PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. prosince 2012
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající ochraně osobních údajů na Novém Zélandu
(oznámeno pod číslem C(2012) 9557)
(Text s významem pro EHP)
(2013/65/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 25 odst. 6 uvedené směrnice,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu se směrnicí 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby k předávání osobních údajů do třetí země docházelo, pouze pokud dotyčná třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany a pokud budou před předáním údajů dodržovány právní předpisy členských států provádějící ostatní ustanovení směrnice.
(2)
Komise může dospět k závěru, že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany. Takové zemi mohou členské státy předávat osobní údaje, aniž by byly nutné dodatečné záruky.
(3)
V souladu se směrnicí 95/46/ES má být úroveň ochrany údajů hodnocena s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů, a to se zvláštním zřetelem na určité zvláštní podmínky týkající se předávání.
(4)
S ohledem na rozdíly v přístupu třetích zemí k ochraně údajů by způsob, jakým je posuzována odpovídající úroveň této ochrany a jakým jsou na základě směrnice 95/46/ES přijímána a prosazována rozhodnutí, neměl být svévolný ani bezdůvodně diskriminační vůči třetím zemím, nebo mezi třetími zeměmi, kde jsou obdobné podmínky, a aby nevytvářel skrytou překážku obchodu s ohledem na stávající mezinárodní závazky Evropské unie.
(5)
Nový Zéland je bývalá britská kolonie. Postavení nezávislého dominia získal v roce 1907, avšak své formální ústavní svazky s Velkou Británií přetrhl až v roce 1947. Nový Zéland je unitárním státem a nemá psanou ústavu ve smyslu nejvyššího základního zákona státu. Země je konstituční monarchií a parlamentní demokracií westminsterského modelu, kde hlavou státu je královna Nového Zélandu.
(6)
Nový Zéland ctí zásadu suverenity parlamentu. Podle konvence tam však platí řada zákonů, které mají zvláštní ústavní význam a pohlíží se na ně jako na „vyšší zákony“. To znamená, že tvoří součást ústavního pořádku neboli rámce a formují činnost vlády a přijímání dalších zákonů. V případě změny nebo rušení těchto zákonů se kromě toho předpokládá konsenzus napříč politickým spektrem. Některé tyto zákony - „Bill Of Rights Act“ ze dne 28. srpna 1990 (Public Act No 109 z roku 1990), „Human Rights Act“ ze dne 10. srpna 1993 (Public Act No 82 z roku 1993) a „Privacy Act“ ze dne 17. května 1993 (Public Act No 28 z roku 1993) - se vztahují k ochraně údajů. Ústavní význam těchto zákonů se odráží ve všeobecném konsenzu, že musí být zohledněny při tvorbě a předkládání nových zákonů.
(7)
Právní normy pro ochranu osobních údajů na Novém Zélandu jsou primárně stanoveny v zákoně na ochranu soukromí „Privacy Act“ ve znění „Privacy (Cross-border Information) Amendment Act“ ze dne 7. září 2010 (Public Act No 113 z roku 2010). Tento zákon je starší než směrnice 95/46/ES a neomezuje se jen na automaticky zpracovávané údaje či strukturované údaje v evidenčním systému (rejstříku), nýbrž upravuje veškeré osobní informace v libovolné podobě. Vztahuje se na celý veřejný a soukromý sektor až na několik málo zvláštních výjimek ve veřejném zájmu, které lze v demokratické společnosti očekávat.
(8)
Otázkami soukromí se na Novém Zélandu zabývá mnoho regulačních rámců z hlediska politiky, pravidel, nebo příslušnosti soudů k řešení stížností. Některé mají formu zákonů, ale jiné jsou samoregulační odvětvové normy, včetně regulace sdělovacích prostředků, přímého marketingu, nevyžádaných elektronických zpráv, průzkumu trhu, oblasti zdraví a invalidity, bankovnictví, pojištění a spoření.
(9)
Kromě právních předpisů přijatých novozélandským parlamentem platí v zemi rozsáhlý soubor zvykového práva, jehož kořeny pocházejí z anglického zvykového práva, kde jsou zakotveny zásady a pravidla zvykového práva týkající se ochrany údajů. K základním zásadám zvykového práva patří zásada, že nejvyšším zájmem práva je důstojnost člověka. Tato zásada zvykového práva představuje klíčový prvek východisek a souvislostí, z nichž soudy na Novém Zélandu obecně čerpají důvody pro svá rozhodnutí. Novozélandská judikatura vycházející ze zvykového práva zná též řadu dalších stránek ochrany soukromí, včetně zasahování do soukromí, porušení důvěry a doplňkové ochrany v souvislosti s pomluvou, obtěžováním, nactiutrhační lží, nedbalostí a jinými delikty.
(10)
Právní normy o ochraně údajů uplatňované na Novém Zélandu obsahují všechny základní zásady nezbytné pro zajištění odpovídající úrovně ochrany fyzických osob a současně stanoví výjimky a omezení pro ochranu důležitých veřejných zájmů. Do těchto právních norem o ochraně údajů a do výjimek z nich se promítají zásady stanovené ve směrnici 95/46/ES.
(11)
Uplatňování právních norem o ochraně osobních údajů zaručují správní a soudní prostředky nápravy a nezávislý dozor prováděný dozorčím orgánem, komisařem pro ochranu soukromí, který je nadán pravomocemi uvedenými v článku 28 směrnice 95/46/ES a je nezávislý. Kterákoli zainteresovaná strana má navíc právo domáhat se soudní cestou náhrady škody, kterou utrpěla v důsledku protiprávního zpracování jejích osobních údajů.
(12)
Nový Zéland je tudíž třeba považovat za zemi, která zajišťuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů podle směrnice 95/46/ES.
(13)
Toto rozhodnutí by se mělo týkat odpovídající úrovně ochrany osobních údajů zajištěné na Novém Zélandu s cílem splnit požadavky čl. 25 odst. 1 směrnice 95/46/ES. Nemělo by se týkat jiných podmínek či omezení, které provádějí jiná ustanovení zmíněné směrnice a které se týkají zpracování osobních údajů v členských státech.
(14)
V zájmu transparentnosti a k dosažení toho, aby příslušné orgány v členských státech zajistily ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů, je nezbytné uvést výjimečné okolnosti, za nichž může být odůvodněno pozastavení určitých toků údajů, bez ohledu na zjištění odpovídající úrovně ochrany.
(15)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila kladné stanovisko k úrovni ochrany osobních údajů na Novém Zélandu, k němuž bylo přihlédnuto při přípravě tohoto prováděcího rozhodnutí (2).
(16)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 31 odst. 1 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely čl. 25 odst. 2 směrnice 95/46/ES se Nový Zéland považuje za zemi poskytující odpovídající úroveň ochrany osobních údajů předávaných z Evropské unie.
2. Dozorčí orgán příslušný k uplatňování právních norem ochrany osobních údajů na Novém Zélandu je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států přijímat opatření k zajištění dodržování vnitrostátních předpisů přijatých na základě jiných ustanovení než článku 25 směrnice 95/46/ES, mohou tyto orgány vykonávat své stávající pravomoci za účelem pozastavení předávání údajů příjemci na Novém Zélandu s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v těchto případech:
a)
pokud příslušný orgán na Novém Zélandu zjistí, že příjemce nedodržuje použitelné normy ochrany osobních údajů, nebo
b)
pokud je velmi pravděpodobné, že nejsou dodržovány normy týkající se ochrany osobních údajů a pokud se lze důvodně domnívat, že příslušný novozélandský orgán včas nepřijímá nebo nepřijme odpovídající opatření nezbytná pro vyřešení dané věci, pokud by pokračování v předávání údajů vyvolalo bezprostřední riziko vzniku vážné újmy subjektům údajů a pokud příslušné orgány členského státu za daných okolností přiměřeně usilují o informování strany odpovědné za zpracování údajů usazené na Novém Zélandu a poskytly jí příležitost zaujmout stanovisko.
2. Pozastavení předávání údajů skončí, jakmile je zajištěno dodržování norem ochrany a jakmile je o této skutečnosti informován příslušný orgán členského státu.
Článek 3
1. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o přijetí opatření podle článku 2.
2. Členské státy a Komise se rovněž vzájemně informují o případech, kdy opatření přijatá subjekty pověřenými zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu nejsou dostatečná.
3. Pokud informace shromážděné podle čl. 2 odst. 1 a podle odstavců 1 a 2 tohoto článku prokáží, že některý subjekt pověřený zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu neplní účinně svou úlohu, uvědomí o tom Komise příslušný orgán Nového Zélandu a, bude-li třeba, předloží návrh opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES s cílem zrušit toto rozhodnutí, pozastavit jeho účinnost nebo omezit jeho působnost.
Článek 4
Komise sleduje provádění tohoto rozhodnutí a relevantní poznatky sdělí výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES, včetně důkazů, které by mohly mít vliv na hodnocení podle článku 1 tohoto rozhodnutí, tj. že ochrana na Novém Zélandu je odpovídající ve smyslu článku 25 směrnice 95/46/ES, a včetně důkazů, že se toto rozhodnutí provádí diskriminačním způsobem.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá opatření, která jsou nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím, do 20. března 2013.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
IZVEDBENI SKLEP KOMISIJE
z dne 19. decembra 2012
v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES o ustreznem varstvu osebnih podatkov, ki ga zagotavlja Nova Zelandija
(notificirano pod dokumentarno številko C(2012) 9557)
(Besedilo velja za EGP)
(2013/65/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (1) ter zlasti člena 25(6) Direktive,
po posvetovanju z evropskim nadzornikom za varstvo podatkov,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
V skladu z Direktivo 95/46/ES morajo države članice zagotoviti, da se prenos osebnih podatkov tretji državi lahko izvede le, če tretja država zagotovi ustrezno raven varstva in če se pred prenosom upoštevajo zakoni držav članic, ki izvajajo druge določbe Direktive.
(2)
Komisija lahko sklene, da tretja država zagotavlja ustrezno raven varstva. V tem primeru se lahko osebni podatki prenesejo iz držav članic, ne da bi bila potrebna dodatna jamstva.
(3)
V skladu z Direktivo 95/46/ES bi bilo treba raven varstva podatkov oceniti glede na vse okoliščine, ki so povezane s postopkom prenosa podatkov ali nizom postopkov prenosa podatkov, pri čemer bi bilo treba skrbno pretehtati določene elemente, ki so pomembni za prenos.
(4)
Glede na različne pristope k varstvu podatkov v tretjih državah bi bilo treba oceniti ustreznost, morebitni sklep na podlagi Direktive 95/46/ES pa bi bilo treba sprejeti in izvajati na tak način, da ne pride do samovoljne ali neupravičene diskriminacije do tretjih držav ali med tretjimi državami, v katerih prevladujejo podobne okoliščine, in da ne nastane prikrita trgovinska ovira, ob upoštevanju obstoječih mednarodnih obveznosti Unije.
(5)
Nova Zelandija je nekdanja britanska kolonija. Leta 1907 je postala neodvisni dominion, vendar je svoje ustavne vezi z Veliko Britanijo formalno pretrgala šele leta 1947. Nova Zelandija je unitarna država in nima pisne ustave v običajnem pomenu uveljavljene ustanovne listine. Država je ustavna monarhija in parlamentarna demokracija po westminstrskem modelu s kraljico Nove Zelandije kot vodjo države.
(6)
Nova Zelandija je organizirana po načelu parlamentarne suverenosti. Po ustaljeni praksi kljub temu obstaja vrsta zakonov, ki so posebnega ustavnega pomena in se štejejo za „višje pravo“. To pomeni, da so del ustavnega okvira Nove Zelandije ter podlaga za vladno prakso in sprejemanje drugih zakonodajnih aktov. V primeru spremembe ali razveljavitve teh zakonov je potrebno splošno politično soglasje. Za varstvo podatkov je pomembnih več teh zakonov, in sicer zakon o listini o pravicah (Bill of Rights Act) z dne 28. avgusta 1990 (javni zakon št. 109 iz leta 1990), zakon o človekovih pravicah (Human Rights Act) z dne 10. avgusta 1993 (javni zakon št. 82 iz leta 1993) in zakon o zasebnosti (Privacy Act) z dne 17. maja 1993 (javni zakon št. 28 iz leta 1993). Ustavni pomen teh zakonov se kaže v ustaljeni praksi, da jih je treba upoštevati pri pripravi oziroma predložitvi novih zakonodajnih aktov.
(7)
Pravni standardi varstva osebnih podatkov na Novi Zelandiji so določeni predvsem v zakonu o zasebnosti (Privacy Act), kakor je bil spremenjen z zakonom o spremembah zakona o zasebnosti (čezmejnem obveščanju) (Privacy (Cross-border Information) Amendment Act) z dne 7. septembra 2010 (javni zakon št. 113 iz leta 2010). Sprejet je bil pred Direktivo 95/46/ES in ni omejen na avtomatizirano obdelane podatke ali strukturirane podatke v zbirki, temveč zajema vse osebne podatke v kakršni koli obliki. Velja za celoten javni in zasebni sektor, z nekaj posebnimi izjemami v javnem interesu, ki jih je pričakovati v demokratični družbi.
(8)
Na Novi Zelandiji obstaja več ureditev za obravnavanje vprašanj zasebnosti glede politike, predpisov ali pravnega varstva. Nekatere ureditve so zakonsko predpisane, druge pa so samoregulativni mehanizmi gospodarstva, vključno s področji medijev, neposrednega trženja, neželenih elektronskih sporočil, raziskav trga, zdravja in invalidnosti, bančništva, zavarovalništva in varčevanja.
(9)
Poleg zakonodajnih aktov, ki jih sprejme parlament Nove Zelandije, obstaja obsežen korpus običajnega prava (common law), ki izhaja iz angleškega običajnega prava ter obsega načela in pravila običajnega prava, ki se nanašajo na varstvo podatkov. Eno temeljnih načel običajnega prava je načelo, da je posameznikovo dostojanstvo najpomembnejše vodilo prava. To načelo običajnega prava je ključni element splošnega sodnega odločanja na Novi Zelandiji. Sodna praksa Nove Zelandije, ki temelji na običajnem pravu, obsega tudi številne druge vidike zasebnosti, na primer vdor v zasebnost, kršitev zaupanja ter dodatno zaščito v zvezi z obrekovanjem, nadlegovanjem, zlonamernimi lažnimi izjavami, malomarnostjo in drugim protipravnim ravnanjem.
(10)
Pravni standardi varstva podatkov, ki se uporabljajo na Novi Zelandiji, zajemajo vsa osnovna načela, ki so nujna za ustrezno raven varstva za fizične osebe, ter predvidevajo tudi izjeme in omejitve za zaščito pomembnih javnih interesov. Ti pravni standardi varstva podatkov in izjeme so v skladu z načeli, določenimi v Direktivi 95/46/ES.
(11)
Uporaba pravnih standardov varstva podatkov je zagotovljena z upravnimi in sodnimi pravnimi sredstvi ter neodvisnim nadzorom, ki ga izvaja nadzorni organ, t. i. pooblaščenec za zasebnost (Privacy Commissioner), ki ima pristojnosti iz člena 28 Direktive 95/46/ES in deluje neodvisno. Poleg tega ima vsaka zainteresirana oseba pravico do sodnega varstva in lahko zahteva nadomestilo za škodo, ki jo je utrpela zaradi nezakonite obdelave njenih osebnih podatkov.
(12)
Za Novo Zelandijo bi se torej moralo šteti, da zagotavlja ustrezno raven varstva osebnih podatkov iz Direktive 95/46/ES.
(13)
Ta sklep bi moral zadevati ustreznost varstva, zagotovljenega na Novi Zelandiji, z namenom izpolniti zahteve iz člena 25(1) Direktive 95/46/ES. Ne bi smel vplivati na druge pogoje ali omejitve, s katerimi se izvajajo druge določbe navedene direktive, ki se nanašajo na obdelavo osebnih podatkov v državah članicah.
(14)
Zaradi preglednosti in zaščite zmožnosti pristojnih organov držav članic, da zagotovijo varstvo posameznikov pri obdelavi njihovih osebnih podatkov, je treba določiti izjemne okoliščine, v katerih se lahko upraviči začasna ustavitev prenosa nekaterih podatkov, ne glede na ugotovljeno ustrezno varstvo.
(15)
Delovna skupina za varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov, ustanovljena v skladu s členom 29 Direktive 95/46/ES, je dala pozitivno mnenje o ravni ustreznosti glede varstva osebnih podatkov na Novi Zelandiji (2), ki je bilo upoštevano pri pripravi tega izvedbenega sklepa.
(16)
Ukrepi, določeni s tem sklepom, so v skladu z mnenjem odbora, ustanovljenega na podlagi člena 31(1) Direktive 95/46/ES -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
1. Za namene člena 25(2) Direktive 95/46/ES se za Novo Zelandijo šteje, da zagotavlja ustrezno raven varstva osebnih podatkov, prenesenih iz Unije.
2. Pristojni nadzorni organ za uporabo pravnih standardov varstva podatkov na Novi Zelandiji je določen v Prilogi k temu sklepu.
Člen 2
1. Pristojni organi držav članic lahko ne glede na svoja pooblastila za ukrepanje za zagotavljanje skladnosti z nacionalnimi predpisi, sprejetimi v skladu z določbami Direktive 95/46/ES, razen člena 25, izvajajo svoja veljavna pooblastila, da začasno ustavijo prenos podatkov prejemniku na Novi Zelandiji zaradi varstva posameznikov pri obdelavi njihovih osebnih podatkov v naslednjih primerih:
(a)
če pristojni organ Nove Zelandije ugotovi, da prejemnik krši veljavne standarde varstva; ali
(b)
če obstaja precejšnja verjetnost, da so standardi varstva kršeni, če obstajajo utemeljeni razlogi za prepričanje, da pristojni organ Nove Zelandije ne ukrepa ali ne bo ukrepal primerno in pravočasno, da bi rešil zadevno vprašanje, če bi neprekinjeni prenos povzročil neposredno tveganje hudega oškodovanja oseb, na katere se podatki nanašajo, ter če so si pristojni organi v državi članici v teh okoliščinah ustrezno prizadevali obvestiti organ s sedežem na Novi Zelandiji, pristojen za obdelavo, in mu dati priložnost za odziv.
2. Začasna ustavitev prenosa podatkov preneha takoj, ko so zagotovljeni standardi varstva in so o tem uradno obveščeni pristojni organi zadevnih držav članic.
Člen 3
1. Države članice obvestijo Komisijo takoj, ko so sprejeti ukrepi na podlagi člena 2.
2. Države članice in Komisija se medsebojno obveščajo o primerih, v katerih ukrepi organov, pristojnih za zagotavljanje skladnosti s standardi varstva na Novi Zelandiji, ne zagotavljajo take skladnosti.
3. Če informacije, zbrane v skladu s členom 2(1) ter odstavkoma 1 in 2 tega člena, dokazujejo, da organ, pristojen za zagotavljanje skladnosti s standardi varstva na Novi Zelandiji, svoje vloge ne izpolnjuje učinkovito, Komisija obvesti pristojni organ Nove Zelandije in po potrebi predloži osnutke ukrepov v skladu s postopkom iz člena 31(2) Direktive 95/46/ES z namenom razveljavitve ali začasnega prenehanja izvajanja tega sklepa ali omejitve njegovega področja uporabe.
Člen 4
Komisija spremlja učinkovanje tega sklepa in odboru, ustanovljenemu v skladu s členom 31 Direktive 95/46/ES, poroča o morebitnih zadevnih ugotovitvah, vključno s kakršnimi koli dokazi, ki bi lahko vplivali na ugotovitev iz člena 1 tega sklepa, da je varstvo na Novi Zelandiji ustrezno v smislu člena 25 Direktive 95/46/ES, in morebitnimi dokazi, da se ta sklep izvaja na diskriminatoren način.
Člen 5
Države članice sprejmejo vse ukrepe, potrebne za uskladitev s tem sklepom, do 20. marca 2013.
Člen 6
Ta sklep je naslovljen na države članice.
V Bruslju, 19. decembra 2012