucije so regulirani subjekti, za katere regulativni organi zagotovijo, da je za njih na voljo določen znesek kapitala. Ta kapital je prva rezerva za primer likvidacije ali stečaja. Delničarji finančnih zadrug pa niso deležni take zaščite. V primeru likvidacije ali stečaja so prvi, ki utrpijo posledice.
(124)
Komisija na podlagi argumentov, razvitih v uvodnih izjavah od 121 to 123, ugotavlja, da zadružna jamstvena shema zgolj ščiti finančne zadruge in njihove posamezne delničarje pred posledicami njihovih preteklih naložb. Vendar ni primeren ukrep za preprečitev resne motnje v belgijskem gospodarstvu.
(125)
Glede vprašanja, ali je ukrep potreben, Komisija opozarja, da je Belgija že sprejela obsežne ukrepe za preprečitev motenj v svojem gospodarstvu. Uvedla je že druge ukrepe za stabilizacijo belgijskega finančnega sistema, zlasti bank in drugih finančnih institucij, v katere so vlagale finančne zadruge. Belgijski sistem zajamčenih vlog je zagotavljal zaščito za vloge v višini do 100 000 EUR in Belgija je družbam Fortis, KBC, Dexia in Ethias pomagala z ukrepi dokapitalizacije, ukrepi za likvidnost, ukrepi za oslabljena sredstva in začasnimi ukrepi. Komisija ugotavlja, da v primeru finančnih zadrug, ki so v končni fazi družbe z omejeno odgovornostjo, ni bilo potrebe po zaščiti nekaj posameznih delničarjev.
(126)
Kar zadeva pismo guvernerja banke NBB, ki ga je omenila Belgija, Komisija ugotavlja, da je bilo poslano oktobra 2011, kar je dolgo po 10. oktobru 2008, ko je bil napovedan ukrep. Poleg tega v pismu ni navedeno, da je ukrep potreben za preprečitev resne motnje v belgijskem gospodarstvu. Omenjeno je le, da bi ukrep omogočil (89) omejitev negativnih učinkov (sistemske) krize. Komisija v zvezi s pismom odbora za finančno stabilnost ugotavlja, da samo obravnava povečano kritje sistema zajamčenih vlog in uvedbo sistema jamstev za zavarovalniške produkte „kategorije 21“.
(127)
Kar zadeva sorazmernost ukrepa, Komisija ugotavlja, da struktura ukrepa ne zagotavlja zadostne zaščite pred napačno izbiro (90). Prostovoljna narava zadružne jamstvene sheme skupaj z očitno odsotnostjo preverjanja sposobnosti preživetja spodbuja k vstopu v shemo šele, ko je jasno, da bo jamstvo mogoče uveljaviti. Zato lahko upravičenec uporabi jamstvo in se hkrati v veliki meri izogne plačilu zanj do zadnjega trenutka pred likvidacijo.
(128)
Komisija meni tudi, da zadružna jamstvena shema povzroča neupravičeno izkrivljanje normalnega delovanja trga. Ukrep je družbi ARCO omogočil, da zaščiti svoj položaj na trgu maloprodajnih finančnih produktov, kar je negativno vplivalo ali bi lahko negativno vplivalo na tržne deleže in dobičkonosnost konkurentov družbe, ki niso mogli računati na zadružno jamstveno shemo.
(129)
Ukrepa ni mogoče šteti za združljivega z notranjim trgom, saj ni primeren, potreben ali sorazmeren za namene člena 107(3)(b) Pogodbe in ne spada na področje uporabe nobene druge določbe o združljivosti državne pomoči.
4.5 Izračun pomoči
(130)
Kar zadeva izračun pomoči, ki jo mora ARCO vrniti, Komisija upošteva naslednje parametre in dejstva (91):
-
najvišjo raven odliva kapitala, ki je določena v statutu družbe ARCO in je omejena na 10 % celotnega kapitala ali 10 % delničarske baze družbe (92),
-
dejstvo, da zadružna jamstvena shema zagotavlja jamstvo samo za posamezne delničarje,
-
posebno zasnovo zadružne jamstvene sheme, ki je po eni strani prostovoljna, torej so se lahko finančne zadruge same odločile, ali bodo v njej sodelovale, po drugi strani pa je celo finančnim zadrugam, pri katerih je bilo tveganje stečaja ali likvidacije visoko, omogočila, da zaprosijo za sodelovanje v shemi (kar se je zgodilo, ko so skupščine družb ARCOFIN, ARCOPAR in ARCOPLUS 8. decembra 2011, tj. kmalu po njihovem sprejetju v shemo, odobrile predloge svojih izvršilnih odborov za prostovoljno likvidacijo),
-
dejstvo, da je bila družba ARCO pred likvidacijo dolgo časa v slabem finančnem položaju, ker je, kot je opisano v uvodnih izjavah 38, 44 in 82, veliko sredstev vložila v delnice Dexie, ki so jo morale belgijska, francoska in luksemburška vlada jeseni 2008 rešiti pred stečajem, posledica tega pa je bila, da je vsak večji padec vrednosti delnic Dexie še vedno negativno vplival na finančni položaj družbe ARCO, zlasti zato, ker je družba okrepila svoje sodelovanje pri reševanju Dexie s prevzemom dolga, ter
-
dejstvo, da je družba ARCO leta 2011 plačala vstopno pristojbino in letno jamstveno premijo.
(131)
Prednost, ki jo je pridobila družba ARCO, je bila zaščita pred odlivom kapitala, ki bi ga družba sicer lahko ustavila le z uporabo določb svojega statuta, ko bi izgubila 10 % (93) svojega kapitala ali 10 % svoje delničarske baze. Tako obsežen odliv bi se verjetno začel takoj, ko bi družba ARCO objektivno postala prezadolžena ali bi se v zvezi z njo začel stečajni ali likvidacijski postopek, v bolj subjektivnem smislu, na primer v nekaterih drugih primerih množičnega dvigovanja bančnih vlog (94), pa takoj, ko bi njeni delničarji opazili, da ARCO ni več varna naložba, na primer zaradi njene močne izpostavljenosti finančnemu položaju Dexie in njeni tržni vrednosti.
(132)
Komisija je pri izračunu pomoči, ki jo je prejela družba ARCO, uporabila previden (95) pristop in upoštevala morebitni odliv za obdobje enega leta namesto več obdobij. Na tej podlagi bi moral izračun zajeti najmanjše učinke zadružne jamstvene sheme, čeprav bi se lahko v resnici družba ARCO zaradi jamstva tudi večkrat izognila največjemu odlivu delničarjev in kapitala. V skladu s statutom bi lahko družba ARCO ustavila odliv kapitala, če bi izgubila 10 % kapitala ali 10 % delničarske baze. Komisija pri izračunu zneska pomoči domneva, da bi družba ARCO izmed navedenih možnosti izbrala tisto, ki je učinkovitejša, in sicer možnost, ki bi ohranila več kapitala. Pri možnosti, ki je povezana z odlivom delničarske baze, bo Komisija upoštevala najmanjše število posameznih delničarjev v obdobju, ko je nastala prednost (ki se začne 10. oktobra 2008), kar je še ena previdna predpostavka, navedenim delničarjem pa bo pripisala povprečni delež kapitala v ustreznem letu. Pri možnosti, povezani z odlivom kapitala, bo Komisija upoštevala tudi leto, ko je bil znesek kapitala najnižji.
(133)
Komisija upošteva tudi, da je bila prednost, pridobljena z ukrepom, delno zmanjšana zaradi dejstva, da je morala skupina ARCO, ki so jo sestavljale pravne osebe ARCOPAR, ARCOFIN in ARCOPLUS, plačati enkratno vstopno pristojbino in provizijo za jamstvo za eno leto, čeprav jih je plačala samo jeseni 2011, tik pred začetkom njene likvidacije.
(134)
Prednost, pridobljena zaradi ukrepa, je torej nižji znesek, ki izhaja iz naslednjih dveh izračunov: (a) 10 % kapitala iz leta, ko je bil znesek kapitala najnižji v obdobju od 10. oktobra 2008 do 8. decembra 2011, minus skupni znesek že plačanih pristojbin, in (b) 10 % najmanjšega števila delničarjev v obdobju od 10. oktobra 2008 do 8. decembra 2011, pomnoženo s povprečnim deležem kapitala na delničarja v istem letu, minus skupni znesek že plačanih pristojbin.
(135)
V absolutnem smislu se verjetnost, da bodo vlagatelji dvignili kapital, sčasoma povečuje, kar otežuje izračun obresti, ki jih je treba plačati za prejeto prednost. Da bi se omogočila popolna odprava prednosti, ki jo je pridobila družba ARCO, in se državi članici hkrati zagotovila učinkovita metoda za izračun obresti za vračilo (96), Komisija meni, da je bila prednost v celoti na voljo vsaj od 8. decembra 2011, in zahteva, da se na zneske, ki jih je treba vrniti, od 8. decembra 2011 do datuma njihovega dejanskega vračila zaračunavajo obresti.
(136)
Da bi Komisija lahko preverila izračune pomoči, od Belgije zahteva, da ji predloži seznam, ki vsebuje podatke o številu delničarjev družb ARCOPAR, ARCOFIN in ARCOPLUS za obdobje od 10. oktobra 2008 do 8. decembra 2011, kot so bili evidentirani na koncu vsakega leta.
(137)
Belgijski organi v svojih dodatnih pripombah, ki so jih predložili več kot eno leto in pol po roku za predložitev pripomb o sklepu o začetku postopka, niso zagotovili nobenih novih informacij o vsebini zadeve. Trdijo, da Komisija ne sme prepovedati plačil jamstev, odobrenih posameznim delničarjem, od države ne sme zahtevati, da prekine plačila v okviru zadružne jamstvene sheme, in ne sme zahtevati vračila izvršenih plačil posameznim delničarjem v okviru navedene sheme.
(138)
Belgijski organi so v podporo svojim trditvam opozorili, da posamezni delničarji niso podjetja v smislu člena 107(1) Pogodbe, in menili, da izplačilo jamstva posameznim delničarjem ne bi vplivalo na ARCO ali na verjetnost, da bo Belgija izterjala pomoč.
(139)
Komisija je v odgovor poudarila, da so bili zneski, ki jih je treba izterjati v skladu s tem sklepom, dejansko pomoč za družbo ARCO.
(140)
Komisija je dodala, da ugotovitev, da je pomoč, ki jo je dodelila država, na podlagi člena 108(2) Pogodbe nezdružljiva s skupnim trgom, zadostuje za upravičeno zahtevo, da država ukine to pomoč (97). Belgijski organi torej ne morejo trditi, da je prepoved izplačila jamstva, ki se šteje za nezdružljivo pomoč, v nasprotju z zakonodajo Unije.
(141)
Zato so morali upoštevati odredbo iz sklepa o začetku postopka, da morajo prekiniti izvajanje zadevnega ukrepa in ustaviti plačila v okviru sheme.
(142)
Zato je upravičena tudi zahteva, da se mora Belgija še naprej vzdržati kakršnih koli plačil v okviru ukrepa pomoči.
Sklepne ugotovitve
(143)
Komisija ugotavlja, da je zadružna jamstvena shema državna pomoč v korist družb ARCOPAR, ARCOFIN in ARCOPLUS, ki jo je Belgija nezakonito izvedla v nasprotju s členom 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije. Belgija bi morala razveljaviti zakonodajo, na kateri temelji zadružna jamstvena shema (zlasti zakon z dne 14. aprila 2009 in kraljevi odlok z dne 10. oktobra 2011), ter od družb ARCOPAR, ARCOFIN in ARCOPLUS zahtevati vračilo pomoči -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Jamstvena shema, ki jo je Belgija nezakonito in v nasprotju s členom 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije sprejela za finančne zadruge v skupini ARCO, zlasti za družbe ARCOFIN, ARCOPLUS in ARCOPAR, je nezdružljiva z notranjim trgom.
Člen 2
1. Belgija od upravičencev izterja nezdružljivo pomoč iz člena 1 v višini nižjega zneska, ki izhaja iz naslednjih izračunov:
(a)
10 % kapitala iz leta, ko je bil znesek kapitala najnižji v obdobju od 10. oktobra 2008 do 8. decembra 2011, minus skupni znesek že plačanih pristojbin, ali
(b)
10 % najmanjšega števila delničarjev v obdobju od 10. oktobra 2008 do 8. decembra 2011, pomnoženih s povprečnim deležem kapitala na delničarja v istem letu, minus skupni znesek že plačanih pristojbin.
2. Za zneske, ki jih je treba vrniti, se od 8. decembra 2011 do datuma njihovega dejanskega vračila zaračunavajo obresti.
3. Obresti se izračunajo z obrestnoobrestnim računom v skladu s poglavjem V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (98).
4. Belgija se od datuma uradnega obvestila o tem sklepu še naprej vzdrži kakršnih koli plačil v okviru sheme iz člena 1.
Člen 3
1. Belgija ukine ukrep pomoči iz člena 1, saj je ukrep nezdružljiv z notranjim trgom.
2. Vračilo pomoči iz člena 1 se izvede takoj in učinkovito.
3. Belgija zagotovi, da se ta sklep izvede v štirih mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu.
Člen 4
1. Belgija v dveh mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu Komisiji predloži naslednje informacije:
(a)
podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;
(b)
dokumente, ki dokazujejo, da se je od upravičenca zahtevalo vračilo pomoči.
2. Belgija obvešča Komisijo o napredku v zvezi s sprejetimi nacionalnimi ukrepi za izvajanje tega sklepa, dokler pomoč iz člena 1 ni v celoti povrnjena. Na zahtevo Komisije takoj predloži vse informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Zagotovi tudi podrobne informacije o zneskih pomoči in obrestih za vračilo pomoči, ki so bili od upravičenca že izterjani.
Člen 5
Ta sklep je naslovljen na Kraljevino Belgijo.
V Bruslju, 3. julija 2014