SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) 2015/2193
ze dne 25. listopadu 2015
o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší ze středních spalovacích zařízení
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1386/2013/EU (4) (dále jen „akční program“) se uznává, že emise znečišťujících látek do ovzduší byly v posledních dekádách výrazně sníženy, ale že v mnoha částech Evropy představuje úroveň znečištění ovzduší stále problém a že občané Unie jsou opakovaně vystavováni látkám znečišťujícím ovzduší, jež mohou ohrozit jejich zdraví a dobré životní podmínky. V akčním programu se uvádí, že ekosystémy i nadále trpí nadměrnou depozicí dusíku a síry, které souvisí s emisemi z dopravy, neudržitelných zemědělských postupů a z výroby elektřiny. V mnoha oblastech v Unii úrovně znečištění ovzduší nadále překračují mezní hodnoty stanovené Unií a normy Unie týkající se kvality ovzduší stále nesplňují cíle stanovené Světovou zdravotnickou organizací.
(2)
S cílem zajistit zdravé životní prostředí pro všechny vyzývá akční program k tomu, aby byla opatření na místní úrovni doplněna vhodnou politikou na národní a unijní úrovni. Za tímto účelem je zapotřebí zejména zvýšit úsilí o dosažení plného souladu s právními předpisy Unie v oblasti kvality ovzduší a vymezit strategické cíle a opatření na období po roce 2020.
(3)
Podle vědeckých posudků zkracuje znečištění ovzduší průměrnou délku života občanů Unie o osm měsíců.
(4)
Emise znečišťujících látek ze spalování paliva ve středních spalovacích zařízeních nejsou na úrovni Unie regulovány, přestože stále více přispívají ke znečištění ovzduší, zejména v důsledku rozsáhlejšího využití biomasy jako paliva, což je podnětem pro politiky v oblasti klimatu a energetiky.
(5)
Spalování paliva v některých malých spalovacích zařízeních je upraveno prováděcími opatřeními přijatými na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES (5). K vyplnění zbývající regulační mezery jsou naléhavě zapotřebí další opatření podle směrnice 2009/125/ES. Spalování paliva ve velkých spalovacích zařízeních upravuje od 7. ledna 2013 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU (6), přičemž do 31. prosince 2015 se pro velká spalovací zařízení podle čl. 30 odst. 2 směrnice 2010/75/EU nadále použije směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES (7).
(6)
Komise ve své zprávě Evropskému parlamentu a Radě ze dne 17. května 2013 o přezkumech provedených podle čl. 30 odst. 9 a článku 73 směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích, která se zaměřuje na emise z intenzivního chovu hospodářských zvířat a spalovacích zařízení, dospěla k závěru, že byl u spalování paliva ve středních spalovacích zařízeních prokázán jasný potenciál k nákladově efektivnímu snižování emisí do ovzduší.
(7)
Mezinárodní závazky Unie v oblasti znečištění ovzduší týkající se omezení acidifikace, eutrofizace, přízemního ozonu a emisí jemných částic byly dohodnuty v rámci Göteborského protokolu k Úmluvě o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice státu, který byl v roce 2012 upraven s cílem posílit stávající závazky týkající se snížení množství oxidu siřičitého, oxidů dusíku, amoniaku a těkavých organických sloučenin a zavést nové závazky týkající se snížení jemných částic (PM 2,5), kterého by mělo být dosaženo po roce 2020.
(8)
Komise ve svém sdělení Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů ze dne 18. prosince 2013 nazvaném „Program čisté ovzduší pro Evropu“ vyzývá k opatřením k omezení emisí látek znečišťujících ovzduší ze středních spalovacích zařízení, aby byl doplněn regulační rámec pro odvětví spalování. Program čisté ovzduší doplňuje agendu pro snížení znečištění do roku 2020, kterou stanoví sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 21. září 2005 nazvané „Tematická strategie o znečišťování ovzduší“, a stanoví cíle v oblasti snížení dopadu znečištění na období do roku 2030. Za účelem dosažení všech těchto strategických cílů by měla být vytvořena regulatorní agenda, jejíž součástí budou také opatření k omezení emisí ze středních spalovacích zařízení.
(9)
Střední spalovací zařízení by měla být vyvíjena a provozována tak, aby podporovala energetickou účinnost. Tyto faktory i ekonomické faktory, technické možnosti a životní cyklus stávajících středních spalovacích zařízení by měly být zejména zohledňovány při renovaci nebo rozhodování o významných investicích do středních spalovacích zařízení.
(10)
S cílem zajistit, aby provoz středních spalovacích zařízení nevedl ke zhoršování kvality ovzduší, by opatření přijatá za účelem omezení emisí oxidu siřičitého, oxidů dusíku a tuhých znečišťujících látek do ovzduší neměla vést ke zvýšení emisí jiných znečišťujících látek, jako je oxid uhelnatý.
(11)
Střední spalovací zařízení, na které se již vztahují minimální požadavky platné v rámci celé Unie, jako jsou zařízení, na něž se vztahují pravidla pro agregaci podle kapitoly III směrnice 2010/75/EU nebo zařízení na spalování či spoluspalování pevného odpadu nebo kapalného odpadu, na něž se tedy vztahuje kapitola IV uvedené směrnice, by měla být z oblasti působnosti této směrnice vyňata.
(12)
Z oblasti působnosti této směrnice by měla být dále vyňata i některá další střední spalovací zařízení, a to na základě svých technických vlastností či využití při určitých činnostech.
(13)
Na střední spalovací zařízení spalující rafinérská paliva samostatně nebo s jinými palivy za účelem výroby energie v rámci rafinérií minerálních olejů a plynů a regenerační kotle v zařízeních na výrobu buničiny se vztahují emisní úrovně spojené s nejlepšími dostupnými technikami (BAT) stanovené v závěrech o BAT, které jsou již stanoveny ve směrnici 2010/75/EU, a proto by se na tato zařízení neměla tato směrnice vztahovat.
(14)
Tato směrnice by se měla vztahovat na spalovací zařízení, včetně propojení tvořeného dvěma či více novými středními spalovacími zařízeními, s celkovým jmenovitým tepelným příkonem 1 MW nebo vyšším a nižším než 50 MW. Jednotlivá spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem nižším než 1 MW by neměla být pro výpočet celkového jmenovitého tepelného příkonu propojení spalovacích zařízení zohledněna. S cílem předejít regulačním mezerám by se tato směrnice měla vztahovat rovněž na propojení tvořená novými středními spalovacími zařízeními, jejichž celkový jmenovitý tepelný příkon je 50 MW nebo vyšší, aniž je tím dotčena kapitola III směrnice 2010/75/EU.
(15)
K zajištění omezení emisí oxidu siřičitého, oxidů dusíku a prachu do ovzduší by střední spalovací zařízení měla být provozována pouze v případě, že jim bylo uděleno povolení nebo byla zaregistrována příslušným orgánem, a to na základě informací poskytnutých provozovatelem.
(16)
Za účelem omezení emisí do ovzduší ze středních spalovacích zařízení by tato směrnice měla stanovit mezní hodnoty emisí a požadavky pro monitorování.
(17)
Mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II by se neměly vztahovat na střední spalovací zařízení nacházející se na Kanárských ostrovech, ve francouzských zámořských departementech a na Azorech a Madeiře, a to z důvodu technických a logistických problémů spojených s izolovanou polohou těchto zařízení. Dotčené členské státy by měly stanovit mezní hodnoty emisí pro tato zařízení s cílem snížit jejich emise do ovzduší a potenciální rizika pro lidské zdraví a životní prostředí.
(18)
Aby měla stávající střední spalovací zařízení dost času se technicky přizpůsobit novým požadavkům této směrnice, měly by se na tato zařízení vztahovat mezní hodnoty emisí až po uplynutí stanovené lhůty ode dne použitelnosti této směrnice.
(19)
S ohledem na některé zvláštní okolnosti v případě, kdy by uplatňování mezních hodnot emisí vedlo k neúměrně vysokým nákladům ve srovnání s přínosy pro životní prostředí, by měly mít členské státy možnost vyjmout střední spalovací zařízení používaná v naléhavých případech a provozovaná po omezenou dobu z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v této směrnici.
(20)
S ohledem na omezení daná infrastrukturou, jimž čelí stávající střední spalovací zařízení, jež jsou součástí malých izolovaných soustav nebo izolovaných mikrosoustav, a s ohledem na potřebu usnadnit jejich vzájemné propojení, by mělo být těmto zařízením poskytnuto více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí stanoveným v této směrnici.
(21)
S ohledem na celkové přínosy dálkového vytápění, jež přispívá ke snižování domácího používání paliv způsobujících vysoké úrovně znečistění vzduchu a ke zlepšení energetické účinnosti a snížení emisí CO2, by měly mít členské státy možnost poskytnout stávajícím středním spalovacím zařízením, která poskytují značné množství své užitečné výroby tepla do veřejné sítě pro dálkové vytápění, více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí stanoveným v této směrnici.
(22)
S ohledem na nedávné investice do zařízení na biomasu zaměřené na větší využívání obnovitelných zdrojů energie, které již přinesly snížení emisí znečisťujících látek, a s ohledem na příslušný investiční cyklus, by měly mít členské státy možnost poskytnout těmto zařízením více času na přizpůsobení se mezním hodnotám stanoveným v této směrnici.
(23)
Vzhledem k zásadní roli plynových kompresorových stanic pro spolehlivost a bezpečný provoz vnitrostátních přepravních sítí pro přepravu plynu a s ohledem na specifická omezení spojená s jejich modernizací by měly mít členské státy možnost poskytnout středním spalovacím zařízením pohánějícím takové kompresorové stanice více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí oxidů dusíku stanoveným v této směrnici.
(24)
Tato směrnice v souladu s článkem 193 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) není překážkou tomu, aby členské státy ponechaly v platnosti či zaváděly přísnější ochranná opatření. Tato opatření mohou být potřebná například v zónách nesplňujících normy kvality životního prostředí. V těchto případech by měly členské státy posoudit, zda je třeba uplatňovat přísnější mezní hodnoty emisí, než jsou požadavky stanovené v této směrnici jako součást rozvoje plánů kvality ovzduší podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES (8). Tato posouzení by měla zohlednit výsledek výměny informací o nejlepších výsledcích snižování emisí, jichž může být dosaženo za použití nejdostupnějších a nových technologií. Komise by měla tuto výměnu informací koordinovat mezi členskými státy, příslušnými průmyslovými odvětvími, včetně provozovatelů a poskytovatelů technologií, a nevládními organizacemi, včetně organizací na ochranu životního prostředí.
(25)
Členské státy by měly zajistit, aby v případě nedodržení požadavků této směrnice provozovatelé středních spalovacích zařízení přijali nezbytná opatření. Členské státy by měly zřídit systém pro kontrolu dodržování požadavků této směrnice ze strany středních spalovacích zařízení.
(26)
Pro zajištění účinného provádění a vymáhání této směrnice by měly být příslušné inspekce pokud možno koordinovány i s inspekcemi vyžadovanými podle jiných právních předpisů Unie.
(27)
Ustanovení této směrnice o přístupu k informacím týkajícím se jejího provádění by měla být uplatňována tak, aby se zajistil plný účinek směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES (9).
(28)
Aby se omezila zátěž pro malé a střední podniky provozující střední spalovací zařízení, měly by být administrativní požadavky na provozovatele týkající se poskytování informací, monitorování a podávání zpráv přiměřené a mělo by se předejít zdvojování, zároveň by však na jejich základě měl mít příslušný orgán možnost účinně ověřovat dodržování povinností.
(29)
K zajištění konzistentních a ucelených informací o provádění směrnice poskytnutých členskými státy a k podpoře výměny informací mezi členskými státy a Komisí by Komise měla ve spolupráci s Evropskou agenturou pro životní prostředí vytvořit elektronický nástroj k podávání zpráv, který by členské státy mohly zároveň využít pro účely podávání zpráv na vnitrostátní úrovni a pro správu údajů.
(30)
Komise by měla na základě aktuálních nejnovějších technologií posoudit potřebu pozměnit mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II pro nová střední spalovací zařízení. V této souvislosti by měla Komise rovněž zvážit potřebu stanovit specifické mezní hodnoty emisí pro jiné znečišťující látky, jako je oxid uhelnatý, a případně minimálních norem energetické účinnosti.
(31)
Za účelem přizpůsobení se vědeckému a technickému pokroku by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU k úpravě ustanovení o posuzování shody uvedených v části 2 bodu 2 přílohy III. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(32)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice a k zjednodušení a zpřehlednění povinností členských států podávat zprávy by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o určení technických formátů pro podávání zpráv. Uvedené pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (10).
(33)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž zlepšení kvality životního prostředí a lidského zdraví, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich může být z důvodu jejich rozsahu a účinků lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou podle článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(34)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie (dále jen „listina“). Cílem této směrnice je především zajistit uplatňování článku 37 listiny o ochraně životního prostředí.
(35)
Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 (11) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými prvky směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatými za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla pro omezení emisí oxidu siřičitého (SO2), oxidů dusíku (NOx) a prachu do ovzduší ze středních spalovacích zařízení s cílem snížit množství emisí do ovzduší a snížit případná rizika plynoucí z těchto emisí pro lidské zdraví a pro životní prostředí.
Tato směrnice stanoví rovněž pravidla pro monitorování emisí oxidu uhelnatého (CO).
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na spalovací zařízení o celkovém jmenovitém tepelném příkonu 1 MW a vyšším, avšak nižším než 50 MW (dále „střední spalovací zařízení“), a to bez ohledu na druh paliva, které používají.
2. Tato směrnice se vztahuje rovněž na propojení tvořená novými středními spalovacími zařízeními podle článku 4, včetně propojení, jejichž celkový jmenovitý tepelný příkon je 50 MW či vyšší, pokud takové propojení není spalovacím zařízením, na něž se vztahuje kapitola III směrnice 2010/75/EU.
3. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
spalovací zařízení, na něž se vztahuje kapitola III nebo kapitola IV směrnice 2010/75/EU;
b)
spalovací zařízení, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES (12);
c)
spalovací zařízení umístěná v rámci hospodářství s celkovým jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW, v nichž se jako palivo používá výhradně nezpracovaný drůbeží hnůj ve smyslu čl. 9 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 (13);
d)
spalovací zařízení, ve kterých se plynné produkty spalování používají k přímému ohřevu, sušení nebo jakékoli jiné úpravě předmětů nebo materiálů;
e)
spalovací zařízení, ve kterých se plynné produkty spalování používají pro přímý plynový ohřev využívaný pro vytápění vnitřních prostor za účelem zlepšení podmínek na pracovišti;
f)
zařízení k dospalování určená k čištění odpadních plynů z průmyslových procesů spalováním, která nejsou provozována jako nezávislá spalovací zařízení;
g)
jakákoli technická zařízení používaná k pohonu vozidla, plavidla nebo letadla;
h)
plynové turbíny a plynové a naftové motory používané na těžebních plošinách;
i)
zařízení k regeneraci katalyzátorů pro katalytické štěpení;
j)
zařízení pro přeměnu sirovodíku na síru;
k)
reaktory používané v chemickém průmyslu;
l)
koksárenské baterie;
m)
ohřívače větru vysokých pecí;
n)
krematoria;
o)
spalovací zařízení spalující rafinérská paliva samostatně nebo s jinými palivy za účelem výroby energie v rámci rafinérií minerálních olejů a plynů;
p)
regenerační kotle v zařízeních na výrobu buničiny.
4. Tato směrnice se nevztahuje na výzkum, vývoj či zkušební činnosti v souvislosti se středními spalovacími zařízeními. Členské státy mohou pro uplatňování tohoto odstavce stanovit zvláštní podmínky.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„emisemi“ uvolňování látek ze spalovacího zařízení do ovzduší;
2)
„mezní hodnotou emisí“ přípustné množství látky obsažené v odpadních plynech ze spalovacího zařízení, které smí být vypuštěno do ovzduší v daném časovém období;
3)
„oxidy dusíku“ (NOx) oxid dusnatý a oxid dusičitý vyjádřené jako oxid dusičitý (NO2);
4)
„prachem“ částice jakéhokoli tvaru, struktury nebo hustoty rozptýlené v podmínkách místa odběru vzorku v plynném skupenství, které lze po odběru reprezentativního vzorku z analyzovaného plynu zachytit filtrací za vymezených podmínek a které zůstávají v prostoru před filtrem a po usušení za vymezených podmínek na filtru;
5)
„spalovacím zařízením“ jakékoli technické zařízení, v němž se paliva oxidují za účelem využití takto vyrobeného tepla;
6)
„stávajícím spalovacím zařízením“ spalovací zařízení uvedené do provozu před 20. prosincem 2018 nebo zařízení, pro něž bylo podle vnitrostátních právních předpisů uděleno povolení před 19. prosincem 2017, za předpokladu, že dané zařízení bude uvedeno do provozu nejpozději 20. prosince 2018;
7)
„novým spalovacím zařízením“ spalovací zařízení jiné než stávající spalovací zařízení;
8)
„motorem“ plynový motor, naftový motor nebo dvojpalivový motor;
9)
„plynovým motorem“ motor s vnitřním spalováním fungující na principu Ottova cyklu a využívající ke spalování paliva zážehového zapalování;
10)
„naftovým motorem“ motor s vnitřním spalováním fungující na principu Dieselova cyklu a využívající ke spalování paliva vznětového zapalování;
11)
„dvojpalivovým motorem“ motor s vnitřním spalováním využívající vznětového zapalování a fungující na principu Dieselova cyklu při spalování kapalných paliv a na principu Ottova cyklu při spalování plynných paliv;
12)
„plynovou turbínou“ jakýkoli rotující stroj, který přeměňuje tepelnou energii v mechanickou práci a který se skládá především z kompresoru, tepelného zařízení, ve kterém se palivo oxiduje za účelem ohřátí pracovního média, a turbíny; tento pojem zahrnuje plynové turbíny s otevřeným cyklem i s kombinovaným cyklem a plynové turbíny v režimu kombinované výroby elektřiny a tepla, a to ve všech případech jak s doplňkovým spalováním, tak bez něj;
13)
„malou izolovanou soustavou“ malá izolovaná soustava ve smyslu čl. 2 bodu 26 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES (14);
14)
„izolovanou mikrosoustavou“ izolovaná mikrosoustava ve smyslu čl. 2 bodu 27 směrnice 2009/72/ES;
15)
„palivem“ jakýkoli tuhý, kapalný nebo plynný spalitelný materiál;
16)
„rafinérským palivem“ pevný, kapalný nebo plynný hořlavý materiál z destilace a přeměny v rámci rafinace ropy, včetně rafinérského topného plynu, syntézního plynu, rafinérských olejů a ropného koksu;
17)
„odpadem“ odpad ve smyslu čl. 3 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (15);
18)
„biomasou“:
a)
produkty, které sestávají z rostlinného materiálu pocházejícího ze zemědělství nebo lesnictví a které lze použít jako palivo za účelem získání jeho energetického obsahu;
b)
následující odpady:
i)
rostlinný odpad ze zemědělství nebo lesnictví;
ii)
rostlinný odpad z potravinářského průmyslu, pokud se vzniklé teplo opětovně použije;
iii)
rostlinný odpad z výroby čerstvé vlákniny a z výroby papíru z buničiny, pokud se spoluspaluje v místě výroby a vzniklé teplo se využije;
iv)
korkový odpad;
v)
dřevný odpad s výjimkou dřevného odpadu, který může obsahovat halogenované organické sloučeniny nebo těžké kovy v důsledku ošetření látkami na ochranu dřeva nebo nátěrovými hmotami, včetně zejména dřevného odpadu ze stavebnictví a z demolic;
19)
„plynovým olejem“:
a)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy kódů KN 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 či 2710 20 19;
b)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy, z něhož se do teploty 250 °C vydestiluje s použitím metody ASTM D86 méně než 65 % objemových (včetně ztrát) a do teploty 350 °C nejméně 85 % objemových (včetně ztrát);
20)
„zemním plynem“ přirozeně se vyskytující metan s maximálním obsahem 20 % objemových inertů a dalších složek;
21)
„těžkým topným olejem“:
a)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy kódů KN 2710 19 51 až 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 nebo 2710 20 39; nebo
b)
jakékoliv kapalné palivo vyrobené z ropy, jiné než plynový olej ve smyslu bodu 19, které v důsledku svého destilačního rozmezí náleží do kategorie těžkých olejů určených k použití jako palivo a z něhož se do teploty 250 °C vydestiluje s použitím metody ASTM D86 méně než 65 % objemových (včetně ztrát). Pokud není možno provést destilaci s použitím metody ASTM D86, pokládá se ropný produkt za těžký topný olej;
22)
„provozními hodinami“ doba vyjádřená v hodinách, během níž je spalovací zařízení v provozu a vypouští emise do ovzduší, s výjimkou doby uvádění zařízení do provozu a odstavování z provozu;
23)
„provozovatelem“ fyzická nebo právnická osoba, která provozuje nebo řídí spalovací zařízení, nebo pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, osoba, na kterou byla převedena rozhodující ekonomická pravomoc nad technickým fungováním zařízení;
24)
„zónou“ část území členského státu, která je tímto členským státem vymezena pro účely posouzení a řízení kvality ovzduší, a to v souladu se směrnicí 2008/50/ES.
Článek 4
Agregace
Propojení tvořené dvěma nebo více novými středními spalovacími zařízeními se pro účely této směrnice považuje za jediné střední spalovací zařízení a jejich jmenovité tepelné příkony se sčítají pro účely výpočtu celkového jmenovitého tepelného příkonu, pokud:
-
jsou odpadní plyny z těchto středních spalovacích zařízení odváděny společným komínem, nebo
-
by s přihlédnutím k technickým a ekonomickým faktorům odpadní plyny z těchto středních spalovacích zařízení podle posouzení příslušného orgánu mohly být odváděny společným komínem.
Článek 5
Povolení a registrace
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby žádné nové střední spalovací zařízení nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby od 1. ledna 2024 žádné stávající střední spalovací zařízení se jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby od 1. ledna 2029 žádné stávající střední spalovací zařízení se jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
3. Členské státy stanoví postup pro udělování povolení nebo registraci podle toho, o jaké střední spalovací zařízení se jedná. Tento postup zahrnuje alespoň povinnost provozovatele informovat příslušný orgán o provozování středního spalovacího zařízení či o záměru takové zařízení provozovat a poskytnout alespoň informace uvedené v příloze I.
4. Příslušný orgán provede registraci nebo zahájí postup udělování povolení střednímu spalovacímu zařízení do jednoho měsíce od poskytnutí informace uvedené v odstavci 3 provozovatelem. Příslušný orgán informuje provozovatele o takové registraci či zahájení postupu udělování povolení.
5. Příslušný orgán vede rejstřík informací o každém středním spalovacím zařízení včetně informací uvedených v příloze I a informací obdržených podle článku 9. Stávající střední spalovací zařízení se zařadí v souladu s touto směrnicí do rejstříku ode dne registrace nebo ode dne, kdy obdrží povolení. Příslušný orgán zpřístupní informace uvedené v rejstříku veřejnosti, mimo jiné prostřednictvím internetu, v souladu se směrnicí 2003/4/ES.
6. Aniž je dotčena povinnost středních spalovacích zařízení mít povolení nebo být zaregistrován, mohou členské státy zahrnout požadavky pro některé kategorie středních spalovacích zařízení do obecně závazných pravidel. Přijmou-li se obecně závazná pravidla, může povolení nebo registrace jednoduše zahrnovat odkaz na tato pravidla.
7. V případě středních spalovacích zařízení, která jsou součástí zařízení, na něž se vztahuje kapitola II směrnice 2010/75/EU, se požadavky tohoto článku považují za splněné, jsou-li v souladu s uvedenou směrnicí.
8. Jakékoli povolení udělené nebo jakoukoli registraci provedenou podle jiných vnitrostátních nebo unijních právních předpisů lze kombinovat s povolením nebo registrací vyžadovanými podle odstavce 1, jakožto jediné povolení nebo jedinou registraci, pokud toto jediné povolení nebo tato jediná registrace obsahuje informace vyžadované podle tohoto článku.
Článek 6
Mezní hodnoty emisí
1. Aniž je případně dotčena kapitola II směrnice 2010/75/EU, použijí se pro střední spalovací zařízení mezní hodnoty emisí, které stanoví příloha II této směrnice.
Mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II se nevztahují na střední spalovací zařízení nacházející se na Kanárských ostrovech, ve francouzských zámořských departementech a na Azorech a Madeiře. Dotčené členské státy stanoví mezní hodnoty emisí pro tato zařízení s cílem snížit jejich emise do ovzduší a potenciální rizika pro lidské zdraví a životní prostředí.
2. Počínaje dnem 1. ledna 2025 nesmí emise SO2, NOx a prachu ze stávajícího středního spalovacího zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 2 a 3 části 1 přílohy II.
Počínaje dnem 1. ledna 2030 nesmí emise SO2, NOx a prachu ze stávajícího středního spalovacího zařízení s jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 1 a 3 části 1 přílohy II.
3. Členské státy mohou z dodržování mezních hodnot emisí stanovených v tabulkách 1, 2, a 3 části 1 přílohy II vyjmout stávající střední spalovací zařízení, jejichž roční provoz v klouzavém průměru za období pěti let nepřesahuje 500 provozních hodin ročně.
Členské státy mohou limit uvedený v prvním pododstavci zvýšit až na 1 000 provozních hodin v těchto naléhavých případech nebo za těchto mimořádných okolností:
-
pro záložní výrobu elektřiny na propojených ostrovech pro případ přerušení hlavní dodávky elektřiny na ostrov,
-
u středních spalovacích zařízení používaných pro výrobu tepla v případě výjimečně chladného počasí.
Ve všech případech uvedených v tomto odstavci se pro zařízení spalující pevná paliva použije mezní hodnota emisí prachu 200 mg/Nm3.
4. Stávající střední spalovací zařízení, která jsou součástí malých izolovaných soustav a izolovaných mikrosoustav, musí splňovat mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 1, 2 a 3 části 1 přílohy II ode dne 1. ledna 2030.
5. Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II vyjmout stávající střední spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW, pokud je alespoň 50 % užitného tepla vyrobeného daným zařízením na základě klouzavého průměru za období pěti let dodáváno v podobě páry či horké vody do veřejné sítě dálkového vytápění. V případě takového vynětí nesmí mezní hodnoty emisí stanovené příslušným orgánem přesáhnout 1 100 mg/Nm3 pro SO2 a 150 mg/Nm3 pro prach.
Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí pro prach stanovené v příloze II této směrnice vyjmout střední spalovací zařízení na pevnou biomasu jako hlavní palivo, jež se nacházejí v zónách, v nichž je podle posouzení na základě směrnice 2008/50/ES dosaženo souladu s mezními hodnotami uvedené směrnice. V případě takového vynětí nesmí mezní hodnoty emisí stanovené příslušným orgánem přesáhnout 150 mg/Nm3 pro prach.
Příslušný orgán v každém případě zajistí, aby nedošlo k závažnému znečištění a aby bylo celkově dosaženo vysoké úrovně ochrany životního prostředí.
6. Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí NOx stanovené v tabulce 3 části 1 přílohy II vyjmout stávající střední spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW, která jsou používána k pohonu plynových kompresorů nezbytných pro zajištění bezpečnosti vnitrostátních plynárenských přepravních soustav
7. Počínaje dnem 20. prosince 2018 nesmí emise SO2, NOx a prachu z nového středního spalovacího zařízení do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v části 2 přílohy II.
8. Členské státy mohou z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v části 2 přílohy II vyjmout nová střední spalovací zařízení, jejichž roční provoz v klouzavém průměru za období tří let nepřesahuje 500 provozních hodin ročně. V případě takového vynětí se pro zařízení spalující pevná paliva použije mezní hodnota emisí prachu 100 mg/Nm3.
9. V zónách nebo částech zón, které nesplňují mezní hodnoty pro kvalitu ovzduší stanovené ve směrnici 2008/50/ES, posoudí členské státy v rámci vypracovávání plánů kvality ovzduší podle článku 23 směrnice 2008/50/ES pro jednotlivá střední spalovací zařízení v těchto zónách nebo částech zón potřebu použít přísnější mezní hodnoty emisí, než jaké jsou stanoveny v této směrnici, pokud by uplatnění těchto mezních hodnot emisí účinně přispělo k zjevnému zlepšení kvality ovzduší, přičemž zohlední výsledky výměny informací podle odstavce 10 tohoto článku.
10. Komise koordinuje s členskými státy, dotčenými odvětvími a nevládními organizacemi výměnu informací o úrovních emisí, jichž může být dosaženo za použití nejdostupnějších a nově vznikajících technologií, a o souvisejících nákladech.
Komise zveřejní výsledky této výměny informací.
11. Příslušný orgán může na dobu nejvýše šesti měsíců udělit výjimku z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí pro SO2 stanovené v odstavcích 2 a 7 pro takové střední spalovací zařízení, které běžně používá palivo s nízkým obsahem síry, pokud provozovatel nemůže uvedené mezní hodnoty emisí dodržet z důvodu přerušení dodávky paliva s nízkým obsahem síry, které je způsobeno vážným nedostatkem tohoto paliva.
Členské státy musí o každé výjimce udělené podle prvního pododstavce uvědomit do jednoho měsíce od jejího udělení Komisi.
12. Příslušný orgán může udělit výjimku z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v odstavcích 2 a 7 v případě, že je střední spalovací zařízení používající pouze plynné palivo nuceno výjimečně používat jiná paliva z důvodu náhlého přerušení dodávky plynu, a muselo by z tohoto důvodu být vybaveno sekundárním čisticím zařízením. Doba, na niž lze tuto výjimku udělit, nesmí překročit deset dnů, kromě případů, kdy provozovatel příslušnému orgánu doloží, že je odůvodněná delší doba.
Členské státy musí o každé výjimce udělené podle prvního pododstavce uvědomit do jednoho měsíce od jejího udělení Komisi.
13. U středního spalovacího zařízení, které současně používá dva nebo více druhů paliv, se mezní hodnoty emisí pro každou znečišťující látku vypočítají takto:
a)
každému jednotlivému palivu se přiřadí příslušná mezní hodnota emisí, jak stanoví příloha II;
b)
určí se vážená mezní hodnota emisí jednotlivých druhů paliv, a to tak, že se jednotlivá mezní hodnota emisí uvedená v písmenu a) vynásobí tepelným příkonem každého paliva a tento součin se vydělí součtem tepelných příkonů všech paliv; a
c)
vážené mezní hodnoty emisí pro jednotlivá paliva se sečtou.
Článek 7
Povinnosti provozovatele
1. Členské státy zajistí, aby provozovatel prováděl monitorování emisí alespoň v rozsahu vymezeném v části 1 přílohy III.
2. U středních spalovacích zařízení používajících více druhů paliv se monitorování emisí provádí při spalování paliva nebo palivové směsi s pravděpodobně nejvyšší hodnotou emisí a v době, která je s ohledem na běžné provozní podmínky reprezentativní.
3. Provozovatel vede záznamy o veškerých výsledcích monitorování a tyto záznamy zpracovává tak, aby bylo možné ověřit dodržení mezních hodnot emisí v souladu s pravidly stanovenými v části 2 přílohy III.
4. U středních spalovacích zařízení, která pro splnění mezních hodnot emisí používají sekundární čisticí zařízení, provozovatel vede záznamy nebo zapisuje informace, které prokazují účinný nepřetržitý provoz tohoto zařízení.
5. Provozovatel středního spalovacího zařízení je povinen uchovávat tyto doklady:
a)
povolení nebo doklad o registraci, kterou provedl příslušný orgán, a případně i jeho aktualizovanou verzi a související informace;
b)
výsledky monitorování a informace podle odstavců 3 a 4;
c)
případně záznam o počtu provozních hodin, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 3 a 8;
d)
záznam o typu a množství paliv používaných v zařízení a o všech případech špatného fungování nebo poruchách sekundárního čisticího zařízení;
e)
záznam o případech nedodržení mezních hodnot emisí a o přijatých opatřeních, jak jsou uvedena v odstavci 7.
Údaje a informace uvedené v prvním pododstavci písm. b) až e) se uchovávají po dobu alespoň šesti let.
6. Provozovatel poskytne příslušnému orgánu na jeho žádost bez zbytečného prodlení údaje a informace uvedené v odstavci 5. Příslušný orgán může takovou žádost předložit za účelem kontroly dodržování požadavků této směrnice. Příslušný orgán tuto žádost předloží, pokud žadatel z řad veřejnosti požádá o přístup k údajům nebo informacím uvedeným v odstavci 5.
7. V případě nedodržení mezních hodnot emisí stanovených v příloze II přijme provozovatel nezbytná opatření s cílem zjednat v nejkratší možné době nápravu, aniž jsou dotčena opatření požadovaná na základě článku 8. Členské státy stanoví pravidla pro způsob, četnost a formát podávání informací o případech nedodržení mezních hodnot emisí, které mají předávat provozovatelé příslušnému orgánu.
8. Provozovatel poskytne příslušnému orgánu veškerou nezbytnou pomoc při jakékoli inspekci a prohlídce na místě, při odebírání vzorků a při shromažďování veškerých informací, které jsou pro plnění jeho povinností v rámci této směrnice nezbytné.
9. Provozovatel uvádí do provozu a odstavuje střední spalovací zařízení v co nejkratší možné době.
Článek 8
Kontrola dodržování
1. Členské státy zajistí, aby platné hodnoty, jež se monitorují podle přílohy III, nepřekročily mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II.
2. Členské státy zřídí účinný systém založený na inspekcích v oblasti životního prostředí nebo jiných opatřeních ke kontrole dodržování požadavků této směrnice.
3. V případě nedodržení požadavků směrnice zajistí členské státy, aby navíc k opatřením přijatým provozovatelem podle čl. 7 odst. 7 příslušný orgán vyžadoval od provozovatele přijetí veškerých nezbytných opatření k bezodkladnému zjednání nápravy.
Pokud nedodržení požadavků směrnice způsobí závažné zhoršení kvality místního ovzduší a dokud není zjednána náprava, provoz středního spalovacího zařízení se pozastaví.
Článek 9
Změny na středních spalovacích zařízeních
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby provozovatel informoval bezodkladně příslušný orgán o každé plánované změně středního spalovacího zařízení, která by ovlivnila platné mezní hodnoty emisí.
Příslušný orgán povolení nebo případně registraci odpovídajícím způsobem aktualizuje.
Článek 10
Příslušné orgány
Členské státy určí orgány příslušné pro plnění povinností vyplývajících z této směrnice.
Článek 11
Podávání zpráv
1. Do 1. října 2026 a do 1. října 2031 členské státy předloží Komisi zprávu obsahující kvalitativní a kvantitativní informace o provádění této směrnice, všechna přijatá opatření, jimiž bylo ověřeno, zda jsou střední spalovací zařízení provozována v souladu s touto směrnicí, a všechna opatření přijatá za účelem jejího vymáhání.
První zpráva podle prvního pododstavce musí obsahovat odhadované množství celkových ročních emisí SO2, NOx a prachu ze středních spalovacích zařízení s rozdělením podle typu zařízení, druhu paliva a třídy kapacity.
2. Do 1. ledna 2021 členské státy rovněž Komisi předloží zprávu o odhadovaném množství celkových ročních emisí CO a všechny dostupné informace týkající se koncentrace emisí CO ze středních spalovacích zařízení s rozdělením podle druhu paliva a třídy kapacity.
3. Pro účely podávání zpráv podle odstavců 1 a 2 poskytne Komise členským státům elektronický nástroj k podávání zpráv.
Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví technické formáty pro podávání zpráv, aby se zjednodušily a zpřehlednily povinnosti členských států v souvislosti s poskytováním informací podle odstavců 1 a 2 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 15.
4. Komise do dvanácti měsíců od obdržení zpráv od členských států v souladu s odstavcem 1 tohoto článku a se zohledněním informací zpřístupněných v souladu s čl. 6 odst. 11 a 12 předloží souhrnnou zprávu Evropskému parlamentu a Radě.
5. Při plnění povinností podle odstavců 3 a 4 je Komisi nápomocna Evropská agentura pro životní prostředí.
Článek 12
Přezkum
1. Do 1. ledna 2020 Komise přezkoumá pokrok, pokud jde o energetickou účinnost středních spalovacích zařízení, a posoudí přínosy stanovení norem minimální energetické účinnosti v souladu s nejlepšími dostupnými technikami.
2. Do 1. ledna 2023 posoudí Komise na základě aktuálních nejnovějších technologií nezbytnost přezkumu ustanovení, pokud jde o zařízení tvořící součást malých izolovaných soustav a izolovaných mikrosoustav, jakož i části 2 přílohy II.
V rámci tohoto přezkumu Komise rovněž posoudí, zda je u některých nebo u všech typů středních spalovacích zařízení zapotřebí regulovat emise CO.
Poté by měl být přezkum proveden každých deset let a jeho součástí by mělo být i posouzení toho, zda je vhodné stanovit přísnější mezní hodnoty emisí, zejména pro nová střední spalovací zařízení.
3. Komise předloží zprávu o výsledcích těchto přezkumů podle odstavců 1 a 2 Evropskému parlamentu a Radě a případně k ní připojí legislativní návrh.
Článek 13
Změny příloh
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 14 za účelem přizpůsobení části 2 bodu 2 přílohy III vědeckému a technickému pokroku.
Článek 14
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je Komisi svěřena za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 13 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 18. prosince 2015. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 13 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie, nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci podle článku 13 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 15
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený čl. 75 odst. 1 směrnice 2010/75/EU. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 16
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí Komisi uvedené sankce a opatření nejpozději do 19. prosince 2017 a neprodleně jí oznámí všechny následné změny, které se jich dotýkají.
Článek 17
Provedení ve vnitrostátním právu
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 19. prosince 2017. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 18
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 19
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 25. listopadu 2015.
DIREKTIVA (EU) 2015/2193 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 25. novembra 2015
o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal iz srednje velikih kurilnih naprav v zrak
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 192(1) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
ob upoštevanju mnenja Odbora regij (2),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (3),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
V Sklepu št. 1386/2013/EU Evropskega parlamenta in Sveta (4) (v nadaljnjem besedilu: akcijski program) je priznano, da so bile emisije onesnaževal v zrak v preteklih desetletjih občutno zmanjšane, toda da so hkrati ravni onesnaženosti zraka v številnih delih Evrope še vedno problematične in da so državljani Unije še naprej izpostavljeni snovem, ki onesnažujejo zrak, kar lahko škodljivo vpliva na njihovo zdravje in počutje. Glede na akcijski program so ekosistemi še vedno ogroženi zaradi prekomernega usedanja dušika in žvepla, povezanega z emisijami iz prometa, netrajnostno kmetijsko prakso in proizvodnjo električne energije. Ravni onesnaženosti zraka v številnih predelih Unije še vedno presegajo omejitve, ki jih je določila Unija, standardi Unije v zvezi s kakovostjo zraka pa ne izpolnjujejo ciljev, ki jih je določila Svetovna zdravstvena organizacija.
(2)
Da se zagotovi zdravo okolje za vse, akcijski program poziva, da se lokalni ukrepi dopolnijo s primerno politiko na nacionalni ravni in na ravni Unije. Zahteva zlasti okrepitev prizadevanj za doseganje popolne skladnosti z zakonodajo Unije glede kakovosti zraka in za opredelitev strateških ciljev ter ukrepov za obdobje po letu 2020.
(3)
Znanstvene ocene kažejo, da je življenjska doba državljanov Unije zaradi onesnaženosti zraka povprečno krajša za osem mesecev.
(4)
Emisije onesnaževal zaradi zgorevanja goriv v srednje velikih kurilnih napravah na splošno niso regulirane na ravni Unije, čeprav vedno bolj prispevajo k onesnaženosti zraka, zlasti zaradi povečane uporabe biomase kot goriva, kar je posledica podnebne in energetske politike.
(5)
Zgorevanje goriva v nekaterih majhnih kurilnih napravah in aparatih zajemajo izvedbeni ukrepi iz Direktive 2009/125/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5). V okviru navedene direktive so nujno potrebni dodatni ukrepi, s katerimi bi odpravili preostalo regulativno vrzel. Zgorevanje goriva v velikih kurilnih napravah od 7. januarja 2013 zajema Direktiva 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta (6), medtem ko se Direktiva 2001/80/ES Evropskega parlamenta in Sveta (7) še naprej uporablja za velike kurilne naprave, ki jih zajema člen 30(2) Direktive 2010/75/EU, in sicer do 31. decembra 2015.
(6)
Komisija je v svojem poročilu Evropskemu parlamentu in Svetu z dne 17. maja 2013 o preučitvah na podlagi člena 30(9) in člena 73 Direktive 2010/75/EU o industrijskih emisijah v zvezi z emisijami iz intenzivne živinoreje in kurilnih naprav ugotovila, da so se pri zgorevanju goriv v srednje velikih kurilnih napravah pokazale nedvomne možnosti za stroškovno učinkovito zmanjšanje emisij v zrak.
(7)
Mednarodne obveznosti Unije v zvezi z onesnaževanjem zraka, namenjene zmanjšanju zakisljevanja, evtrofikacije, prizemnega ozona in emisij delcev, so bile sprejete na podlagi Göteborškega protokola Konvencije o onesnaževanju zraka na velike razdalje preko meja, ki je bil spremenjen leta 2012, da bi se okrepile obstoječe zaveze za zmanjšanje emisij žveplovega dioksida, dušikovih oksidov, amonijaka in hlapnih organskih spojin ter uvedla nova zaveza za delce (PM 2,5), ki naj bi bila izpolnjena od leta 2020 naprej.
(8)
Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij z dne 18. decembra 2013 z naslovom „Program Čist zrak za Evropo“ poziva k ukrepanju za nadzor nad emisijami snovi, ki onesnažujejo zrak, iz srednje velikih kurilnih naprav, s čimer zaključuje regulativni okvir za kurilni sektor. Program Čist zrak zaključuje agendo do leta 2020 za zmanjšanje onesnaževanja iz sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu z dne 21. septembra 2005 z naslovom: „Tematska strategija o onesnaževanju zraka“ in vzpostavlja cilje za zmanjšanje vpliva za obdobje do leta 2030. Za doseganje vseh teh strateških ciljev bi bilo treba oblikovati regulativno agendo, vključno z ukrepi za nadzor nad emisijami iz srednje velikih kurilnih naprav.
(9)
Srednje velike kurilne naprave bi morale biti razvite in obratovati tako, da bi spodbujale energetsko učinkovitost. Takšne in tudi gospodarske vidike, tehnične možnosti in življenjsko dobo obstoječih srednje velikih kurilnih naprav bi bilo treba še posebej upoštevati pri predelavi srednje velikih kurilnih naprav ali odločanju o večjih naložbah.
(10)
Da se zaradi obratovanja srednje velike kurilne naprave ne bi poslabšala kakovost zraka, sprejeti ukrepi za omejitev emisij žveplovega dioksida, dušikovih oksidov in prahu v zrak ne bi smeli povzročiti povečanja emisij drugih onesnaževal, na primer ogljikovega monoksida.
(11)
Srednje velike kurilne naprave, za katere že veljajo minimalne zahteve na ravni Unije, kot so naprave, za katere velja agregacijsko pravilo iz poglavja III Direktive 2010/75/EU, ali naprave, ki sežigajo ali sosežigajo trdne ali tekoče odpadke in jih zato zajema poglavje IV navedene direktive, bi bilo treba izvzeti iz področja uporabe te direktive.
(12)
Iz področja uporabe te direktive bi bilo treba izvzeti tudi nekatere druge srednje velike kurilne naprave, in sicer na podlagi njihovih tehničnih značilnosti ali njihove uporabe v določenih dejavnostih.
(13)
Ta direktiva se ne bi smela uporabljati za srednje velike kurilne naprave, ki za proizvodnjo energije v rafinerijah mineralnega olja in plina uporabljajo samo rafinerijska goriva ali rafinerijska goriva, skupaj z drugimi gorivi, ter za kotle za predelavo v obratih za proizvodnjo papirne kaše, saj zanje veljajo ravni emisij, povezane z najboljšimi razpoložljivimi tehnologijami, določenimi v zaključkih o teh tehnologijah v skladu z Direktivo 2010/75/EU.
(14)
Ta direktiva bi se morala uporabljati za kurilne naprave - tudi za kombinacijo dveh ali več novih srednje velikih kurilnih naprav - s skupno nazivno vhodno toplotno močjo, ki je enaka ali večja od 1 MW in manjša od 50 MW. Posamezne kurilne naprave z nazivno vhodno toplotno močjo, manjšo od 1 MW, ne bi smele biti upoštevane pri izračunu skupne nazivne vhodne toplotne moči kombinacije kurilnih naprav. Da bi preprečili regulativno vrzel, bi se morala ta direktiva brez poseganja v poglavje III Direktive 2010/75/EU uporabljati tudi za kombinacijo novih srednje velikih kurilnih naprav, če je skupna nazivna vhodna toplotna moč enaka ali večja od 50 MW.
(15)
Da bi zagotovili nadzor nad emisijami žveplovega dioksida, dušikovih oksidov in prahu v zrak, bi morala vsaka srednje velika kurilna naprava obratovati samo pod pogojem, da je pristojni organ na podlagi informacij, ki jih je predložil upravljavec, zanjo izdal dovoljenje ali jo registriral.
(16)
Za namene nadzora nad emisijami iz srednje velikih kurilnih naprav v zrak bi bilo treba v tej direktivi določiti mejne vrednosti emisij in zahteve za spremljanje.
(17)
Mejne vrednosti emisij iz Priloge II se ne bi smele uporabljati za srednje velike kurilne naprave na Kanarskih otokih, v francoskih čezmorskih departmajih, na Azorih in na Madeiri, in sicer zaradi tehničnih in logističnih vprašanj, ki so povezana z izolirano lego takšnih naprav. Zadevne države članice bi morale določiti mejne vrednosti emisij za takšne naprave, da bi zmanjšale njihove emisije v zrak ter morebitna tveganja za zdravje ljudi in okolje.
(18)
Da bi obstoječim srednje velikim kurilnim napravam zagotovili dovolj časa za tehnično prilagoditev zahtevam iz te direktive, bi se morale mejne vrednosti emisij za navedene naprave uporabljati po določenem obdobju od datuma začetka uporabe te direktive.
(19)
Da bi upoštevali nekatere posebne okoliščine, ko bi uporaba mejnih vrednosti emisij povzročila nesorazmerno višje stroške v primerjavi z okoljskimi koristmi, bi moralo biti državam članicam omogočeno, da iz doseganja skladnosti z mejnimi vrednostmi, določenimi v tej direktivi, izvzamejo srednje velike kurilne naprave, ki se uporabljajo v nujnih primerih in obratujejo v omejenih obdobjih.
(20)
Ker so obstoječe srednje velike kurilne naprave, ki so del majhnih izdvojenih sistemov ali mikro izdvojenih omrežij, infrastrukturno omejene in ker je treba olajšati njihovo medsebojno povezovanje, bi bilo treba zagotoviti več časa za njihovo prilagoditev mejnim vrednostim emisij iz te direktive.
(21)
Glede na splošne koristi daljinskega ogrevanja, saj prispeva k zmanjšanju domače uporabe goriv, ki povzročajo visoke ravni onesnaženosti zraka, izboljšuje energetsko učinkovitost in zmanjšuje emisije CO2, bi države članice morale imeti možnost, da obstoječim srednje velikim kurilnim napravam, katerih znaten delež proizvedene koristne toplote se uporablja v javnih omrežjih za daljinsko ogrevanje, zagotovijo več časa za prilagoditev mejnim vrednostim emisij iz te direktive.
(22)
Glede na nedavne naložbe v naprave na biomaso, namenjene večji uporabi obnovljivih virov energije, na podlagi katerih so se že zmanjšale emisije onesnaževal, in da bi upoštevali naložbene cikle, ki so s tem povezani, bi države članice morale imeti možnost, da zagotovijo več časa za prilagoditev takih naprav mejnim vrednostim emisij iz te direktive.
(23)
Ker so plinske kompresorske postaje bistvene za zanesljivost in varno obratovanje nacionalnih prenosnih omrežij plina in ker za njihovo nadgrajevanje veljajo posebne omejitve, bi države članice morale imeti možnost, da zagotovijo več časa za prilagoditev srednje velikih kurilnih naprav, ki poganjajo tovrstne postaje, mejnim vrednostim emisij dušikovih oksidov iz te direktive.
(24)
V skladu s členom 193 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) ta direktiva državam članicam ne preprečuje ohranitve ali uvedbe strožjih varstvenih ukrepov. Takšni ukrepi bi bili na primer potrebni na območjih, ki niso skladna z mejnimi vrednostmi kakovosti zraka. V teh primerih bi morale države članice pri oblikovanju načrtov za kakovost zraka na podlagi Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta (8) oceniti, ali je treba uporabiti strožje mejne vrednosti emisij od zahtev iz te direktive. Pri teh ocenah bi morale upoštevati izid izmenjave informacij o najboljši uspešnosti zmanjšanja emisij, ki jo je mogoče doseči z najboljšo razpoložljivo in nastajajočo tehnologijo. Komisija bi morala organizirati takšno izmenjavo informacij z državami članicami, zadevnimi industrijskimi panogami, tudi operaterji in ponudniki tehnologije, in nevladnimi organizacijami, tudi tistimi, ki promovirajo varstvo okolja.
(25)
Države članice bi morale zagotoviti, da upravljavec srednje velike kurilne naprave v primeru neskladnosti s to direktivo sprejme potrebne ukrepe. Države članice bi morale vzpostaviti sistem za preverjanje skladnosti srednje velikih kurilnih naprav z zahtevami iz te direktive.
(26)
Da bi zagotovili učinkovito izvajanje in uveljavitev te direktive, bi bilo po možnosti treba inšpekcijske preglede usklajevati s tistimi, ki jih zahteva druga zakonodaja Unije.
(27)
Določbe te direktive glede dostopa do informacij o njenem izvajanju bi bilo treba izvajati tako, da bi zagotovili polni učinek Direktive 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta (9).
(28)
Da bi omejili breme za mala in srednja podjetja, ki upravljajo srednje velike kurilne naprave, bi morale biti upravne obveznosti za upravljavce v zvezi z zagotavljanjem informacij, spremljanjem in poročanjem sorazmerne in bi se morale izogniti podvajanju, hkrati pa bi pristojnemu organu morale omogočiti učinkovito preverjanje skladnosti.
(29)
Da bi zagotovili doslednost in skladnost informacij, ki jih države članice zagotovijo o izvajanju te direktive ter spodbudili izmenjavo informacij med državami članicami in Komisijo, bi morala Komisija ob pomoči Evropske agencije za okolje razviti elektronsko orodje za poročanje, ki bi bilo državam članicam na voljo tudi za notranjo uporabo za nacionalno poročanje in upravljanje podatkov.
(30)
Komisija bi morala na podlagi najnovejše tehnologije oceniti, ali je treba spremeniti mejne vrednosti emisij iz Priloge II za nove srednje velike kurilne naprave. V zvezi s tem bi morala Komisija tudi preučiti potrebo po določitvi posameznih mejnih vrednosti emisij za druga onesnaževala, na primer ogljikov monoksid, in morebitnih minimalnih standardov energetske učinkovitosti.
(31)
Zaradi prilagajanja znanstvenemu in tehničnemu napredku bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastila, da v skladu s členom 290 PDEU sprejme akte za prilagoditev določb o oceni skladnosti iz točke 2 dela 2 Priloge III. Zlasti je pomembno, da se Komisija pri svojem pripravljalnem delu ustrezno posvetuje, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da se zadevni dokumenti posredujejo Evropskemu parlamentu in Svetu sočasno, pravočasno in na ustrezen način.
(32)
Da bi zagotovili enotne pogoje za izvajanje te direktive ter poenostavili in racionalizirali obveznosti držav članic za poročanje, bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila glede določitve tehnične oblike poročanja. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (10).
(33)
Ker ciljev te direktive, to je izboljšanje kakovosti okolja in zdravja ljudi, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi njunega obsega in učinkov lažje dosežeta na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.
(34)
Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki so priznana z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljnjem besedilu: Listina). Zlasti naj bi zagotovila uporabo člena 37 Listine o varstvu okolja.
(35)
Države članice so se v skladu s Skupno politično izjavo z dne 28. septembra 2011 držav članic in Komisije o obrazložitvenih dokumentih (11) zavezale, da bodo v upravičenih primerih uradnemu obvestilu o svojih ukrepih za prenos priložile en ali več dokumentov, ki bodo pojasnjevali razmerje med sestavnimi deli direktive in ustrezajočimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. Zakonodajalec meni, da je posredovanje takšnih dokumentov v primeru te direktive upravičeno -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Predmet urejanja
Ta direktiva določa pravila za nadzor nad emisijami žveplovega dioksida (SO2), dušikovih oksidov (NOx) in prahu iz srednje velikih kurilnih naprav v zrak ter na ta način za zmanjšanje emisij v zrak in morebitnih tveganj teh emisij za zdravje ljudi in okolje.
Ta direktiva določa tudi pravila za spremljanje emisij ogljikovega monoksida (CO).
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta direktiva se uporablja za kurilne naprave z nazivno vhodno toplotno močjo, enako ali večjo od 1 MW in manjšo od 50 MW (v nadaljnjem besedilu: srednje velike kurilne naprave), ne glede na vrsto uporabljenega goriva.
2. Ta direktiva se uporablja tudi za kombinacijo novih srednje velikih kurilnih naprav v skladu s členom 4, tudi če je skupna nazivna vhodna toplotna moč kombinacije enaka ali večja od 50 MW, razen če kombinacijo sestavlja kurilna naprava, ki jo zajema poglavje III Direktive 2010/75/EU.
3. Ta direktiva se ne uporablja za:
(a)
kurilne naprave, ki jih zajema poglavje III ali poglavje IV Direktive 2010/75/EU;
(b)
kurilne naprave, ki jih zajema Direktiva 97/68/ES Evropskega parlamenta in Sveta (12);
(c)
kurilne naprave na kmetijah s skupno nazivno vhodno toplotno močjo, ki je enaka ali manjša od 5 MW, ki kot gorivo uporabljajo izključno nepredelan perutninski gnoj iz člena 9(a) Uredbe (ES) št. 1069/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (13);
(d)
kurilne naprave, v katerih se plinasti produkti zgorevanja uporabljajo za neposredno segrevanje, sušenje ali drugo obdelavo predmetov ali materialov;
(e)
kurilne naprave, v katerih se plinasti produkti zgorevanja uporabljajo za neposredno plinsko ogrevanje, ki se uporablja za ogrevanje zaprtih prostorov, z namenom izboljšati delovne razmere;
(f)
naprave za naknadno zgorevanje, ki so namenjene čiščenju odpadnih plinov iz industrijskih procesov s sežigom in ki ne obratujejo kot samostojne kurilne naprave;
(g)
katere koli tehnične naprave, ki se uporabljajo za pogon vozil, ladij ali zrakoplovov;
(h)
plinske turbine ter plinske in dizelske motorje, kadar se uporabljajo na naftnih ploščadih;
(i)
naprave za regeneracijo katalizatorjev iz kreking procesov;
(j)
naprave za pretvorbo vodikovega sulfida v žveplo;
(k)
reaktorje, ki se uporabljajo v kemični industriji;
(l)
koksarniške peči;
(m)
rekuperatorje toplote pri plavžih;
(n)
krematorije;
(o)
kurilne naprave, ki za proizvodnjo energije v rafinerijah mineralnega olja in plina uporabljajo samo rafinerijska goriva ali rafinerijska goriva, skupaj z drugimi gorivi;
(p)
kotle za predelavo v obratih za proizvodnjo papirne kaše.
4. Ta direktiva se ne uporablja za raziskovalne dejavnosti, razvojne dejavnosti ali dejavnosti preizkušanja, povezane s srednje velikimi kurilnimi napravami. Države članice lahko za uporabo tega odstavka določijo posebne pogoje.
Člen 3
Opredelitev pojmov
V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
1.
„emisija“ pomeni izpust snovi iz kurilne naprave v zrak;
2.
„mejna vrednost emisij“ pomeni dovoljeno količino snovi v odpadnih plinih iz kurilne naprave, ki se lahko izpušča v zrak v danem časovnem obdobju;
3.
„dušikovi oksidi“ (NOx) pomeni dušikov oksid in dušikov dioksid, izražena kot dušikov dioksid (NO2);
4.
„prah“ pomeni delce katere koli oblike, zgradbe ali gostote, razpršene v plinasti fazi pri pogojih na točki vzorčenja, ki se lahko po reprezentativnem odvzemu vzorca plina za analizo zberejo s filtriranjem pri določenih pogojih in ki po sušenju pri določenih pogojih ostanejo pred filtrom ali na filtru;
5.
„kurilna naprava“ pomeni katero koli tehnično napravo, v kateri goriva oksidirajo, da se uporabi tako nastala toplota;
6.
„obstoječa kurilna naprava“ pomeni kurilno napravo, ki je začela obratovati pred 20. decembrom 2018 ali za katero je bilo izdano dovoljenje pred 19. decembrom 2017 v skladu z nacionalno zakonodajo, pod pogojem, da je naprava začela obratovati najpozneje 20. decembra 2018;
7.
„nova kurilna naprava“ pomeni kurilno napravo, ki ni obstoječa kurilna naprava;
8.
„motor“ pomeni plinski motor, dizelski motor ali motor na dve gorivi;
9.
„plinski motor“ pomeni motor z notranjim zgorevanjem, ki deluje na osnovi Ottovega cikla in za izgorevanje goriva uporablja prisilni vžig;
10.
„dizelski motor“ pomeni motor z notranjim zgorevanjem, ki deluje na osnovi Dieslovega cikla in za izgorevanje goriva uporablja kompresijski vžig;
11.
„motor na dve gorivi“ pomeni motor z notranjim zgorevanjem, ki uporablja kompresijski vžig in deluje na osnovi Dieslovega cikla pri zgorevanju tekočih goriv ter na osnovi Ottovega cikla pri zgorevanju plinastih goriv;
12.
„plinska turbina“ pomeni kateri koli rotacijski stroj, ki pretvarja toplotno energijo v mehansko delo in je sestavljen predvsem iz kompresorja, toplotne naprave, v kateri gorivo oksidira, da segreje delovno tekočino, in turbine; to vključuje tako plinske turbine z odprtim ciklom kot plinske turbine s kombiniranim ciklom ter plinske turbine v soproizvodnji, vse z dopolnilnim kurjenjem ali brez;
13.
„majhni izdvojeni sistem“ pomeni majhni izdvojeni sistem, kot je opredeljen v točki 26 člena 2 Direktive 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta (14);
14.
„mikro izdvojeni sistem“ pomeni mikro izdvojeni sistem, kot je opredeljen v točki 27 člena 2 Direktive 2009/72/ES;
15.
„gorivo“ pomeni katero koli trdno, tekočo ali plinasto gorljivo snov;
16.
„rafinerijsko gorivo“ pomeni trdno, tekočo ali plinasto gorljivo snov iz faz destilacije in pretvorbe pri rafiniranju surove nafte, vključno z rafinerijskim gorivnim plinom, sinteznim plinom, rafinerijskimi olji in naftnim koksom;
17.
„odpadek“ pomeni odpadek, kot je opredeljen v točki 1 člena 3 Direktive 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta (15);
18.
„biomasa“ pomeni kar koli od naslednjega:
(a)
proizvode iz katerih koli rastlin iz kmetijstva ali gozdarstva, ki se lahko z namenom izkoriščanja vsebovane energije uporabljajo kot gorivo;
(b)
naslednji odpadki:
(i)
rastlinske odpadke iz kmetijstva in gozdarstva;
(ii)
rastlinske odpadke iz živilskopredelovalne industrije, če se pridobljena toplota izkoristi;
(iii)
odpadna rastlinska vlakna iz proizvodnje celuloze in iz proizvodnje papirja iz celuloze, če se sosežigajo na kraju proizvodnje in se pridobljena toplota izkoristi;
(iv)
odpadno pluto;
(v)
lesne odpadke, razen lesnih odpadkov, ki lahko vsebujejo halogenirane organske spojine ali težke kovine zaradi obdelave s sredstvi za zaščito lesa ali premazi, zlasti lesnih odpadkov iz gradnje in rušenja;
19.
„plinsko olje“ pomeni:
(a)
katero koli naftno tekoče gorivo, uvrščeno pod oznako KN 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 ali 2710 20 19, oziroma
(b)
katero koli naftno tekoče gorivo, pri katerem manj kot 65 vol. % (skupaj z izgubami) destilira pri 250 °C in pri katerem vsaj 85 vol. % (skupaj z izgubami) destilira pri 350 °C po metodi ASTM D86;
20.
„zemeljski plin“ pomeni naravni plin v obliki metana z največ 20 vol. % nečistoč in drugih sestavin;
21.
„težko kurilno olje“ pomeni:
(a)
katero koli naftno tekoče gorivo, uvrščeno pod oznako KN 2710 19 51 do 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 ali 2710 20 39, oziroma
(b)
katero koli naftno tekoče gorivo, razen plinskega olja, kot je opredeljeno v točki 19, ki zaradi svojih mej destilacije spada v razred težkih olj, namenjenih za uporabo kot gorivo, in pri katerem manj kot 65 vol. % (skupaj z izgubami) destilira pri 250 °C po metodi ASTM D86. Če se destilacija ne more določiti z metodo ASTM D86, je naftni proizvod prav tako kategoriziran kot težko kurilno olje;
22.
„obratovalne ure“ pomeni čas, izražen v urah, ko kurilna naprava obratuje in izpušča v zrak emisije, razen obdobij zagona in zaustavitve;
23.
„upravljavec“ pomeni katero koli fizično ali pravno osebo, ki upravlja ali nadzoruje kurilno napravo ali na katero je bilo preneseno pooblastilo za odločanje o tehničnem delovanju naprave, če to določa nacionalno pravo;
24.
„območje“ pomeni del ozemlja države članice, kakor ga ta razmeji zaradi ocenjevanja in upravljanja kakovosti zraka, kot je določeno v Direktivi 2008/50/ES.
Člen 4
Agregacija
Za namene te direktive se kombinacija dveh ali več novih srednje velikih kurilnih naprav šteje za eno samo srednje veliko kurilno napravo, pri čemer se njihove nazivne vhodne toplotne moči seštejejo za namene izračuna skupne nazivne vhodne toplotne moči naprave, kadar:
-
se odpadni plini takšnih srednje velikih kurilnih naprav izpuščajo skozi skupen odvodnik ali
-
bi se odpadni plini takšnih srednje velikih kurilnih naprav ob upoštevanju tehničnih in gospodarskih dejavnikov po oceni pristojnega organa lahko izpuščali skozi skupen odvodnik.
Člen 5
Dovoljenja in registracija
1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da nobena nova srednje velika kurilna naprava ne obratuje brez dovoljenja ali ne da bi bila registrirana.
2. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da od 1. januarja 2024 nobena obstoječa srednje velika kurilna naprava z nazivno vhodno toplotno močjo, ki je večja od 5 MW, ne obratuje brez dovoljenja ali ne da bi bila registrirana.
Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da od 1. januarja 2029 nobena obstoječa srednje velika kurilna naprava z nazivno vhodno toplotno močjo, ki je enaka ali manjša od 5 MW, ne obratuje brez dovoljenja ali ne da bi bila registrirana.
3. Države članice določijo postopek za izdajo dovoljenja ali za registracijo srednje velikih kurilnih naprav. Ti postopki vključujejo vsaj obveznost upravljavca, da pristojni organ obvesti o obratovanju ali nameravanem obratovanju srednje velike kurilne naprave in zagotovi vsaj informacije iz Priloge I.
4. Pristojni organ registrira srednje veliko kurilno napravo ali začne postopek izdaje dovoljenja zanjo v enem mesecu po tem, ko upravljavec predloži informacije iz odstavka 3. Pristojni organ obvesti upravljavca o taki registraciji ali o začetku postopka izdaje dovoljenja.
5. Pristojni organ vodi register z informacijami o vseh srednje velikih kurilnih napravah, vključno z informacijami iz Priloge I in informacijami, pridobljenimi v skladu s členom 9. Obstoječe srednje velike kurilne naprave se vpišejo v register od dneva registracije ali dneva, ko je zanje izdano dovoljenje, v skladu s to direktivo. Pristojni organ da javnosti na voljo informacije iz registra v skladu z Direktivo 2003/4/ES, tudi po internetu.
6. Brez poseganja v obveznost, da imajo srednje velike kurilne naprave dovoljenje oziroma so registrirane, lahko države članice v splošna zavezujoča pravila vključijo zahteve za nekatere kategorije srednje velikih kurilnih naprav. Če so sprejeti splošni zavezujoči predpisi, lahko dovoljenje ali registracija vključuje le sklic na ta pravila.
7. Za srednje velike kurilne naprave, ki so del obrata, ki ga zajema poglavje II Direktive 2010/75/EU, se zahteve iz tega člena štejejo za izpolnjene, če je zagotovljena skladnost z navedeno direktivo.
8. Dovoljenja ali registracije na podlagi druge nacionalne zakonodaje ali zakonodaje Unije se lahko skupaj z dovoljenjem ali registracijo, ki jo zahteva odstavek 1 združijo v enotno dovoljenje ali registracijo, če to enotno dovoljenje oziroma registracija vsebuje informacije, ki jo zahteva ta člen.
Člen 6
Mejne vrednosti emisij
1. Brez poseganja v Poglavje II Direktive 2010/75/EU se mejne vrednosti emisij iz Priloge II k tej direktivi uporabljajo za srednje velike kurilne naprave, kadar je to ustrezno.
Mejne vrednosti emisij iz Priloge II se ne uporabljajo za srednje velike kurilne naprave na Kanarskih otokih, v francoskih čezmorskih departmajih, na Azorih in na Madeiri. Zadevne države članice določijo mejne vrednosti emisij za te naprave, da bi zmanjšale njihove emisije v zrak ter morebitna tveganja za zdravje ljudi in okolje.
2. Od 1. januarja 2025 emisije SO2, NOx in prahu v zrak iz obstoječe srednje velike kurilne naprave z nazivno vhodno toplotno močjo, ki je večja od 5 MW, ne smejo presegati mejnih vrednosti emisij iz preglednic 2 in 3 dela 1 Priloge II.
Od 1. januarja 2030 emisije SO2, NOx in prahu v zrak iz obstoječe srednje velike kurilne naprave z nazivno vhodno toplotno močjo, ki je enaka ali manjša od 5 MW, ne smejo presegati mejnih vrednosti emisij iz preglednic 1 in 3 dela 1 Priloge II.
3. Države članice lahko iz doseganja skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij iz preglednic 1, 2 in 3 dela 1 Priloge II izvzamejo obstoječe srednje velike kurilne naprave, ki ne obratujejo več kot 500 obratovalnih ur na leto v tekočem povprečju petih let.
Države članice lahko podaljšajo omejitev iz prvega pododstavka na 1 000 obratovalnih ur v naslednjih nujnih primerih ali izrednih okoliščinah:
-
za proizvodnjo rezervne električne energije na povezanih otokih ob motnji glavnega vira napajanja otoka;
-
za srednje velike kurilne naprave, ki se uporabljajo za proizvodnjo toplote v izjemno mrzlih vremenskih razmerah.
V vseh primerih iz tega odstavka se za naprave, ki uporabljajo trdna goriva, uporablja mejna vrednost emisij prahu 200 mg/Nm3.
4. Od 1. januarja 2030 se za obstoječe srednje velike kurilne naprave, ki so del majhnega in mikro izdvojenega omrežja, upoštevajo mejne vrednosti emisij iz preglednic 1, 2 in 3 dela 1 Priloge II.
5. Do 1. januarja 2030 lahko države članice izvzamejo obstoječe srednje velike kurilne naprave z nazivno vhodno toplotno močjo, ki je večja od 5 MW, iz doseganja skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij iz Priloge II, če je vsaj 50 % proizvedene koristne toplote naprave v tekočem povprečju petih let dobavljene javnemu omrežju za daljinsko ogrevanje v obliki pare ali vroče vode. V primeru takega izvzetja mejne vrednosti emisij, ki jih določi pristojni organ, ne smejo presegati 1 100 mg/Nm3 za SO2 in 150 mg/Nm3 za prah.
Do 1. januarja 2030 lahko države članice izvzamejo srednje velike kurilne naprave, ki kot glavno gorivo uporabljajo trdno biomaso in se nahajajo na območjih, kjer je v skladu z ocenami iz Direktive 2008/50/ES zagotovljena skladnost z mejnimi vrednostmi iz navedene direktive, iz doseganja skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij prahu iz Priloge II k tej direktivi. V primeru takega izvzetja mejne vrednosti emisij, ki jih določi pristojni organ, ne smejo presegati 150 mg/Nm3 za prah.
Pristojni organ v vsakem primeru zagotovi, da se ne povzroči znatno onesnaženje in da se doseže visoka raven varstva okolja na splošno.
6. Do 1. januarja 2030 se lahko srednje velike kurilne naprave z nazivno vhodno toplotno močjo, ki je večja od 5 MW, ki se uporabljajo za pogon plinskih kompresorskih postaj, potrebnih za zagotavljanje zaščite in varnosti nacionalnih prenosnih sistemov plina, izvzamejo iz doseganja skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij NOx iz preglednice 3 dela 1 Priloge II.
7. Od 20. decembra 2018 emisije SO2, NOx in prahu iz nove srednje velike kurilne naprave v zrak ne smejo presegati mejnih vrednosti emisij iz dela 2 Priloge II.
8. Države članice lahko iz doseganja skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij iz dela 2 Priloge II izvzamejo nove srednje velike kurilne naprave, ki ne obratujejo več kot 500 obratovalnih ur na leto v tekočem povprečju treh let. V primeru takega izvzetja se za naprave, ki uporabljajo trdna goriva, uporablja mejna vrednost emisij prahu 100 mg/Nm3.
9. Na območjih ali delih območij, ki ne dosegajo skladnosti z mejnimi vrednostmi kakovosti zraka iz Direktive 2008/50/ES, države članice za posamezne srednje velike kurilne naprave na teh območjih ali delih območij pri oblikovanju načrtov za kakovost zraka iz člena 23 Direktive 2008/50/ES ocenijo, ali je treba uporabiti strožje mejne vrednosti emisij od določenih v tej direktivi, in pri tem upoštevajo rezultate izmenjave informacij iz odstavka 10 tega člena, pod pogojem, da bi uporaba strožjih mejnih vrednosti dejansko pripomogla k opaznemu izboljšanju kakovosti zraka.
10. Komisija organizira izmenjavo informacij z državami članicami, zadevnimi industrijskimi panogami in nevladnimi organizacijami o ravneh emisij, ki jih je mogoče doseči z najboljšo razpoložljivo in nastajajočo tehnologijo, in s tem povezanih stroških.
Komisija rezultate izmenjave informacij objavi.
11. Pristojni organ lahko za obdobje največ šestih mesecev odobri odstopanje od obveznosti doseganja skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij iz odstavkov 2 in 7 za SO2 za srednje veliko kurilno napravo, ki navadno uporablja gorivo z nizko vsebnostjo žvepla, kadar upravljavec ne more dosegati skladnosti s temi mejnimi vrednostmi emisij zaradi motenj v dobavi goriva z nizko vsebnostjo žvepla, ki so posledica resnega pomanjkanja.
Države članice Komisijo v roku enega meseca obvestijo o vsakem odstopanju, odobrenem v skladu s prvim pododstavkom.
12. Pristojni organ lahko odobri odstopanje od doseganja skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij iz odstavkov 2 in 7, kadar mora srednje velika kurilna naprava, ki uporablja samo plinasto gorivo, zaradi nenadne prekinitve v dobavi plina izjemoma uporabiti druga goriva in bi zato morala biti opremljena s sekundarno opremo za zmanjšanje emisij. Obdobje, za katerega se takšno odstopanje odobri, ne sme presegati desetih dni, razen če upravljavec pristojnemu organu izkaže, da je daljše obdobje upravičeno.
Države članice Komisijo v roku enega meseca obvestijo o vsakem odstopanju, odobrenem v skladu s prvim pododstavkom.
13. Če srednje velika kurilna naprava hkrati uporablja dve ali več goriv, se mejna vrednost emisij za vsako onesnaževalo izračuna tako, da se:
(a)
uporabi mejna vrednost emisij, ki velja za posamezno vrsto goriva, kot je določena v Prilogi II;
(b)
določi tehtana mejna vrednost emisij glede na posamezno gorivo, in sicer tako, da se pomnoži posamezna mejna vrednost emisij iz točke (a) z vhodno toploto, ki jo prispeva posamezno gorivo, zmnožek pa se deli z vsoto vhodne toplote, ki jih prispevajo vsa goriva; in
(c)
seštejejo tehtane mejne vrednosti glede na posamezno gorivo.
Člen 7
Obveznosti upravljavca
1. Države članice zagotovijo, da upravljavec izvaja spremljanje emisij, in sicer najmanj v skladu z delom 1 Priloge III.
2. Za srednje velike kurilne naprave, ki uporabljajo več goriv, se spremljanje emisij izvaja med kurjenjem goriva ali mešanice goriv, pri katerih bo verjetno dosežena najvišja raven emisij, in v obdobju, ki predstavlja običajne obratovalne pogoje.
3. Upravljavec evidentira vse rezultate spremljanja in jih obdela tako, da se omogoči preverjanje skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij v skladu s pravili iz dela 2 Priloge III.
4. Za srednje velike kurilne naprave, ki uporabljajo sekundarno opremo za zmanjšanje emisij, da dosežejo skladnost z mejnimi vrednostmi emisij, upravljavec evidentira dejansko neprekinjeno obratovanje te opreme ali hrani dokazila o le-tem.
5. Upravljavec srednje velike kurilne naprave hrani:
(a)
dovoljenje ali dokazilo pristojnega organa o registraciji, če je relevantno, pa tudi njegovo posodobljeno različico in s tem povezane informacije;
(b)
rezultate spremljanja in informacije iz odstavkov 3 in 4;
(c)
kadar je to ustrezno, evidenco obratovalnih ur iz člena 6(3) in (8);
(d)
evidenco vrste in količine goriv, uporabljenih v napravi, ter vseh okvar ali izpadov sekundarne opreme za zmanjšanje emisij;
(e)
evidenco primerov neskladnosti in sprejetih ukrepov, kot je navedeno v odstavku 7.
Podatki in informacije iz točk (b) do (e) prvega pododstavka se hranijo vsaj šest let.
6. Upravljavec pristojnemu organu na zahtevo in brez nepotrebnega odlašanja da na voljo podatke in informacije iz odstavka 5. Pristojni organ lahko poda tako zahtevo, da se mu omogoči preverjanje skladnosti z zahtevami iz te direktive. Pristojni organ poda tako zahtevo, če kateri koli posameznik zahteva dostop do podatkov ali informacij iz odstavka 5.
7. V primeru neskladnosti z mejnimi vrednostmi emisij iz Priloge II upravljavec sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se skladnost v čim krajšem času ponovno vzpostavi, brez poseganja v ukrepe, ki jih zahteva člen 8. Države članice določijo pravila za vrsto, pogostost in obliko informacij o primerih neskladnosti, ki jih morajo upravljavci sporočiti pristojnemu organu.
8. Upravljavec pristojnemu organu zagotovi vso potrebno pomoč, da mu omogoči izvajanje pregledov in obiskov na kraju samem ter vzorčenje in zbiranje informacij, ki jih potrebuje za izvajanje svojih nalog za namene te direktive.
9. Upravljavec skrbi, da so obdobja zagona in zaustavitve srednje velike kurilne naprave čim krajša.
Člen 8
Preverjanje skladnosti
1. Države članice zagotovijo, da veljavne vrednosti za emisije, ki se spremljajo v skladu s Prilogo III, ne presegajo mejnih vrednosti emisij iz Priloge II.
2. Države članice vzpostavijo učinkovit sistem za preverjanje skladnosti z zahtevami iz te direktive, ki temelji na okoljskih inšpekcijskih pregledih ali drugih ukrepih.
3. V primeru neskladnosti države članice poleg ukrepov, ki jih upravljavec sprejme v skladu s členom 7(7), zagotovijo, da pristojni organ od upravljavca zahteva sprejetje vseh potrebnih ukrepov, s katerimi zagotovi, da se brez nepotrebnega odlašanja ponovno vzpostavi skladnost.
Če se zaradi neskladnosti znatno poslabša kakovost zraka v lokalnem okolju, se obratovanje srednje velike kurilne naprave prekine, dokler se ponovno ne vzpostavi skladnost.
Člen 9
Spremembe na srednje velikih kurilnih napravah
Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da upravljavec brez nepotrebnega odlašanja obvesti pristojni organ o vseh načrtovanih spremembah na srednje veliki kurilni napravi, ki bi vplivale na veljavne mejne vrednosti emisij.
Pristojni organ ustrezno posodobi dovoljenje oziroma registracijo.
Člen 10
Pristojni organi
Države članice določijo pristojne organe, odgovorne za izpolnjevanje obveznosti iz te direktive.
Člen 11
Poročanje
1. Države članice do 1. oktobra 2026 in do 1. oktobra 2031 Komisiji predložijo poročilo s kvalitativnimi in kvantitativnimi informacijami o izvajanju te direktive, o vseh ukrepih, sprejetih za preverjanje skladnosti obratovanja srednje velikih kurilnih naprav s to direktivo, in o ukrepih, sprejetih za njeno uveljavitev.
Prvo poročilo iz prvega pododstavka vključuje oceno skupnih letnih emisij SO2, NOx in prahu iz srednje velikih kurilnih naprav, razvrščenih v skupine glede na vrsto naprave, vrsto goriva in zmogljivostni razred.
2. Države članice do 1. januarja 2021 Komisiji predložijo tudi poročilo o oceni skupnih letnih emisij CO in vseh razpoložljivih informacijah o koncentraciji emisij CO iz srednje velikih kurilnih naprav, razvrščenih v skupine glede na vrsto goriva in zmogljivostni razred.
3. Za namene poročanja iz odstavkov 1 in 2 Komisija da državam članicam na voljo elektronsko orodje za poročanje.
Komisija z izvedbenimi akti določi tehnično obliko poročanja, da se poenostavi in racionalizira obveznosti držav članic glede poročanja o informacijah iz odstavkov 1 in 2 tega člena. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 15.
4. Komisija v dvanajstih mesecih po prejemu poročil držav članic v skladu z odstavkom 1 tega člena ter ob upoštevanju informacij, ki so dane na voljo v skladu s členom 6(11) in (12), Evropskemu parlamentu in Svetu predloži zbirno poročilo.
5. Pri izvajanju nalog iz odstavkov 3 in 4 Komisiji pomaga Evropska agencija za okolje.
Člen 12
Pregled
1. Komisija do 31. decembra 2020 pregleda napredek pri energetski učinkovitosti srednje velikih kurilnih naprav in oceni koristi določitve minimalnih standardov energetske učinkovitosti v skladu z najboljšo razpoložljivo tehnologijo.
2. Komisija do 1. januarja 2023 na podlagi najsodobnejše tehnologije oceni potrebo po pregledu določb o napravah, ki so del majhnih ali mikro izdvojenih omrežij, ter dela 2 Priloge II.
Komisija oceni tudi, ali je treba pri nekaterih vrstah srednje velikih kurilnih naprav regulirati emisije CO.
Po tem se pregled izvede vsakih deset let, pri tem pa se oceni tudi, ali bi bilo ustrezno določiti strožje mejne vrednosti emisij, zlasti za nove srednje velike kurilne naprave.
3. Komisija predloži poročilo o rezultatih pregledov iz odstavkov 1 in 2 Evropskemu parlamentu in Svetu ter mu po potrebi priloži zakonodajni predlog.
Člen 13
Spremembe prilog
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 14, da se točka 2 dela 2 Priloge III prilagodi tehničnemu in znanstvenemu napredku.
Člen 14
Izvajanje pooblastila
1. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov je preneseno na Komisijo pod pogoji, določenimi v tem členu.
2. Pooblastilo iz člena 13 se na Komisijo prenese za obdobje pet let od 18. decembra 2015. Komisija pripravi poročilo o prenesenem pooblastilu najpozneje devet mesecev pred koncem petletnega obdobja. Prenos pooblastila se samodejno podaljšuje za enako dolga obdobja, razen če Evropski parlament ali Svet nasprotuje temu podaljšanju najpozneje tri mesece pred koncem vsakega obdobja.
3. Pooblastilo iz člena 13 lahko kadar koli prekliče Evropski parlament ali Svet. S sklepom o preklicu preneha veljati prenos pooblastila iz navedenega sklepa. Sklep začne veljati dan po njegovi objavi v Uradnem listu Evropske unije ali na poznejši dan, ki je določen v navedenem sklepu. Sklep ne vpliva na veljavnost že veljavnih delegiranih aktov.
4. Komisija takoj po sprejetju delegiranega akta o njem sočasno uradno obvesti Evropski parlament in Svet.
5. Delegirani akt, sprejet na podlagi člena 13, začne veljati le, če mu niti Evropski parlament niti Svet ne nasprotuje v roku dveh mesecev od uradnega obvestila Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu ali če pred iztekom tega roka tako Evropski parlament kot Svet Komisijo obvestita, da mu ne bosta nasprotovala. Ta rok se na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta podaljša za dva meseca.
Člen 15
Postopek v odboru
1. Komisiji pomaga odbor, ustanovljen s členom 75(1) Direktive 2010/75/EU. Ta odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011.
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011.
3. Kadar odbor ne poda mnenja, Komisija osnutka izvedbenega akta ne sprejme in se uporabi tretji pododstavek člena 5(4) Uredbe (EU) št. 182/2011.
Člen 16
Kazni
Države članice določijo pravila glede kazni, ki se uporabljajo v primeru kršitve nacionalnih predpisov, sprejetih na podlagi te direktive, in sprejmejo vse potrebne ukrepe za izvrševanje teh kazni. Kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice do 19. decembra 2017 uradno obvestijo Komisijo o teh pravilih in ukrepih in jo nemudoma uradno obvestijo o vseh naknadnih spremembah.
Člen 17
Prenos
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 19. decembra 2017. O tem takoj obvestijo Komisijo.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice Komisiji sporočijo besedila temeljnih določb nacionalnega prava, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 18
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 19
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Strasbourgu, 25. novembra 2015