SMĚRNICE RADY 2014/48/EU
ze dne 24. března 2014,
kterou se mění směrnice 2003/48/ES o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 115 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 2003/48/ES (3) se v členských státech uplatňuje od 1. července 2005 a během prvních třech let používání se v rámci omezení daných její oblastí působnosti ukázala jako účinná. Z první zprávy Komise ze dne 15. září 2008 o jejím uplatňování však vyplývá, že plně neuspokojuje ambice vyjádřené v závěrech přijatých Radou jednomyslně na jejím zasedání ve dnech : 26. a 27. listopadu 2000. Konkrétně se směrnice nevztahuje na určité finanční nástroje, které jsou rovnocenné cenným papírům nesoucím úroky, a určité nepřímé prostředky pro držení cenných papírů nesoucích úroky.
(2)
Aby se lépe dosáhlo cíle směrnice 2003/48/ES, je nutno v prvé řadě zlepšit kvalitu informací používaných ke zjištění totožnosti a bydliště skutečných vlastníků. Platební zprostředkovatel by měl v této souvislosti použít jak datum a místo narození, tak případně daňové identifikační číslo nebo jeho ekvivalent přidělený členskými státy. Směrnice 2003/48/ES neukládá členským státům povinnost zavést daňová identifikační čísla. V této souvislosti by rovněž měly být zlepšeny informace týkající se společných účtů a jiné případy sdíleného skutečného vlastnictví.
(3)
Směrnice 2003/48/ES se vztahuje pouze na úrokové platby provedené přímo ve prospěch fyzických osob s bydlištěm v Unii. Tyto fyzické osoby tudíž mohou obcházet směrnici 2003/48/ES tím, že použijí nastrčenou právnickou osobu nebo právní uspořádání, a to zejména takové, které jsou usazeny v jurisdikci, kde zdanění příjmů vyplácených tomuto subjektu či uspořádání není zajištěno. S ohledem na opatření proti praní peněz stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES (4) je proto vhodné požadovat, aby platební zprostředkovatelé uplatňovali „transparentní přístup“ (tzv. look-through approach) u plateb vyplácených určitým subjektům nebo právním uspořádáním usazeným nebo majícím místo skutečného vedení v některých zemích nebo na některých územích, kde se směrnice 2003/48/ES nebo opatření za stejným nebo rovnocenným účelem neuplatňují. Platební zprostředkovatelé by měli používat informace, které mají k dispozici o skutečném vlastníkovi (skutečných vlastnících) takových subjektů či právních uspořádání, aby se zajistilo, že se uplatní směrnice 2003/48/ES, jestliže takto identifikovaným skutečným vlastníkem je fyzická osoba s bydlištěm v jiném členském státě než v tom, ve kterém je usazen platební zprostředkovatel. Za účelem omezení administrativní zátěže platebních zprostředkovatelů by měl být vypracován orientační seznam subjektů a právních uspořádání ve třetích zemích a jurisdikcích, jichž se toto opatření týká.
(4)
Rovněž by se nemělo připustit obcházení směrnice 2003/48/ES cestou umělého vytváření kanálů pro výplaty úroků prostřednictvím hospodářského subjektu usazeného mimo Unii. Je proto potřeba konkrétně stanovit povinnosti hospodářských subjektů v případě, kdy jsou si tyto hospodářské subjekty vědomy toho, že úroková platba vyplacená subjektu, který je usazen mimo územní působnost směrnice 2003/48/ES, je provedena ve prospěch fyzické osoby, o níž je jim známo, že má bydliště v jiném členském státě, a již lze považovat za jejich zákazníka. Za těchto okolností by jednání těchto hospodářských subjektů mělo být považováno za jednání platebních zprostředkovatelů. To by zejména napomohlo předcházet možnému zneužívání mezinárodní sítě finančních institucí, a to poboček, dceřiných společností a přidružených nebo holdingových společností k obcházení směrnice 2003/48/ES.
(5)
S ohledem na zkušenosti se zvyšuje potřeba vyjasnění povinnosti jednat jako platební zprostředkovatel v okamžiku přijetí úrokové platby. Zejména je nutno jasně určit zprostředkovatelské struktury, které této povinnosti podléhají. Subjekty a právní uspořádání nepodléhající účinnému zdanění by měly v okamžiku přijetí jakékoliv úrokové platby od jakéhokoliv hospodářského subjektu v předcházející části řetězce uplatňovat ustanovení směrnice 2003/48/ES. Orientační seznam takových subjektů a právních uspořádání v každém členském státě usnadní provádění nových ustanovení.
(6)
Z první zprávy o uplatňování směrnice 2003/48/ES vyplývá, že je možné ji obcházet s využitím finančních nástrojů, které jsou s ohledem na úroveň rizika, pružnost a dohodnutou návratnost rovnocenné pohledávkám. Proto je nutno zajistit, aby se uvedená směrnice nevztahovala pouze na úroky, ale také na jiné v podstatě rovnocenné příjmy.
(7)
Podobně by do oblasti působnosti směrnice 2003/48/ES měly být zahrnuty některé smlouvy o životním pojištění, které obsahují záruky návratnosti příjmů nebo jejichž plnění z více než 40 % závisí na příjmech z pohledávek nebo na rovnocenných příjmech, na které se vztahuje uvedená směrnice.
(8)
Pokud jde o investiční fondy usazené v Unii, směrnice 2003/48/ES se v současnosti vztahuje pouze na příjmy získané prostřednictvím subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) povolených v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (5), která mimo jiné zrušila a nahradila směrnici Rady 85/611/EHS (6). Rovnocenné příjmy ze subjektů nepatřících mezi SKIPCP spadají do oblasti působnosti směrnice 2003/48/ES pouze v případě, kdy subjekty nepatřící mezi SKIPCP jsou subjekty bez právní subjektivity, a tudíž jednají v okamžiku přijetí úrokové platby jako platební zprostředkovatelé. Aby bylo zajištěno použití stejných pravidel u všech investičních fondů nebo režimů, a to nezávisle na jejich právní formě, měl by být odkaz na směrnici 85/611/EHS uvedený ve směrnici 2003/48/ES nahrazen odkazem na jejich registraci v souladu s právem jakéhokoliv členského státu nebo na jejich statut fondu či zakládací dokumenty, které se řídí právem některého z členských států. Dále by mělo být zajištěno rovné zacházení s ohledem na Smlouvu o Evropském hospodářském prostoru.
(9)
Pokud jde o investiční fondy neusazené v některém členském státě Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru, je třeba vyjasnit, že směrnice zahrnuje úroky a rovnocenné příjmy ze všech takových fondů bez ohledu na jejich právní formu a na způsob, jakým do nich investoři investují.
(10)
Měla by být vyjasněna definice úrokové platby, aby bylo jasné, že nejen přímé investice do pohledávek, ale také nepřímé investice jsou při výpočtu podílu aktiv investovaných do těchto nástrojů vzaty v potaz. Kromě toho by za účelem snadnějšího použití směrnice 2003/48/ES platebními zprostředkovateli na příjmy plynoucí ze subjektů kolektivního investování, které jsou usazeny v jiných zemích, mělo být objasněno, že se výpočet složení aktiv s ohledem na zacházení s určitými příjmy těchto subjektů řídí pravidly stanovenými v členském státě Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru, ve kterém jsou tyto subjekty usazeny.
(11)
Pozitivní stránky mají jak postup, při němž je předloženo potvrzení a který umožňuje skutečným vlastníkům majícím bydliště pro daňové účely v jednom členském státě vyhnout se uplatnění srážkové daně z úrokových plateb obdržených v členském státě uvedeném v čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/48/ES, tak alternativní postup, který spočívá ve zmocnění k poskytnutí informací státu, v němž má skutečný vlastník své bydliště. Avšak postup spočívající ve zmocnění k poskytnutí informací je pro skutečného vlastníka méně zatěžující, a proto je vhodné, aby si skuteční vlastníci mohli svůj postup zvolit.
(12)
Členské státy by měly poskytovat příslušné statistické údaje o uplatňování směrnice 2003/48/ES s cílem zlepšit kvalitu informací, které má Komise k dispozici k vyhotovení zprávy o uplatňování směrnice předkládané Radě každé tři roky.
(13)
Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (7) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Evropské unie sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(14)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení směrnice 2003/48/ES by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (8).
(15)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zajištění účinného zdanění příjmů z úspor v podobě přeshraničních úrokových plateb, které jsou obecně ve všech členských státech zahrnuty do zdanitelného příjmu fyzických osob s bydlištěm pro daňové účely v členských státech, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich z důvodu rozsahu opatření může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(16)
Směrnice 2003/48/ES by měla být změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2003/48/ES se mění takto:
1)
V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby platební zprostředkovatelé a jiné hospodářské subjekty usazené na jejich území nebo případně mající na jejich území místo skutečného vedení splnili povinnosti nezbytné k provádění této směrnice, a to bez ohledu na místo usazení dlužníka, z jehož dluhu úrokové platby plynou.“
2)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 1a
Vymezení některých pojmů
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
‚hospodářským subjektem‘ úvěrová nebo finanční instituce, jakákoli jiná právnická osoba či fyzická osoba, která při výkonu svých profesních činností pravidelně nebo příležitostně provádí nebo připisuje úrokové platby ve smyslu této směrnice;
b)
‚místem skutečného vedení‘ subjektu s právní subjektivitou či bez právní subjektivity místo, kde jsou přijímána klíčová manažerská rozhodnutí nezbytná pro výkon činností tohoto subjektu jako celku. Pokud se taková rozhodnutí přijímají ve více než jedné zemi nebo jurisdikci, za místo skutečného vedení se považuje místo, kde je přijímána většina klíčových manažerských rozhodnutí týkajících se aktiv, z nichž plynou úrokové platby ve smyslu této směrnice;
c)
‚místem skutečného vedení‘ svěřenectví nebo jiného právního uspořádání:
i)
místo trvalého bydliště fyzické osoby, která nese hlavní odpovědnost za klíčová manažerská rozhodnutí týkající se aktiv takového právního uspořádání, nebo v případě svěřenectví místo trvalého bydliště svěřenského správce. Pokud má takovou hlavní odpovědnost více fyzických osob, za místo skutečného vedení se považuje místo trvalého bydliště osoby, která nese hlavní odpovědnost za většinu klíčových manažerských rozhodnutí týkajících se aktiv, z nichž plynou úrokové platby ve smyslu této směrnice, nebo
ii)
místo, kde právnická osoba nesoucí hlavní odpovědnost za správu aktiv daného právního uspořádání a v případě svěřenectví, kde svěřenský správce přijímá klíčová manažerská rozhodnutí týkající se takových aktiv. Pokud se klíčová manažerská rozhodnutí přijímají ve více než jedné zemi nebo jurisdikci, za místo skutečného vedení se považuje místo, kde je přijímána většina klíčových manažerských rozhodnutí týkajících se aktiv, z nichž plynou úrokové platby ve smyslu této směrnice;
d)
označením ‚podléhá účinnému zdanění‘ skutečnost, že subjekt nebo právní uspořádání má povinnost k dani ze všech svých příjmů nebo jejich části připadající na jeho účastníky, kteří nemají v daném státě bydliště, včetně veškerých úrokových plateb.“
3)
Článek 2 se nahrazuje tímto:
„Článek 2
Definice skutečného vlastníka
1. Aniž jsou dotčeny odstavce 2 až 4, pro účely této směrnice se ‚skutečným vlastníkem‘ rozumí jakákoli fyzická osoba, která přijme úrokovou platbu, nebo fyzická osoba, v jejíž prospěch je taková platba připsána, pokud neprokáže, že úroková platba nebyla provedena nebo připsána v její prospěch, a že tedy tato osoba:
a)
jedná jako platební zprostředkovatel ve smyslu čl. 4 odst. 1;
b)
jedná jménem subjektu s právní subjektivitou nebo bez právní subjektivity a hospodářskému subjektu, který provádí či připisuje úrokovou platbu, oznámí název (jméno), právní formu a adresu místa usazení subjektu a případně také adresu místa skutečného vedení subjektu, pokud se toto místo nachází v jiné zemi nebo jurisdikci;
c)
jedná jménem právního uspořádání a hospodářskému subjektu, který provádí či připisuje úrokovou platbu, oznámí případný název (jméno), právní formu, adresu místa skutečného vedení právního uspořádání a název právnické osoby nebo jméno fyzické osoby podle čl. 1a písm. c), nebo
d)
jedná jménem jiné fyzické osoby, která je skutečným vlastníkem, a v souladu s čl. 3 odst. 2 informuje platebního zprostředkovatele o totožnosti tohoto skutečného vlastníka.
2. Pokud má platební zprostředkovatel informace naznačující, že fyzická osoba, která přijímá úrokovou platbu nebo v jejíž prospěch je platba připsána, možná není skutečným vlastníkem, a v případě, že se na tuto fyzickou osobu nevztahuje odst. 1 písm. a), b) nebo c), přijme platební zprostředkovatel přiměřená opatření, aby zjistil totožnost skutečného vlastníka v souladu s čl. 3 odst. 2. Není-li platební zprostředkovatel schopen zjistit totožnost skutečného vlastníka, považuje za skutečného vlastníka danou fyzickou osobu.
3. V případě, že hospodářský subjekt, který rovněž spadá do oblasti působnosti článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES (*1), provádí či připisuje úrokovou platbu ve prospěch subjektu či právního uspořádání, které nepodléhají účinnému zdanění a které jsou usazeny nebo mají místo skutečného vedení v zemi nebo jurisdikci mimo území vymezené v článku 7 této směrnice a mimo územní působnost dohod a předpisů stanovících totožná opatření nebo opatření rovnocenná opatřením uvedené směrnice, použije se druhý až pátý pododstavec tohoto odstavce.
Platba se považuje za provedenou nebo připsanou přímo ve prospěch každé fyzické osoby, která má bydliště v jiném členském státě než hospodářský subjekt a je v čl. 3 bodě 6 směrnice 2005/60/ES definována jako skutečný vlastník daného subjektu či právního uspořádání. Totožnost dané fyzické osoby se zjistí podle opatření hloubkové kontroly klienta uvedených v článku 7 a čl. 8 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice. Daná fyzická osoba se rovněž považuje za skutečného vlastníka pro účely této směrnice.
Pro účely prvního pododstavce se má za to, že kategorie subjektů a právních uspořádání uvedené na orientačním seznamu přílohy I nepodléhají účinnému zdanění.
Na základě informací oznámených kteroukoli fyzickou osobou jednající jménem daného subjektu nebo právního uspořádání zejména v souladu s odst. 1 písm. b) a c), nemá-li hospodářský subjekt k dispozici spolehlivější informace, z nichž vyplývá, že obdržené informace jsou pro účely použití tohoto odstavce nesprávné nebo neúplné, zjistí hospodářský subjekt uvedený v prvním pododstavci právní formu a místo usazení nebo případně místo skutečného vedení tohoto subjektu nebo právního uspořádání.
Pokud určitý subjekt nebo právní uspořádání nespadá do kategorií uvedených v příloze I nebo pokud do těchto kategorií spadá, avšak prohlašuje, že podléhá účinnému zdanění, zjistí hospodářský subjekt uvedený v prvním pododstavci, zda daný subjekt nebo právní uspořádání podléhá účinnému zdanění, na základě skutečností, které jsou obecně známy, nebo na základě úředních dokumentů předložených subjektem nebo právním uspořádáním nebo zpřístupněných prostřednictvím opatření hloubkové kontroly klientů přijatých v souladu se směrnicí 2005/60/ES.
4. Pokud se subjekt nebo právní uspořádání považuje za platebního zprostředkovatele v okamžiku přijetí úrokové platby nebo jejího připsání v souladu s čl. 4 odst. 2, má se za to, že daná úroková platba vznikla níže uvedeným fyzickým osobám, které se pro účely této směrnice považují za skutečné vlastníky:
a)
jakékoli fyzické osobě, která je oprávněna k přijetí příjmů z aktiv, z nichž daná platba plyne, nebo k přijetí jiných aktiv představujících takovou platbu v okamžiku, kdy daný subjekt nebo právní uspořádání obdrží příslušnou platbu, nebo kdy je platba připsána v jeho prospěch, v poměru k nároku takové osoby ohledně takového příjmu;
b)
pro jakoukoli část příjmu z aktiv, z nichž daná platba plyne, nebo z jiných aktiv představujících takovou platbu, k níž není oprávněna žádná z fyzických osob uvedených v písmenu a) v okamžiku, kdy daný subjekt nebo právní uspořádání obdrží příslušnou platbu nebo je tato platba připsána na jejich účet, jakákoli fyzická osoba, která přímo nebo přímo přispěla k aktivům dotčeného subjektu nebo právního uspořádání, bez ohledu na to, zda má taková fyzická osoba nárok na aktiva nebo příjmy subjektu nebo právního uspořádání;
c)
nemá-li žádná z fyzických osob podle písmene a) nebo b) společně nebo jednotlivě nárok na všechny příjmy z aktiv, z nichž plynou takové platby nebo z jiných aktiv představujících takovou platbu v okamžiku přijetí nebo připsání úrokové platby, jakékoli fyzické osobě, v poměru k jejímu nároku ohledně takového přijmu, která později získá nárok na všechna aktiva nebo jejich části, z nichž daná úroková platba plyne, nebo na jiná aktiva představující takovou úrokovou platbu. Celková výše úrokové platby, která se považuje za vzniklou takové fyzické osobě, nepřesáhne výši úrokové platby přijaté daným subjektem nebo právním uspořádáním nebo jim připsané, po odečtení jakékoli části připadající v souladu s tímto odstavcem fyzické osobě uvedené v písmenu a) nebo b).
(*1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (Úř. věst. L 309, 25.11.2005, s. 15).“"
4)
Články 3 a 4 se nahrazují tímto:
„Článek 3
Totožnost a bydliště skutečných vlastníků
1. Každý členský stát přijme postupy nezbytné k tomu, aby mohl platební zprostředkovatel zjistit pro účely článků 8 až 12 totožnost a bydliště skutečných vlastníků, a zajistí na svém území používání těchto postupů.
Tyto postupy musejí být v souladu s minimálními požadavky stanovenými v odstavcích 2 a 3.
2. Platební zprostředkovatel zjistí totožnost skutečného vlastníka na základě minimálních požadavků, které se liší podle počátku vztahů mezi platebním zprostředkovatelem a skutečným vlastníkem, takto:
a)
u smluvních vztahů vzniklých před 1. lednem 2004 zjistí platební zprostředkovatel totožnost skutečného vlastníka vyjádřenou jeho jménem a adresou na základě informací, jež má k dispozici, a to zejména na základě předpisů platných v členském státě, v němž je platební zprostředkovatel usazen, a v souladu se směrnicí 2005/60/ES;
b)
u smluvních vztahů vzniklých k 1. lednu 2004 nebo později nebo u transakcí provedených v této době bez existence smluvního vztahu zjistí platební zprostředkovatel totožnost skutečného vlastníka vyjádřenou jeho jménem, adresou, datem a místem narození a, v souladu se seznamem uvedeným v odstavci 4, daňovým identifikačním číslem nebo jeho ekvivalentem přiděleným členským státem, v němž má skutečný vlastník bydliště pro daňové účely. Pokud jde o smluvní vztahy vzniklé před 1. červencem 2015 nebo transakce provedené v této době bez existence smluvních vztahů, informace o dnu a místě narození se vyžadují pouze v případě, že není k dispozici takové daňové identifikační číslo nebo jeho ekvivalent.
Údaje uvedené v písmenu b) prvního pododstavce se zjistí na základě cestovního pasu nebo úředního průkazu totožnosti či jakéhokoli jiného úředního dokladu totožnosti, případně podle seznamu uvedeného v odstavci 4, předloženého skutečným vlastníkem. Pokud není jakýkoliv z těchto údajů uveden v těchto dokumentech, bude zjištěn na základě jakéhokoli jiného průkazného dokladu totožnosti předloženého skutečným vlastníkem.
3. V případě, kdy skutečný vlastník dobrovolně předloží potvrzení o daňové rezidenci vydané příslušným orgánem určité země během tří let přede dnem platby nebo pozdějším dnem, kdy se má za to, že platba je připsána skutečnému vlastníkovi, se za jeho bydliště považuje tato země. Pokud tak neučiní, za jeho bydliště se považuje země, v níž má trvalé bydliště. Platební zprostředkovatel zjistí trvalé bydliště skutečného vlastníka na základě těchto minimálních požadavků:
a)
u smluvních vztahů vzniklých před 1. lednem 2004 zjistí platební zprostředkovatel současné trvalé bydliště skutečného vlastníka na základě nejlepších informací, které má k dispozici, zejména na základě předpisů platných v členském státě, v němž je usazen, a směrnice 2005/60/ES;
b)
u smluvních vztahů vzniklých k 1. lednu 2004 a později nebo u transakcí provedených v této době bez existence smluvního vztahu zjistí platební zprostředkovatel současné trvalé bydliště skutečného vlastníka z adresy získané na základě použití postupů pro zjišťování totožnosti uvedených v odst. 2 písm. b) prvního pododstavce, která se aktualizuje na základě nejnovější dokumentace, kterou má platební zprostředkovatel k dispozici.
V případě uvedeném v písmenu b) prvního pododstavce, pokud skuteční vlastníci předkládají cestovní pas nebo úřední průkaz totožnosti či jakýkoli jiný úřední doklad totožnosti vystavený členským státem a pokud jsou podle vlastního prohlášení osobami s bydlištěm ve třetí zemi, se bydliště zjistí na základě potvrzení o daňovém bydlišti vystaveného během tří let přede dnem platby nebo pozdějším dnem, kdy se má za to, že platba je připsána skutečnému vlastníku, vydal příslušný orgán třetí země, v níž má daný skutečný vlastník podle vlastního prohlášení bydliště. Pokud takové potvrzení není předloženo, má se za to, že se bydliště skutečného vlastníka nachází v členském státě, který vydal cestovní pas, úřední průkaz totožnosti nebo jiný úřední doklad totožnosti. U skutečných vlastníků, u nichž má platební zprostředkovatel k dispozici úřední dokumentaci prokazující, že tyto osoby mají bydliště pro daňové účely v jiné zemi, než v zemi svého trvalého bydliště z důvodu výsad souvisejících s jejich diplomatickým statusem či jinými mezinárodně dohodnutými pravidly, se bydliště zjistí na základě této úřední dokumentace, kterou má platební zprostředkovatel k dispozici.
4. Každý členský stát přidělující daňová identifikační čísla nebo jejich ekvivalent uvědomí do 31. prosince 2014 Komisi o struktuře a formátu těchto čísel i o úřední dokumentaci obsahující informace o přidělených identifikačních číslech. Každý členský stát rovněž Komisi uvědomí o veškerých změnách, k nimž v této souvislosti dojde. Komise sestaví přehled obdržených informací a zveřejní jej v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Platební zprostředkovatelé
1. Hospodářský subjekt, který je usazen v jednom členském státě a který provádí úrokovou platbu nebo ji připisuje přímo ve prospěch skutečného vlastníka, je pro účely této směrnice považován za platebního zprostředkovatele.
Pro účely tohoto odstavce není podstatné, zda je dotčený hospodářský subjekt dlužníkem pohledávky či emitentem cenného papíru, z něhož plynou příjmy, nebo hospodářským subjektem, který byl dlužníkem nebo emitentem či skutečným vlastníkem pověřen platbu těchto příjmů provést nebo připsat.
Hospodářský subjekt usazený v členském státě se pro účely této směrnice rovněž považuje za platebního zprostředkovatele, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
a)
provádí úrokovou platbu nebo ji připisuje ve prospěch jiného hospodářského subjektu, včetně stálé provozovny nebo dceřiné společnosti prvního hospodářského subjektu, usazeného mimo území uvedené v článku 7 a mimo územní působnost dohod a předpisů stanovících stejná opatření nebo opatření rovnocenná opatřením stanoveným v této směrnici, a
b)
první hospodářský subjekt má důvod se na základě dostupných informací domnívat, že druhý hospodářský subjekt vyplatí příjmy či připíše tuto platbu přímo ve prospěch skutečného vlastníka, kterým je fyzická osoba, o níž je prvnímu hospodářskému subjektu známo, že má s ohledem na článek 3 bydliště v jiném členském státě.
Pokud jsou podmínky uvedené v písmenu a) a b) prvního pododstavce splněny, platba provedená či připsaná prvním hospodářským subjektem se považuje za provedenou či připsanou přímo ve prospěch skutečného vlastníka uvedeného v písmenu b) uvedeného pododstavce.
2. Subjekt či právní uspořádání mající místo skutečného vedení v rámci určitého členského státu a nepodléhající účinnému zdanění na základě obecných pravidel pro přímé zdanění použitelných buď v tomto členském státě nebo v členském státě usazení nebo v jiné zemi nebo jurisdikci, v němž jinak sídlí pro daňové účely, je považován za platebního zprostředkovatele v okamžiku přijetí úrokové platby či jejího připsání.
Pro účely tohoto odstavce se má za to, že kategorie subjektů a právních uspořádání uvedené na orientačním seznamu přílohy II nepodléhají účinnému zdanění.
Pokud určitý subjekt nebo právní uspořádání nepatří do žádné z kategorií uvedených v orientačním seznamu přílohy II nebo pokud jsou v této příloze uvedeny, avšak prohlašují, že podléhají účinnému zdanění, zjistí hospodářský subjekt, zda daný subjekt nebo právní uspořádání podléhá účinnému zdanění, na základě skutečností, které jsou obecně známy, nebo na základě úředních dokumentů předložených tímto subjektem nebo právním uspořádáním nebo zpřístupněných prostřednictvím opatření hloubkové kontroly klientů přijatých v souladu se směrnicí 2005/60/ES.
Hospodářský subjekt, který je usazen v některém členském státě a který provádí či připisuje úrokovou platbu ve prospěch subjektu nebo právního uspořádání podle tohoto odstavce a který má místo skutečného vedení v členském státě jiném, než je stát, v němž je hospodářský subjekt usazen, sdělí příslušnému orgánu svého členského státu usazení s využitím údajů uvedených v čl. 2 odst. 3 čtvrtém pododstavci nebo jiných dostupných údajů tyto informace:
i)
pokud existuje, název subjektu nebo právního uspořádání,
ii)
jeho právní formu,
iii)
místo jeho skutečného vedení,
iv)
celkovou výši úrokové platby stanovené v souladu s článkem 8, která je subjektu nebo právnímu uspořádání vyplacena nebo připsána,
v)
datum poslední úrokové platby.
Fyzické osoby považované za skutečné vlastníky úrokové platby provedené nebo připsané ve prospěch subjektů nebo právních uspořádání podle prvního pododstavce tohoto odstavce se určí v souladu s pravidly stanovenými v čl. 2 odst. 4. Použije-li se čl. 2 odst. 4 písm. c) uvedeného článku, pak daný subjekt nebo právní uspořádání vždy, když fyzická osoba později získá nárok na aktiva, z nichž daná úroková platba plyne, nebo na jiná aktiva představující tuto úrokovou platbu, poskytne příslušnému orgánu členského státu, v němž má místo skutečného vedení, informace uvedené v čl. 8 odst. 1 druhém pododstavci. Subjekt nebo právní uspořádání svému příslušnému orgánu rovněž oznámí každou změnu místa skutečného vedení.
Povinnosti uvedené v pátém pododstavci platí 10 let ode dne přijetí nebo připsání poslední úrokové platby daným subjektem nebo právním uspořádáním nebo od posledního dne, kdy fyzická osoba získala nárok na aktiva, z nichž daná úroková platba plyne, nebo na jiná aktiva představující tuto úrokovou platbu, podle toho, co nastane později.
Pokud bylo v případě, kdy se použije čl. 2 odst. 4 písm. c), místo skutečného vedení subjektu nebo právního uspořádání přesunuto do jiného členského státu, příslušný orgán prvního členského státu sdělí příslušnému orgánu nového členského státu tyto informace:
i)
výši úrokové platby přijaté subjektem nebo právním uspořádáním nebo v jejich prospěch připsané, která dosud nebyla zahrnuta do předchozích nároků na příslušná aktiva,
ii)
datum, kdy byla poslední úroková platba daným subjektem nebo právním uspořádáním přijata nebo v jejich prospěch připsána, nebo poslední den, kdy fyzická osoba získala nárok na veškerá aktiva nebo jejich část, z nichž daná úroková platba plyne, nebo na jiná aktiva představující tuto úrokovou platbu, podle toho, co nastane později.
Tento odstavec se nepoužije, jestliže subjekt či právní uspořádání prokáže, že jde o jeden z těchto případů:
a)
jedná se o subjekt kolektivního investování či jiný fond či režim kolektivního investování ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. d) bodu i) a iii) nebo písm. e) bodu i) a iii);
b)
jedná se o instituci poskytující penzijní či pojišťovací služby nebo o podnik, který tato instituce pověřila správou svých aktiv;
c)
na základě postupů použitelných v členském státě, ve kterém má bydliště pro daňové účely nebo místo skutečného vedení, je uznán(o) za subjekt či právní uspořádání osvobozené od účinného zdanění podle obecných pravidel pro přímé zdanění, neboť slouží výhradně veřejně prospěšným dobročinným účelům;
d)
představuje sdílené skutečné vlastnictví, u něhož hospodářský subjekt provádějící či připisující platbu zjistil totožnost a bydliště všech skutečných vlastníků v souladu s článkem 3, a tudíž daný hospodářský subjekt je platebním zprostředkovatelem v souladu s odstavcem 1 tohoto článku.
3. Subjekt uvedený v odstavci 2, který se podobá subjektu kolektivního investování nebo fondu nebo režimu kolektivního investování podle odst. 2 písm. a) osmého pododstavce má možnost, aby se s ním pro účely této směrnice zacházelo jako s takovým subjektem, investičním fondem nebo režimem.
Pokud subjekt využije možnost uvedenou v prvním pododstavci tohoto odstavce, členský stát, v němž se nachází místo skutečného vedení tohoto subjektu, vystaví za tímto účelem potvrzení. Subjekt předloží toto potvrzení hospodářskému subjektu, který provádí nebo připisuje úrokovou platbu. Hospodářský subjekt je v takovém případě osvobozen od povinností stanovených v odst. 2 čtvrtém pododstavci.
Aby se zajistilo účinné uplatňování této směrnice, stanoví členské státy ohledně možnosti uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce podrobná pravidla určená pro subjekty, jejichž místo skutečného vedení se nachází na území těchto států.“
5)
Článek 6 se nahrazuje tímto:
„Článek 6
Definice úrokové platby
1. Pro účely této směrnice se ‚úrokovou platbou‘ rozumí:
a)
vyplacené nebo na účet připsané úroky, které souvisejí s pohledávkami jakéhokoliv druhu, ať zajištěných či nezajištěných zástavním právem na nemovitosti a majících či nemajících právo účasti na zisku dlužníka, a zvláště, příjmy z vládních cenných papírů a příjmy z obligací nebo dluhopisů, včetně prémií a výher, které se vážou k těmto cenným papírům, obligacím nebo dluhopisům; penále ukládané za pozdní platbu se za úrokovou platbu nepovažuje;
b)
jakékoliv vyplacené nebo realizované či na účet připsané příjmy, které souvisejí s cennými papíry jakéhokoliv druhu, s výjimkou případů, kdy se tyto příjmy přímo považují za úrokovou platbu v souladu s písmeny a), c), d) nebo e), a pokud
i)
podmínky návratnosti kapitálu definované ke dni emise zahrnují závazek vůči investorovi, že na konci doby platnosti obdrží nejméně 95 % investovaného kapitálu, nebo
ii)
podmínky definované ke dni emise stanoví souvislost alespoň 95 % příjmu z cenného papíru s úrokem nebo příjmem druhu uvedeného v písmenu a), c), d) nebo e);
c)
úroky vzniklé nebo kapitalizované při převodu, splacení nebo zpětném odkupu pohledávek uvedených v písmenu a) a jakékoliv příjmy vzniklé či kapitalizované při převodu, splacení nebo zpětném odkupu cenných papírů uvedených v písmenu b);
d)
příjmy plynoucí z plateb uvedených v písmenu a), b) nebo c) tohoto odstavce prováděných přímo či nepřímo prostřednictvím subjektu nebo právního uspořádání uvedeného v čl. 4 odst. 2, pokud jsou rozdělovány kterýmkoliv z těchto subjektů:
i)
subjekty kolektivního investování nebo jinými fondy či režimy kolektivního investování, jež jsou buď registrovány jako takové v souladu s právem jakéhokoliv členského státu nebo zemí Evropského hospodářského prostoru, které nejsou členy Unie, nebo mají statut fondu či zakládací dokumenty, které se řídí právem některého z těchto států či zemí, které se týká fondů nebo režimů kolektivního investování. Toto platí bez ohledu na právní formu těchto subjektů, fondů nebo režimů a bez ohledu na jakékoliv omezení vztahující se na omezenou skupinu investorů při nákupu, převodu či zpětném odkupu jeho akcií či podílů,
ii)
subjekty uplatňující možnost uvedenou v čl. 4 odst. 3,
iii)
v jakémkoli fondu či režimu kolektivního investování usazeném mimo území uvedené v článku 7 a mimo Evropský hospodářský prostor. Toto platí bez ohledu na právní formu těchto subjektů, fondů nebo režimů a bez ohledu na jakékoliv omezení vztahující se na omezenou skupinu investorů při nákupu, převodu či zpětném odkupu jeho akcií či podílů;
e)
příjmy z převodu, splacení nebo zpětného odkupu akcií či podílů v níže uvedených subjektech, investičních fondech či režimech, pokud investují přímo či nepřímo prostřednictvím jiných takových subjektů, fondů nebo režimů nebo prostřednictvím subjektů nebo právních uspořádání uvedených v čl. 4 odst. 2 více než 40 % svých aktiv do pohledávek uvedených v písmenu a) tohoto odstavce nebo do cenných papírů uvedených v jeho písmenu b):
i)
v subjektech kolektivního investování nebo jiných fondech či režimech kolektivního investování, jež jsou buď registrovány jako takové v souladu s právem jakéhokoliv členského státu nebo zemí Evropského hospodářského prostoru, které nejsou členy Unie, nebo mají statut fondu či zakládací dokumenty, které se řídí právem některého z těchto států či zemí, které se týká fondů nebo režimů kolektivního investování. Toto platí bez ohledu na právní formu těchto subjektů, fondů nebo režimů a bez ohledu na jakékoliv omezení vztahující se na omezenou skupinu investorů při nákupu, převodu či zpětném odkupu jeho akcií či podílů,
ii)
subjekty uplatňující možnost uvedenou v čl. 4 odst. 3,
iii)
v jakémkoli fondu či režimu kolektivního investování usazeném mimo území uvedené v článku 7 a mimo Evropský hospodářský prostor. Toto platí bez ohledu na právní formu těchto subjektů, fondů nebo režimů a bez ohledu na jakékoliv omezení vztahující se na omezenou skupinu investorů při nákupu, převodu či zpětném odkupu jeho akcií či podílů.
Pro účely tohoto písmene se aktiva subjektů kolektivního investování nebo subjektů nebo investičních fondů či režimů, která jsou tyto subjekty, fondy a režimy povinny podle svých dohod, smluv nebo jiné právní dokumentace držet jako zajištění, aby mohly splnit své investiční cíle, a na nichž se investor nijak nepodílí a nemá vůči nim žádné právní nároky, nepovažují za pohledávky podle písmene a) ani cenné papíry podle písmene b);
f)
plnění ze smlouvy o životním pojištění, pokud:
i)
smlouva zaručuje návratnost příjmů, nebo
ii)
skutečné plnění smlouvy je z více než 40 % vázáno na úroky nebo příjmy uvedené v písmenech a), b), c), d) a e).
Pro účely tohoto písmene se jakákoli částka splacení nebo dílčího splacení ze strany poskytovatele životního pojištění přede dnem splatnosti smlouvy o životním pojištění i jakákoli částka vyplacená poskytovatelem životního pojištění, které převyšují úhrn veškerých plateb provedených ve prospěch poskytovatele životního pojištění na základě stejné smlouvy o životním pojištění, považují za plnění ze smlouvy o životním pojištění. V případě úplného nebo částečného převodu životního pojištění na třetí osobu se hodnota převáděné smlouvy převyšující úhrn veškerých plateb ve prospěch poskytovatele životního pojištění rovněž považuje za plnění ze smlouvy o životním pojištění. Plnění ze smlouvy o životním pojištění, která stanoví pouze důchod nebo pevnou roční rentu, vyplácené po dobu nejméně pět let, se považuje za takové pouze v případě, že jde o splacení nebo převod na třetí osobu před koncem pětiletého období. Částky vyplácené výhradně ve vztahu k úmrtí, invaliditě nebo nemoci se za plnění ze smlouvy o životním pojištění nepovažují.
V případě subjektů kolektivního investování nebo jiných fondů či režimů kolektivního investování, jež jsou buď registrovány v souladu s jejich pravidly, nebo mají statut fondu či zakládací dokumenty, které se řídí jejich právem, však mají členské státy možnost příjmy podle písmene e) prvního pododstavce zahrnout do definice úrokové platby pouze v rozsahu, v jakém tyto příjmy odpovídají příjmům přímo nebo nepřímo plynoucím z úrokových plateb ve smyslu písmene a), b) nebo c) uvedeného pododstavce.
Pokud jde o tento odstavec písm. f) bod ii) prvního pododstavce, má členský stát možnost zahrnout do definice úrokové platby obdržené částky bez ohledu na složení pojistného plnění, pokud jsou vypláceny poskytovatelem životního pojištění usazeným v tomto státě nebo od něj obdrženy.
Pokud členský stát uplatní jednu či obě možnosti uvedené ve druhém a třetím pododstavci, informuje o tom Komisi. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie skutečnost, že tato možnost byla použita, a s účinkem ode dne tohoto zveřejnění je uplatnění této možnosti pro ostatní členské státy závazné.
2. Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. b), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o výši vyplacených, realizovaných či na účet připsaných příjmů, je za úrokovou platbu považována plná výše této platby.
Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. c), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o výši úroků nebo příjmů vzniklých nebo kapitalizovaných při převodu, splacení nebo zpětném odkupu, je za úrokovou platbu považována plná výše této platby.
Pokud jde o odst. 1 písm. d) a e) prvního pododstavce, nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o podílu příjmů, který plyne z úrokových plateb ve smyslu písmen a), b) či c) uvedeného pododstavce, je za úrokovou platbu považována celková výše příjmu.
Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. f), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o výši plnění ze smlouvy o životním pojištění, je za úrokovou platbu považována plná výše této platby.
3. Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. e), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o podílu aktiv investovaných do pohledávek či příslušných cenných papírů nebo do akcií či podílů definovaných v uvedeném písmenu, je tento podíl považován za vyšší než 40 %. V případě, že platební zprostředkovatel nemůže zjistit výši příjmů realizovaných skutečným vlastníkem, má se za to, že tyto příjmy odpovídají výnosům z převodu, splacení nebo zpětného odkupu akcií či podílů.
Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. f) bod ii), nemá-li platební zprostředkovatel žádné informace o podílu plnění, které je vázáno na úrokové platby ve smyslu písmen a), b), c), d) nebo e) uvedeného pododstavce, je tento podíl považován za vyšší než 40 %.
4. Pokud je úroková platba definovaná v odstavci 1 provedena ve prospěch subjektu nebo právního uspořádání podle čl. 4 odst. 2 nebo připsána na účet tohoto subjektu nebo právního uspořádání, má se za to, že vznikla osobě uvedené v čl. 2 odst. 4. V případě subjektu toto platí pouze tehdy, pokud daný subjekt neuplatnil možnost stanovenou v čl. 4 odst. 3.
5. Pokud jde o odst. 1 první pododstavec písm. c) a e), mají členské státy možnost požadovat od platebních zprostředkovatelů na svém území, aby úroky či jiné příslušné příjmy za období ne delší než jeden rok přepočetli na roční základ, a takto přepočtené úroky či jiné příslušné příjmy mají možnost považovat za úrokovou platbu i v případě, že během tohoto období nedojde k žádnému převodu, zpětnému odkupu ani splacení.
6. Odchylně od odst. 1 prvního pododstavce písm. d) a e) mají členské státy možnost vyloučit z definice úrokové platby všechny příjmy ve smyslu uvedených ustanovení rozdělované subjekty kolektivního investování, jinými subjekty nebo investičními fondy nebo režimy, jejichž statut fondu či zakládací dokumenty se řídí právem členských států, pokud přímá či nepřímá investice těchto subjektů kolektivního investování, jiných subjektů nebo režimu do pohledávek podle písm. a) uvedeného pododstavce či cenných papírů podle písm. b) uvedeného pododstavce nepřevýší 15 % jejich aktiv.
Odchylně od odstavce 4 mají členské státy možnost vyloučit z definice úrokové platby v odstavci 1 úrokové platby provedené či připsané na účet subjektu či právního uspořádání uvedeného v čl. 4 odst. 2 a majícího místo skutečného vedení na jejich území, pokud přímá či nepřímá investice takového subjektu či právního uspořádání do pohledávek podle odst. 1 prvního pododstavce písm. a) či do cenných papírů podle písm. b) uvedeného pododstavce nepřesáhne 15 % jeho aktiv. V případě subjektu toto platí pouze tehdy, pokud daný subjekt neuplatnil možnost stanovenou v čl. 4 odst. 3.
Pokud členský stát uplatní jednu či obě možnosti uvedené v prvním a druhém pododstavci, informuje o tom Komisi. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie skutečnost, že tato možnost byla použita, a s účinkem ode dne tohoto zveřejnění je uplatnění této možnosti pro ostatní členské státy závazné.
7. 40 % hranice uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. e), v odst. 1 prvním pododstavci písm. f) bodu ii) a v odstavci 3 se od 1. ledna 2016 mění na 25 %.
8. Podíly uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. e) a v odstavci 6 se stanoví na základě investiční politiky nebo na základě investiční strategie a cílů definovaných v dokumentaci, kterou se řídí činnost příslušných subjektů kolektivního investování, jiných subjektů nebo investičních fondů či režimů.
Pro účely tohoto odstavce uvedená dokumentace zahrnuje:
a)
statut fondu či zakládací dokumenty dotyčných subjektů kolektivního investování nebo jiných subjektů nebo investičních fondů či režimů;
b)
jakoukoli dohodu, smlouvu nebo jinou právní dokumentaci uzavřenou dotyčnými subjekty kolektivního investování, jinými subjekty nebo investičními fondy či režimy, která je poskytnuta hospodářskému subjektu, a
c)
jakýkoli prospekt nebo podobný dokument vydávaný dotyčnými subjekty kolektivního investování, jinými subjekty nebo investičními fondy či režimy nebo jejich jménem, který je poskytován jejich investorům.
Pokud tato dokumentace nevymezuje investiční politiku nebo investiční strategii a cíle, tyto podíly se stanoví na základě skutečného složení aktiv subjektů kolektivního investování, jiných subjektů nebo investičních fondů či režimů, vycházejícího z průměru aktiv na začátku jejich posledního účetního období, nebo ke dni jejich první pololetní zprávy, a na konci jejich posledního účetního období před datem provedení či připsání úrokové platby platebním zprostředkovatelem skutečnému vlastníkovi. U nově založených subjektů kolektivního investování, jiných subjektů nebo investičních fondů či režimů toto skutečné složení vychází z průměru aktiv na začátku a ke dni prvního ocenění aktiv podle dokumentace, kterou se řídí činnost dotyčných subjektů kolektivního investování, jiných subjektů, fondů nebo režimů.
Složení aktiv je oceňováno v souladu s platnými pravidly daného členského státu nebo země Evropského hospodářského prostoru, která není členem Unie, kde je subjekt kolektivního investování či jiný fond nebo režim kolektivního investování registrován jako takový, nebo v souladu s právem, kterým se řídí jejich statut či zakládací dokumenty. Složení oceněné jako takové je pro jiné členské státy závazné.
9. Příjmy uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. b) jsou považovány za úrokovou platbu pouze v rozsahu, v jakém byly cenné papíry, z nichž tyto příjmy plynou, poprvé emitovány k 1. červenci 2014 nebo později. Cenné papíry emitované před uvedeným datem se pro účely podílů uvedených v písm. e) uvedeného pododstavce a v odstavci 6 neberou v úvahu.
10. Plnění ze smlouvy o životním pojištění se považují za úrokovou platbu v souladu s odst. 1 prvním pododstavcem písm. f) pouze v rozsahu, v jakém byla tato smlouva o životním pojištění, z níž tato plnění plynou, poprvé uzavřena k 1. červenci 2014 nebo později.
11. Členské státy mají možnost považovat příjmy uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. e) bodu i) realizované při převodu, splacení nebo zpětném odkupu akcií nebo podílů v subjektech zapsaných v rejstříku a zabývajících se kolektivním investováním, které nejsou SKIPCP povolenými podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (*2), za úrokovou platbu pouze v rozsahu, v němž vznikly ve prospěch těchto subjektů k 1. červenci 2014 nebo později.
(*2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (Úř. věst. L 302, 17.11.2009, s. 32).“"
6)
Článek 8 se nahrazuje tímto:
„Článek 8
Předkládání informací platebním zprostředkovatelem
1. Pokud má skutečný vlastník bydliště v jiném členském státě než v tom, v němž je usazen platební zprostředkovatel, předkládá platební zprostředkovatel příslušnému orgánu členského státu, v němž je sám usazen, informace v tomto minimálním rozsahu:
a)
totožnost a bydliště skutečného vlastníka zjištěné podle článku 3 nebo v případě sdíleného skutečného vlastnictví totožnost a bydliště všech skutečných vlastníků spadajících do oblasti působnosti čl. 1 odst. 1;
b)
jméno a adresu platebního zprostředkovatele;
c)
číslo účtu skutečného vlastníka nebo, pokud není číslo účtu k dispozici, označení pohledávky, z níž plyne úroková platba, nebo označení smlouvy o životním pojištění, cenného papíru nebo akcie či podílu, z nichž plyne tato platba;
d)
informace týkající se úrokové platby podle odstavce 2.
Má-li skutečný vlastník bydliště v jiném členském státě, než ve kterém má platební zprostředkovatel podle čl. 4 odst. 2 místo svého skutečného vedení, poskytne tento platební zprostředkovatel příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má místo skutečného vedení, informace uvedené v prvním pododstavci písm. a) až d) tohoto odstavce. Kromě nich předloží tento platební zprostředkovatel tyto informace:
i)
celkovou výši přijatých nebo připsaných úrokových plateb, u kterých se má za to, že vznikly skutečným vlastníkům,
ii)
stane-li se fyzická osoba skutečným vlastníkem podle čl. 2 odst. 4 písm. c), částku, u které se má za to, že vznikne této fyzické osobě, a datum, kdy se tak stane.
2. V rámci minimálního rozsahu informací, které se týkají úrokové platby a které musí platební zprostředkovatel předložit, je nutné úrokové platby rozlišit podle níže uvedených kategorií a uvést tyto údaje:
a)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. a): výši vyplacených či připsaných úroků;
b)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. b): buď výši vyplacených, realizovaných či na účet připsaných příjmů, nebo celkovou výši platby;
c)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nebo e): výši úroků nebo příjmů podle uvedených ustanovení, nebo celkovou výši výnosů z převodu, zpětného odkupu nebo splacení;
d)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. d): výši příjmů podle uvedeného ustanovení, nebo celkovou výši vyplácených prostředků;
e)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 4: výši úroků připadající na každého ze skutečných vlastníků spadajících do oblasti působnosti čl. 1 odst. 1;
f)
v případě, že členský stát uplatňuje možnost uvedenou v čl. 6 odst. 5: výši úroků nebo jiných příslušných příjmů přepočtených na roční základ;
g)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. f): buď plnění vypočtené podle uvedeného ustanovení, nebo celkovou výši platby. Pokud platební zprostředkovatel nemá v případě převodu životního pojištění na třetí osobu žádné informace o převáděné hodnotě: výši plateb ve prospěch poskytovatele životního pojištění podle smlouvy o životním pojištění.
Pokud platební zprostředkovatel hlásí celkové částky podle písmen b), c), d) a g) prvního pododstavce tohoto odstavce, oznámí tuto skutečnost příslušnému orgánu členského státu, v němž je usazen, nebo v případě platebního zprostředkovatele uvedeného v čl. 4 odst. 2 příslušnému orgánu členského státu, v němž má místo skutečného vedení.
3. V případě sdíleného skutečného vlastnictví platební zprostředkovatel informuje příslušný orgán členského státu, v němž je usazen, nebo v případě platebního zprostředkovatele uvedeného v čl. 4 odst. 2 příslušný orgán členského státu, v němž má místo skutečného vedení, o tom, zda částka nahlášená u každého skutečného vlastníka představuje celkovou částku připadající skutečným vlastníkům souhrnně, skutečný podíl náležející dotyčnému skutečnému vlastníkovi nebo rovnocenný podíl.
4. Bez ohledu na odstavec 2 mohou členské státy umožnit platebním zprostředkovatelům, aby předložili pouze tyto údaje:
a)
v případě úrokových plateb ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. a), b) nebo d): celkovou výši úroků nebo příjmů;
b)
v případě úrokových plateb ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nebo e): celkovou výši výnosů z převodu, zpětného odkupu nebo splacení souvisejících s takovými platbami;
c)
v případě úrokových plateb ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. f): buď plnění, o nichž platební zprostředkovatel přímo nebo prostřednictvím svého daňového zástupce nebo příslušného orgánu jiného členského státu neinformoval příslušný orgán členského státu bydliště skutečného vlastníka podle jakéhokoli právního ustanovení odlišného od ustanovení nutných k provedení této směrnice, nebo celkovou částku vyplacenou na základě smluv o životním pojištění, z nichž tyto platby plynou.
Platební zprostředkovatel informuje, zda hlásí celkové částky podle písmen a), b) a c) prvního pododstavce tohoto odstavce.“
7)
Článek 9 se mění takto:
a)
doplňují se nové odstavce, které znějí:
„1a. Příslušný orgán členského státu, v němž je hospodářský subjekt usazen, předá informace uvedené v čl. 4 odst. 2 čtvrtém pododstavci příslušnému orgánu jiného členského státu, v němž má subjekt nebo právní uspořádání místo skutečného vedení.
1b. Přesunul-li platební zprostředkovatel ve smyslu čl. 4 odst. 2 místo skutečného vedení do jiného členského státu, předá příslušný orgán prvního členského státu informace uvedené v čl. 4 odst. 2 sedmém pododstavci příslušnému orgánu nového členského státu.“;
b)
odstavec 2 se nahrazuje tímto:
„2. Předání informací proběhne automaticky a uskuteční se nejméně jednou ročně, do šesti měsíců po skončení daňového roku v členském státě platebního zprostředkovatele nebo hospodářského subjektu, a obsáhne tyto události, k nimž v průběhu daného roku došlo:
i)
všechny úrokové platby,
ii)
všechny události, kdy se fyzické osoby staly skutečnými vlastníky podle čl. 2 odst. 4,
iii)
všechny změny místa skutečného vedení platebního zprostředkovatele podle čl. 4 odst. 2.“
8)
Článek 10 se mění takto:
a)
odstavec 1 se nahrazuje tímto:
„1. Během přechodného období začínajícího dnem uvedeným v čl. 17 odst. 2 a 3 a s výhradou čl. 13 odst. 1 nemusejí Lucembursko a Rakousko používat ustanovení kapitoly II.
Těmto státům však ostatní členské státy poskytnou informace v souladu s kapitolou II.
V průběhu přechodného období je účelem této směrnice zajistit minimální účinné zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb vyplacených v jednom členském státě skutečným vlastníkům - fyzickým osobám s bydlištěm pro daňové účely v jiném členském státu.“;
b)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Na konci přechodného období musejí Lucembursko a Rakousko používat ustanovení kapitoly II a zároveň musejí přestat uplatňovat srážkovou daň i sdílení daňových výnosů podle článků 11 a 12. Pokud se Lucembursko nebo Rakousko rozhodnou používat ustanovení kapitoly II v průběhu přechodného období, ukončí uplatňování srážkové daně i sdílení daňových výnosů podle článků 11 a 12.“
9)
Článek 11 se mění takto:
a)
odstavce 1 a 2 se nahrazují tímto:
„1. V průběhu přechodného období podle článku 10, kdy má skutečný vlastník bydliště v jiném členském státu, než je ten, v němž je usazen platební zprostředkovatel, nebo v případě platebního zprostředkovatele podle čl. 4 odst. 2, v němž má takový platební zprostředkovatel místo skutečného vedení, vybírají Lucembursko a Rakousko srážkovou daň ve výši 15 % během prvních tří let přechodného období, ve výši 20 % v následujících třech letech a v dalších letech pak ve výši 35 %.
2. Platební zprostředkovatel odvede srážkovou daň takto:
a)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. a): z výše vyplacených nebo připsaných úroků;
b)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. b): z výše vyplacených, realizovaných či připsaných příjmů;
c)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nebo e): buď z výše úroků nebo příjmů podle uvedených ustanovení, nebo v podobě dávky s rovnocenným účinkem, hrazené skutečným vlastníkem z celkové výše výnosů z převodu, zpětného odkupu nebo splacení;
d)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. d): z výše příjmů zmíněných v uvedeném ustanovení;
e)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 4: z výše úroků připadajících na každého ze skutečných vlastníků, kteří spadají do oblasti působnosti čl. 1 odst. 1. Celková částka, z níž je daň vybírána, nepřekročí výši úrokové platby přijaté nebo připsané subjektem nebo právním uspořádáním;
f)
v případě, že členský stát uplatňuje možnost uvedenou v čl. 6 odst. 5: z výše úroků či jiných příslušných příjmů přepočtených na roční základ;
g)
v případě úrokové platby ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. f): z plnění vypočteného v souladu s uvedeným ustanovením. Členské státy mohou umožnit platebním zprostředkovatelům vybírat srážkovou daň pouze z plnění, o nichž platební zprostředkovatel nebo jeho daňový zástupce podle jakéhokoli právního ustanovení odlišného od ustanovení nutných k provedení této směrnice dosud neinformoval příslušný orgán členského státu bydliště skutečného vlastníka.
Při převádění výnosů ze srážkové daně příslušnému orgánu jej platební zprostředkovatel informuje o počtu skutečných vlastníků, jichž se týká výběr srážkové daně, rozdělených podle příslušných členských států, v nichž mají skuteční vlastníci bydliště.“;
b)
v odstavci 3 se slova „Pro účely písmen a) a b) odstavce 2“ nahrazují slovy „Pro účely odst. 2 písm. a), b) a c)“;
c)
odstavec 5 se nahrazuje tímto:
„5. V průběhu přechodného období mohou členské státy vybírající srážkovou daň stanovit, že hospodářský subjekt provádějící či připisující úrokovou platbu ve prospěch subjektu či právního uspořádání podle čl. 4 odst. 2, jenž má místo skutečného vedení v jiném členském státě, bude namísto takového subjektu či právního uspořádání považován za platebního zprostředkovatele, a členské státy z těchto úroků vyměří srážkovou daň, pokud subjekt či právní uspořádání neposkytne oficiální souhlas k tomu, aby byl v souladu se čl. 4 odst. 2 čtvrtým pododstavcem sdělen jeho název, pokud existuje, právní forma, místo skutečného vedení a celková výše úroků vyplacených či připsaných v jeho prospěch.“
10)
Článek 13 se nahrazuje tímto:
„Článek 13
Výjimky z uplatňování srážkové daně
1. Členské státy vybírající srážkovou daň podle článku 11 stanoví níže uvedené postupy s cílem zajistit, aby skutečný vlastník mohl žádat, aby u něj srážková daň nebyla uplatněna:
a)
postup, který skutečnému vlastníkovi umožní výslovně zmocnit platebního zprostředkovatele k poskytnutí informací podle kapitoly II s tím, že se toto zmocnění bude vztahovat na veškeré úrokové platby provedené tímto platebním zprostředkovatelem a připadající na skutečného vlastníka; v takovém případě se použije článek 9;
b)
postup zaručující, že se srážková daň nevybere v případech, kdy skutečný vlastník předloží svému platebnímu zprostředkovateli potvrzení vydané na své jméno příslušným orgánem členského státu, v němž má bydliště pro daňové účely, podle odstavce 2.
2. Na žádost skutečného vlastníka vystaví příslušný orgán členského státu, v němž má skutečný vlastník bydliště pro daňové účely, potvrzení, které obsahuje tyto údaje:
a)
jméno, adresu a daňové číslo nebo jeho ekvivalent skutečného vlastníka a datum a místo narození skutečného vlastníka;
b)
jméno a adresu platebního zprostředkovatele;
c)
číslo účtu skutečného vlastníka nebo, pokud není číslo účtu k dispozici, označení cenného papíru.
Toto potvrzení je platné maximálně po dobu tří let. Potvrzení je vydáno všem skutečným vlastníkům, kteří o ně požádají, do dvou měsíců po předložení žádosti.“
11)
Článek 14 se mění takto:
a)
v odstavci 2 se první věta nahrazuje tímto:
„Pokud úroková platba připadající skutečnému vlastníkovi podléhá v členském státě platebního zprostředkovatele srážkové dani, započte členský stát, v němž má skutečný vlastník bydliště pro daňové účely, skutečnému vlastníkovi daň ve výši daně sražené podle vnitrostátního práva tohoto členského státu.“;
b)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Pokud úroková platba připadající skutečnému vlastníkovi podléhá kromě srážkové daně uvedené v článku 11 ještě jinému druhu srážkové daně a členský stát, v němž má skutečný vlastník bydliště pro daňové účely, započte tuto jinou srážkovou daň v souladu se svými vnitrostátním právem nebo smlouvami o zamezení dvojího zdanění, započte se tato jiná srážková daň před uplatněním postupu stanoveného v odstavci 2.“
12)
V čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci se slova „v příloze“ nahrazují slovy „v příloze III“.
13)
V článku 18 se první věta nahrazuje tímto:
„Komise předloží každé tři roky Radě zprávu o fungování této směrnice na základě statistických údajů uvedených v příloze IV, které poskytne Komisi každý členský stát.“
14)
Vkládají se nové články, které znějí:
„Článek 18a
Prováděcí opatření
1. Komise může postupem podle čl. 18b odst. 2 přijmout opatření pro tyto účely:
a)
upřesnění poskytovatelů dat, jež by mohli platební zprostředkovatelé využít k získání informací potřebných ke správnému zacházení pro účely čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. b), d) a e);
b)
stanovení společných formátů a praktických postupů nezbytných pro elektronickou výměnu informací uvedených v článku 9;
c)
stanovení společných formulářů pro potvrzení a jiné dokumenty, které usnadňují uplatňování této směrnice, zejména pro dokumenty vystavované v členských státech vybírajících srážkovou daň, které jsou používány pro účely článku 14 členským státem, v němž má skutečný vlastník své bydliště pro daňové účely.
2. Na žádost přímo dotčených členských států Komise aktualizuje seznam uvedený v příloze III.
Článek 18b
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro správní spolupráci při zdanění (dále jen ‚výbor‘).
2. Pokud se odkazuje na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.“
15)
Příloha se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní do 1. ledna 2016 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Členské státy použijí tyto předpisy od prvního dne třetího kalendářního roku následujícího po kalendářním roce, v němž vstoupí tato směrnice v platnost.
Předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 24. března 2014.
DIREKTIVA SVETA 2014/48/EU
z dne 24. marca 2014
o spremembi Direktive 2003/48/ES o obdavčevanju dohodka od prihrankov v obliki plačil obresti
SVET EVROPSKE UNIJE JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 115 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta (1),
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva Sveta 2003/48/ES (3) se v državah članicah uporablja od 1. julija 2005 in se je v mejah, določenih z njenim področjem uporabe, v prvih treh letih uporabe izkazala za učinkovito. Vendar iz prvega poročila Komisije z dne 15. septembra 2008 o njeni uporabi izhaja, da ciljev, zapisanih v soglasno sprejetih sklepih Sveta na zasedanju 26. in 27. novembra 2000, ne izpolnjuje v celoti. Zlasti ne zajema nekaterih finančnih instrumentov, enakovrednih obrestonosnim vrednostnim papirjem, in nekaterih posrednih načinov posedovanja obrestonosnih vrednostnih papirjev.
(2)
Da bi lahko bolje izpolnili cilj Direktive 2003/48/ES, je treba najprej izboljšati kakovost informacij za ugotavljanje identitete in rezidentstva upravičenih lastnikov. V ta namen bi moral plačilni zastopnik uporabiti datum in kraj rojstva ter davčno številko, če ta obstaja, ali ustrezno drugo številko, ki jo dodelijo države članice. Direktiva 2003/48/ES državam članicam ne nalaga obveznosti uvedbe davčnih številk. V ta namen bi bilo treba izboljšati tudi informacije v zvezi s skupnimi računi in drugimi primeri skupnega upravičenega lastništva.
(3)
Direktiva 2003/48/ES se uporablja samo za plačila obresti v neposredno korist posameznikov, ki so rezidenti Unije. Ti posamezniki se lahko zato izognejo določbam Direktive 2003/48/ES s posredništvom subjekta ali pravnega dogovora, zlasti takega, ki je osnovan v jurisdikciji, v kateri obdavčitev dohodka, plačanega temu subjektu ali dogovoru, ni zagotovljena. Ob upoštevanju ukrepov proti pranju denarja, določenih v Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES (4), je zato primerno od plačilnih zastopnikov zahtevati, da za plačila nekaterim subjektom ali pravnim dogovorom, ki so osnovani ali imajo sedež dejanske uprave v nekaterih državah ali ozemljih, kjer se Direktiva 2003/48/ES ali ukrepi z enakim ali enakovrednim učinkom ne uporabljajo, uporabijo „pristop spregleda“. Ti plačilni zastopniki bi morali uporabljati informacije, ki jih že imajo o dejanskih upravičenih lastnikih takih subjektov ali pravnih dogovorov, da se zagotovi uporaba Direktive 2003/48/ES, kadar je tako ugotovljeni upravičeni lastnik posameznik in rezident države članice, ki ni država članica, v kateri je ustanovljen plačilni zastopnik. Da bi zmanjšali upravno breme plačilnih zastopnikov, bi bilo treba sestaviti okviren seznam subjektov in pravnih dogovorov v tretjih državah in jurisdikcijah, za katere velja ta ukrep.
(4)
Poleg tega bi bilo treba preprečiti izogibanje določbam Direktive 2003/48/ES z umetnim posredovanjem plačil obresti prek nosilcev gospodarske dejavnosti, ustanovljenih zunaj Unije. Zato je treba jasno določiti naloge nosilcev gospodarske dejavnosti za primere, ko vedo, da je plačilo obresti nosilcu gospodarske dejavnosti, ustanovljenemu zunaj ozemlja uporabe Direktive 2003/48/ES, opravljeno v korist posameznika, za katerega vedo, da je rezident druge države članice in ki se lahko šteje za njihovo stranko. V takih okoliščinah bi bilo treba te nosilce gospodarskih dejavnosti obravnavati kot plačilne zastopnike. S tem bi zlasti pripomogli k preprečevanju možnih zlorab mednarodne mreže finančnih institucij, in sicer podružnic, hčerinskih in povezanih družb ter holdingov, za izogibanje Direktivi 2003/48/ES.
(5)
Izkušnje so pokazale, da je treba dodatno pojasniti obveznost delovanja kot plačilni zastopnik ob prejemu plačila obresti. Zlasti bi bilo treba jasno opredeliti posredniške strukture, za katere velja ta obveznost. Subjekti in pravni dogovori, za katere ne velja učinkovito obdavčevanje, bi morali ob prejemu kakršnega koli plačila obresti od katerega koli predhodnega gospodarskega subjekta v plačilni verigi uporabljati določbe Direktive 2003/48/ES. Okviren seznam takih subjektov in pravnih dogovorov v vsaki državi članici bo omogočal lažje izvajanje novih določb.
(6)
Iz prvega poročila o uporabi Direktive 2003/48/ES izhaja, da se je uporabi določb te direktive mogoče izogniti z uporabo finančnih instrumentov, ki so ob upoštevanju stopnje tveganja, prilagodljivosti in dogovorjene donosnosti enakovredni dolžniškim terjatvam. Zato je treba zagotoviti, da bo v njej zajet tudi drug, obrestim bistveno enakovreden dohodek in ne samo obresti.
(7)
Podobno bi morale biti v področje uporabe Direktive 2003/48/ES vključene pogodbe o življenjskem zavarovanju, ki vsebujejo zajamčen donos ali katerih učinkovitost je več kot 40-odstotno vezana na dohodek od dolžniških terjatev ali enakovreden dohodek, zajet z navedeno direktivo.
(8)
Kar zadeva naložbene sklade, ustanovljene v Uniji, Direktiva 2003/48/ES trenutno zajema samo dohodek, prejet prek kolektivnih naložbenih podjemov za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP), ki dobi dovoljenje v skladu z Direktivo 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5), ki je med drugim razveljavila in nadomestila Direktivo Sveta 85/611/EGS (6). Enakovreden dohodek od ne-KNPVP spada v področje uporabe Direktive 2003/48/ES samo, kadar so ne-KNPVP subjekti brez pravne osebnosti in zato delujejo kot plačilni zastopniki ob plačilu ali ob zagotovilu plačila obresti. Da se zagotovi uporaba enakih pravil za vse naložbene sklade ali sheme, neodvisno od njihove pravne oblike, bi bilo treba sklicevanje v Direktivi 2003/48/ES na Direktivo 85/611/EGS nadomestiti s sklicevanjem na njihovo registracijo v skladu s pravom države članice ali njihovimi pravili za sklade ali instrumenti o ustanovitvi, ki jih ureja pravo ene od držav članic. Enako obravnavo bi bilo treba zagotoviti tudi ob upoštevanju Sporazuma o evropskem gospodarskem prostoru.
(9)
Kar zadeva naložbene sklade, ki niso ustanovljeni v državi članici Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, je treba pojasniti, da direktiva zajema obresti in enakovreden dohodek vseh teh skladov, ne glede na njihovo pravno obliko in način ponudbe vlagateljem.
(10)
Pojasniti bi bilo treba opredelitev pojma plačilo obresti in s tem zagotoviti, da se pri izračunu odstotka sredstev, vloženih v take instrumente, upoštevajo neposredne in posredne naložbe v dolžniške terjatve. Da se plačilnim zastopnikom omogoči uporaba Direktive 2003/48/ES za dohodek, ki izhaja iz kolektivnih naložbenih podjemov, ustanovljenih v drugih državah, bi bilo poleg tega treba pojasniti, da izračun sestave sredstev za obravnavo nekaterih vrst dohodka takih podjemov ureja zakonodaja države članice Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, v kateri so ustanovljeni.
(11)
Tako postopek s predložitvijo potrdila, ki omogoča upravičenim lastnikom, rezidentom za davčne namene v eni državi članici, da se izognejo obdavčitvi z davčnim odtegljajem plačil obresti, prejetih v državi članici, navedeni v členu 10(1) Direktive 2003/48/ES, kot tudi nadomestni postopek prostovoljnega razkritja državi, v kateri je upravičeni lastnik rezident, imata dobre strani. Kljub temu pa je postopek prostovoljnega razkritja za upravičenega lastnika manj obremenjujoč, zato je primerno, da o izbiri postopka odločajo upravičeni lastniki.
(12)
Države članice bi morale zagotoviti ustrezne statistične podatke o uporabi Direktive 2003/48/ES, s katerimi bo Komisija dopolnila informacije, potrebne za pripravo poročila o uporabi navedene direktive, ki se predloži Svetu vsaka tri leta.
(13)
V skladu s točko 34 Medinstitucionalnega sporazuma o boljši pripravi zakonodaje (7), države članice za svoje potrebe in v interesu Evropske unije pripravijo ter objavijo lastne tabele, v katerih bo kar najbolje prikazano razmerje med to direktivo in ukrepi za prenos.
(14)
Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja Direktive 2003/48/ES bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (8).
(15)
Ker ciljev te direktive, in sicer zagotavljati učinkovito obdavčevanje dohodka od prihrankov v obliki čezmejnih plačil obresti, ki so v vseh državah članicah na splošno vključene v obdavčljiv dohodek rezidenčnih posameznikov, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi obsega ukrepov lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.
(16)
Direktivo 2003/48/ES bi bilo treba spremeniti -
SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Direktiva 2003/48/ES se spremeni:
1.
v členu 1 se odstavek 2 nadomesti z naslednjim:
„2. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da plačilni zastopniki in drugi nosilci gospodarske dejavnosti, ki so ustanovljeni oziroma, kjer je ustrezno, imajo sedež dejanske uprave na njihovem ozemlju, opravljajo vse naloge, potrebne za izvajanje te direktive, ne glede na kraj ustanovitve dolžnika iz terjatve, ki prinaša obresti.“;
2.
vstavi se naslednji člen:
„Člen 1a
Opredelitve določenih pojmov
V tej direktivi:
(a)
‚nosilec gospodarske dejavnosti‘ pomeni kreditno ali finančno institucijo, katero koli drugo pravno osebo, fizično osebo, ki pri opravljanju poklicne dejavnosti redno ali občasno izvede ali zagotovi plačilo obresti v smislu te direktive;
(b)
‚sedež dejanske uprave‘ subjekta, ki je ali ni pravna oseba, pomeni naslov, kjer se sprejemajo ključne upravne odločitve, potrebne za opravljanje njegove dejavnosti kot celote. Če se takšne odločitve sprejemajo v več kot eni državi ali jurisdikciji, se šteje, da je sedež dejanske uprave na naslovu, kjer se sprejema večina ključnih upravnih odločitev v zvezi s sredstvi, ki prinašajo obresti v smislu te direktive;
(c)
‚sedež dejanske uprave‘ skrbniškega sklada ali drugega pravnega dogovora pomeni:
(i)
stalni naslov fizične osebe, ki nosi glavno odgovornost za ključne upravne odločitve v zvezi s sredstvi pravnega dogovora, ali stalni naslov skrbnika, če gre za skrbniški sklad. Če takšno glavno odgovornost nosi več kot ena fizična oseba, se šteje, da je sedež dejanske uprave na stalnem naslovu osebe, ki nosi glavno odgovornost za večino ključnih upravnih odločitev v zvezi s sredstvi, ki prinašajo obresti v smislu te direktive, ali
(ii)
naslov, na katerem pravna oseba, ki nosi glavno odgovornost za upravljanje sredstev pravnega dogovora, ali skrbnik, če gre za skrbniški sklad, sprejema ključne upravne odločitve v zvezi s temi sredstvi. Če se ključne upravne odločitve sprejemajo v več kot eni državi ali jurisdikciji, se šteje, da je sedež dejanske uprave na naslovu, kjer se sprejema večina ključnih upravnih odločitev v zvezi s sredstvi, ki prinašajo obresti v smislu te direktive;
(d)
‚velja učinkovito obdavčevanje‘ pomeni, da je subjekt ali pravni dogovor zavezan za plačilo davka od svojega celotnega dohodka ali od dela dohodka, pripisanega udeležencem nerezidentom, vključno od kakršnih koli plačil obresti.“;
3.
člen 2 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 2
Opredelitev upravičenega lastnika
1. V tej direktivi in brez poseganja v odstavke 2 do 4 ‚upravičeni lastnik‘ pomeni vsakega posameznika, ki prejme plačilo obresti, ali posameznika, za katerega se zagotovi plačilo obresti, razen če predloži dokazilo, da ga ni prejel sam ali da ni bilo zagotovljeno v njegovo korist, kar pomeni, da:
(a)
deluje kot plačilni zastopnik v smislu člena 4(1);
(b)
deluje v imenu subjekta, ki je ali ni pravna oseba, in nosilcu gospodarske dejavnosti, ki izvede ali zagotovi plačilo obresti, razkrije naziv, pravno obliko, naslov kraja ustanovitve subjekta in - če je ta v drugi državi ali jurisdikciji - naslov sedeža dejanske uprave subjekta;
(c)
deluje v imenu pravnega dogovora in nosilcu gospodarske dejavnosti, ki izvede ali zagotovi plačilo obresti, razkrije naziv - če je znan -, pravno obliko in naslov sedeža dejanske uprave pravnega dogovora ter naziv pravne ali fizične osebe iz točke (c) člena 1a, ali
(d)
deluje v imenu drugega posameznika, ki je upravičeni lastnik, in identiteto tega upravičenega lastnika razkrije plačilnemu zastopniku v skladu s členom 3(2).
2. Kadar ima plačilni zastopnik podatke, ki kažejo na to, da posameznik, ki prejme plačilo obresti ali za katerega se zagotovi plačilo obresti, ni nujno tudi upravičeni lastnik, in kadar se za navedenega posameznika ne uporablja točka (a), (b) ali (c) odstavka 1, izvede vse razumne ukrepe za ugotovitev identitete upravičenega lastnika v skladu s členom 3(2). Če plačilni posrednik ne more ugotoviti identitete upravičenega lastnika, zadevnega posameznika obravnava kot upravičenega lastnika.
3. Kadar nosilec gospodarske dejavnosti, za katerega se tudi uporablja člen 2 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES (*1), izvede ali zagotovi plačilo obresti subjektu ali pravnemu dogovoru, za katerega ne velja učinkovito obdavčevanje in ki je ustanovljen ali ima sedež dejanske uprave v državi ali jurisdikciji zunaj ozemlja, določenega v členu 7 te direktive, in zunaj ozemlja uporabe sporazumov in dogovorov, ki določajo enake ali enakovredne ukrepe tistim iz te direktive, se uporabljajo drugi do peti pododstavek tega odstavka.
Šteje se, da je bilo plačilo izvedeno ali zagotovljeno v neposredno korist katerega koli posameznika, ki je rezident države članice, ki ni država nosilca gospodarske dejavnosti, in je v členu 3(6) Direktive 2005/60/ES opredeljen kot dejanski lastnik subjekta ali pravnega dogovora. Identiteta tega posameznika se ugotovi v skladu z dolžnostjo skrbnosti pri ugotavljanju identitete stranke iz člena 7 in točke (b) člena 8(1) navedene direktive. V tej direktivi se navedeni posameznik šteje tudi za upravičenega lastnika.
Za vrste subjektov in pravnih dogovorov z okvirnega seznama v Prilogi I se za namene prvega pododstavka šteje, da zanje ne velja učinkovito obdavčevanje.
Nosilec gospodarske dejavnosti iz prvega pododstavka določi pravno obliko in kraj ustanovitve ali, če je ustrezno, sedež dejanske uprave subjekta ali pravnega dogovora z uporabo podatkov, ki jih razkrije kateri koli posameznik, ki deluje v imenu subjekta ali pravnega dogovora, zlasti v skladu s točkama (b) in (c) odstavka 1, razen če ima nosilec gospodarske dejavnosti na voljo zanesljivejše podatke, ki kažejo, da so bili prejeti podatki netočni ali nepopolni za namene uporabe tega odstavka.
Kadar subjekt ali pravni dogovor ne spada v nobeno vrsto iz Priloge I ali kadar sicer spada v katero od teh vrst, vendar trdi, da zanj velja učinkovito obdavčevanje, nosilec gospodarske dejavnosti iz prvega pododstavka ugotovi, ali zanj velja učinkovito obdavčevanje na podlagi splošno priznanih dejstev ali uradnih dokumentov, ki jih predloži subjekt ali pravni dogovor ali so na voljo v skladu z ukrepi skrbnega pregleda strank, uvedenimi v skladu z Direktivo 2005/60/ES.
4. Kadar se šteje, da je subjekt ali pravni dogovor plačilni zastopnik ob prejemu plačila obresti ali ob zagotovitvi takega plačila v skladu s členom 4(2), se šteje, da je bilo plačilo obresti obračunano naslednjim posameznikom, ki se v tej direktivi štejejo za upravičene lastnike:
(a)
vsakemu posamezniku, ki je upravičen do prejema dohodka, ki izhaja iz sredstev, ki prinašajo tako plačilo, ali ki je upravičen do prejema drugih sredstev, ki predstavljajo tako plačilo, ko subjekt ali pravni dogovor prejme plačilo ali je plačilo zagotovljeno v njegovem imenu, sorazmerno z njegovo upravičenostjo do tega dohodka;
(b)
za vsak del dohodka, ki izhaja iz sredstev, ki prinašajo tako plačilo, ali vsak del drugih sredstev, ki predstavljajo tako plačilo, do katerega ni upravičen noben posameznik iz točke (a), ko subjekt ali pravni dogovor prejme plačilo ali je to zagotovljeno v njegovem imenu, vsakemu posamezniku, ki je posredno ali neposredno prispeval k sredstvom zadevnega subjekta ali pravnega dogovora, ne glede na to, ali je tak posameznik upravičen do sredstev ali dohodka subjekta ali pravnega dogovora;
(c)
če ob prejemu ali zagotovitvi plačila obresti, ni posameznikov iz točke (a) ali (b), ki bi bili skupaj ali solidarno upravičeni do celotnega dohodka, ki izhaja iz sredstev, ki prinašajo tako plačilo, ali do vseh drugih sredstev, ki predstavljajo tako plačilo, vsakemu posamezniku, sorazmerno z njegovo upravičenostjo do tega dohodka, ki naknadno postane upravičen do celotnih ali dela sredstev, ki prinašajo plačilo obresti, ali do drugih sredstev, ki predstavljajo tako plačilo obresti. Celotni znesek, za katerega se šteje, da je bil obračunan takemu posamezniku, ne sme presegati zneska plačila obresti, ki ga prejme subjekt ali pravni dogovor oziroma mu je zagotovljen, po odbitku katerega koli dela, ki je bil v skladu s tem odstavkom pripisan posamezniku iz točke (a) ali (b).
(*1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma (UL L 309, 25.11.2005, str. 15).“;"
4.
člena 3 in 4 se nadomestita z:
„Člen 3
Identiteta in rezidentstvo upravičenih lastnikov
1. Vsaka država članica na svojem ozemlju sprejme in zagotovi uporabo potrebnih postopkov, ki plačilnemu zastopniku omogočajo identifikacijo upravičenih lastnikov in njihovo rezidentstvo za namene členov 8 do 12.
Taki postopki so v skladu z minimalnimi standardi, določenimi v odstavkih 2 in 3.
2. Plačilni posrednik ugotavlja identiteto upravičenega lastnika na podlagi minimalnih standardov, ki se razlikujejo glede na to, kdaj se vzpostavi razmerje med plačilnim posrednikom in upravičenim lastnikom, na naslednji način:
(a)
pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena pred 1. januarjem 2004, plačilni zastopnik ugotavlja identiteto upravičenega lastnika, ki jo sestavljata ime in naslov, iz podatkov, ki jih ima na voljo, zlasti v skladu z veljavnimi predpisi v državi, v kateri je ustanovljen, ter v skladu z Direktivo 2005/60/ES;
(b)
pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena, ali pri transakcijah, ki so bile opravljene brez pogodbenega razmerja, na dan 1. januarja 2004 ali po njem, plačilni zastopnik ugotavlja identiteto upravičenega lastnika, ki jo sestavljajo ime, naslov, datum in kraj rojstva ter v skladu s seznamom iz odstavka 4 davčna številka ali ustrezna druga številka, ki jo dodeli država članica, katere rezident je upravičeni lastnik za davčne namene. Pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena, ali pri transakcijah, ki so bile opravljene brez pogodbenega razmerja pred 1. julijem 2015, se informacije o datumu in kraju rojstva zahtevajo le, če ni podatka o takšni davčni številki ali ustrezni drugi številki.
Podrobni podatki iz točke (b) prvega pododstavka se ugotavljajo na podlagi potnega lista ali uradne osebne izkaznice ali katerega koli drugega uradnega osebnega dokumenta, kot je določen v seznamu iz odstavka 4, kjer je to ustrezno, ki ga predloži upravičeni lastnik. Podrobni podatki, ki jih ni v teh dokumentih, se ugotavljajo na podlagi katerega koli drugega dokazila o identiteti, ki ga predloži upravičeni lastnik.
3. Kadar upravičeni lastnik prostovoljno predloži potrdilo o davčnem rezidentstvu, ki ga je izdal pristojni organ države v treh letih pred datumom plačila ali poznejšim datumom, ko se šteje, da se plačilo obračuna upravičenemu lastniku, se za državo njegovega rezidentstva šteje ta država. Če posameznik takega potrdila ne predloži, se za državo njegovega rezidentstva šteje država, v kateri ima stalni naslov. Plačilni zastopnik ugotavlja stalni naslov upravičenega lastnika na podlagi naslednjih minimalnih standardov:
(a)
pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena pred 1. januarjem 2004, plačilni zastopnik ugotavlja trenutni stalni naslov upravičenega lastnika iz najpopolnejših podatkov, ki jih ima na voljo, zlasti v skladu z veljavnimi predpisi v državi, v kateri je ustanovljen, ter v skladu z Direktivo 2005/60/ES;
(b)
pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena, ali pri transakcijah, ki so bile opravljene brez pogodbenega razmerja, na dan 1. januarja 2004 ali po njem, plačilni zastopnik ugotavlja trenutni stalni naslov upravičenega lastnika na podlagi naslova, ugotovljenega z identifikacijskimi postopki iz točke (b) prvega pododstavka odstavka 2, ki jih je treba posodobiti glede na najnovejšo dokumentacijo, ki je na voljo plačilnemu zastopniku.
V primeru iz točke (b) prvega pododstavka, kadar upravičeni lastniki predložijo potni list ali uradno osebno izkaznico ali kateri koli drug uradni osebni dokument, izdan v državi članici, in trdijo, da so rezidenti tretje države, se rezidentstvo ugotavlja s potrdilom o davčnem rezidentstvu, ki ga je v treh letih pred datumom plačila ali kasneje, ko se šteje, da se plačilo obračuna upravičenemu lastniku, izdal pristojni organ tretje države, katere rezident naj bi bil upravičeni lastnik po svojih trditvah. Če posameznik takšnega potrdila ne predloži, se za državo rezidentstva šteje država članica, ki je izdala potni list, uradno osebno izkaznico ali drug uradni osebni dokument. Pri upravičenih lastnikih, o katerih ima plačilni zastopnik na voljo uradno dokumentacijo, ki dokazuje, da niso rezidenti za davčne namene v državi, v kateri imajo stalni naslov, zaradi privilegijev, povezanih z njihovim diplomatskim statusom ali drugimi mednarodno dogovorjenimi pravili, se rezidentstvo ugotavlja s to uradno dokumentacijo, ki jo ima na voljo plačilni zastopnik.
4. Vsaka država članica, ki dodeljuje davčne številke ali ustrezne druge številke, Komisiji do 31. decembra 2014 sporoči strukturo in obliko teh številk in uradno dokumentacijo, ki vsebuje podatke o dodeljenih identifikacijskih številkah. Vsaka država članica Komisijo obvesti tudi, če v zvezi s tem pride do sprememb. Komisija v Uradnem listu Evropske unije objavi seznam prejetih podatkov.
Člen 4
Plačilni zastopniki
1. V tej direktivi se nosilec gospodarske dejavnosti, ustanovljen v državi članici, ki izvede plačilo obresti ali zagotovi tako plačilo v neposredno korist upravičenega lastnika, šteje za plačilnega zastopnika.
Za namene tega odstavka ni pomembno, ali je zadevni nosilec gospodarske dejavnosti dolžnik ali izdajatelj terjatve ali vrednostnega papirja, ki prinaša dohodek, ali nosilec gospodarske dejavnosti, ki po nalogu dolžnika ali izdajatelja ali upravičenega lastnika plača dohodek ali zagotovi plačilo dohodka.
V tej direktivi je plačilni zastopnik tudi nosilec gospodarske dejavnosti, ustanovljen v državi članici, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
če izvede plačilo obresti ali zagotovi tako plačilo drugemu nosilcu gospodarske dejavnosti, vključno s stalno poslovno enoto ali hčerinsko družbo prvega nosilca gospodarske dejavnosti, ustanovljenemu zunaj ozemlja iz člena 7 in zunaj ozemlja uporabe sporazumov in dogovorov, ki določajo enake ali enakovredne ukrepe tistim, ki so določeni v tej direktivi, in
(b)
če prvi nosilec gospodarske dejavnosti na podlagi razpoložljivih podatkov utemeljeno domneva, da bo drugi nosilec gospodarske dejavnosti plačal dohodek ali zagotovil tako plačilo v neposredno korist upravičenega lastnika, ki je posameznik, za katerega prvi nosilec gospodarske dejavnosti ob upoštevanju člena 3 ve, da je rezident druge države članice.
Če so izpolnjeni pogoji iz točk (a) in (b) prvega pododstavka, se za plačilo, ki ga je izvedel ali zagotovil prvi nosilec gospodarske dejavnosti, šteje, da je bilo izvedeno ali zagotovljeno v neposredno korist upravičenega lastnika iz točke (b) navedenega pododstavka.
2. Subjekt ali pravni dogovor, ki ima sedež dejanske uprave v državi članici in za katerega ne velja učinkovito obdavčevanje na podlagi splošnih pravil o neposrednem obdavčenju, ki se uporabljajo v tej državi članici ali v državi članici, v kateri je subjekt ali pravni dogovor ustanovljen, ali v kateri koli državi ali jurisdikciji, kjer je sicer rezident za davčne namene, se ob prejemu plačila obresti ali ob zagotovilu takega plačila šteje za plačilnega zastopnika.
Za vrste subjektov in pravnih dogovorov z okvirnega seznama v Prilogi II se za namene tega odstavka šteje, da zanje ne velja učinkovito obdavčevanje.
Kadar subjekt ali pravni dogovor ne sodi v nobeno vrsto z okvirnega seznama v Prilogi II ali kadar je v tej prilogi sicer zajet, vendar trdi, da zanj velja učinkovito obdavčevanje, nosilec gospodarske dejavnosti ugotovi, ali zanj velja učinkovito obdavčevanje na podlagi splošno priznanih dejstev ali uradnih dokumentov, ki jih predloži subjekt ali pravni dogovor ali so na voljo v skladu z ukrepi skrbnega pregleda strank, uvedenimi v skladu z Direktivo 2005/60/ES.
Kateri koli nosilec gospodarske dejavnosti, ustanovljen v državi članici, ki izvede plačilo obresti ali zagotovi tako plačilo subjektu ali pravnemu dogovoru iz tega odstavka, ki ima sedež dejanske uprave v državi članici, ki ni država, v kateri je ustanovljen nosilec gospodarske dejavnosti, ob uporabi podatkov, navedenih v četrtem pododstavku člena 2(3), ali drugih razpoložljivih podatkov obvesti pristojni organ v državi članici, kjer je ustanovljen, o naslednjem:
(i)
nazivu subjekta ali pravnega dogovora, če naziv obstaja;
(ii)
njegovi pravni obliki;
(iii)
njegovem sedežu dejanske uprave;
(iv)
celotnem znesku plačila obresti, določenem v skladu s členom 8, izvršenem ali zagotovljenem subjektu ali pravnemu dogovoru;
(v)
datumu zadnjega plačila obresti.
Posamezniki, ki se štejejo za upravičene lastnike plačil obresti, ki so bila izvršena ali zagotovljena subjektom ali pravnim dogovorom iz prvega pododstavka tega odstavka, se določijo v skladu s pravili iz člena 2(4). Kadar se uporablja točka (c) člena 2(4), subjekt ali pravni dogovor, kadar koli posameznik naknadno postane upravičen do sredstev, ki prinašajo tako plačilo obresti, ali do drugih sredstev, ki predstavljajo plačilo obresti, pristojnemu organu države članice, v kateri ima sedež dejanske uprave, zagotovi podatke iz drugega pododstavka člena 8(1). Subjekt ali pravni dogovor obvesti pristojni organ tudi o vsaki morebitni spremembi svojega sedeža dejanske uprave.
Obveznosti iz petega pododstavka veljajo deset let od datuma zadnjega plačila obresti, ki ga subjekt ali pravni dogovor prejme oziroma mu je zagotovljen, ali od najnovejšega datuma, ko posameznik postane upravičen do sredstev, ki prinašajo tako plačilo obresti, ali do drugih sredstev, ki predstavljajo plačilo obresti, pri čemer velja poznejši datum.
Če subjekt ali pravni dogovor v primeru, ko se uporablja točka (c) člena 2(4), premesti svoj sedež dejanske uprave v drugo državo članico, pristojni organ prve države članice sporoči pristojnemu organu nove države članice naslednje podatke:
(i)
znesek plačila obresti, ki ga subjekt ali pravni dogovor prejme ali mu je zagotovljen in še ni krit s preteklimi upravičenji do določenih sredstev;
(ii)
datum zadnjega plačila obresti, ki ga subjekt ali pravni dogovor prejme oziroma mu je zagotovljen, ali najnovejši datum, ko posameznik postane upravičen do vseh ali dela sredstev, ki prinašajo tako plačilo obresti, ali do drugih sredstev, ki predstavljajo plačilo obresti, pri čemer velja poznejši datum.
Ta odstavek se ne uporablja, kadar subjekt ali pravni dogovor dokaže, da zanj velja eden od naslednjih primerov:
(a)
je kolektivni naložbeni podjem ali drug kolektivni naložbeni sklad ali shema, kot so opredeljeni v točki (d)(i) in (iii) ali točki (e)(i) in (iii) prvega pododstavka člena 6(1);
(b)
je institucija, ki zagotavlja pokojninske ali zavarovalne storitve, oziroma podjetje, ki ga je taka institucija pooblastila za upravljanje njenih sredstev;
(c)
je po veljavnih postopkih v državi članici, katere rezident je za davčne namene ali ima v njej sedež dejanske uprave, priznan kot izvzet iz učinkovitega obdavčevanja v okviru splošnih pravil za neposredno obdavčevanje, ker deluje v izključno javnokoristne dobrodelne namene;
(d)
je skupno upravičeno lastništvo, za katero je nosilec gospodarske dejavnosti, ki je izvedel ali zagotovil plačilo, na podlagi člena 3 ugotovil identiteto in rezidentstvo vseh upravičenih lastnikov in nosilec gospodarske dejavnosti zato deluje kot plačilni zastopnik na podlagi odstavka 1 tega člena.
3. Subjekt iz odstavka 2, ki je podoben kolektivnemu naložbenemu podjemu ali kolektivnemu naložbenemu skladu ali shemi iz točke (a) osmega pododstavka odstavka 2, ima možnost, da se za namene te direktive obravnava kot takšen podjem, naložbeni sklad ali shema.
Možnost iz prvega pododstavka tega odstavka lahko subjekt izkoristi tako, da ji država članica, v kateri ima sedež dejanske uprave, izda potrdilo v tem smislu. Pravni subjekt potrdilo predloži nosilcu gospodarske dejavnosti, ki je plačal ali zagotovil plačilo obresti. Nosilec gospodarske dejavnosti je v tem primeru oproščen obveznosti iz četrtega pododstavka odstavka 2.
Da bi se zagotovila učinkovita uporaba te direktive, države članice določijo podrobna pravila glede možnosti iz prvega pododstavka tega odstavka za subjekte, ki imajo sedež dejanske uprave na njihovem ozemlju.“;
5.
člen 6 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 6
Opredelitev plačila obresti
1. V tej direktivi ‚plačilo obresti‘ pomeni:
(a)
obresti, plačane ali pripisane na račun, ki se nanašajo na dolžniške terjatve vseh vrst, ne glede na to, ali so zavarovane s hipoteko in ali imajo pravico do udeležbe v dolžnikovem dobičku, in še posebej dohodek iz državnih vrednostnih papirjev ter dohodek iz obveznic ali zadolžnic, vključno s premijami in nagradami od takih vrednostnih papirjev, obveznic ali zadolžnic; kazni zaradi zamude pri plačilih se ne štejejo kot plačila obresti;
(b)
vsak dohodek, plačan, realiziran ali pripisan na račun, ki se nanaša na vrednostne papirje vseh vrst, razen kadar se dohodek neposredno šteje za plačilo obresti v skladu s točko (a), (c), (d) ali (e) in kadar:
(i)
pogoji donosa na kapital, določeni na dan izdaje, zagotavljajo, da vlagatelj ob zapadlosti prejme vsaj 95 % vloženega kapitala, ali
(ii)
pogoji, določeni na dan izdaje, določajo, da je vsaj 95 % dohodka iz vrednostnih papirjev povezanega z obrestmi ali vrstami dohodka iz točk (a), (c), (d) ali (e);
(c)
obračunane ali h glavnici pripisane obresti pri prodaji, povračilu ali odkupu dolžniških terjatev iz točke (a) in kakršen koli obračunan ali h glavnici pripisan dohodek pri prodaji, povračilu ali odkupu vrednostnih papirjev iz točke (b);
(d)
dohodek, ki bodisi neposredno bodisi posredno, vključno prek subjekta ali pravnega dogovora iz člena 4(2), izvira iz plačil iz točk (a), (b) ali (c) tega odstavka, če ga razdelijo:
(i)
kolektivni naložbeni podjemi ali drugi kolektivni naložbeni skladi ali sheme, ki so registrirani kot taki v skladu z zakonodajo posamezne države članice ali držav Evropskega gospodarskega prostora, ki niso del Unije, ali ki imajo pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi, ki jih ureja zakonodaja v zvezi s kolektivnimi naložbenimi skladi ali shemami ene od teh držav. To velja ne glede na pravno obliko takih podjemov, skladov ali shem in ne glede na kakršno koli omejitev na omejeno skupino vlagateljev pri nakupu, prodaji ali odkupu njihovih delnic ali enot;
(ii)
subjekti, ki so izkoristili možnost iz člena 4(3);
(iii)
kakršen koli kolektivni naložbeni sklad ali shema, ki ni ustanovljena niti na ozemlju iz člena 7 niti v Evropskem gospodarskem prostoru. To velja ne glede na pravno obliko takega sklada ali sheme in ne glede na kakršno koli omejitev na omejeno skupino vlagateljev pri nakupu, prodaji ali odkupu njenih delnic ali enot;
(e)
dohodek, dosežen s prodajo, povračilom ali odkupom delnic ali enot v naslednjih podjemih, subjektih, naložbenih skladih ali shemah, če ti neposredno ali posredno prek drugih podjemov, skladov ali shem oziroma subjektov ali pravnih dogovorov iz člena 4(2) naložijo več kot 40 % svojih sredstev v dolžniške terjatve iz točke (a) tega odstavka ali vrednostne papirje iz točke (b) tega odstavka:
(i)
kolektivni naložbeni podjemi ali drugi kolektivni naložbeni skladi ali sheme, ki so registrirani kot taki v skladu z zakonodajo posamezne države članice ali držav Evropskega gospodarskega prostora, ki niso del Unije, ali ki imajo pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi, ki jih ureja zakonodaja v zvezi s kolektivnimi naložbenimi skladi ali shemami ene od teh držav. To velja ne glede na pravno obliko takih podjemov, skladov ali shem in ne glede na kakršno koli omejitev na omejeno skupino vlagateljev pri nakupu, prodaji ali odkupu njihovih delnic ali enot;
(ii)
subjekti, ki so izkoristili možnost iz člena 4(3);
(iii)
kakršen koli kolektivni naložbeni sklad ali shema, ki ni ustanovljena niti na ozemlju iz člena 7 niti v Evropskem gospodarskem prostoru. To velja ne glede na pravno obliko takega sklada ali sheme in ne glede na kakršno koli omejitev na omejeno skupino vlagateljev pri nakupu, prodaji ali odkupu njenih delnic ali enot.
V tej točki se sredstva, ki jih morajo imeti podjemi ali subjekti oziroma naložbeni skladi ali sheme kot zavarovanje v skladu s svojimi sporazumi, pogodbami ali drugim pravnim dokumentom, da lahko izpolnijo svoje naložbene cilje, in pri katerih vlagatelj ni udeležen in do katerih nima zakonskih pravic, ne štejejo kot dolžniške terjatve iz točke (a) oziroma vrednostni papirji iz točke (b);
(f)
prejemki iz pogodbe o življenjskem zavarovanju, če
(i)
je v pogodbi določen zajamčen donos dohodka, ali
(ii)
je dejanska izpolnitev pogodbe več kot 40-odstotno povezana z obrestmi ali dohodkom iz točk (a), (b), (c), (d) in (e).
V tej točki se presežni del vsakega povračila ali delnega povračila s strani zavarovalnice pred zapadlostjo pogodbe o življenjskem zavarovanju ter presežni del vsakega zneska nad vsoto vseh plačil zavarovalnici, ki jih zavarovalnica izplača na podlagi iste pogodbe o življenjskem zavarovanju, šteje za prejemek iz pogodbe o življenjskem zavarovanju. V primeru celotnega ali delnega prenosa življenjskega zavarovanja na tretjo osebo se presežni del vrednosti prenesene pogodbe nad vsoto vseh plačil zavarovalnici ravno tako šteje za prejemek iz pogodbe o življenjskem zavarovanju. Prejemek iz pogodbe o življenjskem zavarovanju, pri kateri se izplača samo pokojnina ali fiksna renta, ki se izplačuje najmanj pet let, se kot tak šteje le, če je povračilo ali prenos na tretjo osebo izvršen pred zaključkom petletnega obdobja. Znesek, ki se izplača samo v primeru smrti, invalidnosti ali bolezni, se ne šteje za prejemek iz pogodbe o življenjskem zavarovanju.
Države članice pa imajo možnost, da v opredelitev plačila obresti vključijo dohodek iz točke (e) prvega pododstavka za kolektivne naložbene podjeme ali druge naložbene sklade ali sheme, ki so registrirane v skladu z njihovimi pravili, ali ki imajo pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi, ki jih ureja njihovo pravo, le v obsegu, da tak dohodek ustreza dobičkom, ki neposredno ali posredno izvirajo iz plačil obresti v smislu točk (a), (b) ali (c) navedenega pododstavka.
V zvezi s točko (f)(ii) prvega pododstavka ima država članica možnost, da v opredelitev plačila obresti vključi prejemke, ne glede na sestavo izpolnitve, če jih izplača ali se pridobijo od zavarovalnice, ki je ustanovljena v tej državi.
Če država članica uporabi eno ali obe možnosti iz drugega in tretjega pododstavka, o tem obvesti Komisijo. Komisija v Uradnem listu Evropske unije objavi, da je država članica uporabila to možnost, z dnem take objave pa uporaba te možnosti postane zavezujoča za druge države članice.
2. V zvezi s točko (b) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o znesku dohodka, ki je plačan, realiziran ali pripisan, se skupni znesek plačila šteje kot plačilo obresti.
V zvezi s točko (c) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o znesku obresti ali dohodka, ki je obračunan ali pripisan h glavnici pri prodaji, povračilu ali odkupu, se skupni znesek plačila šteje kot plačilo obresti.
V zvezi s točkama (d) in (e) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o deležu dohodka, ki izhaja iz plačil obresti v smislu točk (a), (b) ali (c) navedenega pododstavka, se skupni znesek dohodka šteje kot plačilo obresti.
V zvezi s točko (f) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o znesku prejemka iz pogodbe o življenjskem zavarovanju, se skupni znesek plačila šteje kot plačilo obresti.
3. V zvezi s točko (e) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima informacij o odstotku sredstev, ki so bila naložena v dolžniške terjatve, ustrezne vrednostne papirje ali delnice ali enote, kakor je opredeljeno v omenjenem odstavku, se šteje, da ta odstotek presega 40 %. Kadar plačilni zastopnik ne more določiti zneska realiziranega dohodka upravičenega lastnika, se šteje, da je dohodek enak iztržku od prodaje, povračila ali odkupa delnic ali enot.
V zvezi s točko (f)(ii) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o odstotni vrednosti izpolnitve, ki je povezana s plačili obresti v smislu točke (a), (b), (c), (d) ali (e) navedenega pododstavka, se šteje, da ta odstotek presega 40 %.
4. Kadar se plačilo obresti, kakor je opredeljeno v odstavku 1, plača ali pripiše na račun subjekta ali pravnega dogovora iz člena 4(2), se šteje, da se obračuna posamezniku iz člena 2(4). Pri subjektu to velja samo v primeru, da ta ni uporabil možnosti iz člena 4(3).
5. V zvezi s točkama (c) in (e) prvega pododstavka odstavka 1 imajo države članice možnost, da od plačilnih zastopnikov na svojem ozemlju zahtevajo obračun obresti ali drugega ustreznega dohodka v obdobju, ki ne sme biti daljše od enega leta, ter da tako obračunane obresti ali drug ustrezni dohodek obravnavajo kot plačilo obresti, tudi če v tem obdobju ni prodaje, odkupa ali povračila.
6. Z odstopanjem od točk (d) in (e) prvega pododstavka odstavka 1 imajo države članice možnost, da iz opredelitve plačila obresti izključijo kakršen koli dohodek iz navedenih določb od podjemov, subjektov, naložbenih skladov ali shem, ki imajo pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi, ki jih ureja njihovo pravo, če neposredne ali posredne naložbe v dolžniške terjatve iz odstavka 1(a) navedenega pododstavka ali vrednostne papirje iz točke (b) navedenega pododstavka takih podjemov, subjektov, skladov ali shem ne presegajo 15 % njihovih sredstev.
Z odstopanjem od odstavka 4 imajo države članice možnost, da iz opredelitve plačila obresti v odstavku 1 izključijo tista plačila obresti, ki se izvedejo ali pripišejo na račun subjekta ali pravnega dogovora iz člena 4(2), ki ima sedež dejanske uprave na njihovem ozemlju, če neposredne ali posredne naložbe takega subjekta ali pravnega dogovora v dolžniške terjatve iz točke (a) prvega pododstavka odstavka 1 ali vrednostne papirje iz točke (b) navedenega pododstavka ne presegajo 15 % njegovih sredstev. Pri subjektu to velja samo v primeru, da ta ni uporabil možnosti iz člena 4(3).
Če država članica uporabi možnost ali obe možnosti iz prvega in drugega pododstavka, o tem obvesti Komisijo. Komisija v Uradnem listu Evropske unije objavi, da je država članica uporabila to možnost, z dnem take objave pa uporaba te možnosti postane zavezujoča za druge države članice.
7. 40-odstotne mejne vrednosti iz točk (e) in (f)(ii) prvega pododstavka odstavka 1 in odstavka 3 od 1. januarja 2016 znašajo 25 %.
8. Odstotki iz točke (e) prvega pododstavka odstavka 1 in odstavka 6 se določajo glede na naložbeno politiko ali glede na naložbeno strategijo in cilje, kot jih opredeljuje dokumentacija, ki ureja delovanje zadevnih podjemov, subjektov, naložbenih skladov ali shem.
V tem odstavku dokumentacija vključuje:
(a)
pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi zadevnih podjemov, subjektov, naložbenih skladov ali shem;
(b)
kakršen koli sporazum, pogodbo ali drugi pravni dokument, ki ga sklene zadevni podjem, subjekt, naložbeni sklad ali shema, ki je na voljo nosilcu gospodarske dejavnosti, in
(c)
kakršen koli prospekt ali podoben dokument, ki ga izdajo zadevni podjemi, subjekti, naložbeni skladi ali sheme ali je izdan v njihovem imenu in je na voljo njihovim vlagateljem.
Če naložbena politika oziroma naložbena strategija in cilji v tej dokumentaciji niso opredeljeni, se odstotne vrednosti določajo glede na dejansko sestavo sredstev zadevnih podjemov, subjektov, naložbenih skladov ali shem, kot izhaja iz povprečja sredstev na začetku ali na dan izdaje njihovega prvega polletnega poročila in na koncu njihovega zadnjega obračunskega obdobja pred dnem, na katerega plačilni zastopnik upravičenemu lastniku plača ali zagotovi plačilo obresti. Pri novoustanovljenih podjemih, subjektih, naložbenih skladih ali shemah ta dejanska sestava izhaja iz povprečja sredstev na datum začetka in datum prve ocene sredstev, kot je določeno v dokumentaciji, ki ureja delovanje zadevnih podjemov, pravnih subjektov, skladov ali shem.
Sestava sredstev se ugotovi v skladu z veljavnimi pravili države članice ali države Evropskega gospodarskega prostora, ki ni članica Unije, v kateri je kot takšen registriran kolektivni naložbeni podjem ali drug kolektivni naložbeni sklad ali shema, oziroma v skladu s pravom te države, ki ureja njena pravila ali instrumente o ustanovitvi. Ugotovljena sestava je kot taka zavezujoča za druge države članice.
9. Dohodek iz točke (b) prvega pododstavka odstavka 1 se za plačilo obresti šteje samo v obsegu, v katerem so bili vrednostni papirji, iz katerih izvira, prvič izdani 1. julija 2014 ali pozneje. Vrednostni papirji, izdani pred tem datumom, se ne upoštevajo, kar zadeva odstotni vrednosti iz točke (e) navedenega pododstavka in odstavka 6.
10. Prejemki iz pogodbe o življenjskem zavarovanju se za plačilo obresti na podlagi točke (f) prvega pododstavka odstavka 1 štejejo samo v obsegu, v katerem so bile pogodbe o življenjskem zavarovanju, iz katerih izvirajo, prvič sklenjene 1. julija 2014 ali pozneje.
11. Države članice imajo možnost, da upoštevajo dohodek iz točke (e)(i) prvega pododstavka odstavka 1, dosežen s prodajo, povračilom ali odkupom delnic ali enot v registriranih kolektivnih naložbenih podjemih, ki niso KNPVP, priznani v skladu z Direktivo 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta (*2), kot plačilo obresti samo v obsegu, ki se obračuna tem podjemom na dan 1. julija 2014 ali pozneje.
(*2) Direktiva 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) (UL L 302, 17.11.2009, str. 32).“;"
6.
člen 8 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 8
Podatki, ki jih sporoča plačilni zastopnik
1. Če je upravičeni lastnik rezident druge države članice, kot je država članica, v kateri je ustanovljen plačilni zastopnik, so minimalni podatki, ki jih mora plačilni zastopnik sporočati pristojnemu organu v državi članici, v kateri je ustanovljen:
(a)
identiteta in rezidentstvo upravičenega lastnika, ugotovljeni v skladu s členom 3, ali pri skupnem upravičenem lastništvu identiteta in rezidentstvo vseh upravičenih lastnikov, ki spadajo v področje uporabe člena 1(1);
(b)
naziv in naslov plačilnega zastopnika;
(c)
številka računa upravičenega lastnika, ali če nima računa, podatki o dolžniški terjatvi, iz katere izhaja plačilo obresti, ali o pogodbi o življenjskem zavarovanju, vrednostnem papirju ali delnici ali enoti, iz katerih izhaja tako plačilo;
(d)
podatki o plačilu obresti v skladu z odstavkom 2.
Če je upravičeni lastnik rezident države članice, ki ni država članica, v kateri ima plačilni zastopnik iz člena 4(2) sedež dejanske uprave, takšen plačilni zastopnik predloži pristojnemu organu države članice, v kateri ima sedež dejanske uprave, podatke, določene v točkah (a) do (d) prvega pododstavka tega odstavka. Tak plačilni zastopnik sporoči tudi naslednje:
(i)
skupni znesek prejetih ali zagotovljenih plačil obresti, za katere se šteje, da se obračunajo njihovim upravičenim lastnikom;
(ii)
če posameznik v skladu s točko (c) člena 2(4) postane upravičeni lastnik, znesek, za katerega se šteje, da se obračuna temu posamezniku, ter datum takega obračuna.
2. Minimalni podatki o plačilu obresti, ki jih mora sporočati plačilni zastopnik, so razčlenjeni na naslednje skupine plačil obresti in vsebujejo:
(a)
v primeru plačila obresti v smislu točke (a) prvega pododstavka člena 6(1): znesek plačanih ali pripisanih obresti;
(b)
v primeru plačila obresti v smislu točke (b) prvega pododstavka člena 6(1): bodisi znesek vsakega plačanega, realiziranega ali pripisanega dohodka bodisi skupni znesek plačila;
(c)
v primeru plačila obresti v smislu točke (c) ali (e) prvega pododstavka člena 6(1): znesek obresti ali dohodka iz navedenih točk ali skupni znesek iztržka od prodaje, odkupa ali povračila;
(d)
v primeru plačila obresti v smislu točke (d) prvega pododstavka člena 6(1): znesek dohodka iz navedene točke ali skupni znesek razdelitve;
(e)
v primeru plačila obresti v smislu člena 6(4): znesek obresti, ki se lahko pripiše vsakemu upravičenemu lastniku, ki spada v področje uporabe člena 1(1);
(f)
če država članica uporabi možnost iz člena 6(5): znesek letno obračunanih obresti ali drugega ustreznega dohodka;
(g)
v primeru plačila obresti v smislu točke (f) prvega pododstavka člena 6(1): bodisi prejemek, izračunan v skladu s to določbo, bodisi skupni znesek plačila. Če v primeru prenosa na tretjo osebo plačilni zastopnik nima nobenih podatkov o preneseni vrednosti: vsoto izplačil zavarovalnici v skladu s pogodbo o življenjskem zavarovanju.
Ko plačilni zastopnik sporoči skupne zneske iz točk (b), (c), (d) in (g) prvega pododstavka tega odstavka, o tem obvesti pristojni organ države članice, v kateri je ustanovljen, ali - v primeru plačilnega zastopnika iz člena 4(2) - pristojni organ države članice, v kateri ima sedež dejanske uprave.
3. Pri skupnem upravičenem lastništvu plačilni zastopnik pristojnemu organu v državi članici, v kateri je ustanovljen, ali - v primeru plačilnega zastopnika iz člena 4(2) - pristojnemu organu države članice, v kateri ima sedež dejanske uprave, sporoči, ali je sporočeni znesek za vsakega upravičenega lastnika polni znesek, ki se lahko pripiše upravičenim lastnikom skupaj, delež, ki dejansko pripada zadevnemu upravičenemu lastniku, ali enakovredni delež.
4. Ne glede na odstavek 2 države članice lahko dovolijo plačilnim zastopnikom, da poročajo samo:
(a)
v primeru plačil obresti v smislu točk (a), (b) ali (d) prvega pododstavka člena 6(1): skupni znesek obresti ali dohodka;
(b)
v primeru plačil obresti v smislu točke (c) ali (e) prvega pododstavka člena 6(1): skupni znesek iztržka od prodaje, odkupa ali povračila v zvezi s takimi plačili;
(c)
v primeru plačil obresti v smislu točke (f) prvega pododstavka člena 6(1): bodisi prejemke, o katerih pristojni organ države članice rezidentstva upravičenega lastnika ni bil obveščen drugače s strani plačilnega zastopnika, neposredno ali prek njegovega davčnega zastopnika ali pristojnega organa druge države članice v skladu s katero koli zakonodajno določbo, ki se razlikuje od določb, potrebnih za izvajanje te direktive, bodisi skupni znesek, izplačan na podlagi pogodb o življenjskem zavarovanju, iz katerih izhajajo taka plačila.
Plačilni zastopnik mora navesti, ali sporoča skupne zneske iz točk (a), (b) in (c) prvega pododstavka tega odstavka.“;
7.
člen 9 se spremeni:
(a)
vstavita se naslednja odstavka:
„1a. Pristojni organ države članice, v kateri je ustanovljen nosilec gospodarske dejavnosti, sporoči podatke iz četrtega pododstavka člena 4(2) pristojnemu organu druge države članice, v kateri ima subjekt ali pravni dogovor sedež dejanske uprave.
1b. Če plačilni zastopnik v smislu člena 4(2) premesti sedež dejanske uprave v drugo državo članico, pristojni organ prve države članice pristojnemu organu nove države članice sporoči podatke iz sedmega pododstavka člena 4(2).“;
(b)
odstavek 2 se nadomesti z naslednjim:
„2. Sporočanje podatkov je avtomatično in se opravi vsaj enkrat letno v šestih mesecih po izteku davčnega leta države članice plačilnega zastopnika ali nosilca gospodarske dejavnosti ter zajema naslednje primere, ki so nastopili v tem letu:
(i)
vsa plačila obresti;
(ii)
vse primere, ko posamezniki v skladu s členom 2(4) postanejo upravičeni lastniki;
(iii)
vse premestitve sedeža dejanske uprave plačilnega zastopnika iz člena 4(2).“;
8.
člen 10 se spremeni:
(a)
odstavek 1 se nadomesti z naslednjim:
„1. V prehodnem obdobju, ki se začne z dnem iz člena 17(2) in (3), ter ob upoštevanju člena 13(1) Luksemburg in Avstrija nista dolžna uporabljati določb iz poglavja II.
Navedeni državi prejemata podatke od druge države članice v skladu s poglavjem II.
V prehodnem obdobju je cilj te direktive zagotoviti minimalno stopnjo učinkovitega obdavčevanja prihrankov v obliki plačil obresti, ki se v državi članici plačajo upravičenim lastnikom, ki so posamezniki in za davčne namene rezidenti druge države članice.“;
(b)
odstavek 3 se nadomesti z naslednjim:
„3. Po končanem prehodnem obdobju morata Luksemburg in Avstrija začeti uporabljati določbe iz poglavja II ter prenehati uporabljati davčni odtegljaj in delitev prihodkov iz členov 11 in 12. Če se v prehodnem obdobju Luksemburg ali Avstrija odločita za uporabo določb iz poglavja II, prenehata uporabljati davčni odtegljaj in delitev prihodkov iz členov 11 in 12.“;
9.
člen 11 se spremeni:
(a)
odstavka 1 in 2 se nadomestita z naslednjim:
„1. Če je upravičeni lastnik rezident države članice, ki ni država članica, v kateri je plačilni zastopnik ustanovljen, ali v kateri ima - v primeru plačilnega zastopnika iz člena 4(2) - sedež dejanske uprave, Luksemburg in Avstrija v prehodnem obdobju iz člena 10 pobirata davčni odtegljaj po stopnji 15 % v prvih treh letih prehodnega obdobja, po stopnji 20 % v nadaljnjih treh letih in nato po stopnji 35 %.
2. Plačilni zastopnik pobira davčni odtegljaj na naslednji način:
(a)
v primeru plačila obresti v smislu točke (a) prvega pododstavka člena 6(1): od zneska plačanih ali pripisanih obresti;
(b)
v primeru plačila obresti v smislu točke (b) prvega pododstavka člena 6(1): od zneska plačanega, realiziranega ali pripisanega dohodka;
(c)
v primeru plačila obresti v smislu točke (c) ali (e) prvega pododstavka člena 6(1): bodisi od zneska obresti ali dohodka iz navedenih točk bodisi z enakovredno dajatvijo od skupnega zneska iztržka od prodaje, odkupa ali povračila, ki bremeni upravičenega lastnika;
(d)
v primeru plačila obresti v smislu točke (d) prvega pododstavka člena 6(1): od zneska dohodka iz navedene točke;
(e)
v primeru plačila obresti v smislu člena 6(4): od zneska obresti, ki se lahko pripišejo vsakemu upravičenemu lastniku, ki spada v področje uporabe člena 1(1). Celotni znesek, od katerega se obračuna davek, ne sme presegati zneska plačila obresti, ki ga subjekt ali pravni dogovor prejme oziroma mu je zagotovljen;
(f)
če država članica uporabi možnost iz člena 6(5): od zneska letno obračunanih obresti ali drugega ustreznega dohodka;
(g)
v primeru plačila obresti v smislu točke (f) prvega pododstavka člena 6(1): od prejemka, izračunanega v skladu s to določbo. Države članice lahko plačilnim zastopnikom dovolijo, da pobirajo davčni odtegljaj le od prejemkov, o katerih pristojni organ države članice rezidentstva upravičenega lastnika še ni bil obveščen s strani plačilnega zastopnika ali njegovih davčnih zastopnikov v skladu s katero koli zakonodajno določbo, ki se razlikuje od določb, potrebnih za izvajanje te direktive.
Plačilni zastopnik ob prenosu prihodkov od davčnega odtegljaja pristojnemu organu ta organ obvesti o številu upravičenih lastnikov, ki jih zadeva pobrani davčni odtegljaj in so razvrščeni glede na svojo državo članico rezidentstva.“;
(b)
v odstavku 3 se izraz „točke (a) in (b) odstavka 2“ nadomesti s „točki (a), (b) in (c) odstavka 2“;
(c)
odstavek 5 se nadomesti z naslednjim:
„5. V prehodnem obdobju lahko države članice, ki pobirajo davčni odtegljaj, določijo, da se nosilec gospodarske dejavnosti, ki plača obresti ali zagotovi tako plačilo subjektu ali pravnemu dogovoru iz člena 4(2), ki ima sedež dejanske uprave v drugi državi članici, šteje za plačilnega zastopnika namesto subjekta ali pravnega dogovora in da odtegne davek od teh obresti, razen če se je subjekt ali pravni dogovor uradno strinjal, da se podatki o njegovem nazivu, če ta obstaja, pravni obliki, sedežu dejanske uprave in skupnem znesku plačanih ali zagotovljenih obresti sporočijo v skladu s četrtim pododstavkom člena 4(2).“;
10.
člen 13 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 13
Izjeme pri postopku davčnega odtegljaja
1. Države članice, ki pobirajo davčni odtegljaj v skladu s členom 11, predpišejo naslednje postopke, po katerih lahko upravičeni lastnik zahteva, da se davek ne odtegne:
(a)
postopek, ki omogoča, da upravičeni lastnik izrecno pooblasti plačilnega zastopnika za sporočanje podatkov v skladu s poglavjem II, pri čemer takšno pooblastilo zajema vsa plačila obresti, ki jih upravičenemu lastniku lahko pripiše ta plačilni zastopnik; v takem primeru se uporablja člen 9;
(b)
postopek, ki zagotavlja, da se davek ne odtegne, če upravičeni lastnik plačilnemu zastopniku predloži potrdilo, ki se glasi na njegovo ime in ga je izdal pristojni organ države članice, katere je upravičeni lastnik rezident za davčne namene, v skladu z odstavkom 2.
2. Na zahtevo upravičenega lastnika pristojni organ države članice, katere je rezident za davčne namene, izda potrdilo, ki vsebuje:
(a)
ime, naslov, davčno številko ali enakovredno številko ter datum in kraj rojstva upravičenega lastnika;
(b)
naziv in naslov plačilnega zastopnika;
(c)
številko računa upravičenega lastnika ali, če račun ne obstaja, podatke o vrednostnem papirju.
Takšno potrdilo velja največ tri leta. Potrdilo se izda vsakemu upravičenemu lastniku, ki ga zahteva, v dveh mesecih od vložitve take zahteve.“;
11.
člen 14 se spremeni:
(a)
v odstavku 2 se prvi stavek nadomesti z naslednjim:
„Če je bil od plačila obresti, ki je bilo pripisano upravičenemu lastniku, v državi članici plačilnega zastopnika odtegnjen davek, država članica, katere rezident za davčne namene je upravičeni lastnik, v skladu s svojim nacionalnim pravom prizna davčni odbitek v višini davčnega odtegljaja.“;
(b)
odstavek 3 se nadomesti z naslednjim:
„3. Če je bilo plačilo obresti, ki je bilo pripisano upravičenemu lastniku, poleg davčnega odtegljaja iz člena 11 obdavčeno še s katero koli drugo obliko davčnega odtegljaja in je država članica, katere rezident za davčne namene je upravičeni lastnik, v skladu s svojim nacionalnim pravom ali konvencijami o izogibanju dvojnemu obdavčevanju priznala odbitek davka za takšen davčni odtegljaj, se takšen davčni odtegljaj odbije pred uporabo postopka, določenega v odstavku 2.“;
12.
v drugem pododstavku člena 15(1) se izraz „prilogi“ nadomesti s „Prilogi III“;
13.
prvi stavek člena 18 se nadomesti z naslednjim:
„Komisija na podlagi statističnih podatkov iz Priloge IV, ki jih ji pošlje vsaka država članica, Svetu vsaka tri leta poroča o izvajanju te direktive.“;
14.
vstavita se naslednja člena:
„Člen 18a
Izvedbeni ukrepi
1. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 18b(2) sprejme ukrepe za:
(a)
opredelitev ponudnikov podatkov, ki jih lahko uporabljajo plačilni zastopniki za pridobitev potrebnih podatkov za ustrezno obravnavo, za namene točk (b), (d) in (e) prvega pododstavka člena 6(1);
(b)
določitev skupnih oblik in praktičnih rešitev, potrebnih za elektronsko izmenjavo podatkov iz člena 9;
(c)
določitev skupnih oblik potrdil in drugih dokumentov, ki omogočajo lažjo uporabo te direktive, zlasti dokumentov, izdanih v državah članicah, ki pobirajo davčni odtegljaj, ki jih država članica, katere rezident za davčne namene je upravičeni lastnik, uporablja za namene člena 14.
2. Komisija posodobi seznam iz Priloge III na zahtevo države članice, ki jo to neposredno zadeva.
Člen 18b
Odbor
1. Komisiji pomaga Odbor za upravno sodelovanje pri obdavčevanju (v nadaljnjem besedilu: odbor).
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011.“;
15.
Priloga se spremeni v skladu s Prilogo k tej direktivi.
Člen 2
1. Države članice sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 1. januarja 2016. Komisiji takoj pošljejo besedilo navedenih predpisov.
Te predpise začnejo uporabljati prvi dan tretjega koledarskega leta po koledarskem letu, v katerem začne veljati ta direktiva.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice Komisiji sporočijo besedilo temeljnih predpisov nacionalnega prava, ki jih sprejmejo na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 3
Ta direktiva začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 4
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Bruslju, 24. marca 2014