NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1143/2014
ze dne 22. října 2014
o prevenci a regulaci zavlékání či vysazování a šíření invazních nepůvodních druhů
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci Výboru regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Výskyt nepůvodních druhů, ať již živočichů, rostlin, hub nebo mikroorganismů v nových lokalitách není vždy důvodem ke znepokojení. Značná část nepůvodních druhů se však může stát druhy invazními a takovéto druhy mají závažné nepříznivé dopady na biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, ale i jiné sociální a hospodářské dopady, a těmto dopadům je třeba předcházet. Přibližně 12 000 druhů nacházejících se v životním prostředí v Unii a v jiných evropských zemích je nepůvodních a zhruba 10 až 15 % z nich je podle odhadů invazních.
(2)
Invazní nepůvodní druhy představují jednu z hlavních hrozeb pro biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, zejména v zeměpisně a evolučně izolovaných ekosystémech, jako například na malých ostrovech. Rizika, která tyto druhy představují, mohou být umocněna intenzivnějším celosvětovým obchodem, dopravou, cestovním ruchem a změnou klimatu.
(3)
Hrozba, kterou invazní nepůvodní druhy představují pro biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, má různé podoby, včetně vážných dopadů na původní druhy a strukturu a funkci ekosystémů v důsledku změn přírodních stanovišť, predace, konkurence, přenosu nákaz, vytlačení původních druhů ve značné části areálu a genetických účinků křížení. Kromě toho mohou mít invazní nepůvodní druhy také závažný nepříznivý dopad na lidské zdraví a hospodářství. Biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, lidské zdraví či hospodářství ohrožují pouze živí jedinci nebo jejich části, které se mohou rozmnožovat, a proto by se pouze na ně měla vztahovat omezení podle tohoto nařízení.
(4)
Unie jako smluvní strana Úmluvy o biologické rozmanitosti, kterou schválila rozhodnutím Rady 93/626/EHS (3), je vázána čl. 8 písm. h) uvedené úmluvy, podle něhož každá smluvní strana, pokud to bude možné a vhodné: „zabraňuje zavádění, kontroluje či hubí ty cizí druhy, které ohrožují ekosystémy, přírodní stanoviště nebo druhy“.
(5)
Unie se jako smluvní strana Úmluvy o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť, schválené rozhodnutím Rady 82/72/EHS (4), zavázala, že přijme veškerá vhodná opatření, aby zaručila ochranu přírodních stanovišť planě rostoucích rostlin a volně žijících živočichů.
(6)
Aby toto nařízení podpořilo dosažení cílů směrnic 2000/60/ES (5), 2008/56/ES (6) a 2009/147/ES (7), a směrnice Rady 92/43/EHS (8), mělo by stanovit pravidla pro prevenci, minimalizaci a zmírnění nepříznivých účinků invazních nepůvodních druhů na biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby a na lidské zdraví a na bezpečnost, jakož i pro omezení jejich sociálního a hospodářského dopadu.
(7)
Některé druhy v reakci na změny životního prostředí přirozeně migrují. V novém prostředí by neměly být považovány za nepůvodní a měly by být vyloučeny z oblasti působnosti tohoto nařízení. Toto nařízení by se mělo zaměřit pouze na druhy, které byly do Unie zavlečeny či v Unii vysazeny v důsledku lidského zásahu.
(8)
V současné době se na oblast zdraví zvířat vztahuje přes 40 unijních legislativních aktů, které obsahují i ustanovení o nákazách zvířat. Kromě toho směrnice Rady 2000/29/ES (9) obsahuje ustanovení o organismech škodlivých pro rostliny nebo rostlinné produkty a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES (10) stanoví režim pro geneticky modifikované organismy. Jakákoli nová pravidla pro invazní nepůvodní druhy by proto měla být uvedena do souladu s uvedenými legislativními akty Unie a neměla by se s nimi překrývat; zároveň by se nová pravidla neměla vztahovat na organismy, na něž se zaměřují uvedené legislativní akty.
(9)
Nařízení (ES) č. 1107/2009 (11) a (EU) č. 528/2012 (12) a nařízení Rady (ES) č. 708/2007 (13) stanoví pravidla týkající se povolení využití určitých nepůvodních druhů pro konkrétní účely. Využití určitých druhů bylo v době vstupu tohoto nařízení v platnost v uvedených režimech již povoleno. Aby byl zaručen soudržný právní rámec, měly by být tyto druhy z oblasti působnosti tohoto nařízení vyloučeny.
(10)
Jelikož invazních nepůvodních druhů existuje značné množství, je důležité zaručit prioritu dílčímu souboru invazních nepůvodních druhů, které jsou považovány za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii. Proto by měl být vypracován a pravidelně aktualizován seznam těchto invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii (dále jen „unijní seznam“). Invazní nepůvodní druhy by měly být považovány za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, pokud škoda, kterou způsobují v zasažených členských státech, je natolik závažná, že je důvodem k přijetí zvláštních opatření použitelných v celé Unii, a to včetně členských států, které dosud zasaženy nebyly, nebo je dokonce nepravděpodobné, že zasaženy budou. Aby bylo zaručeno, že výběr invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii zůstane přiměřené, měl by být unijní seznam vypracován a aktualizován postupně a měl by být zaměřen na ty druhy, v jejichž případě se díky zařazení na unijní seznam nákladově efektivním způsobem zajistí účinná prevence, minimalizace a zmírnění nepříznivých dopadů těchto druhů. Jelikož druhy náležející do stejné taxonomické skupiny často mají podobné ekologické nároky a mohou představovat podobná rizika, mělo by být ve vhodných případech povoleno zahrnutí taxonomických skupin druhů na unijní seznam.
(11)
Hlavním nástrojem pro uplatňování tohoto nařízení jsou kritéria pro zařazení na unijní seznam. Za účelem zajištění účinného využívání zdrojů by tato kritéria měla zajistit, aby na unijním seznamu byly z potenciálních invazních nepůvodních druhů, které jsou v současné době známé, uvedeny invazní nepůvodní druhy s nejzávažnějším nepříznivým dopadem. Komise by na základě uvedených kritérií měla předložit výboru zřízenému tímto nařízením návrh unijního seznamu do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost. Při navrhování unijního seznamu by měla Komise informovat tento výbor o tom, jak uvedená kritéria zohlednila. Kritéria by měla zahrnovat posouzení rizik podle příslušných ustanovení dohod Světové obchodní organizace v oblasti omezování obchodu s druhy.
(12)
Aby se předešlo nepřiměřeným nebo nadměrným nákladům pro jakýkoli z členských států a zaručila se přidaná hodnota opatření přijatých na úrovni Unie prostřednictvím tohoto nařízení, Komise by při navrhování unijního seznamu a vyplývajících opatření měla zohlednit, náklady na jejich realizaci v členských státech, náklady v případě nečinnosti, nákladovou efektivitu a socioekonomické aspekty. V této souvislosti by se při výběru invazních nepůvodních druhů pro zahrnutí na unijní seznam měla zvláštní pozornost věnovat druhům, jejichž využití je rozšířené a které v daném členském státě zajišťují výrazné sociální a hospodářské přínosy, aniž by došlo ke zpochybnění cílů tohoto nařízení.
(13)
Za účelem zajištění souladu s pravidly podle příslušných dohod Světové obchodní organizace a důsledného uplatňování tohoto nařízení by měla být stanovena společná kritéria, aby bylo možné provádět posuzování rizik. Tato kritéria by měla ve vhodných případech vycházet ze stávajících vnitrostátních a mezinárodních norem a měla by zahrnovat různé aspekty charakteristik jednotlivých druhů, rizika a způsoby, jimiž jsou tyto druhy do Unie zavlékány či v Unii vysazovány, nepříznivé sociální a hospodářské dopady těchto druhů a také jejich dopady na biologickou rozmanitost, potenciální přínosy jejich využití a náklady na zmírnění dopadů, které vyvažují jejich nepříznivé dopady, jakož i posouzení možných nákladů vyplývajících z environmentálních, sociálních a hospodářských škod dokládající významný dopad na Unii, aby bylo možné důkladněji ospravedlnit přijetí opatření. V zájmu postupného rozvíjení systému a využívání získaných zkušeností, by mělo být do 1. června 2021 provedeno vyhodnocení celkového přístupu.
(14)
Některé invazní nepůvodní druhy jsou zařazeny do přílohy B nařízení Rady (ES) č. 338/97 (14) a jejich dovoz do Unie je zakázán, jelikož byla zjištěna jejich invazní povaha a skutečnost, že jejich zavlečení do Unie či jejich vysazení v Unii má nepříznivý vliv na původní druhy. Těmito druhy jsou: Callosciurus erythraeus, Sciurus carolinensis, Oxyura jamaicensis, Lithobates (Rana) catesbeianus, Sciurus niger, Chrysemys picta a Trachemys scripta elegans. Aby se zaručil soudržný právní rámec a jednotná pravidla pro invazní nepůvodní druhy na úrovni Unie, mělo by být považováno za prioritu, aby byly uvedené invazní nepůvodní druhy zařazeny na unijní seznam jako invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii.
(15)
Prevence je z hlediska životního prostředí obecně více žádoucí a nákladově efektivnější než následná reakce a měla by být prioritou. Přednostně by proto měly být na unijní seznam zařazeny ty invazní nepůvodní druhy, které se ještě v Unii nenacházejí nebo v jejichž případě se jedná o ranou fázi invaze, jakož i ty invazní nepůvodní druhy, v jejichž případě se předpokládá, že nepříznivé dopady budou nejzávažnější. Jelikož do Unie mohou být soustavně zavlékány či zde vysazovány nové invazní nepůvodní druhy a přítomné nepůvodní druhy se šíří a rozšiřují svůj areál, je nezbytné zajistit, aby byl unijní seznam průběžně přezkoumáván a aktualizován.
(16)
Mezi členskými státy, na něž mají významný dopad stejné invazní nepůvodní druhy, které nejsou schopny utvořit životaschopnou populaci na velké části území Unie, by měly být prověřeny možnosti regionální spolupráce. Pokud cílů tohoto nařízení může být lépe dosaženo na úrovni Unie, i tyto druhy by mohly být zařazeny na unijní seznam.
(17)
Při sledování cílů tohoto nařízení je vhodné zohlednit zvláštní situaci nejvzdálenějších regionů a zejména jejich odlehlost, ostrovní povahu a jedinečnost jejich vlastní biologické rozmanitosti. Pokud jde o přijímání omezujících a preventivních opatření vztahujících se k invazním nepůvodním druhům s významným dopadem na Unii, měly by být požadavky tohoto nařízení uzpůsobeny zvláštním charakteristikám nejvzdálenějších regionů, které jsou vymezeny Smlouvou o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), a to s ohledem na rozhodnutí Evropské rady 2010/718/EU (15) a 2012/419/EU (16).
(18)
Rizika a obavy spojené s invazními nepůvodními druhy představují přeshraniční výzvu, která ovlivňuje celou Unii. Proto je velice důležité zakázat na úrovni Unie dovoz do Unie, rozmnožování, pěstování, přepravu, nákup, prodej, využívání, výměnu, držení invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii a jejich uvolňování do oběhu, ať již jde o úmyslné jednání či jednání z nedbalosti, aby se zaručilo podniknutí včasných a důsledných kroků v celé Unii, které zamezí narušování vnitřního trhu a předejdou situacím, kdy je opatření přijaté v jednom členském státě oslabováno nečinností v jiném členském státě.
(19)
Aby bylo možno provádět vědecké výzkumné činnosti a činnosti týkající se ochrany ex situ, je nezbytné stanovit zvláštní pravidla pro invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, jichž se tyto činnosti týkají. Uvedené činnosti by měly být prováděny v uzavřených zařízeních, v nichž jsou organismy drženy v oddělených prostorách, přičemž jsou přijata veškerá nezbytná opatření, aby se zabránilo úniku či protiprávnímu uvolnění invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii. Po schválení ze strany Komise by se tato pravidla ve výjimečných a řádně odůvodněných případech naléhavého veřejného zájmu mohla rovněž použít na určité jiné činnosti, včetně činností obchodních. Při provádění těchto pravidel by se mělo zejména dbát na to, aby se zabránilo jakýmkoli nepříznivým dopadům na chráněné druhy a stanoviště v souladu s příslušnými právními předpisy Unie.
(20)
Mohou nastat případy, kdy se na hranicích Unie objeví nepůvodní druhy, které dosud nebyly uznány za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, nebo kdy jsou takovéto druhy zjištěny na území Unie. Členské státy by tedy měly mít možnost přijmout na základě dostupných vědeckých poznatků určitá mimořádná opatření. Taková mimořádná opatření by umožnila okamžitou reakci proti invazním nepůvodním druhům, které mohou v případě svého zavlečení či vysazení, usídlení a rozšíření v uvedených zemích představovat rizika, zatímco členské státy provádějí posouzení skutečných rizik, která tyto druhy představují, a to v souladu s příslušnými ustanoveními dohod Světové obchodní organizace v dané oblasti, zejména s cílem dosáhnout toho, aby tyto druhy byly uznány jako invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii. Vnitrostátní mimořádná opatření je třeba spojit s možností přijímat mimořádná opatření na úrovni Unie, aby byla splněna ustanovení příslušných dohod Světové obchodní organizace. Díky mimořádným opatřením na úrovni Unie by Unie měla navíc mít k dispozici mechanismus pro rychlé jednání v případě výskytu či bezprostředního nebezpečí vstupu nových invazních nepůvodních druhů, a to v souladu se zásadou obezřetnosti.
(21)
Značná část invazních nepůvodních druhů je do Unie zavlečena nebo v ní vysazena nezáměrně. Proto je velice důležité účinněji regulovat způsoby, jimiž jsou tyto druhy nezáměrně zavlékány do Unie či zde vysazovány. Vzhledem k poměrně omezeným zkušenostem s touto problematikou by opatření v této oblasti měla být zaváděna postupně. Jejich součástí by měla být jak dobrovolná opatření, například opatření navržená v pokynech Mezinárodní námořní organizace pro kontrolu a řízení biologického znečišťování prostředí loděmi, tak i opatření povinná. Uvedená činnost by měla vycházet ze zkušeností získaných v Unii a v členských státech při regulaci některých způsobů šíření druhů, včetně opatření stanovených prostřednictvím Mezinárodní úmluvy o kontrole a řízení lodní zátěžové vody a usazenin přijaté v roce 2004. Komise by proto měla učinit veškeré vhodné kroky, aby členské státy podpořila v ratifikování uvedené úmluvy.
(22)
Aby bylo možné vytvořit odpovídající vědomostní základnu pro řešení problémů způsobených invazními nepůvodními druhy, je důležité, aby členské státy prováděly výzkum a sledování těchto druhů a dohled nad nimi. Vzhledem k tomu, že systémy dohledu jsou nejvhodnějším prostředkem pro včasné zjištění nových invazních nepůvodních druhů a pro určení toho, jak jsou již usídlené druhy rozšířeny, měly by tyto systémy zahrnovat jak cílené, tak obecné průzkumy a využívat zapojení různých odvětví a zúčastněných stran včetně regionálních a místních komunit. V rámci systémů dohledu by měla být věnována soustavná pozornost všem novým invazním nepůvodním druhům kdekoli v Unii a jejich cílem by mělo být vytvoření faktické a ucelené představy o situaci na úrovni Unie. Za účelem větší účinnosti a nákladové efektivity by měly být uplatňovány stávající systémy celní kontroly, dohledu a sledování, které jsou již stanoveny v právních předpisech Unie, zejména ve směrnicích 92/43/EHS, 2000/60/ES, 2008/56/ES a 2009/147/ES.
(23)
Měly by být prováděny úřední kontroly zvířat a rostlin, aby se zabránilo záměrnému zavlékání či vysazování invazních nepůvodních druhů. Živá zvířata a rostliny by měly do Unie vstupovat pouze přes stanoviště hraniční kontroly v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 (17), směrnicemi Rady 91/496/EHS (18) a 97/78/ES (19) nebo přes vstupní místa v souladu se směrnicí 2000/29/ES. Aby se zaručila účinnost a zabránilo se vytváření paralelních systémů celní kontroly, měly by příslušné orgány na prvním stanovišti hraniční kontroly nebo na prvním vstupním místě, k němuž se tyto druhy dostanou, provést ověření, zda se jedná o invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii.
(24)
Poté, co dojde k zavlečení invazních nepůvodních druhů či k jejich vysazení, mají zásadní význam opatření pro včasné zjištění a rychlou eradikaci, aby se zabránilo jejich usídlení a šíření. Nejúčinnější a nákladově nejefektivnější reakcí často bývá co nejvčasnější eradikace dané populace, dokud je počet jedinců stále ještě omezený. V případě, že eradikaci nelze provést nebo náklady na eradikaci převažují nad dlouhodobými environmentálními, sociálními a hospodářskými přínosy, měla by být uplatněna opatření pro izolaci a kontrolu. Regulační opatření by měla odpovídat dopadu na životní prostředí a měla by náležitě zohledňovat biogeografické a klimatické podmínky daného členského státu.
(25)
V případě regulačních opatření by se mělo zabránit jakýmkoli nepříznivým dopadům na životní prostředí i na lidské zdraví. Je-li v některých případech nezbytné některé živočišné invazní nepůvodní druhy eradikovat a regulovat, zvířata při tom mohou být i přes využití nejlepších dostupných technických prostředků vystavena bolesti, úzkosti, strachu nebo jiným formám utrpení. Z tohoto důvodu by členské státy a každý hospodářský subjekt, který se podílí na eradikaci, kontrole či izolaci invazních nepůvodních druhů, měly přijmout nezbytná opatření, aby během tohoto procesu byla zvířata ušetřena zbytečné bolesti, úzkosti a utrpení, a to s co největším ohledem na osvědčené postupy v této oblasti, jako jsou například základní zásady dobrých životních podmínek zvířat, které vypracovala Světová organizace pro zdraví zvířat. Zvažovány by měly být neletální metody a přijatá opatření by měla mít co nejmenší dopad na necílové druhy.
(26)
Invazní nepůvodní druhy obecně poškozují ekosystémy a snižují jejich odolnost. Z toho důvodu by měla být prováděna přiměřená opatření na obnovu k posílení odolnosti ekosystémů vůči invazím, k nápravě způsobených škod a ke zlepšení stavu druhů a jejich stanovišť z hlediska ochrany v souladu se směrnicemi 92/43/EHS a 2009/147/ES, zlepšení ekologického stavu vnitrozemských povrchových vod, brakických vod, pobřežních vod a podzemních vod v souladu se směrnicí 2000/60/ES a zlepšení stavu prostředí mořských vod v souladu se směrnicí 2008/56/ES. Náklady na taková opatření na obnovu by měly být v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ získány zpět.
(27)
K zajištění účinného uplatňování tohoto nařízení by měla být podporována přeshraniční spolupráce, zejména se sousedními zeměmi, a koordinace mezi členskými státy, především v rámci stejné biogeografické oblasti Unie.
(28)
Systém pro řešení problematiky invazních nepůvodních druhů by měl vycházet z centralizovaného informačního systému shromažďujícího stávající informace o nepůvodních druzích v Unii a umožňujícího přístup k informacím o výskytu druhů, jejich rozšíření, ekologii, invazní historii a k veškerým dalším informacím, které jsou důležité pro politická a regulační rozhodnutí, a rovněž umožňující výměnu osvědčených postupů.
(29)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES (20) stanovila rámec pro veřejné konzultace při rozhodování o otázkách týkajících se životního prostředí. Při vymezování činnosti v oblasti invazních nepůvodních druhů by veřejnost měla mít možnost díky faktické účasti vyjádřit svá stanoviska a obavy, které by pro uvedená rozhodnutí mohly být důležité, a subjekty s rozhodovací pravomocí by tak měly možnost tato stanoviska a obavy zohlednit. Tím by se zvýšila odpovědnost a transparentnost rozhodovacího procesu a přispělo by se ke zvýšení informovanosti veřejnosti o otázkách týkajících se životního prostředí a k podpoře přijatých rozhodnutí.
(30)
Za účelem zajištění odpovídající znalostní základny k řešení problémů, jež invazní nepůvodní druhy přinášejí, je důležité zapojení vědecké obce. Mělo by být zřízeno specializované vědecké fórum poskytující poradenství ohledně vědeckých aspektů souvisejících s uplatňováním tohoto nařízení, zejména pokud jde o sestavování a aktualizaci unijního seznamu, posuzování rizik, mimořádná opatření a opatření pro rychlou eradikaci.
(31)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o přijetí a aktualizaci unijního seznamu, stanovování formátu dokumentů sloužících jako podklady pro udělení povolení, přijímání mimořádných opatření na úrovni Unie, stanovování požadavků uplatňovat určitá ustanovení v dotčených členských státech v případě posílené regionální spolupráce, odmítnutí rozhodnutí členských států o neuplatňování eradikačních opatření a technických formátů zpráv předkládaných Komisi. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (21).
(32)
Aby se zohlednil nejnovější vědecký vývoj v oblasti životního prostředí, měla by být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o určení způsobu, jak se zjišťuje, že invazní nepůvodní druhy jsou schopny vytvořit životaschopné populace a rozšířit se, jakož i o vymezení společných prvků pro vypracování posouzení rizik. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla příslušné konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby příslušné dokumenty byly současně, včas a vhodným způsobem předávány Evropskému parlamentu a Radě.
(33)
Aby se zaručil soulad s tímto nařízením, je důležité, aby členské státy ukládaly účinné, přiměřené a odrazující sankce za porušení předpisů, a to s ohledem na povahu a závažnost porušení, zásadu náhrady vzniklých nákladů a zásadu „znečišťovatel platí“.
(34)
Opatřeními přijatými podle tohoto nařízení mohou členské státy ukládat povinnosti držitelům nebo uživatelům nepůvodních druhů, jakož i vlastníkům a nájemcům příslušných pozemků.
(35)
Aby mohli nekomerční vlastníci nadále chovat v zájmovém chovu zvířata, která patří mezi druhy zařazené na unijní seznam až do okamžiku přirozené smrti zvířete, je nezbytné stanovit přechodná opatření, a to za podmínky, že jsou zavedena všechna opatření pro zabránění rozmnožení těchto zvířat či jejich úniku.
(36)
Aby mohly komerční hospodářské subjekty, jež mohou mít oprávněná očekávání, například subjekty, které získaly povolení v souladu s nařízením (ES) č. 708/2007, po vstupu tohoto nařízení v platnost vyčerpat své populace invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, lze jim oprávněně poskytnout lhůtu dvou let, během níž provedou utracení, usmrcení humánním způsobem, prodej či případně předání jedinců do výzkumných ústavů či do zařízení pro ochranu ex situ.
(37)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž prevence a minimalizace a zmírnění nepříznivých dopadů na biologickou rozmanitost spojených se zavlékáním nebo vysazováním invazních nepůvodních druhů do Unie a s jejich šířením v Unii, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich z důvodu jejich rozsahu či účinků může být lépe dosaženo na úrovni Unie, smí Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(38)
Členské státy by měly mít možnost ponechat v platnosti nebo přijmout pravidla týkající se invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, která budou přísnější než pravidla stanovená v tomto nařízení, a uplatňovat na invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na příslušný členský stát ustanovení, která jsou obsažena v tomto nařízení a týkají se invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii. Tato opatření by měla být v souladu se Smlouvou o fungování EU a podle právních předpisů Unie oznámena Komisi,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla pro prevenci, minimalizaci a zmírnění nepříznivých dopadů na biologickou rozmanitost spojených jak se záměrným, tak nezáměrným zavlékáním nebo vysazováním invazních nepůvodních druhů do Unie a s jejich šířením v Unii.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na všechny invazní nepůvodní druhy.
2. Toto nařízení se nevztahuje na:
a)
druhy, které mění svůj přirozený areál bez lidského zásahu v reakci na měnící se ekologické podmínky a změnu klimatu;
b)
geneticky modifikované organismy ve smyslu článku 2 bodu 2 směrnice 2001/18/ES;
c)
patogeny způsobující nákazy zvířat; pro účely tohoto nařízení se nákazou zvířat rozumí výskyt infekcí a infestace u zvířat způsobených jedním či více patogeny přenosnými na zvířata nebo na člověka;
d)
škodlivé organismy uvedené v příloze I nebo v příloze II směrnice 2000/29/ES, a škodlivé organismy, proti nimž byla přijata opatření v souladu s čl. 16 odst. 3 uvedené směrnice;
e)
druhy uvedené v příloze IV nařízení (ES) č. 708/2007, jsou-li využívány v akvakultuře;
f)
mikroorganismy vyrobené nebo dovezené pro použití v přípravcích na ochranu rostlin, které již byly povoleny nebo u kterých probíhá posouzení podle nařízení (ES) č. 1107/2009; nebo
g)
mikroorganismy vyrobené nebo dovezené pro použití v biocidních přípravcích, které již byly povoleny nebo u kterých probíhá posouzení podle nařízení (ES) č. 528/2012.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„nepůvodními druhy“ jacíkoli živí jedinci druhu, poddruhu nebo nižšího taxonu živočichů, rostlin, hub nebo mikroorganismů zavlečených nebo vysazených mimo svůj přirozený areál; patří sem všechny části, gamety, semena, vejce nebo propagule těchto druhů, jakož i kříženci, odrůdy či plemena, které mohou přežít a následně se rozmnožovat;
2)
„invazním nepůvodním druhem“ nepůvodní druh, u nějž bylo zjištěno, že jeho zavlečení či vysazení nebo šíření ohrožuje biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby nebo na ně má nepříznivý dopad;
3)
„invazním nepůvodním druhem s významným dopadem na Unii“ invazní nepůvodní druh, jehož nepříznivý dopad je považován za takový, že vyžaduje koordinovanou činnost na úrovni Unie podle čl. 4 odst. 3;
4)
„invazním nepůvodním druhem s významným dopadem na členský stát“ invazní nepůvodní druh jiný než invazní nepůvodní druh s významným dopadem na Unii, u nějž se členský stát na základě vědeckých poznatků domnívá, že nepříznivý dopad jeho uvolnění a šíření je závažný pro celé území tohoto členského státu nebo pro část tohoto území, a to i v případech, kdy není zcela potvrzen, a vyžaduje přijetí opatření na úrovni daného členského státu;
5)
„biologickou rozmanitostí“ variabilita všech žijících organismů včetně suchozemských, mořských a jiných vodních ekosystémů a ekologických komplexů, jejichž jsou součástí; zahrnuje různorodost v rámci druhů, mezi druhy i mezi ekosystémy;
6)
„ekosystémovými službami“ přímé či nepřímé přínosy ekosystémů pro dobré životní podmínky člověka;
7)
„zavlečením či vysazením“ přesun druhů mimo jejich přirozený areál v důsledku lidského zásahu;
8)
„výzkumem“ deskriptivní či pokusná práce prováděná za regulovaných podmínek s cílem získat nové vědecké poznatky či vyvinout nové výrobky, včetně počátečních fází identifikace, určení charakteristik a izolace genetických rysů invazních nepůvodních druhů jiných než těch rysů, kvůli kterým jsou druhy invazní, a to pouze v rozsahu, v němž je to nezbytné, aby bylo možno vyšlechtit tyto rysy tak, aby dané druhy přestaly být invazními;
9)
„držením v oddělených prostorách“ držení organismu v uzavřeném zařízení, z něhož nemůže uniknout ani se rozšířit;
10)
„ochranou ex situ“ ochrana prvků biologické rozmanitosti mimo jejich přírodní stanoviště;
11)
„způsoby šíření“ trasy a mechanismy zavlékání nebo vysazování a šíření invazních nepůvodních druhů;
12)
„včasným zjištěním“ potvrzení přítomnosti jedince nebo jedinců invazních nepůvodních druhů v prostředí předtím, než se značně rozšíří;
13)
„eradikací“ úplné a trvalé vymýcení populace invazních nepůvodních druhů letálními nebo neletálními prostředky;
14)
„kontrolou populace“ opatření s letálními či neletálními účinky uplatňovaná na populaci invazních nepůvodních druhů, přičemž se rovněž minimalizuje dopad na necílové druhy a jejich stanoviště, s cílem udržet počet jedinců co nejnižší, aby se v případě, že druh nelze eradikovat, minimalizovala jeho invazní schopnost a nepříznivé dopady na biologickou rozmanitost, související ekosystémové služby, na lidské zdraví nebo hospodářství;
15)
„izolací“ kroky, které mají vytvořit překážky, jež minimalizují riziko, že se populace invazního nepůvodního druhu rozptýlí a rozšíří mimo invalidovanou oblast;
16)
„značně rozšířeným“ druhem invazní nepůvodní druh, jehož populace překročila fázi naturalizace, během níž si zachovává schopnost sebeudržení, a rozšířila se, aby kolonizovala velkou část potenciálního areálu, v němž může přežít a rozmnožovat se;
17)
„regulací“ jakékoli opatření s letálními či neletálními účinky provedené k eradikaci, kontrole nebo izolaci populace invazního nepůvodního druhu, přičemž se rovněž minimalizuje dopad na necílové druhy a jejich stanoviště.
Článek 4
Seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii
1. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii (dále jen „unijní seznam“) na základě kritérií stanovených v odstavci 3 tohoto článku. Uvedené prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2. Návrhy prováděcích aktů se předloží výboru uvedenému v čl. 27 odst. 1 do 2. ledna 2016.
2. Komise alespoň jednou za šest let provede komplexní přezkum unijního seznamu a v mezidobí jej případně postupem podle odstavce 1 aktualizuje:
a)
doplněním nových invazních nepůvodních druhů;
b)
vyjmutím těch invazních nepůvodních druhů, které již nesplňují jedno nebo více kritérií stanovených v odstavci 3.
3. Invazní nepůvodní druhy se na unijní seznam zařadí pouze tehdy, pokud splňují všechna tato kritéria:
a)
podle dostupných vědeckých poznatků jsou nepůvodní na celém území Unie s výjimkou nejvzdálenějších regionů;
b)
podle dostupných vědeckých poznatků jsou schopné vytvořit životaschopnou populaci a za stávajících podmínek a předvídatelných podmínek v důsledku změny klimatu se rozšířit v jedné biogeografické oblasti společné více než dvěma členským státům nebo v jedné mořské podoblasti, s výjimkou nejvzdálenějších regionů členských států;
c)
podle dostupných vědeckých poznatků je pravděpodobné, že budou mít závažný nepříznivý dopad na biologickou rozmanitost nebo související ekosystémové služby a mohou mít rovněž nepříznivý dopad na lidské zdraví nebo hospodářství;
d)
posouzení rizik provedené podle čl. 5 odst. 1 prokázalo, že je nutno podniknout společné kroky na úrovni Unie, aby se zabránilo jejich zavlečení nebo vysazení, usídlení nebo rozšíření;
e)
je pravděpodobné, že zařazení na unijní seznam zajistí účinnou prevenci, minimalizaci nebo zmírnění jejich nepříznivých dopadů.
4. Členské státy mohou Komisi předkládat žádosti o zařazení invazních nepůvodních druhů na unijní seznam. V těchto žádostech musí být uvedeno:
a)
název druhu;
b)
posouzení rizik provedené v souladu s čl. 5 odst. 1;
c)
doklady o tom, že kritéria stanovená v odstavci 3 tohoto článku jsou splněna.
5. V unijním seznamu se tam, kde je to na místě, uvedou odkazy na zboží, s nimiž jsou dané invazní nepůvodní druhy zpravidla spojovány, s kódy kombinované nomenklatury, jak jsou uvedeny v nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (22), a s označením kategorií zboží, jež podléhají úředním kontrolám podle článku 15 tohoto nařízení.
6. Komise při přijímání nebo aktualizaci unijního seznamu uplatňuje kritéria uvedená v odstavci 3 s náležitým zohledněním nákladů na provádění v členských státech, nákladů v případě nečinnosti, nákladové efektivity a socioekonomických aspektů. Na unijní seznam jsou přednostně zařazeny ty invazní nepůvodní druhy, které:
a)
se zatím v Unii nenacházejí nebo se nacházejí v rané fázi invaze a je velmi pravděpodobné, že jejich nepříznivý dopad bude závažný;
b)
jsou již v Unii usídleny a jejich nepříznivé dopady jsou nejzávažnější.
7. Komise při navrhování unijního seznamu rovněž odůvodní, proč lze cílů tohoto nařízení lépe dosáhnout prostřednictvím opatření na úrovni Unie.
Článek 5
Posouzení rizik
1. Pro účely článku 4 se posouzení rizik uvedené provádí ve vztahu ke stávajícímu a potenciálního areálu invazního nepůvodního druhu, přičemž se zohlední tyto prvky:
a)
popis druhu s jeho taxonomickou identifikací, historií, přirozeným a potenciálním areálem;
b)
popis obvyklých způsobů a dynamiky jeho rozmnožování a šíření včetně posouzení toho, zda existují nezbytné environmentální podmínky pro jeho rozmnožování a šíření;
c)
popis potenciálních způsobů, jimiž by mohlo dojít k zavlečení nebo vysazení druhu a jeho šíření, a to jak záměrně, tak nezáměrně, případně včetně komodit, s nimiž je druh zpravidla spojován;
d)
důkladné posouzení rizika, že bude druh za stávajících podmínek a předvídatelných podmínek v důsledku změny klimatu zavlečen do příslušných biogeografických oblastí nebo v nich vysazen, že se v nich usadí a rozšíří;
e)
popis stávajícího rozšíření druhu včetně toho, zda se tento druh již vyskytuje v Unii nebo v sousedních zemích, a prognóza jeho pravděpodobného budoucího výskytu;
f)
popis nepříznivého dopadu na biologickou rozmanitost, související ekosystémové služby včetně dopadu na původní druhy, chráněné lokality, ohrožená stanoviště, jakož i na lidské zdraví, na bezpečnost a na hospodářství včetně posouzení potenciálu budoucího dopadu s ohledem na dostupné vědecké poznatky;
g)
posouzení potenciální výše nákladů na náhradu způsobené škody;
h)
popis známých způsobů využití druhu a sociálních a hospodářských přínosů plynoucích z těchto způsobů využití.
2. Komise při navrhování zařazení invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii na unijní seznam provádí posouzení rizik uvedená v odstavci 1.
Kdykoli členský stát předloží žádost o zařazení druhu na unijní seznam, odpovídá za provedení posouzení rizik uvedeného v odstavci 1. Při vypracovávání takového posouzení rizik může být členskému státu v nezbytných případech nápomocna Komise, pokud jde o jeho evropský rozměr.
3. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 29 k upřesnění druhů dokladů přijatelných pro účely čl. 4 odst. 3 písm. b) a ke stanovení podrobností uplatňování odst. 1 písm. a) až h) tohoto článku. Podrobný popis zahrnuje metodiku uplatňovanou při posuzování rizik, a to s ohledem na příslušné vnitrostátní a mezinárodní standardy a potřebu upřednostnit opatření vůči invazním nepůvodním druhům, které jsou spojovány se závažnými nepříznivými dopady na biologickou rozmanitost nebo související ekosystémové služby, jakož i na lidské zdraví nebo hospodářství, kteréžto jsou považovány za přitěžující okolnost, nebo mají potenciál tyto závažné nepříznivé dopady způsobit. Je obzvláště důležité, aby Komise před přijetím těchto aktů v přenesené pravomoci postupovala v souladu s obvyklou praxí a vedla konzultace s odborníky, včetně odborníků ze členských států.
Článek 6
Ustanovení pro nejvzdálenější regiony
1. Na invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii se v nejvzdálenějších regionech ustanovení článků 7 nebo 13 až 20 nepoužijí.
2. Každý členský stát s nejvzdálenějšími regiony přijme pro každý z těchto regionů do 2. ledna 2017 po konzultaci s nimi seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na tyto regiony.
3. Pokud jde o invazní nepůvodní druhy zařazené na seznamy uvedené v odstavci 2 tohoto článku, členské státy mohou případně v rámci svých příslušných nejvzdálenějších regionů uplatňovat opatření, jako jsou opatření stanovená v článcích 7 až 9, 13 až 17, 19 a 20. Tato opatření musí být v souladu se Smlouvou o fungování EU a v souladu s právními předpisy Unie oznámena Komisi.
4. Členské státy neprodleně oznámí Komisi seznamy uvedené v odstavci 2 a každou aktualizaci těchto seznamů a informují o tom ostatní členské státy.
KAPITOLA II
PREVENCE
Článek 7
Omezení
1. Invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii se nesmějí záměrně:
a)
přivážet na území Unie, a to včetně převozu přes toto území pod celním dohledem;
b)
držet, a to ani v případě, že jsou drženy v oddělených prostorách;
c)
chovat, a to ani v případě, že jsou drženy v oddělených prostorách;
d)
přepravovat do, z nebo v rámci Unie, s výjimkou přepravy druhů do zařízení v souvislosti s eradikací;
e)
uvádět na trh;
f)
využívat či vyměňovat;
g)
nechat rozmnožovat, pěstovat nebo kultivovat, a to ani v případě držení v oddělených prostorách;
h)
uvolňovat do životního prostředí.
2. Členské státy učiní veškeré nezbytné kroky k prevenci nezáměrného zavlékání či vysazování nebo šíření invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, a to i v případech, kdy se jedná o hrubou nedbalost.
Článek 8
Povolení
1. Odchylně od omezení stanovených v čl. 7 odst. 1 písm. a), b), c), d), f) a g) a v souladu s odstavcem 2 tohoto článku zřídí členské státy systém pro udělování povolení umožňující zařízením provádět výzkum nebo ochranu ex situ u invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii. Je-li použití produktů získaných prostřednictvím invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii nevyhnutelné k dosažení pokroku v oblasti lidského zdraví, členské státy mohou zahrnout do svého systému pro udělování povolení vědeckou produkci a následné využití k léčebným účelům.
2. Členské státy zmocní příslušné orgány k vydávání povolení podle odstavce 1 pro činnosti prováděné při držení v oddělených prostorách, pokud dané činnosti splňují všechny tyto podmínky:
a)
invazní nepůvodní druh s významným dopadem na Unii je držen v oddělených prostorách v souladu s odstavcem 3 a je s ním manipulováno v takovýchto prostorách;
b)
činnost je prováděna pracovníky s odpovídající kvalifikací, kterou stanoví příslušné orgány;
c)
přeprava do oddělených prostor a z nich je prováděna za podmínek, které vylučují únik invazního nepůvodního druhu, jak je stanoveno v povolení;
d)
v případě živočišných invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii jsou druhy označeny nebo případně jinak účinně identifikovány za použití metod, které nepůsobí bolest, úzkost či utrpení, jimž lze předejít;
e)
riziko úniku nebo šíření či odstranění je účinně řízeno s ohledem na identitu, biologii a způsob šíření druhů, plánovanou činnost a držení v oddělených prostorách, interakci s prostředím a další relevantní faktory;
f)
žadatelem o povolení je vypracován systém soustavného dohledu a pohotovostní plán, aby byl ošetřen případný únik či rozšíření, včetně plánu eradikace. Pohotovostní plán schvaluje příslušný orgán. Dojde-li k úniku či rozšíření, okamžitě se použije pohotovostní plán a dané povolení je možné dočasně nebo trvale odejmout.
Povolení uvedené v odstavci 1 je omezeno na určitý počet invazních nepůvodních druhů a jedinců, který nepřevyšuje kapacitu pro držení v oddělených prostorách. Obsahuje nezbytná omezení ke zmírnění rizika úniku či rozšíření dotčených druhů. Povolení provází invazní nepůvodní druhy, na které se vztahuje, po celou dobu, kdy jsou tyto druhy drženy v Unii, přiváženy do Unie nebo přepravovány v rámci Unie.
3. Má se za to, že jedinci jsou drženi v oddělených prostorách, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
jedinci jsou fyzicky izolováni a nemohou uniknout, rozšířit se či být odejmuti z prostor, v nichž jsou drženi, osobami, které k tomu nemají oprávnění;
b)
protokoly o čištění, nakládání s odpady a údržbě zaručují, že žádní jedinci ani jejich části, které se mohou rozmnožovat, nemohou z prostor uniknout, rozšířit se nebo být odstraněni osobami, které k tomu nemají oprávnění;
c)
odejmutí jedinců z prostor nebo jejich likvidace či zničení nebo usmrcení humánním způsobem se provádí tak, aby bylo vyloučeno rozmnožování nebo reprodukce mimo tyto prostory.
4. Při předložení žádosti o udělení povolení dodá žadatel všechny nezbytné důkazy, aby mohl příslušný orgán posoudit, zda jsou splněny podmínky stanovené v odstavcích 2 a 3.
5. Členské státy zmocní příslušné orgány k dočasnému nebo trvalému odnětí povolení, a to kdykoli, pokud nastanou nepředpokládané okolnosti s nepříznivým dopadem na biologickou rozmanitost nebo související ekosystémové služby. Jakékoli odnětí povolení musí být odůvodněno po odborné stránce, a pokud nejsou odborné informace zatím dostačující, podle zásady obezřetnosti a s náležitým ohledem na vnitrostátní správní předpisy.
6. Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví formát dokladu sloužícího jako doklad pro udělení povolení členským státem. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2. Členský stát tento formát použije pro průvodní doklad k povolení.
7. Pro všechna povolení vydaná v souladu s odstavcem 1 tohoto článku členské státy okamžitě zveřejní na internetu alespoň:
a)
odborné a obecné názvy invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, pro něž bylo povolení vydáno;
b)
počet nebo objem daných jedinců;
c)
účel, pro který bylo povolení vydáno; a
d)
kódy kombinované nomenklatury podle nařízení (EHS) č. 2658/87.
8. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány prováděly kontroly, které zaručí, že zařízení splňuje podmínky stanovené ve vydaném povolení.
Článek 9
Oprávnění
1. Ve výjimečných případech z důvodu naléhavého veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru, mohou členské státy udělit povolení zařízením k vykonávání činností, které nejsou uvedeny v čl. 8 odst. 1, pokud Komise udělí oprávnění postupem podle tohoto článku a pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 8 odst. 2 a 3.
2. Komise zřídí a provozuje elektronický systém pro udělování oprávnění a rozhodnutí o udělení oprávnění přijímá do 60 dní od obdržení žádosti.
3. Žádosti o udělení oprávnění podávají členské státy prostřednictvím systému uvedeného v odstavci 2.
4. Žádost o udělení oprávnění obsahuje:
a)
podrobné údaje o zařízení nebo skupině zařízení, jejich název a adresu;
b)
odborné a obecné názvy invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, pro něž se žádá o udělení oprávnění;
c)
kódy kombinované nomenklatury podle nařízení (EHS) č. 2658/87;
d)
počet nebo objem daných jedinců;
e)
důvody oprávnění, o něž se žádá;
f)
podrobný popis plánovaných opatření, která zajistí znemožnění úniku nebo šíření ze zařízení s oddělenými prostorami, v nichž budou invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii drženy a v nichž s nimi bude manipulováno, jakož i podrobný popis opatření, která zajistí, aby veškerá případná nezbytná přeprava uvedených druhů probíhala za podmínek, jež vylučují jejich únik;
g)
posouzení rizika úniku invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, pro něž se předkládá žádost o oprávnění, spolu s popisem opatření ke zmírnění rizika, která je třeba zavést;
h)
popis plánovaného systému dohledu a pohotovostního plánu vypracovaného s ohledem na možný únik nebo rozšíření, včetně plánu eradikace, je-li to nezbytné;
i)
popis příslušných ustanovení vnitrostátního práva vztahujících se na uvedená zařízení.
5. Oprávnění vydaná Komisí se oznamují příslušnému orgánu dotčeného členského státu. Oprávnění se vztahuje na jedno konkrétní zařízení bez ohledu na postup podávání žádosti podle odst. 4 písm. a) a obsahuje informace uvedené v odstavci 4 a uvádí dobu své platnosti. Součástí oprávnění jsou rovněž ustanovení o dodávkách dalších nebo náhradních jedinců do zařízení pro využití při činnostech, pro něž se žádá o oprávnění.
6. Poté, co Komise oprávnění udělí, může příslušný orgán v souladu s čl. 8 odst. 4 až 8 vydat povolení uvedené v odst. 1 tohoto článku. Povolení musí obsahovat všechna ustanovení, která jsou uvedena v oprávnění vydaném Komisí.
7. Komise žádost o udělení oprávnění zamítne, pokud není splněna jakákoli z příslušných povinností stanovených v tomto nařízení.
8. Komise co nejdříve informuje dotčené členské státy o každém zamítnutí žádosti o udělení oprávnění podle odstavce 7 a uvede důvody tohoto zamítnutí.
Článek 10
Mimořádná opatření
1. Má-li členský stát poznatky o tom, že se na jeho území vyskytuje invazní nepůvodní druh, který není zařazen na unijním seznamu, ale u něhož příslušné orgány na základě předběžných vědeckých poznatků zjistily, že pravděpodobně splňuje kritéria stanovená v čl. 4 odst. 3, nebo má-li poznatky o bezprostředním riziku zavlečení nebo vysazení takového druhu na jeho území, může okamžitě přijmout mimořádná opatření ve formě omezení podle čl. 7 odst. 1.
2. Členský stát, který na svém území zavádí mimořádná opatření, jež zahrnují uplatnění čl. 7 odst. 1 písm. a), d) nebo e), neprodleně uvědomí o přijatých opatřeních Komisi a všechny ostatní členské státy a předloží jim důkazy, které tato opatření odůvodňují.
3. U invazních nepůvodních druhů, na něž se vztahují mimořádná opatření, dotčený členský stát neprodleně provede posouzení rizik podle článku 5, a to na základě dostupných technických a vědeckých informací, a v každém případě do 24 měsíců ode dne, kdy bylo přijato rozhodnutí o zavedení mimořádných opatření, s cílem zařadit tyto druhy na unijní seznam.
4. Pokud Komise obdrží oznámení uvedené v odstavci 2 tohoto článku nebo má jiné poznatky o tom, že je na území Unie přítomen invazní nepůvodní druh, který není zařazen na unijní seznam, který ale pravděpodobně splňuje kritéria stanovená v čl. 4 odst. 3, nebo o bezprostředním riziku zavlečení nebo vysazení takového druhu do Unie, rozhodne prostřednictvím prováděcích aktů na základě předběžných vědeckých poznatků o tom, zda je pravděpodobné, že druh splní uvedená kritéria, a přijme, pokud dojde k závěru, že kritéria stanovená v čl. 4 odst. 3 budou pravděpodobně splněna, mimořádná opatření pro Unii na omezenou dobu ve formě omezení stanovených v čl. 7 odst. 1, v souvislosti s riziky, která uvedené druhy představují. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2.
5. Pokud Komise přijme prováděcí akt podle odstavce 4, členské státy zruší nebo případně upraví mimořádná opatření, která přijaly.
6. Pokud Komise zahrne invazní nepůvodní druhy na unijní seznam, členské státy zruší nebo upraví svá mimořádná opatření.
7. Pokud po provedení posouzení rizik podle odstavce 3 tohoto článku Komise nezařadí invazní nepůvodní druh na unijní seznam, členské státy zruší svá mimořádná opatření přijatá podle odstavce 1 tohoto článku a mohou tyto druhy zařadit na vnitrostátní seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na členský stát podle čl. 12 odst. 1 a zvážit posílenou regionální spolupráci v souladu s článkem 11.
Článek 11
Invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na určitý region a druhy v Unii původní
1. Členské státy mohou ze svého vnitrostátního seznamu invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na členský stát vytvořený v souladu s článkem 12 určit druhy v Unii původní nebo nepůvodní, v jejichž případě je zapotřebí posílené regionální spolupráce.
2. Komise na žádost dotčených členských států podnikne kroky k usnadnění spolupráce a koordinace mezi dotčenými členskými státy v souladu s čl. 22 odst. 1. Komise může v nezbytných případech na základě dopadů určitých invazních nepůvodních druhů na biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, jakož i na lidské zdraví a hospodářství a za předpokladu, že je takový postup důkladně podložen komplexní analýzou odůvodňující posílenou regionální spolupráci, provedenou žádajícími členskými státy, vyžadovat prostřednictvím prováděcích aktů, aby dotčené členské státy případně obdobně uplatnily na svém území či jeho částech články 13, 14 a 16, čl. 17 bez ohledu na článek 18, a aby případně uplatnily i články 19 a 20. Uvedené prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2.
3. Na invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na určitý region, které jsou původními druhy v jednom ze členských států, se na území tohoto členského státu ustanovení článků 13, 14, 16, 17, 19, 20 a 24 nevztahují. Členské státy, pro které jsou tyto druhy původní, spolupracují s dotčenými členskými státy na posouzení způsobů šíření podle článku 13 a za konzultace s ostatními členskými státy mohou postupem podle čl. 22 odst. 1 přijmout příslušná opatření, aby se zabránilo dalšímu šíření těchto druhů.
Článek 12
Invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na členský stát
1. Členské státy mohou sestavit vnitrostátní seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na členský stát. U takových invazních nepůvodních druhů mohou členské státy na svém území případně uplatňovat opatření, jako jsou opatření stanovená v článcích 7, 8, 13 až 17, 19 a 20. Tato opatření musí být v souladu se Smlouvou o fungování EU a v souladu s právem Unie oznámena Komisi.
2. Členské státy informují Komisi a ostatní členské státy o druzích, které považují za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na členský stát, a o opatřeních uplatňovaných podle odstavce 1.
Článek 13
Akční plány zaměřené na způsoby šíření invazních nepůvodních druhů
1. Do 18 měsíců od přijetí unijního seznamu provedou členské státy komplexní analýzu způsobů šíření při nezáměrném zavlečení či vysazení a šíření těchto invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii alespoň na svém území a ve svých mořských vodách ve smyslu čl. 3 bodu 1 směrnice 2008/56/ES a určí způsoby šíření, které kvůli objemu daného druhu nebo potenciální škodě způsobené daným druhem, jenž do Unie vstoupil těmito způsoby, přednostně vyžadují přijetí opatření („prioritní způsoby šíření“).
2. Do tří let od přijetí unijního seznamu každý členský stát vypracuje a bude provádět samostatný akční plán nebo soubor akčních plánů s cílem řešit problematiku prioritních způsobů šíření, které určil podle odstavce 1. Tyto akční plány musí obsahovat harmonogram činností a popis opatření, která mají být přijata, a případně dobrovolných opatření a kodexů osvědčených postupů s cílem řešit problematiku prioritních způsobů šíření a předejít nezáměrnému zavlékání invazních nepůvodních druhů do Unie či jejich vysazování v Unii nebo jejich rozšíření v Unii.
3. Při stanovení samostatného akčního plánu nebo souboru akčních plánů koordinovaných na odpovídající regionální úrovni v souladu s čl. 22 odst. 1 koordinují členské státy svou činnost. Nejsou-li takové regionální akční plány stanoveny, členské státy stanoví a provádějí akční plány, které se vztahují na jejich území a jsou v co největší možné míře koordinovány na odpovídající regionální úrovni.
4. Akční plány uvedené v odstavci 2 tohoto článku obsahují zejména opatření, která jsou koncipována na základě analýzy nákladů a přínosů a jejichž cílem je:
a)
zvyšovat informovanost;
b)
minimalizovat kontaminaci zboží, komodit, vozidel a vybavení jedinci náležejícími k invazním nepůvodním druhům, včetně opatření zaměřených na přepravu invazních nepůvodních druhů ze třetích zemí;
c)
zaručit jiné odpovídající kontroly na hranicích Unie, než jsou úřední kontroly podle článku 15.
5. Akční plány stanovené v souladu s odstavcem 2 se neprodleně předávají Komisi. Alespoň jednou za šest let členské státy akční plány přezkoumají a předají je Komisi.
KAPITOLA III
VČASNÉ ZJIŠTĚNÍ A RYCHLÁ ERADIKACE
Článek 14
Systém dohledu
1. Do 18 měsíců od přijetí unijního seznamu zřídí členské státy systém dohledu zaměřený na invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, který bude prostřednictvím průzkumu, sledování a jiných postupů shromažďovat a zaznamenávat údaje o výskytu invazních nepůvodních druhů v životním prostředí, aby se zabránilo rozšíření invazních nepůvodních druhů do Unie nebo v rámci Unie, nebo takový systém začlení do svého stávajícího systému.
2. Systém dohledu uvedený v odstavci 1 tohoto článku musí:
a)
pokrývat území členských států, včetně jejich teritoriálních mořských vod, s cílem určit výskyt a rozšíření nových i usídlených invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii;
b)
být dostatečně dynamický, aby mohl v životním prostředí na území členského státu nebo na části jeho území rychle zjistit výskyt jakéhokoli invazního nepůvodního druhu s významným dopadem na Unii, o jehož výskytu se dříve nevědělo;
c)
vycházet z příslušných ustanovení týkajících se posuzování a sledování stanovených právními předpisy Unie nebo mezinárodními smlouvami, být s nimi v souladu a zabraňovat zdvojení činnosti a využívat informace poskytované stávajícími systémy dohledu a sledování stanovenými v článku 11 směrnice 92/43/EHS, článku 8 směrnice 2000/60/ES a článku 11 směrnice 2008/56/ES;
d)
v proveditelném rozsahu zohledňovat příslušné přeshraniční dopady a přeshraniční charakteristiky.
Článek 15
Úřední kontroly
1. Členské státy do 2. ledna 2016 zavedou plně funkční struktury pro provádění úředních kontrol nezbytných k prevenci záměrného zavlékání invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii do Unie či jejich vysazování v Unii. Těmto úředním kontrolám podléhají kategorie zboží kódů kombinované nomenklatury, na něž se odkazuje na unijním seznamu podle čl. 4 odst. 5.
2. Příslušné orgány provádějí na základě posouzení rizik odpovídající kontroly zboží uvedeného v odstavci 1 tohoto článku, přičemž ověřují, zda:
a)
druhy nejsou uvedeny na unijním seznamu; nebo
b)
se na druhy vztahují platná povolení uvedená v článku 8.
3. Kontroly podle odstavce 2 tohoto článku sestávající z kontroly dokladů, totožnosti a v nezbytných případech fyzické kontroly probíhají v okamžiku dovozu zboží podle odstavce 1 tohoto článku do Unie. Jsou-li již v právních předpisech Unie o úředních kontrolách stanoveny zvláštní úřední kontroly u hraničních subjektů podle nařízení (ES) č. 882/2004 a směrnic 91/496/EHS a 97/78/ES nebo na vstupních místech podle směrnice 2000/29/ES, svěří členské státy pro kategorie zboží uvedené v odstavci 1 tohoto článku provádění kontrol podle odstavce 2 tohoto článku příslušným orgánům pověřeným těmito kontrolami podle článku 4 nařízení (ES) č. 882/2004 nebo podle čl. 2 odst. 1 písm. g) směrnice 2000/29/ES.
4. Na manipulaci ve svobodných pásmech a svobodných skladech a na propuštění zboží podle odstavce 1 do celních režimů propuštění do volného oběhu, tranzit, uskladňování v celním skladu, aktivní zušlechťovací styk, přepracování pod celním dohledem a dočasné použití se vztahuje prohlášení předkládané celním orgánům v podobě:
a)
příslušného vstupního dokladu řádně vyplněného příslušnými orgány uvedenými v odstavci 3 tohoto článku dokládajícího splnění podmínek podle odstavce 2 tohoto článku, v případě kontrol provedených u hraničních subjektů podle nařízení (ES) č. 882/2004 a směrnic 91/496/EHS a 97/78/ES nebo na vstupních místech podle čl. 2 odst. 1 písm. j) směrnice 2000/29/ES. Musí být dodržen celní režim v něm uvedený; nebo
b)
pokud zboží nepodléhá úředním kontrolám podle právních předpisů Unie, jiného dokladu, z něhož vyplývá, že byly provedeny kontroly s uspokojivým výsledkem, a následného vstupního dokladu.
Tyto doklady lze předložit rovněž elektronicky.
5. Jestliže se na základě těchto kontrol zjistí, že ustanovení tohoto nařízení nejsou dodržena:
a)
celní orgány pozastaví propuštění zboží do celního režimu nebo zboží zajistí;
b)
příslušné orgány uvedené v odstavci 3 dané zboží zajistí.
Je-li zboží zajištěno, je svěřeno příslušnému orgánu, který je pověřen uplatňováním tohoto nařízení. Tento příslušný orgán postupuje v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Členské státy mohou konkrétní funkce přenést na jiné orgány.
6. Náklady vzniklé při provádění ověřování a náklady plynoucí z nedodržení příslušných ustanovení nese fyzická nebo právnická osoba v rámci Unie, která zboží do Unie přivezla, s výjimkou případů, kdy dotčený členský stát rozhodne jinak.
7. Členské státy zavedou postupy, jimiž se zaručí, že si všechny zapojené orgány vyměňují příslušné informace a že mezi nimi probíhá účinná a efektivní koordinace a spolupráce za účelem ověřování uvedeného v odstavci 2.
8. Komise na základě osvědčených postupů společně se všemi členskými státy vypracuje pokyny a školicí programy s cílem usnadnit odhalování a zjišťování invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii a provádění účinných a efektivních kontrol.
9. Jestliže byla vydána povolení podle článku 8, odkaz na platné povolení vztahující se na zboží uvedené v celním prohlášení se provede v celním prohlášení nebo v příslušném oznámení hraničnímu subjektu.
Článek 16
Oznámení o včasném zjištění
1. Členské státy používají systém dohledu zřízený podle článku 14 a informace shromážděné při úředních kontrolách podle článku 15, aby potvrdily včasné zjištění zavlečení nebo vysazení či výskytu invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii.
2. Včasné zjištění zavlečení nebo vysazení či výskytu invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii členské státy neprodleně písemně oznámí Komisi a informují ostatní členské státy, a to zejména o tom, že se:
a)
na jejich území či části jejich území vyskytuje některý z druhů zařazených na unijní seznam, o jehož výskytu na jejich území či části jejich území se dříve nevědělo;
b)
na jejich území či části jejich území znovu vyskytuje některý z druhů zařazených na unijní seznam poté, co bylo oznámeno, že byl tento druh eradikován.
Článek 17
Rychlá eradikace v rané fázi invaze
1. Po včasném zjištění a do tří měsíců poté, co bylo předáno oznámení o včasném zjištění uvedené v článku 16, členské státy uplatní eradikační opatření a informují o tom Komisi a ostatní členské státy.
2. Při uplatňování eradikačních opatření členské státy zaručí, že použité metody umožňují účinně dosáhnout úplného a trvalého odstranění populace dotčeného invazního nepůvodního druhu, přičemž je náležitě zohledněno lidské zdraví a životní prostředí, zejména v souvislosti s necílovými druhy a jejich stanovišti, a je zaručeno, že zvířata jsou ušetřena jakékoli zbytečné bolesti, úzkosti či utrpení.
3. Členské státy sledují účinnost eradikace. Členské státy mohou k tomuto účelu využívat systému dohledu stanoveného v článku 14. Při sledování se rovněž případně posuzuje dopad na necílové druhy.
4. Členské státy informují Komisi o účinnosti přijatých opatření a o provedení eradikace populace invazního nepůvodního druhu s významným dopadem na Unii. Tyto informace poskytnou rovněž dalším členským státům.
Článek 18
Výjimky z povinnosti rychlé eradikace
1. Členské státy mohou na základě spolehlivých vědeckých poznatků do dvou měsíců od zjištění invazních nepůvodních druhů podle článku 16 rozhodnout, že neuplatní eradikační opatření, pokud je splněna alespoň jedna z těchto podmínek:
a)
je prokázáno, že eradikace je technicky neproveditelná, jelikož dostupné metody eradikace nelze uplatnit v prostředí, v němž jsou invazní nepůvodní druhy usídleny;
b)
analýza nákladů a přínosů na základě dostupných údajů prokazuje s přijatelnou jistotou, že náklady budou dlouhodobě mimořádně vysoké a neúměrné přínosům eradikace;
c)
metody eradikace nejsou k dispozici nebo k dispozici jsou, ale mají velice závažné nepříznivé dopady na lidské zdraví, životní prostředí nebo jiné druhy.
Dotčený členský stát neprodleně písemně oznámí své rozhodnutí Komisi. Součástí oznámení jsou veškeré důkazy podle písmene a), b) a c) prvního pododstavce.
2. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnout, že rozhodnutí, které bylo oznámeno v souladu s odst. 1 druhým pododstavcem, zamítne, nejsou-li splněny podmínky v něm stanovené.
3. Uvedené prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2. Návrhy prováděcích aktů se předkládají výboru uvedenému v čl. 27 odst. 1 do dvou měsíců od přijetí oznámení daného členského státu.
4. Členské státy zajistí zavedení izolačních opatření, aby se zabránilo dalšímu šíření daného druhu do jiných členských států, pokud nejsou přijata žádná eradikační opatření, jak je uvedeno v odstavci 1 tohoto článku.
5. Pokud Komise odmítne rozhodnutí oznámené podle odst. 1 druhého pododstavce tohoto článku, musí dotčený členský stát neprodleně uplatnit eradikační opatření uvedená v článku 17.
6. Pokud Komise neodmítne rozhodnutí oznámené podle odst. 1 druhého pododstavce tohoto článku, podléhá invazní nepůvodní druh regulačním opatřením uvedeným v článku 19.
KAPITOLA IV
REGULACE ZNAČNĚ ROZŠÍŘENÝCH INVAZNÍCH NEPŮVODNÍCH DRUHŮ
Článek 19
Regulační opatření
1. Do 18 měsíců poté, co byl invazní nepůvodní druh zařazen na unijní seznam, zavedou členské státy účinná regulační opatření pro ty invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii, u kterých členský stát zjistil, že jsou na jeho území značně rozšířeny, aby se minimalizovaly jejich dopady na biologickou rozmanitost, související ekosystémové služby, a případně na lidské zdraví nebo hospodářství.
Tato regulační opatření musí být přiměřená dopadům na životní prostředí a uzpůsobená konkrétním podmínkám daných členských států, vycházet z analýzy nákladů a přínosů a zahrnovat také pokud možno opatření na obnovu uvedená v článku 20. Priorita opatření by měla být stanovena na základě posouzení rizik a nákladové efektivity.
2. Regulační opatření sestávají z fyzických, chemických nebo biologických činností s letálními či neletálními účinky provedených za účelem eradikace, kontroly populace nebo izolace populace invazního nepůvodního druhu. Je-li to vhodné, zahrnují regulační opatření také kroky týkající se dotčeného ekosystému, které mají zvýšit jeho odolnost vůči stávajícím a budoucím invazím. Komerční využití již usídlených invazních nepůvodních druhů lze dočasně povolit jako součást regulačních opatření zaměřených na eradikaci těchto druhů, kontrolu nebo izolaci jejich populace, pod podmínkou pečlivého odůvodnění a za předpokladu, že jsou zavedeny všechny odpovídající kontroly, aby se zabránilo jejich dalšímu šíření.
3. Při uplatňování regulačních opatření a hledání vhodných způsobů řešení berou členské státy ohledy na lidské zdraví a životní prostředí, zejména v souvislosti s necílovými druhy a jejich stanovišti, a zajistí, pokud jsou tato opatření zaměřena na zvířata, že jsou tato zvířata ušetřena jakékoli zbytečné bolesti, úzkosti či utrpení, aniž je to na úkor účinnosti regulačních opatření.
4. Systém dohledu stanovený v článku 14 je koncipován a používán ke sledování míry, do jaké jsou opatření v oblasti eradikace, kontroly nebo izolace populace účinná při minimalizaci dopadů na biologickou rozmanitost a související ekosystémové služby, a případně na lidské zdraví nebo hospodářství. Při sledování se rovněž případně posuzuje také dopad na necílové druhy.
5. Pokud hrozí vážné riziko, že se invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na Unii rozšíří do jiného členského státu, členské státy, v nichž se dané druhy vyskytují, o tom neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi. Ve vhodných případech zavedou dotčené členské státy regulační opatření, na nichž se společně dohodnou. Pokud mohou být rozšířením určitého druhu zasaženy i třetí země, se zasažený členský stát snaží dotčené třetí země informovat.
Článek 20
Obnova poškozených ekosystémů
1. Členské státy přijmou vhodná opatření na obnovu, aby pomohly obnovit ekosystém, u nějž došlo k degradaci, poškození nebo zničení invazním nepůvodním druhem s významným dopadem na Unii, není-li analýzou nákladů a přínosů na základě dostupných údajů a s přiměřenou jistotou prokázáno, že náklady na tato opatření budou vysoké a neúměrné přínosům obnovy.
2. Opatření na obnovu uvedená v odstavci 1 zahrnují alespoň tato opatření:
a)
opatření ke zvýšení schopnosti ekosystému, jenž byl vystaven narušení způsobenému výskytem invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, odolávat účinkům narušení, vstřebávat je, přizpůsobit se jim a zotavit se z nich;
b)
opatření podporující prevenci opětovné invaze po eradikační kampani.
KAPITOLA V
HORIZONTÁLNÍ USTANOVENÍ
Článek 21
Náhrada vzniklých nákladů
V souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ a aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES (23), usilují členské státy o náhradu vzniklých nákladů na opatření, která jsou nezbytná k prevenci, minimalizaci nebo zmírnění nepříznivých dopadů invazních nepůvodních druhů, včetně nákladů v oblasti životního prostředí a zdrojů a nákladů na obnovu.
Článek 22
Spolupráce a koordinace
1. Při plnění svých povinností podle tohoto nařízení se členské státy v maximální možné míře vynasnaží o zajištění úzké koordinace se všemi dotčenými členskými státy a v proveditelných a vhodných případech využívají stávajících struktur podle regionálních nebo mezinárodních dohod. Dotčené členské státy zejména usilují o zajištění koordinace s jinými členskými státy, se kterými sdílejí:
a)
mořské podoblasti podle čl. 4 odst. 2 směrnice 2008/56/ES, pokud jde o mořské druhy;
b)
biogeografickou oblast podle čl. 1 písm. c) bodu iii) směrnice 92/43/EHS, pokud jde o druhy jiné než mořské;
c)
hranice;
d)
povodí podle čl. 2 bodu 13 směrnice 2000/60/ES, pokud jde o sladkovodní druhy; nebo
e)
jakékoli jiné společné zájmy.
Komise na žádost dotčených členských států činí kroky k usnadnění koordinace.
2. Při plnění svých povinností podle tohoto nařízení se členské státy ve vhodných případech vynasnaží o spolupráci se třetími zeměmi, a to i s využitím stávajících struktur vycházejících z regionálních nebo mezinárodních dohod, ke splnění cílů tohoto nařízení.
3. Ustanovení, jako jsou například ustanovení odstavce 1 tohoto článku, mohou členské státy uplatnit rovněž k zajištění koordinace a spolupráce s jinými příslušnými členskými státy, pokud jde o invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na členský stát uvedené na vnitrostátních seznamech přijatých podle čl. 12 odst. 1. Členské státy mohou rovněž pro takové invazní nepůvodní druhy stanovit na odpovídající úrovni mechanismy spolupráce. Tyto mechanismy mohou zahrnovat výměnu informací a údajů, akční plány týkající se způsobů šíření a výměnu osvědčených postupů v oblasti regulace, kontroly a eradikace invazních nepůvodních druhů, systémy včasného varování a programy v oblasti informování veřejnosti nebo vzdělávání.
Článek 23
Přísnější vnitrostátní pravidla
Členské státy mohou ponechat v platnosti nebo stanovit přísnější vnitrostátní pravidla s cílem zabránit zavlékání či vysazování, usídlení a šíření invazních nepůvodních druhů. Tato opatření musí být v souladu se Smlouvou o fungování EU a v souladu s právem Unie oznámena Komisi.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Podávání zpráv a přezkum
1. Do 1. června 2019 a poté každých šest let členské státy aktualizují a předají Komisi tyto informace:
a)
popis nebo aktualizovaný popis systému dohledu podle článku 14 a systému úředních kontrol nepůvodních druhů vstupujících do Unie podle článku 15;
b)
informace o rozšíření invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii nebo s významným dopadem na určitý region v souladu s čl. 11 odst. 2, které se vyskytují na jejich území, včetně informací o migračních a rozmnožovacích zvyklostech;
c)
informace o druzích, které jsou považovány za invazní nepůvodní druhy s významným dopadem na členský stát podle čl. 12 odst. 2;
d)
informace o akčních plánech uvedených v čl. 13 odst. 2;
e)
souhrnné informace týkající se celého území daného státu o eradikačních opatřeních přijatých v souladu s článkem 17, regulačních opatřeních přijatých v souladu s článkem 19, jejich účinnosti a dopadu na necílové druhy;
f)
informace o počtu povolení podle článku 8 a účelu, k němuž byla vydána;
g)
informace o opatřeních přijatých s cílem informovat veřejnost o výskytu nepůvodního invazního druhu a o jakýchkoli opatřeních, o jejichž provedení byli občané požádáni;
h)
informace o kontrolách vyžadovaných podle čl. 8 odst. 8; a
i)
jsou-li k dispozici, informace o nákladech na opatření přijatá s cílem splnit požadavky tohoto nařízení.
2. Členské státy do 5. listopadu 2015 oznámí Komisi příslušné orgány, které jsou pověřeny uplatňováním tohoto nařízení, a informují o nich ostatní členské státy.
3. Komise do 1. června 2021 přezkoumá uplatňování tohoto nařízení včetně unijního seznamu, akčních plánů uvedených v čl. 13 odst. 2, systému dohledu, celních kontrol, povinnosti provádět eradikaci a povinností týkajících se regulace a předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu, k níž mohou být přiloženy legislativní návrhy na změnu tohoto nařízení včetně změn unijního seznamu. Tento přezkum se rovněž zaměří na účinnost prováděcích ustanovení týkajících se invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na určitý region, potřebu a proveditelnost zařazení původních unijních druhů na unijní seznam a na to, zda je v zájmu zvýšení účinnosti akčních plánů a opatření přijatých členskými státy nezbytná další harmonizace.
4. Komise prostřednictvím prováděcích aktů určí technický formát pro podávání zpráv, aby se zjednodušily a zefektivnily povinnosti ukládané členským státům v souvislosti s poskytováním informací podle odstavce 1 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 27 odst. 2.
Článek 25
Systém informační podpory
1. Komise postupně zavede systém informační podpory, který je nezbytný pro usnadnění uplatňování tohoto nařízení.
2. Do 2. ledna 2016 bude tento systém zahrnovat mechanismus na podporu údajů, který propojí stávající systémy s údaji o invazních nepůvodních druzích, přičemž bude věnována zvláštní pozornost informacím o invazních nepůvodních druzích s významným dopadem na Unii, aby se usnadnilo podávání zpráv podle článku 24.
Mechanismus na podporu údajů uvedený v prvním pododstavci se stane nástrojem, který bude Komisi a členským státům nápomocen při nakládání s příslušnými oznámeními požadovanými podle čl. 16 odst. 2.
3. Do 2. ledna 2019 se z mechanismu na podporu údajů uvedeného v odstavci 2 stane mechanismus pro výměnu informací o ostatních aspektech uplatňování tohoto nařízení.
Jeho součástí mohou rovněž být informace o invazních nepůvodních druzích s významným dopadem na členský stát, o způsobech šíření, posouzení rizik, regulačních a eradikačních nařízeních, jsou-li k dispozici.
Článek 26
Účast veřejnosti
Při stanovování akčních plánů podle článku 13 tohoto nařízení a při zavádění regulačních opatření podle článku 19 tohoto nařízení členské státy zaručí, aby byla veřejnosti poskytnuta včasná a účinná příležitost, aby se mohla podílet na přípravě, změnách nebo přezkumu těchto plánů, a to za podmínek, které již členské státy určily v souladu s čl. 2 odst. 3 druhým pododstavcem směrnice 2003/35/ES.
Článek 27
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011 a při plnění svých úkolů může využívat pomoci vědeckého fóra uvedeného v článku 28.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 28
Vědecké fórum
Komise zajistí účast zástupců vědecké obce jmenovaných členskými státy, aby poskytli poradenství k jakékoli vědecké otázce související s uplatňováním tohoto nařízení, zejména pokud jde o články 4, 5, 10 a 18. Tito zástupci zasedají ve vědeckém fóru. Jednací řád fóra stanoví Komise.
Článek 29
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v s čl. 5 odst. 3 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 1. ledna 2015. Komise vyhotoví zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 5 odst. 3 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 5 odst. 3 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 30
Sankce
1. Členské státy stanoví sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k uplatňování těchto sankcí.
2. Stanovené sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující.
3. Sankcemi mohou mimo jiné být:
a)
pokuty;
b)
zabavení invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii, které nevyhovují předpisům;
c)
okamžité pozastavení nebo odnětí povolení vydaného v souladu s článkem 8.
4. Členské státy oznámí Komisi ustanovení uvedená v odstavci 1 do 2. ledna 2016 a jakékoli jejich následné změny oznamují bezodkladně.
Článek 31
Přechodná opatření pro nekomerční vlastníky
1. Odchylně od čl. 7 odst. 1 písm. b) a d) je vlastníkům zvířat v zájmovém chovu, která nejsou držena pro komerční účely a patří mezi invazní nepůvodní druhy zařazené na unijní seznam, povoleno mít tato zvířata v držení do konce jejich přirozeného života, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
zvířata byla v držení ještě před tím, než byla zařazena na unijní seznam;
b)
zvířata jsou držena v oddělených prostorách a jsou zavedena veškerá vhodná opatření, aby se zaručilo, že se nemohou rozmnožovat nebo uniknout.
2. Příslušné orgány přijímají veškeré uvážlivé kroky, aby prostřednictvím programů pro zvyšování informovanosti a vzdělávacích programů organizovaných členskými státy informovaly nekomerční vlastníky o rizicích, která jsou s držením zvířat uvedených v odstavci 1 spojena, a o opatřeních, která je třeba přijmout, aby se minimalizovalo riziko, že se jedinci rozmnoží nebo uniknou.
3. Nekomerčním vlastníkům, kteří nemohou zaručit splnění podmínek stanovených v odstavci 1, nesmí být dovoleno ponechat si dotčená zvířata. Členské státy mohou těmto vlastníkům nabídnout možnost převzetí jejich zvířat. V takovém případě se náležitě zohledňují dobré životní podmínky zvířat.
4. Zvířata uvedená v odstavci 3 tohoto článku mohou být držena v zařízeních uvedených v článku 8 nebo v zařízeních zřízených členskými státy přímo k tomuto účelu.
Článek 32
Přechodná opatření pro komerční populace
1. Držitelům komerčních populací jedinců invazních nepůvodních druhů získaných před jejich zařazením na unijní seznam je po dobu až dvou let po zařazení druhu na uvedený seznam povoleno mít živé jedince takových druhů nebo jejich části, které se mohou rozmnožovat, v držení a přepravovat je za účelem prodeje nebo předání do zařízení, které se zabývají ochranou ex situ, a k léčebným činnostem uvedeným v článku 8 za předpokladu, že jedinci jsou drženi a přepravováni v oddělených prostorách a jsou zavedena veškerá vhodná opatření s cílem zaručit, že není možné, aby se tito jedinci rozmnožovali nebo aby unikli, nebo tyto jedince utratit nebo usmrtit humánním způsobem, a vyčerpat tak jejich populaci, kterou vlastní.
2. Prodej nebo předání živého jedince nekomerčním uživatelům je možné po dobu jednoho roku po zařazení daného druhu na unijní seznam, a to za předpokladu, že jedinci jsou drženi a přepravováni v oddělených prostorách a jsou zavedena veškerá vhodná opatření s cílem zaručit, že není možné, aby se tito jedinci rozmnožovali nebo aby unikli.
3. Bylo-li vydáno povolení v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 708/2007 pro druh, který je využíván v akvakultuře a který je následně zařazen na unijní seznam, a doba platnosti povolení přesahuje dobu uvedenou v odstavci 1 tohoto článku, členský stát povolení na konci doby uvedené v odstavci 1 tohoto článku odejme v souladu s článkem 12 nařízení (ES) č. 708/2007.
Článek 33
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 22. října 2014.
UREDBA (EU) št. 1143/2014 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 22. oktobra 2014
o preprečevanju in obvladovanju vnosa in širjenja invazivnih tujerodnih vrst
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 192(1) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
po posvetovanju z Odborom regij,
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Pojav tujerodnih vrst, ki so lahko živali, rastline, glive ali mikroorganizmi, na novih lokacijah ni vedno vzrok za zaskrbljenost. Vendar lahko precejšnje število tujerodnih vrst postane invazivnih, s tem pa imajo lahko resne škodljive vplive na biotsko raznovrstnost in povezane ekosistemske storitve ter tudi druge družbene in gospodarske vplive, kar bi bilo treba preprečiti. V okolju Unije in v drugih evropskih držav je okrog 12 000 tujerodnih vrst in ocenjeno je, da je približno 10-15 % izmed njih invazivnih.
(2)
Invazivne tujerodne vrste so ena glavnih groženj biotski raznovrstnosti in povezanim ekosistemskim storitvam, predvsem v geografsko in evolucijsko izoliranih ekosistemih, kot so majhni otoki. Nevarnost, ki jo predstavljajo take vrste, pa je lahko še intenzivnejša zaradi povečane svetovne trgovine, prometa, turizma in podnebnih sprememb.
(3)
Invazivne tujerodne vrste lahko biotsko raznovrstnost in povezane ekosistemske storitve ogrožajo na različne načine, s spreminjanjem habitatov, plenjenjem, tekmovanjem, prenosom bolezni, izpodrivanjem domorodnih vrst v znatnem delu območja razširjenosti in z genetskimi učinki zaradi križanja, vključno z močnim vplivanjem na domorodne vrste ter strukturo in delovanje ekosistemov. Poleg tega imajo lahko invazivne tujerodne vrste izredno škodljive vplive na človekovo zdravje in gospodarstvo. Biotsko raznovrstnost ter povezane ekosistemske storitve, človekovo zdravje ali gospodarstvo ogrožajo samo živi osebki in deli, ki se lahko razmnožujejo, zato bi morale samo zanje veljati omejitve iz te uredbe.
(4)
Unijo kot pogodbenico Konvencije o biološki raznovrstnosti, ki je bila potrjena s Sklepom Sveta 93/626/EGS (3), zavezuje člen 8(h) Konvencije, v skladu s katerim vsaka pogodbenica, če je to možno in ustrezno, „preprečuje vnos, nadzoruje ali odstrani tiste tuje vrste, ki ogrožajo ekosisteme, habitate ali vrste“.
(5)
Unija se je kot pogodbenica Konvencije o varstvu prosto živečega evropskega rastlinstva in živalstva ter njunih naravnih življenjskih prostorov, ki je bila potrjena s Sklepom Sveta 82/72/EGS (4), zavezala, da bo sprejela vse ustrezne ukrepe za ohranitev habitatov prosto živečih rastlinskih in živalskih vrst.
(6)
V podporo doseganju ciljev iz direktiv 2000/60/ES (5), 2008/56/ES (6) in 2009/147/ES (7) Evropskega parlamenta in Sveta ter Direktive Sveta 92/43/EGS (8) bi morala ta uredba določiti pravila za preprečevanje, čim večje zmanjšanje in ublažitev škodljivih vplivov invazivnih tujerodnih vrst na biotsko raznovrstnost in povezane ekosistemske storitve ter na človekovo zdravje in varnost ter zmanjšati njihove družbene in gospodarske vplive.
(7)
Za nekatere vrste je naravno, da se selijo zaradi sprememb v okolju. V novem okolju jih ne bi smeli obravnavati kot tujerodne vrste in bi jih torej morali izvzeti iz področja uporabe te uredbe. Ta uredba bi morala biti osredotočena samo na vrste, ki so bile v Unijo vnesene zaradi posegov človeka.
(8)
Trenutno obstaja več kot 40 zakonodajnih aktov Unije o zdravstvenem varstvu živali, ki vsebujejo določbe o boleznih živali. Poleg tega Direktiva Sveta 2000/29/ES (9) vsebuje določbe o organizmih, ki so škodljivi za rastline ali rastlinske proizvode, v Direktivi 2001/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta (10) pa je določen režim za gensko spremenjene organizme. Zato bi morala biti kakršna koli nova pravila o invazivnih tujerodnih vrstah usklajena s temi zakonodajnimi akti Unije in se z njimi ne bi smela prekrivati ter se ne bi smela uporabljati za organizme, ki jih obravnavajo navedeni zakonodajni akti.
(9)
V uredbah (ES) št. 1107/2009 (11) in (EU) št. 528/2012 (12) Evropskega parlamenta in Sveta ter Uredbi Sveta (ES) št. 708/2007 (13) so določena pravila o dovoljevanju uporabe nekaterih tujerodnih vrst za določene namene. Ob začetku veljavnosti te uredbe je bila uporaba nekaterih vrst že dovoljena v navedenih ureditvah. Da bi zagotovili skladen pravni okvir, bi morale biti vrste, ki se uporabljajo za te namene, izvzete iz področja uporabe te uredbe.
(10)
Invazivnih tujerodnih vrst je precej in pomembno je zagotoviti, da so prednostno obravnavane tiste invazivne tujerodne vrste, za katere se šteje, da zadevajo Unijo. Zato bi bilo treba pripraviti seznam takih invazivnih tujerodnih vrst, za katere se šteje, da zadevajo Unijo (v nadaljnjem besedilu: seznam Unije), ter ga redno posodabljati. Za invazivno tujerodno vrsto bi bilo treba šteti, da zadeva Unijo, če je škoda, ki jo povzroči v prizadetih državah članicah, tako velika, da upravičuje sprejetje posebnih ukrepov, ki se uporabljajo v celotni Uniji, tudi v državah članicah, ki še niso prizadete ali najverjetneje sploh ne bodo. Da bi zagotovili, da opredelitev invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, ostane sorazmerna, bi bilo treba pri pripravi in posodabljanju seznama Unije vrste dodajati postopoma ter se osredotočiti na vrste, pri katerih bi lahko dejansko in stroškovno učinkovito preprečili, čim bolj zmanjšali ali ublažili škodljive vplive teh vrst, če bi jih dodali na seznam Unije. Vrste iz iste taksonomske skupine imajo pogosto podobne ekološke potrebe in lahko predstavljajo podobne nevarnosti, zato bi bilo treba po potrebi dovoliti, da so na seznam Unije uvrščene taksonomske skupine vrst.
(11)
Ključni instrument za uporabo te uredbe so merila za uvrstitev na seznam Unije. Da bi zagotovili učinkovito rabo virov, bi bilo treba s temi merili zagotoviti, da bodo med trenutno poznanimi potencialno invazivnimi tujerodnimi vrstami na seznam uvrščene tiste vrste, ki imajo najbolj škodljive vplive. Komisija bi morala odboru, ustanovljenemu s to uredbo, predložiti predlog seznama Unije, pripravljenega na podlagi teh meril, v enem letu od začetka veljavnosti te uredbe. Komisija bi morala ob predložitvi seznama Unije ta odbor seznaniti, kako je upoštevala navedena merila. Merila bi morala vključevati oceno tveganja v skladu z veljavnimi določbami ustreznih sporazumov Svetovne trgovinske organizacije (STO) o omejitvi trgovine z vrstami.
(12)
Da nobena država članica ne bi imela nesorazmernih ali pretiranih stroškov in da bi bila zavarovana dodana vrednost ukrepanja Unije na podlagi te uredbe, bi morala Komisija pri predlogu seznama Unije in nadaljnjih ukrepih upoštevati stroške, ki bi jih države članice imele z izvajanjem, stroške, ki bi nastali zaradi neukrepanja, stroškovno učinkovitost in družbenogospodarske vidike. Zato bi bilo treba pri izbiranju invazivnih tujerodnih vrst, ki bodo uvrščene na seznam Unije, posebno pozornost nameniti vrstam, ki se veliko uporabljajo in državi članici prinašajo znatne družbene in gospodarske koristi, kar pa ne bi smelo ogrožati ciljev te uredbe.
(13)
Da bi zagotovili skladnost s pravili ustreznih sporazumov STO in skladno uporabo te uredbe, bi bilo treba določiti skupna merila za opravljanje ocene tveganja. Če je ustrezno, bi bilo treba kot podlago za ta merila uporabiti veljavne nacionalne in mednarodne standarde ter upoštevati različne vidike značilnosti vrst, verjetnost in načine vnosa v Unijo, škodljive vplive vrst na družbo, gospodarstvo in biotsko raznovrstnost, morebitne koristi uporabe in stroške ublažitve ter jih primerjati s škodljivimi vplivi, pa tudi oceno morebitnih stroškov zaradi okoljske, družbene in gospodarske škode, ki bi pokazala, kako pomembne so za Unijo, s čimer bi dodatno upravičili ukrepanje. Splošni pristop bi bilo treba oceniti do 1. junija 2021, da bi lahko sistem progresivno razvijali in izkoristili pridobljene izkušnje.
(14)
Nekatere invazivne tujerodne vrste so vključene v Prilogo B k Uredbi Sveta (ES) št. 338/97 (14) in njihov uvoz v Unijo je prepovedan, saj je bilo ugotovljeno, da so invazivne, njihov vnos v Unijo pa ima škodljive vplive na domorodne vrste. Te vrste so: Callosciurus erythraeus, Sciurus carolinensis, Oxyura jamaicensis, Lithobates (Rana) catesbeianus, Sciurus niger, Chrysemys picta in Trachemys scripta elegans. Zaradi zagotovitve skladnega pravnega okvira in enotnih pravil o invazivnih tujerodnih vrstah na ravni Unije bi bilo treba te invazivne tujerodne vrste prednostno uvrstiti na seznam invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo.
(15)
Preprečevanje je na splošno bolj zaželeno z vidika okolja in bolj ekonomično kot ukrepanje po izvršenem dejstvu in bi moralo biti prednostno. Zato bi bilo treba na seznam prednostno uvrstiti invazivne tujerodne vrste, ki še niso navzoče v Uniji ali pa se je njihova invazija šele začela, in invazivne tujerodne vrste, ki bodo verjetno imele najbolj škodljive vplive. Ker stalno obstaja možnost vnosa novih invazivnih tujerodnih vrst v Unijo ter se navzoče tujerodne vrste širijo in so razširjene na vse večjem območju, je treba zagotoviti, da se seznam Unije stalno pregleduje in posodablja.
(16)
Države članice, ki jih zadevajo iste vrste, ki pa se niso zmožne naseliti kot preživetja sposobne populacije v velikem delu Unije, bi morale preučiti možnost medsebojnega regionalnega sodelovanja. Kadar je cilje te uredbe mogoče bolje doseči z ukrepi na ravni Unije, bi lahko bile te vrste uvrščene tudi na seznam Unije.
(17)
Pri uresničevanju ciljev te uredbe bi bilo ustrezno upoštevati, da so najbolj oddaljene regije glede ciljev te uredbe v posebnem položaju ter zlasti da so oddaljene in otoške ter da je zanje značilna edinstvena biotska raznovrstnost. Zato bi bilo treba tem posebnostim najbolj oddaljenih regij, kot so opredeljene v Pogodbi o delovanju Evropske unije (PDEU), prilagoditi zahteve iz te uredbe, po katerih je treba za invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo Unijo, sprejeti omejevalne in preventivne ukrepe, pri čemer je treba upoštevati sklepa Evropskega sveta 2010/718/EU (15) in 2012/419/EU (16).
(18)
Nevarnosti in problemi, ki jih povzročajo invazivne tujerodne vrste, so čezmejni izziv, ki zadeva vso Unijo. Zato je bistveno, da se na ravni Unije sprejme prepoved vnašanja v Unijo, razmnoževanje, gojenje, prevažanje, kupovanje, prodajanje, uporaba, izmenjava, posedovanje in izpuščanje invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, namerno ali iz malomarnosti, da bi zagotovili zgodnje in dosledno ukrepanje po vsej Uniji, preprečili izkrivljanje notranjega trga in zagotovili, da ukrepanje v eni državi članici ne bo manj uspešno zaradi neukrepanja v drugi državi članici.
(19)
Da bi omogočili znanstveno raziskovanje in ohranjanje ex-situ, je treba določiti posebna pravila za invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo Unijo, ki se uporabljajo v ta namen. Te dejavnosti bi bilo treba izvajati v zaprtih ustanovah, v katerih so organizmi v zaprtem sistemu, in sprejeti vse potrebne ukrepe, da bi preprečili pobeg ali nezakonito izpustitev invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo. V ustrezno utemeljenih izjemnih primerih bi moralo biti zaradi prevladujočega javnega interesa možno ta pravila uporabljati tudi za določene druge dejavnosti, tudi gospodarske, če da za to pooblastilo Komisija. Pri izvajanju teh pravil bi bilo treba v skladu z zadevnim pravom Unije posebno pozorno poskrbeti, da ne bi prišlo do kakršnih koli škodljivih vplivov na zaščitene vrste in habitate.
(20)
Mogoče je, da se na mejah Unije pojavijo ali so na ozemlju Unije odkrite tujerodne vrste, ki še niso opredeljene kot invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo Unijo. Zato bi morale imeti države članice možnost, da na podlagi razpoložljivih znanstvenih dokazov sprejmejo določene izredne ukrepe. Taki izredni ukrepi bi omogočili takojšnje ukrepanje zoper invazivne tujerodne vrste, pri katerih bi lahko obstajala nevarnost, da bi bile vnesene v zadevne države, se tam naselile in širile, medtem ko države članice v skladu z veljavnimi določbami ustreznih sporazumov STO ocenjujejo, kakšno nevarnost te vrste dejansko predstavljajo, predvsem zato da bi jih določile za invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo Unijo. Treba je omogočiti, da se lahko ob nacionalnih izrednih ukrepih sprejmejo tudi izredni ukrepi na ravni Unije, da bi upoštevali določbe ustreznih sporazumov STO. Poleg tega bi izredni ukrepi na ravni Unije tej zagotovili mehanizem za hitro ukrepanje v primeru navzočnosti ali neposredne nevarnosti vstopa nove invazivne tujerodne vrste v skladu s previdnostnim načelom.
(21)
Velik delež invazivnih tujerodnih vrst je v Unijo vnesen nenamerno. Zato je bistveno učinkoviteje obvladovati poti nenamernega vnosa. Ukrepanje na tem področju bi moralo biti postopno, saj je izkušenj z njim sorazmerno malo. Ukrepanje bi moralo vključevati prostovoljne, kot so ukrepi, predlagani v smernicah Mednarodne pomorske organizacije za nadzor in obvladovanje biološkega obraščanja ladij, in obvezne ukrepe. Pri ukrepanju pa bi bilo treba uporabiti izkušnje, ki so bile pridobljene v Uniji in državah članicah pri obvladovanju določenih poti vnosa, vključno z ukrepi, uvedenimi na podlagi Mednarodne konvencije za nadzor in ravnanje z ladijsko balastno vodo in usedlinami, sprejete leta 2004. Komisija bi morala zato narediti vse potrebno, da bi spodbudila države članice k ratifikaciji navedene konvencije.
(22)
Da bi lahko pridobili dovolj znanja za obravnavanje problemov, ki jih povzročajo invazivne tujerodne vrste, je pomembno, da države članice raziskujejo, spremljajo in nadzorujejo te vrste. Ker so sistemi nadzora najprimernejši način zgodnjega odkrivanja novih invazivnih tujerodnih vrst in ugotavljanja razširjenosti že naseljenih vrst, bi morali ti sistemi vključevati tako ciljno usmerjene kot splošne raziskave, pri njih pa bi morali biti udeleženi različni sektorji in deležniki, tudi regionalne in lokalne skupnosti. Pri sistemih nadzora bi bilo treba nenehno posvečati pozornost vsem novim invazivnim tujerodnim vrstam povsod v Uniji, njihov namen pa bi moral biti zagotavljanje dejanskega in popolnega prikaza stanja na ravni Unije. Zaradi učinkovitosti in ekonomičnosti bi bilo treba uporabiti obstoječe sisteme carinske kontrole, nadzora in spremljanja, ki jih je pravo Unije že vzpostavilo, zlasti v direktivah 92/43/EGS, 2000/60/ES, 2008/56/ES in 2009/147/ES.
(23)
Izvajati bi bilo treba uradni nadzor nad živalmi in rastlinami, da bi preprečili namerni vnos invazivnih tujerodnih vrst. Žive živali in rastline bi morale vstopati v Unijo samo prek mejnih kontrolnih organov v skladu z Uredbo (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (17) ter direktivama Sveta 91/496/EGS (18) in 97/78/ES (19) ali vstopnih točk v skladu z Direktivo 2000/29/ES. Da bi izboljšali učinkovitost in preprečili uvajanje vzporednih sistemov carinske kontrole, bi morali pristojni organi tudi v prvem mejnem kontrolnem organu ali na prvi vstopni točki preveriti, ali so te vrste invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo Unijo.
(24)
Po vnosu invazivne tujerodne vrste so za preprečitev njene naselitve in širjenja bistveni ukrepi za zgodnje odkrivanje in hitro odstranitev. Pogosto je najbolj učinkovito in ekonomično populacijo odstraniti čim prej, dokler je število osebkov še omejeno. Če odstranitev ni izvedljiva ali so stroški odstranitve večji kot dolgoročne okoljske, družbene in gospodarske koristi, bi bilo treba izvesti ukrepe za preprečitev širjenja in nadzor. Ukrepi za obvladovanje bi morali biti sorazmerni z vplivi na okolje ter bi morali ustrezno upoštevati biogeografske in podnebne razmere v zadevni državi članici.
(25)
Ukrepi za obvladovanje ne bi smeli imeti nobenih škodljivih vplivov na človekovo okolje in zdravje. Odstranitev in obvladovanje nekaterih invazivnih tujerodnih živalskih vrst sta v nekaterih primerih potrebna, vendar lahko živalim povzročita bolečino, stisko, strah ali druge oblike trpljenja, čeprav so uporabljena najboljša razpoložljiva tehnična sredstva. Zato bi morale države članice in vsi izvajalci, ki sodelujejo pri odstranjevanju, nadzoru ali preprečevanju širjenja invazivnih tujerodnih vrst, sprejeti potrebne ukrepe, da med postopkom ne bi povzročali bolečine, stiske in trpljenja živali, ki se jim da izogniti, ter čim bolj upoštevati najboljše prakse na tem področju, na primer vodilna načela o dobrobiti živali, ki jih je razvila Svetovna organizacija za zdravje živali. Preučiti bi bilo treba uporabo nesmrtonosnih metod, pri vseh sprejetih ukrepih pa bi bilo treba čim bolj zmanjšati vplive na vrste, ki jim ukrepi niso namenjeni.
(26)
Invazivne tujerodne vrste na splošno škodujejo ekosistemom in zmanjšujejo odpornost teh ekosistemov. Zato bi bilo treba sprejeti sorazmerne ukrepe za obnovo, s katerimi bi povečali odpornost ekosistemov proti invazijam, popravili povzročeno škodo in izboljšali stanje ohranjenosti vrst in njihovih habitatov v skladu z direktivama 92/43/EGS in 2009/147/ES, ekološko stanje celinskih površinskih voda, somornic, obalnega morja in podzemnih voda v skladu z Direktivo 2000/60/ES ter okoljsko stanje morskih voda v skladu z Direktivo 2008/56/ES. Stroške takih ukrepov za obnovo bi bilo treba povrniti v skladu z načelom „onesnaževalec plača“.
(27)
Okrepiti bi bilo treba čezmejno sodelovanje, zlasti s sosednjimi državami, in usklajevanje med državami članicami, zlasti v isti biogeografski regiji Unije, ter tako prispevati k učinkoviti uporabi te uredbe.
(28)
Sistem za obravnavanje invazivnih tujerodnih vrst bi moral biti podprt s strani centraliziranega informacijskega sistema, ki bi analiziral obstoječe informacije o tujerodnih vrstah v Uniji in omogočal dostop do informacij o navzočnosti vrst, njihovi razširjenosti, ekologiji in zgodovini invazije ter vseh drugih potrebnih informacij v podporo odločanju o politiki in upravljanju ter omogočal tudi izmenjavo najboljših praks.
(29)
Z Direktivo 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta (20) je bil vzpostavljen okvir za javna posvetovanja pri odločitvah, povezanih z okoljem. Dejansko sodelovanje pri določanju ukrepov na področju invazivnih tujerodnih vrst bi moralo javnosti omogočiti, da izraža mnenja in pomisleke, ki so morda pomembni za zadevne odločitve, odločevalcu pa, da jih upošteva. S tem bi se moralo povečati odgovornost in preglednost procesa odločanja ter prispevati k ozaveščenosti javnosti o okoljskih vprašanjih in podpori sprejetih odločitev.
(30)
Udeležba znanstvene skupnosti je pomembna za zagotavljanje ustreznega znanja za odpravljanje problemov, ki jih povzročajo invazivne tujerodne vrste. Ustanoviti bi bilo treba poseben znanstveni forum, ki bi svetoval o znanstvenih vidikih, povezanih z uporabo te uredbe, zlasti pri pripravi in posodabljanju seznama Unije, ocenah tveganja, izrednih ukrepih ter ukrepih za hitro odstranitev.
(31)
Da bi zagotovili enotne pogoje za izvajanje te uredbe, bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila glede sprejemanja in posodabljanja seznama Unije, oblike dokumentov, ki predstavljajo dokaze za dovoljenja, sprejemanja izrednih ukrepov na ravni Unije, zahteve za uporabo določenih določb v zadevnih državah članicah v primeru poglobljenega regionalnega sodelovanja, zavrnitve odločitve držav članic, da ne bodo izvedle ukrepov za odstranitev, ter tehničnih oblik poročanja Komisiji. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (21).
(32)
Da bi upoštevali najnovejša znanstvena dognanja na okoljskem področju, bi bilo treba v skladu s členom 290 PDEU na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov, da se določi, kako se lahko ugotovi, da so se invazivne tujerodne vrste zmožne naseliti kot preživetja sposobne populacije in se širiti, ter se določijo skupni elementi za pripravo ocen tveganja. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu istočasno, pravočasno in na ustrezen način.
(33)
Za zagotovitev skladnosti s to uredbo je pomembno, da države članice ob kršitvah izrečejo učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije ter pri tem upoštevajo naravo in težo kršitve, načelo povračila stroškov in načelo „onesnaževalec plača“.
(34)
Države članice lahko z ukrepi, sprejetimi na podlagi te uredbe, naložijo obveznosti lastnikom ali uporabnikom tujerodnih vrst ter lastnikom in najemnikom zadevnih zemljišč.
(35)
Da bi nekomercialnim lastnikom omogočili, da obdržijo hišne ljubljenčke, ki so uvrščeni na seznam Unije, do naravne smrti živali, je treba zagotoviti prehodne ukrepe, pod pogojem, da so sprejeti vsi ukrepi za preprečitev razmnoževanja ali pobega.
(36)
Da bi gospodarskim subjektom, ki imajo morda legitimna pričakovanja, na primer tistim, ki so prejeli dovoljenje v skladu z Uredbo (ES) št. 708/2007, omogočili, da po začetku veljavnosti te uredbe izkoristijo svoje zaloge invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, jim je upravičeno dopustiti dve leti, da izvedejo zakol, humano izločitev, prodajo ali, če je ustrezno, predajo osebkov raziskovalnim ustanovam ali ustanovam za ohranjanje ex-situ.
(37)
Ker ciljev te uredbe, namreč preprečiti, čim bolj zmanjšati in ublažiti škodljive vplive na biotsko raznovrstnost zaradi vnosa in razširjenja invazivnih tujerodnih vrst v Uniji, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi njunega obsega in učinkov lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.
(38)
Moralo bi biti možno, da države članice obdržijo ali sprejmejo strožja pravila o invazivnih tujerodnih vrstah, ki zadevajo Unijo, kot so določena v tej uredbi; ter da določbe, kot so določbe iz te uredbe o invazivnih tujerodnih vrstah, ki zadevajo Unijo, uporabijo tudi za invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo državo članico. Kakršni koli taki ukrepi bi morali biti skladni s PDEU, o njih pa bi morala biti uradno obveščena Komisija v skladu s pravom Unije -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
SPLOŠNE DOLOČBE
Člen 1
Predmet urejanja
Ta uredba določa pravila za preprečevanje, čim večje zmanjšanje in ublažitev škodljivih vplivov namernega in nenamernega vnosa in širjenja invazivnih tujerodnih vrst na biotsko raznovrstnost v Uniji.
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta uredba se uporablja za vse invazivne tujerodne vrste.
2. Ta uredba se ne uporablja za:
(a)
vrste, ki spreminjajo svoje naravno območje razširjenosti brez človekovih posegov zaradi spremenjenih ekoloških razmer in podnebnih sprememb;
(b)
gensko spremenjene organizme, kot so opredeljeni v točki 2 člena 2 Direktive 2001/18/ES;
(c)
patogene, ki povzročajo živalske bolezni; v tej uredbi živalska bolezen pomeni pojav okužb in infestacij pri živalih, ki jih povzroči eden ali več patogenov, ki se prenašajo na živali ali na ljudi;
(d)
škodljive organizme s seznama iz Priloge I ali Priloge II k Direktivi 2000/29/ES in škodljive organizme, za katere so bili sprejeti ukrepi v skladu s členom 16(3) navedene direktive;
(e)
vrste s seznama iz Priloge IV k Uredbi (ES) št. 708/2007, kadar se uporabljajo v ribogojstvu;
(f)
mikroorganizme, proizvedene ali uvožene za uporabo v fitofarmacevtskih sredstvih, ki so že registrirana ali za katera se izvaja ocena v skladu z Uredbo (ES) št. 1107/2009, ali
(g)
mikroorganizme, proizvedene ali uvožene za uporabo v biocidnih proizvodih, za katere je že bilo izdano dovoljenje ali za katere se izvaja ocena v skladu z Uredbo (EU) št. 528/2012.
Člen 3
Opredelitev pojmov
V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
1.
„tujerodna vrsta“ pomeni vse žive osebke vrst, podvrst ali nižjih taksonov živali, rastlin, gliv ali mikroorganizmov, vnesene na območje, ki ni njihovo naravno območje razširjenosti; zajema vse dele, gamete, semena, jajca ali propagule takih vrst, pa tudi križance, sorte ali pasme, ki bi lahko preživele ter se nato razmnoževale;
2.
„invazivna tujerodna vrsta“ pomeni tujerodno vrsto, za katero je bilo ugotovljeno, da njen vnos ali širjenje ogroža ali ima škodljive vplive na biotsko raznovrstnost in povezane ekosistemske storitve;
3.
„invazivna tujerodna vrsta, ki zadeva Unijo“ pomeni invazivno tujerodno vrsto, za katero se šteje, da ima take škodljive vplive, da je potrebno usklajeno ukrepanje na ravni Unije v skladu s členom 4(3);
4.
„invazivna tujerodna vrsta, ki zadeva državo članico“ pomeni invazivno tujerodno vrsto, ki ni invazivna tujerodna vrsta, ki zadeva Unijo, za katero država članica na podlagi znanstvenih dokazov ugotovi, da ima njena izpustitev in širjenje znatne škodljive vplive, kar zadeva njeno ozemlje ali del njenega ozemlja, tudi če to ni popolnoma potrjeno, ter je zato potrebno ukrepanje na ravni zadevne države članice;
5.
„biotska raznovrstnost“ pomeni raznolikost živih organizmov iz vseh virov, vključno s kopenskimi, morskimi in drugimi vodnimi ekosistemi in ekološkimi kompleksi, katerih del so; to zajema raznovrstnost znotraj vrst in med vrstami ter raznovrstnost ekosistemov;
6.
„ekosistemske storitve“ pomeni neposredne in posredne prispevke ekosistemov k človekovi dobrobiti;
7.
„vnos“ pomeni prenos vrste izven njenega naravnega območja razširjenosti zaradi človekovega posega;
8.
„raziskava“ pomeni opisno ali eksperimentalno delo, opravljeno v reguliranih pogojih, da bi pridobili nova znanstvena spoznanja ali razvili nove produkte, tudi začetne faze identifikacije, karakterizacije in izolacije genskih lastnosti invazivnih tujerodnih vrst, razen tistih lastnosti, zaradi katerih je vrsta invazivna, le kolikor je nujno, da se omogoči prenos teh lastnosti v vrste, ki niso invazivne;
9.
„zaprti sistem“ pomeni, da je organizem v zaprtih prostorih, iz katerih ne more uiti ali se širiti;
10.
„ohranjanje ex-situ“ pomeni ohranjanje sestavin biotske raznovrstnosti zunaj njihovega naravnega habitata;
11.
„poti vnosa“ pomeni poti in mehanizme vnosa in širjenja invazivnih tujerodnih vrst;
12.
„zgodnje odkrivanje“ pomeni potrditev navzočnosti osebka ali osebkov invazivne tujerodne vrste v okolju, preden se močno razširi;
13.
„odstranitev“ pomeni popolno in trajno odpravo populacije invazivne tujerodne vrste s smrtonosnimi ali nesmrtonosnimi sredstvi;
14.
„nadzor nad populacijo“ pomeni kakršne koli smrtonosne ali nesmrtonosne ukrepe, ki se izvedejo na populaciji invazivne tujerodne vrste, hkrati pa imajo čim manjše vplive na vrste, ki jim ukrepi nadzora niso namenjeni, in njihove habitate, z njimi pa bi zagotovili, da število osebkov populacije invazivne tujerodne vrste, ki je ni mogoče odstraniti, ostane čim nižje in so tako čim bolj omejene možnosti za njeno invazivnost ter njeni škodljivi vplivi na biotsko raznovrstnost in povezane ekosistemske storitve, človekovo zdravje ali gospodarstvo;
15.
„preprečitev širjenja“ pomeni kakršno koli ukrepanje, namenjeno ustvarjanju ovir, ki čim bolj zmanjšajo možnost, da bi se populacija invazivne tujerodne vrste razpršila in širila prek območja invazije;
16.
„močno razširjen“ pomeni invazivno tujerodno vrsto, katere populacija je presegla fazo naturalizacije in se sama vzdržuje ter se je razširila in naseljuje velik del potencialnega območja razširjenosti, na katerem lahko preživi in se razmnožuje;
17.
„obvladovanje“ pomeni smrtonosne ali nesmrtonosne ukrepe, ki so namenjeni odstranitvi ali preprečitvi širjenja populacije invazivne tujerodne vrste ali nadzoru nad njo, hkrati pa ima čim manjše vplive na tiste vrste, ki jim ukrepi obvladovanja niso namenjeni, in njihove habitate.
Člen 4
Seznam invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo
1. Komisija z izvedbenimi akti sprejme seznam invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo (v nadaljnjem besedilu: seznam Unije), na podlagi meril iz odstavka 3 tega člena. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 27(2). Osnutek izvedbenih aktov se odboru iz člena 27(1) predloži do 2. januarja 2016.
2. Komisija vsaj vsakih šest let temeljito pregleda seznam Unije ter ga v vmesnem obdobju po potrebi v skladu s postopkom iz odstavka 1 posodablja, tako da:
(a)
dodaja nove invazivne tujerodne vrste;
(b)
s seznama Unije črta vrste, če ne izpolnjujejo več enega ali več meril iz odstavka 3.
3. Invazivne tujerodne vrste se uvrstijo na seznam Unije le, če izpolnjujejo vsa naslednja merila:
(a)
glede na razpoložljive znanstvene dokaze je zanje ugotovljeno, da so tujerodne na ozemlju Unije, z izjemo najbolj oddaljenih regij;
(b)
glede na razpoložljive znanstvene dokaze je zanje ugotovljeno, da so se v trenutnih razmerah ali v razmerah, ki bodo predvidoma nastale zaradi podnebnih sprememb, zmožne naseliti kot preživetja sposobna populacija ter se širiti v okolju v biogeografski regiji, ki je skupna več kot dvema državama članicama, ali v eni morski podregiji, z izjemo njihovih najbolj oddaljenih regij;
(c)
glede na razpoložljive znanstvene dokaze bodo verjetno imele znatne škodljive vplive na biotsko raznovrstnost ali povezane ekosistemske storitve in lahko imajo tudi škodljive vplive na človekovo zdravje ali gospodarstvo;
(d)
ocena tveganja, opravljena v skladu s členom 5(1), dokazuje, da je za preprečitev njihovega vnosa, naselitve ali širjenja potrebno usklajeno ukrepanje na ravni Unije;
(e)
zaradi uvrstitve na seznam Unije bodo verjetno preprečeni, čim bolj zmanjšani ali ublaženi njihovi škodljivi vplivi.
4. Države članice lahko Komisiji predložijo zahtevke za uvrstitev invazivnih tujerodnih vrst na seznam Unije. Ti zahtevki vključujejo vse naslednje:
(a)
ime vrste;
(b)
oceno tveganja, opravljeno v skladu s členom 5(1);
(c)
dokazila, da so izpolnjena merila iz odstavka 3 tega člena.
5. Če je ustrezno, se na seznamu Unije zabeleži sklic na blago, s katerim je zadevna invazivna tujerodna vrsta na splošno povezana, ter na njegovo oznako kombinirane nomenklature iz Uredbe Sveta (EGS) št. 2658/87 (22), s čimer so označene kategorije blaga, glede katerega bo opravljen uradni nadzor v skladu s členom 15 te uredbe.
6. Komisija pri sprejemanju ali posodabljanju seznama Unije uporabi merila iz odstavka 3 ter pri tem ustrezno upošteva stroške, ki jih imajo države članice z izvajanjem, stroške, ki bi nastali zaradi neukrepanja, stroškovno učinkovitost in družbenogospodarske vidike. Na seznam Unije se prednostno uvrstijo invazivne tujerodne vrste, ki:
(a)
še niso navzoče v Uniji ali so šele v zgodnji fazi invazije in za katere je najbolj verjetno, da bodo imele znatne škodljive vplive;
(b)
so že naseljene v Uniji in imajo najznatnejše škodljive vplive.
7. Ko Komisija predlaga seznam Unije, utemelji tudi, kako se cilji te uredbe lažje dosežejo z ukrepi na ravni Unije.
Člen 5
Ocena tveganja
1. Za namene člena 4 se ocena tveganja opravi v zvezi s sedanjim in potencialnim območjem razširjenosti invazivne tujerodne vrste, pri čemer se upoštevajo naslednji elementi:
(a)
opis vrste z njeno taksonomsko opredelitvijo, njeno zgodovino ter njenim naravnim in potencialnim območjem razširjenosti;
(b)
opis vzorcev njenega razmnoževanja in širjenja ter dinamike, vključno z oceno, ali obstajajo okoljske razmere, potrebne za razmnoževanje in širjenje;
(c)
opis potencialnih poti namernega in nenamernega vnosa in širjenja te vrste, po potrebi tudi proizvodov, s katerimi je ta vrsta na splošno povezana;
(d)
temeljita ocena možnosti vnosa, naselitve in širjenja v zadevnih biogeografskih regijah v sedanjih razmerah in razmerah, ki bodo predvidoma nastale zaradi podnebnih sprememb;
(e)
opis sedanje razširjenosti te vrste, vključno z navedbo, ali je ta vrsta že navzoča v Uniji ali sosednjih državah, in projekcijo njene verjetne prihodnje razširjenosti;
(f)
opis škodljivih vplivov na biotsko raznovrstnost in povezane ekosistemske storitve, tudi na domorodne vrste, zaščitena območja, ogrožene habitate, pa tudi človekovo zdravje in varnost ter gospodarstvo, vključno z oceno morebitnih prihodnjih vplivov glede na razpoložljivo znanstveno vedenje;
(g)
ocena morebitnih stroškov zaradi škode;
(h)
opis znane uporabe za to vrsto ter družbenih in gospodarskih koristi te uporabe.
2. Ko Komisija predlaga vrste za uvrstitev na seznam Unije invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, opravi oceno tveganja iz odstavka 1.
Kadar koli država članica predloži zahtevek za uvrstitev vrste na seznam Unije, je odgovorna, da opravi oceno tveganja iz odstavka 1. Komisija lahko po potrebi pomaga državam članicam pri pripravi takih ocen tveganja, kolikor gre pri tem za povezavo z njihovo evropsko razsežnostjo.
3. Na Komisijo se prenese pooblastilo, da sprejme delegirane akte v skladu s členom 29, s katerimi podrobneje določi vrste sprejemljivih dokazov za namene točke (b) člena 4(3) ter pripravi podroben opis uporabe točk (a) do (h) odstavka 1 tega člena. Podroben opis vključuje metodologijo, ki se uporabi pri oceni tveganja, pri kateri se upoštevajo ustrezni nacionalni in mednarodni standardi ter potreba po prednostni razvrstitvi ukrepov proti invazivnim tujerodnim vrstam, ki so povezane z znatnimi škodljivimi vplivi na biotsko raznovrstnost ali povezane ekosistemske storitve ali bi lahko imele take škodljive vplive ter imajo ali bi lahko imele take škodljive vplive na človekovo zdravje ali gospodarstvo, kar šteje za dodaten dejavnik pri prednostnem razvrščanju. Zlasti je pomembno, da Komisija ne odstopa od običajne prakse in se pred sprejetjem teh delegiranih aktov posvetuje s strokovnjaki, tudi strokovnjaki iz držav članic.
Člen 6
Določbe za najbolj oddaljene regije
1. Za invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo Unijo, se v najbolj oddaljenih regijah ne uporabljajo člen 7 ali členi 13 do 20.
2. Vsaka država članica z najbolj oddaljenimi regijami do 2. januarja 2017 ob posvetovanju s temi regijami za vsako od teh regij sprejme seznam invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo posamezno regijo.
3. Države članice lahko v zadevnih najbolj oddaljenih regijah za invazivne tujerodne vrste s seznamov iz odstavka 2 tega člena, kakor je ustrezno, izvedejo ukrepe, kot so tisti, določeni v členih 7 do 9, 13 do 17, 19 oziroma 20. Ti ukrepi morajo biti skladni s PDEU, o njih pa se uradno obvesti Komisija v skladu s pravom Unije.
4. Države članice Komisiji nemudoma priglasijo sezname iz odstavka 2 in vse posodobitve teh seznamov ter o njih obvestijo druge države članice.
POGLAVJE II
PREPREČEVANJE
Člen 7
Omejitve
1. Invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, ni dovoljeno namerno:
(a)
vnesti na ozemlje Unije, niti med tranzitom pod carinskim nadzorom;
(b)
posedovati, niti v zaprtem sistemu;
(c)
gojiti, niti v zaprtem sistemu;
(d)
prevažati v Unijo, iz Unije ali po Uniji, z izjemo prevoza vrst v objekte za odstranitev;
(e)
dajati na trg;
(f)
uporabljati ali izmenjavati;
(g)
dovoliti, da se razmnožujejo, jih gojiti ali kultivirati, niti v zaprtem sistemu, ali
(h)
izpustiti v okolje.
2. Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za preprečitev nenamernega vnosa ali širjenja, vključno iz hude malomarnosti, kjer je to primerno, invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo.
Člen 8
Dovoljenja
1. Države članice z odstopanjem od omejitev iz točk (a), (b), (c), (d), (f) in (g) člena 7(1) in ob upoštevanju odstavka 2 tega člena uvedejo sistem dovoljenj, ki ustanovam omogoča raziskave o invazivnih tujerodnih vrstah, ki zadevajo Unijo, ali njihovo ohranjanje ex-situ. Kadar se pri varstvu človekovega zdravja ni mogoče izogniti uporabi proizvodov, pridobljenih iz invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, lahko države članice v njihov sistem dovoljenj vključijo tudi znanstveno proizvodnjo in poznejšo uporabo v zdravstvene namene.
2. Države članice pooblastijo svoje pristojne organe za izdajo dovoljenj iz odstavka 1 za dejavnosti, ki se izvajajo v zaprtem sistemu in izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(a)
invazivna tujerodna vrsta, ki zadeva Unijo, je zaprta v zaprtem sistemu v skladu z odstavkom 3, v katerem se jo tudi obravnava;
(b)
dejavnost izvaja ustrezno usposobljeno osebje, kakor določijo pristojni organi;
(c)
prevoz do zaprtega sistema in od njega se opravi pod pogoji, določenimi v dovoljenju, ki onemogočajo pobeg invazivne tujerodne vrste;
(d)
če so invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo Unijo, živali, se označijo oziroma se njihova identifikacija omogoči na drug način, če je to ustrezno, pri tem pa se uporabijo postopki, ki ne povzročajo bolečine, stiske ali trpljenja, ki se jim da izogniti;
(e)
nevarnost pobega, širjenja ali premestitve se učinkovito obvladuje glede na identiteto, biologijo in način razpršitve vrste, predvideno dejavnost in zaprti sistem, interakcijo z okoljem in druge zadevne dejavnike;
(f)
zagotovljen je sistem stalnega nadzora, pri čemer prosilec pripravi načrt ukrepov v primeru morebitnega pobega ali širjenja, vključno z načrtom odstranitve. Načrt ukrepov v primeru pobega odobri pristojni organ. Če pride do pobega ali širjenja, se načrt ukrepov začne izvajati takoj, dovoljenje pa se lahko začasno ali trajno odvzame.
Dovoljenje iz odstavka 1 se omeji na število invazivnih tujerodnih vrst ali osebkov, ki ne presega zmogljivosti zaprtega sistema. Vključuje omejitve, ki so potrebne za zmanjšanje možnosti pobega ali širjenja zadevne vrste. Dovoljenje mora spremljati invazivno tujerodno vrsto, za katero je bilo izdano, ves čas med njenim posedovanjem, vnosom in prevozom znotraj Unije.
3. Šteje se, da so osebki zaprti v zaprtem sistemu, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
osebki so fizično izolirani in ne morejo pobegniti ali se širiti, niti jih ne morejo iz sistema, v katerem so zaprti, premestiti nepooblaščene osebe;
(b)
s protokoli o čiščenju, ravnanju z odpadki in vzdrževanju je zagotovljeno, da osebki ali deli, ki so sposobni razmnoževanja, ne morejo pobegniti, se širiti, niti jih ne morejo premestiti nepooblaščene osebe;
(c)
premestitev osebkov iz sistemov, odprava, uničenje ali humana izločitev je izvedena tako, da se onemogoči njihova propagacija ali razmnoževanje zunaj sistemov.
4. Ko prosilec zaprosi za dovoljenje, predloži vsa potrebna dokazila, da lahko pristojni organ oceni, ali so izpolnjeni pogoji iz odstavkov 2 in 3.
5. Države članice pooblastijo svoje pristojne organe, da kadar koli začasno ali trajno odvzamejo dovoljenje, če se pojavijo nepredvideni dogodki, ki imajo škodljive vplive na biotsko raznovrstnost ali povezane ekosistemske storitve. Vsak odvzem dovoljenja mora biti znanstveno utemeljen, če so znanstveni podatki še nezadostni, pa mora biti utemeljen z načelom previdnosti ob ustreznem upoštevanju nacionalnih upravnih predpisov.
6. Komisija z izvedbenimi akti določi obliko dokumenta, ki predstavlja dokazilo za dovoljenje, ki ga izdajo pristojni organi države članice. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 27(2). Države članice uporabijo to obliko za dokument, ki je priložen dovoljenju.
7. Države članice za vsa dovoljenja, izdana v skladu z odstavkom 1 tega člena, brez odlašanja na spletu objavijo vsaj:
(a)
znanstveno in domače ime invazivne tujerodne vrste, ki zadeva Unijo, za katero je bilo izdano dovoljenje;
(b)
število ali količino zadevnih osebkov;
(c)
namen, za katerega je bilo izdano dovoljenje, in
(d)
oznake kombinirane nomenklature, kot so določene v Uredbi (EGS) št. 2658/87.
8. Države članice zagotovijo, da preglede opravljajo njihovi pristojni organi, da bi zagotovili, da ustanove izpolnjujejo pogoje iz teh izdanih dovoljenj.
Člen 9
Pooblastila
1. Države članice lahko v izjemnih primerih, med drugim pri družbenih ali gospodarskih vprašanjih, zaradi prevladujočega javnega interesa izdajo dovoljenja, ki dopustijo, da ustanove opravljajo druge dejavnosti kot tiste iz člena 8(1), pod pogojem, da je za to izdala pooblastilo Komisija v skladu s postopkom iz tega člena in ob upoštevanju pogojev iz člena 8(2) in (3).
2. Komisija vzpostavi in upravlja elektronski sistem za pooblaščanje ter o prošnjah za pooblastila odloči v 60 dneh od prejema prošnje.
3. Prošnje za pooblastilo vložijo države članice z uporabo sistema iz odstavka 2.
4. Prošnja za pooblastilo vsebuje:
(a)
podrobne podatke o ustanovi ali skupini ustanov, skupaj z njihovim imenom in naslovom;
(b)
znanstveno in domače ime invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo Unijo, za katero se prosi za pooblastilo;
(c)
oznake kombinirane nomenklature, kot so določene v Uredbi (EGS) št. 2658/87;
(d)
število ali količino zadevnih osebkov;
(e)
razloge za zaprošeno pooblastilo;
(f)
podroben opis predvidenih ukrepov, ki onemogočajo pobeg ali širjenje iz objektov zaprtega sistema, v katerih bo invazivna tujerodna vrsta, ki zadeva Unijo, zaprta in v katerih bo obravnavana, ter ukrepov za zagotovitev, da je vsakršen morebiti potreben prevoz vrste opravljen v pogojih, ki onemogočajo pobeg;
(g)
oceno nevarnosti pobega invazivne tujerodne vrste, ki zadeva Unijo, za katero se prosi za pooblastilo, skupaj z opisom uvedenih ukrepov za zmanjšanje te nevarnosti;
(h)
opis načrtovanega sistema nadzora in načrta ukrepov, pripravljenega za odziv na morebitni pobeg ali širjenje, po potrebi tudi načrta za odstranitev;
(i)
opis ustreznega nacionalnega prava, ki se uporablja za te ustanove.
5. O pooblastilih, ki jih izda Komisija, se obvesti pristojni organ zadevne države članice. Pooblastilo je specifično glede na posamezno ustanovo, ne glede na postopek uporabe v skladu s točko (a) odstavka 4, in vsebuje informacije iz odstavka 4 in podatke o časovni veljavnosti pooblastila. Pooblastilo vsebuje tudi določbe o preskrbi ustanove z dodatnimi osebki ali osebki za nadomestitev osebkov, za uporabo v dejavnosti, za katero se prosi za pooblastilo.
6. Potem ko Komisija izda pooblastilo, lahko pristojni organ izda dovoljenje iz odstavka 1 tega člena v skladu s členom 8(4) do (8). Dovoljenje vsebuje vse določbe, ki so določene v pooblastilu, ki ga izda Komisija.
7. Komisija zavrne prošnjo za pooblastilo, če ni izpolnjena katera od ustreznih obveznosti, določenih v tej uredbi.
8. Komisija takoj, ko je to mogoče, obvesti zadevno državo članico o vsaki zavrnitvi prošnje na podlagi odstavka 7 in navede razlog za zavrnitev.
Člen 10
Izredni ukrepi
1. Če ima država članica dokaze, da je na njenem ozemlju navzoča ali da obstaja neposredna nevarnost, da bo na njeno ozemlje vnesena invazivna tujerodna vrsta, ki ni uvrščena na seznam Unije, vendar so zanjo pristojni organi na podlagi preliminarnih znanstvenih dokazov ugotovili, da bo verjetno izpolnila merila iz člena 4(3), lahko nemudoma sprejme izredne ukrepe, ki vključujejo katero koli omejitev iz člena 7(1).
2. Države članice, ki na svojem nacionalnem ozemlju uvedejo izredne ukrepe, ki vključujejo uporabo točk (a), (d) ali (e) člena 7(1), nemudoma obvestijo Komisijo in vse druge države članice o sprejetih ukrepih in dokazih, ki te ukrepe upravičujejo.
3. Zadevna država članica za invazivno tujerodno vrsto, za katero veljajo izredni ukrepi, brez odlašanja opravi oceno tveganja v skladu s členom 5 glede na razpoložljive tehnične in znanstvene informacije, v vsakem primeru pa v 24 mesecih od dneva sprejetja odločitve o uvedbi izrednih ukrepov, da bi to vrsto uvrstili na seznam Unije.
4. Če Komisija prejme obvestilo iz odstavka 2 tega člena ali ima druge dokaze, da je na ozemlju Unije navzoča ali da obstaja neposredna nevarnost, da bo v Unijo vnesena invazivna tujerodna vrsta, ki ni uvrščena na seznam Unije, vendar bo verjetno izpolnila merila iz člena 4(3), z izvedbenimi akti na podlagi preliminarnih znanstvenih dokazov preuči, ali bo vrsta verjetno izpolnila ta merila, in sprejme izredne ukrepe za Unijo, ki vključujejo katero koli omejitev iz člena 7(1) glede na nevarnosti, ki jih predstavlja zadevna vrsta, kadar Komisija ugotovi, da bodo merila iz člena 4(3) verjetno izpolnjena. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 27(2).
5. Kadar Komisija sprejme izvedbeni akt iz odstavka 4, države članice prekličejo ali spremenijo, kot je primerno, kakršne koli izredne ukrepe, ki so jih sprejele.
6. Kadar Komisija invazivno tujerodno vrsto uvrsti na seznam Unije, države članice tudi prekličejo ali spremenijo svoje izredne ukrepe.
7. Če Komisija invazivne tujerodne vrste po oceni tveganja, opravljeni na podlagi odstavka 3 tega člena, ne uvrsti na seznam Unije, države članice prekličejo svoje izredne ukrepe, sprejete na podlagi odstavka 1 tega člena, te vrste pa lahko vključijo na nacionalni seznam invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo državo članico, v skladu s členom 12(1) ter preučijo možnost poglobljenega regionalnega sodelovanja v skladu s členom 11.
Člen 11
Invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo regijo, in domorodne vrste v Uniji
1. Države članice lahko na podlagi svojih nacionalnih seznamov invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo državo članico, iz člena 12 določijo, pri katerih vrstah, ki so v Uniji domorodne ali nedomorodne, je potrebno poglobljeno regionalno sodelovanje.
2. Komisija na zahtevo udeleženih držav članic ukrepa tako, da olajša sodelovanje in usklajevanje med temi udeleženimi državami članicami v skladu s členom 22(1). Komisija lahko, če je to potrebno zaradi vplivov nekaterih invazivnih tujerodnih vrst na biotsko raznovrstnost in povezane ekosistemske storitve ter na človekovo zdravje in gospodarstvo ter v celoti podprto z vsestransko analizo utemeljenosti poglobljenega regionalnega sodelovanja, ki so jo opravile države članice prosilke, z izvedbenimi akti zahteva, da zadevne države članice na svojem ozemlju ali delu svojega ozemlja smiselno uporabljajo določbe členov 13, 14 in 16, 17, ne glede na določbe člena 18, ter, če je ustrezno, členov 19 in 20. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 27(2).
3. Za invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo regijo, ki so domorodne v državi članici, na ozemlju te države članice ne veljajo določbe členov 13, 14, 16, 17, 19, 20 in 24. Države članice, v katerih so te vrste domorodne, skupaj z zadevnimi državami članicami ocenijo poti vnosa v skladu s členom 13 ter lahko ob posvetovanju z drugimi državami članicami sprejmejo ustrezne ukrepe za preprečitev nadaljnjega širjenja teh vrst v skladu s postopkom iz člena 22(1).
Člen 12
Invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo državo članico
1. Države članice lahko pripravijo nacionalni seznam invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo državo članico. Države članice lahko za te invazivne tujerodne vrste na svojem ozemlju uporabijo ukrepe, kot so določeni v členih 7, 8, 13 do 17, 19 oziroma 20. Ti ukrepi morajo biti skladni s PDEU, o njih pa se uradno obvesti Komisija v skladu s pravom Unije.
2. Države članice obvestijo Komisijo in druge države članice o vrstah, ki jih štejejo za invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo državo članico, in o ukrepih, ki se uporabljajo v skladu z odstavkom 1.
Člen 13
Akcijski načrti o poteh invazivnih tujerodnih vrst
1. Države članice v 18 mesecih od sprejetja seznama Unije naredijo vsestransko analizo poti nenamernega vnosa in širjenja invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, vsaj za svoje ozemlje in svoje morske vode, kot so opredeljene v točki 1 člena 3 Direktive 2008/56/ES, ter določijo, katere poti je treba prednostno obravnavati (v nadaljnjem besedilu: prednostne poti) zaradi števila vrst ali morebitne škode, ki jo povzročajo vrste, ki v Unijo prihajajo po teh poteh.
2. Vsaka država članica v treh letih od sprejetja seznama Unije pripravi in izvaja enoten akcijski načrt ali niz akcijskih načrtov za obravnavanje prednostnih poti, ki jih je določila v skladu z odstavkom 1. Akcijski načrti vključujejo časovni razpored in opis ukrepov, ki bodo sprejeti, ter, če je ustrezno, prostovoljnih ukrepov in kodeksov dobre prakse, s katerimi bodo obravnavane prednostne poti ter preprečena nenamerni vnos in širjenje invazivnih tujerodnih vrst v Unijo ali v njej.
3. Države članice zagotovijo usklajevanje, da bi tako pripravile enoten akcijski načrt ali niz akcijskih načrtov, usklajenih na ustrezni regionalni ravni v skladu s členom 22(1). Če taki regionalni akcijski načrti niso pripravljeni, države članice pripravijo in izvajajo akcijske načrte za svoje ozemlje, ki so čim bolj usklajeni na ustrezni regionalni ravni.
4. Akcijski načrti iz odstavka 2 tega člena vsebujejo zlasti ukrepe, ki temeljijo na analizi stroškov in koristi ter so namenjeni:
(a)
ozaveščanju;
(b)
čim večjemu zmanjšanju kontaminacije blaga, proizvodov, vozil in opreme z osebki invazivnih tujerodnih vrst, tudi z ukrepi, ki obravnavajo prevoz invazivnih tujerodnih vrst iz tretjih držav;
(c)
zagotavljanju ustreznih pregledov na mejah Unije, ki niso uradni nadzor v skladu s členom 15.
5. Akcijski načrti, pripravljeni v skladu z odstavkom 2, se brez odlašanja predložijo Komisiji. Države članice vsaj vsakih šest let pregledajo svoje akcijske načrte in jih predložijo Komisiji.
POGLAVJE III
ZGODNJE ODKRIVANJE IN HITRA ODSTRANITEV
Člen 14
Sistem nadzora
1. Države članice v 18 mesecih od sprejetja seznama Unije vzpostavijo sistem nadzora nad invazivnimi tujerodnimi vrstami, ki zadevajo Unijo, ali ga vključijo v že obstoječi sistem ter v njem zbirajo in evidentirajo podatke o pojavu invazivnih tujerodnih vrst v okolju, do katerih pridejo z raziskavami, spremljanjem ali drugimi postopki za preprečevanje širjenja invazivnih tujerodnih vrst v Unijo ali v njej.
2. Sistem nadzora iz odstavka 1 tega člena:
(a)
pokriva ozemlje, tudi teritorialno morje, držav članic zaradi ugotavljanja navzočnosti in razširjenosti novih in že naseljenih invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo;
(b)
je dovolj dinamičen, da v okolju ozemlja ali dela ozemlja držav članic hitro odkrije pojav katere koli invazivne tujerodne vrste, ki zadeva Unijo, katere navzočnost dotlej ni bila znana;
(c)
temelji na ustreznih določbah za ocenjevanje in spremljanje, določenih v pravu Unije ali mednarodnih sporazumih, je skladen z njimi in jih ne podvaja ter izkorišča informacije iz obstoječih sistemov nadzora in spremljanja iz člena 11 Direktive 92/43/EGS, člena 8 Direktive 2000/60/ES ter člena 11 Direktive 2008/56/ES;
(d)
kolikor je mogoče, upošteva zadevne čezmejne vplive in čezmejne značilnosti.
Člen 15
Uradni nadzor
1. Države članice do 2. januarja 2016 vzpostavijo popolnoma delujoče strukture za izvajanje uradnega nadzora, ki je potreben za preprečevanje namernega vnosa invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, v Unijo. Ta uradni nadzor se uporablja za kategorije blaga z oznakami kombinirane nomenklature, na katere je v skladu s členom 4(5) zabeležen sklic na seznamu Unije.
2. Pristojni organi ustrezno nadzirajo blago iz odstavka 1 tega člena glede na tveganje, ki ga predstavlja, ter preverijo, da:
(a)
ni na seznamu Unije ali
(b)
zanj obstaja veljavno dovoljenje iz člena 8.
3. Nadzor iz odstavka 2 tega člena, ki zajema preglede dokumentov in identitete ter po potrebi fizične preglede, se opravi, ko blago iz odstavka 1 tega člena prispe v Unijo. Če je v pravu Unije o uradnem nadzoru za kategorije blaga iz odstavka 1 tega člena že določen poseben uradni nadzor pri mejnih organih, kot je določeno v Uredbi (ES) št. 882/2004 ter direktivah 91/496/EGS in 97/78/ES, ali na vstopnih točkah v skladu z Direktivo 2000/29/ES, države članice prenesejo odgovornost za izvajanje nadzora iz odstavka 2 tega člena na pristojne organe, ki so zadolženi za ta nadzor v skladu s členom 4 Uredbe (ES) št. 882/2004 ali s točko (g) člena 2(1) Direktive 2000/29/ES.
4. Za obravnavanje blaga iz odstavka 1 v prostih conah ali prostih skladiščih ter za začetek carinskih postopkov za sprostitev tega blaga v prosti promet, njegov tranzit, carinsko skladiščenje, aktivno oplemenitenje, predelavo pod carinskim nadzorom in začasni uvoz je treba carinskim organom predložiti:
(a)
kadar je bil nadzor opravljen pri mejnih organih v skladu z Uredbo (ES) št. 882/2004 ter direktivama 91/496/EGS in 97/78/ES ali na vstopnih točkah v skladu s točko (j) člena 2(1) Direktive 2000/29/ES, ustrezni vstopni dokument, ki so ga ustrezno izpolnili pristojni organi iz odstavka 3 tega člena in ki potrjuje, da so izpolnjeni pogoji iz odstavka 2 tega člena. Uporabi se carinski postopek, naveden v njem, ali
(b)
kadar za blago ni treba opraviti uradnega nadzora v skladu s pravom Unije, drugo dokumentacijo, ki izkazuje, da je bil opravljen nadzor z zadovoljivimi rezultati ter naknadni vstopni dokument.
Te dokumente se lahko pošlje tudi elektronsko.
5. Če je med nadzorom ugotovljena neskladnost s to uredbo:
(a)
carinski organi odložijo začetek carinskega postopka ali zadržijo blago;
(b)
pristojni organi iz odstavka 3 zadržijo blago.
Kadar je blago zadržano, se zaupa pristojnemu organu, ki je odgovoren za izvajanje te uredbe. Ta pristojni organ ravna v skladu z nacionalno zakonodajo. Države članice lahko posebne naloge prenesejo na druge organe.
6. Stroške, ki nastanejo med izvajanjem preverjanja, in stroške, ki nastanejo zaradi kakršne koli neskladnosti, krije fizična ali pravna oseba iz Unije, ki je blago pripeljala v Unijo, razen če zadevna država članica ne določi drugače.
7. Države članice vzpostavijo postopke za zagotovitev izmenjave ustreznih informacij ter učinkovitega in uspešnega usklajevanja in sodelovanja med vsemi sodelujočimi organi pri preverjanju iz odstavka 2.
8. Komisija skupaj z vsemi državami članicami na podlagi najboljših praks pripravi smernice in programe usposabljanja za lažje identificiranje in odkrivanje invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, in izvajanje učinkovitega nadzora.
9. Kadar so bila izdana dovoljenja v skladu s členom 8, se v carinski deklaraciji ali ustreznih obvestilih mejnemu organu zabeleži sklic na veljavno dovoljenje za deklarirano blago.
Člen 16
Obvestila o zgodnjem odkritju
1. Države članice uporabijo sistem nadzora, vzpostavljen v skladu s členom 14, in informacije, pridobljene med uradnim nadzorom iz člena 15, za potrditev zgodnjega odkritja vnosa ali navzočnosti invazivne tujerodne vrste, ki zadeva Unijo.
2. Države članice zgodnje odkritje vnosa ali navzočnost invazivne tujerodne vrste, ki zadeva Unijo, brez odlašanja pisno priglasijo Komisiji in druge države članice obvestijo zlasti o tem, da se je na njihovem ozemlju ali delu njihovega ozemlja:
(a)
pojavila katera koli vrsta s seznama Unije, katere navzočnost na njihovem ozemlju ali delu njihovega ozemlja dotlej ni bila znana;
(b)
znova pojavila katera koli vrsta s seznama Unije, potem ko je že bila evidentirana kot odstranjena.
Člen 17
Hitra odstranitev v zgodnji fazi invazije
1. Države članice po zgodnjem odkritju in v treh mesecih po priglasitvi zgodnjega odkritja iz člena 16 izvedejo ukrepe za odstranitev in jih priglasijo Komisiji ter obvestijo druge države članice.
2. Države članice pri izvajanju ukrepov za odstranitev zagotovijo, da je z uporabljenimi metodami učinkovito ter popolnoma in trajno odpravljena populacija zadevne invazivne tujerodne vrste ter da sta pri tem ustrezno upoštevana človekovo zdravje in okolje, zlasti vrste, ki jim ukrepi niso namenjeni, in njihovi habitati, živalim pa prihranjena bolečina, stiska ali trpljenje, ki se jim da izogniti.
3. Države članice spremljajo, kako učinkovita je odstranitev. Pri tem lahko uporabijo sistem nadzora iz člena 14. Med spremljanjem se po potrebi oceni tudi vplive na vrste, ki jim ukrepi niso namenjeni.
4. Države članice obveščajo Komisijo o učinkovitosti sprejetih ukrepov in jo uradno obvestijo, ko je populacija invazivne tujerodne vrste, ki zadeva Unijo, odstranjena. O tem obveščajo tudi druge države članice.
Člen 18
Odstopanja od obveznosti hitre odstranitve
1. Država članica se lahko na podlagi trdnih znanstvenih dokazov v dveh mesecih od odkritja invazivne tujerodne vrste iz člena 16 odloči, da ne bo uporabila ukrepov za odstranitev, če je izpolnjen vsaj eden od naslednjih pogojev:
(a)
dokazano je, da odstranitev ni tehnično izvedljiva, ker razpoložljivih metod za odstranitev ni mogoče uporabiti v okolju, v katerem je invazivna tujerodna vrsta naseljena;
(b)
analiza stroškov in koristi na podlagi razpoložljivih podatkov s precejšnjo gotovostjo kaže, da bodo stroški dolgoročno izjemno visoki in nesorazmerni s koristmi odstranitve;
(c)
metod za odstranitev ni na voljo ali pa imajo metode, ki so na voljo, zelo resne škodljive vplive na človekovo zdravje, okolje ali druge vrste.
Zadevna država članica brez odlašanja pisno uradno obvesti Komisijo o svoji odločitvi. Uradnemu obvestilu se priložijo vsi dokazi iz točk (a), (b) in (c) prvega pododstavka.
2. Komisija lahko z izvedbenimi akti odloči, da se zavrne odločitev, o kateri je bila uradno obveščena v skladu z drugim pododstavkom odstavka 1, kadar pogoji, določeni v njem, niso izpolnjeni.
3. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 27(2). Osnutki izvedbenih aktov se odboru iz člena 27(1) predložijo v dveh mesecih po prejemu uradnega obvestila države članice.
4. Kadar se v skladu z odstavkom 1 ne izvedejo nobeni ukrepi za odstranitev, države članice zagotovijo, da se uvedejo ukrepi za preprečitev širjenja, tako da se prepreči nadaljnje širjenje invazivne tujerodne vrste v druge države članice.
5. Kadar Komisija odločitev, o kateri je bila uradno obveščena v skladu z drugim pododstavkom odstavka 1 tega člena, zavrne, zadevna država članica nemudoma izvede ukrepe za odstranitev iz člena 17.
6. Kadar Komisija odločitve, o kateri je bila uradno obveščena v skladu z drugim pododstavkom odstavka 1 tega člena, ne zavrne, se za invazivno tujerodno vrsto izvedejo ukrepi za obvladovanje iz člena 19.
POGLAVJE IV
OBVLADOVANJE MOČNO RAZŠIRJENIH INVAZIVNIH TUJERODNIH VRST
Člen 19
Ukrepi za obvladovanje
1. Države članice v 18 mesecih po uvrstitvi invazivne tujerodne vrste na seznam Unije uvedejo učinkovite ukrepe za obvladovanje tistih invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, za katere so ugotovile, da so močno razširjene na njihovem ozemlju, tako da čim bolj zmanjšajo njihove vplive na biotsko raznovrstnost, povezane ekosistemske storitve ter, če je ustrezno, človekovo zdravje ali gospodarstvo.
Ti ukrepi za obvladovanje morajo biti sorazmerni z vplivi na okolje in primerni glede na posebne razmere v državah članicah, utemeljeni z analizo stroškov in koristi ter zajemajo tudi ukrepe za obnovo iz člena 20, kolikor so ti izvedljivi. Na podlagi ocene tveganja in stroškovne učinkovitosti se določi njihov prednostni vrstni red.
2. Ukrepi za obvladovanje vključujejo smrtonosne ali nesmrtonosne fizične, kemične ali biološke ukrepe, ki so namenjeni odstranitvi invazivne tujerodne vrste, nadzoru nad njeno populacijo ali preprečevanju njenega širjenja. Po potrebi so med ukrepi za obvladovanje posegi v sprejemni ekosistem, namenjeni povečanju njegove odpornosti proti sedanjim in prihodnjim invazijam. V okviru ukrepov obvladovanja, namenjenih odstranitvi invazivne tujerodne vrste, nadzoru nad njeno populacijo ali preprečevanju njenega širjenja, se lahko začasno dovoli uporabo že naseljene invazivne tujerodne vrste v komercialne namene, če je to natančno utemeljeno in je uveden ustrezen nadzor, tako da se prepreči nadaljnje širjenje.
3. Države članice pri izvajanju ukrepov za obvladovanje in izbiri metod, ki se uporabijo, upoštevajo človekovo zdravje in okolje, zlasti vrste, ki jim ukrepi niso namenjeni, in njihove habitate, kadar se ukrepi uporabljajo za živali, pa zagotovijo, da jim je prihranjena bolečina, stiska ali trpljenje, ki se jim da izogniti, ne da bi navedeno zmanjšalo učinkovitost ukrepov za obvladovanje.
4. Sistem nadzora iz člena 14 se zasnuje in uporablja za spremljanje, kako učinkovito ukrepi za odstranitev, nadzor nad populacijo ali preprečevanje širjenja zmanjšujejo vplive na biotsko raznovrstnost in povezane ekosistemske storitve ter, če je ustrezno, na človekovo zdravje ali gospodarstvo. Med spremljanjem se po potrebi ocenijo tudi vplivi na vrste, ki jim ukrepi niso namenjeni.
5. Če obstaja znatna nevarnost, da se bo invazivna tujerodna vrsta, ki zadeva Unijo, razširila v drugo državo članico, države članice, v katerih je ta vrsta navzoča, nemudoma uradno obvesti druge države članice in Komisijo. Zadevne države članice po potrebi uvedejo ukrepe za obvladovanje, o katerih se skupaj dogovorijo. Če bi se lahko invazivna tujerodna vrsta razširila tudi v tretje države, si prizadeta država članica prizadeva obvestiti zadevne tretje države.
Člen 20
Obnova poškodovanih ekosistemov
1. Države članice izvedejo ustrezne ukrepe za obnovo, s katerimi pripomorejo k obnovi ekosistema, ki ga je degradirala, poškodovala ali uničila invazivna tujerodna vrsta, ki zadeva Unijo, razen če analiza stroškov in koristi na podlagi razpoložljivih podatkov s precejšnjo gotovostjo kaže, da bodo stroški teh ukrepov visoki in nesorazmerni s koristmi obnove.
2. Med ukrepi za obnovo iz odstavka 1 so vsaj:
(a)
ukrepi za povečanje zmožnosti ekosistema, izpostavljenega motnji, ki nastane zaradi navzočnosti invazivne tujerodne vrste, ki zadeva Unijo, da se ubrani motnje, jo absorbira, se ji prilagodi in si opomore od njenih posledic;
(b)
ukrepi v podporo preprečevanju ponovne invazije po operaciji za odstranitev.
POGLAVJE V
HORIZONTALNE DOLOČBE
Člen 21
Povračilo stroškov
Države članice si bodo v skladu z načelom „onesnaževalec plača“ in brez poseganja v Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta (23) prizadevale povrniti stroške ukrepov, potrebnih za preprečitev, čim večje zmanjšanje ali ublažitev škodljivih vplivov invazivnih tujerodnih vrst, tudi okoljske stroške in stroške za vire ter stroške obnove.
Člen 22
Sodelovanje in usklajevanje
1. Države članice med izpolnjevanjem svojih obveznosti iz te uredbe naredijo vse, da zagotovijo tesno usklajevanje z vsemi zadevnimi državami članicami ter, če je izvedljivo in ustrezno, uporabijo obstoječe strukture iz regionalnih ali mednarodnih sporazumov. Zadevne države članice si prizadevajo zlasti, da bi zagotovile usklajevanje z drugimi državami članicami, s katerimi delijo:
(a)
iste morske podregije v skladu s členom 4(2) Direktive 2008/56/ES, za morske vrste;
(b)
isto biogeografsko regijo v skladu s točko (iii) točke (c) člena 1 Direktive 92/43/EGS, za vrste, ki niso morske;
(c)
iste meje;
(d)
isto povodje v skladu s točko 13 člena 2 Direktive 2000/60/ES, za sladkovodne vrste, ali
(e)
katera koli druga vprašanja v skupnem interesu.
Komisija si na zahtevo udeleženih držav članic prizadeva olajšati usklajevanje.
2. Države članice si med izpolnjevanjem svojih obveznosti iz te uredbe prizadevajo, da bi za namene doseganja ciljev te uredbe ustrezno sodelovale s tretjimi državami, tudi z uporabo obstoječih struktur iz regionalnih ali mednarodnih sporazumov.
3. Države članice lahko tudi z uporabo določb, kot so določbe iz odstavka 1 tega člena, zagotovijo usklajevanje in sodelovanje z drugimi zadevnimi državami članicami glede invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo državo članico, kot so določene na nacionalnih seznamih, sprejetih v skladu s členom 12(1). Države članice lahko glede teh invazivnih tujerodnih vrst vzpostavijo tudi mehanizme za sodelovanje na ustrezni ravni. Med temi mehanizmi so lahko izmenjava informacij in podatkov, akcijski načrti o poteh ter izmenjava najboljših praks pri obvladovanju, nadzoru in odstranitvi invazivnih tujerodnih vrst, sistemih zgodnega opozarjanja in programih za ozaveščanje ali izobraževanje javnosti.
Člen 23
Strožja nacionalna pravila
Države članice lahko obdržijo ali sprejmejo strožja nacionalna pravila za preprečevanje vnosa, naselitve in širjenja invazivnih tujerodnih vrst. Ti ukrepi morajo biti skladni s PDEU, o njih pa se uradno obvesti Komisija v skladu s pravom Unije.
POGLAVJE VI
KONČNE DOLOČBE
Člen 24
Poročanje in pregled
1. Države članice do 1. junija 2019 in nato vsakih šest let posodobijo in Komisiji posredujejo naslednje:
(a)
opis ali posodobljeni različici opisa sistema nadzora v skladu s členom 14 in sistema uradnega nadzora nad tujerodnimi vrstami, ki vstopajo v Unijo, v skladu s členom 15;
(b)
informacije o razširjenosti invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo ali regijo, v skladu s členom 11(2), ki so navzoče na njihovem ozemlju, vključno z informacijami o vzorcih selitev ali razmnoževanja;
(c)
informacije o vrstah, za katere se šteje, da so invazivne tujerodne vrste, ki zadevajo državo članico, v skladu s členom 12(2);
(d)
akcijske načrte iz člena 13(2);
(e)
zbirne informacije za celotno nacionalno ozemlje o ukrepih za odstranitev, sprejetih v skladu s členom 17, ukrepih za obvladovanje, sprejetih v skladu s členom 19, njihovi učinkovitosti, ter o njihovih vplivih na vrste, ki jim ukrepi niso namenjeni;
(f)
podatke o številu dovoljenj iz člena 8 in namenu, za katerega so bila izdana;
(g)
informacije o ukrepih za obveščanje javnosti o navzočnosti invazivnih tujerodnih vrst in o ravnanju, ki se zahteva od državljanov;
(h)
informacije o pregledih, ki so potrebni v skladu s členom 8(8), in
(i)
informacije o stroških ukrepov, ki so bili sprejeti zaradi skladnosti s to uredbo, če so znani.
2. Države članice do 5. novembra 2015 Komisiji priglasijo pristojne organe, odgovorne za uporabo te uredbe, in o njih obvestijo druge države članice.
3. Komisija do 1. junija 2021 pregleda uporabo te uredbe, vključno s seznamom Unije, akcijskimi načrti iz člena 13(2), sistemom nadzora, carinskim nadzorom, obveznostjo odstranitve in obveznostmi obvladovanja, ter Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo, ki so mu lahko priloženi zakonodajni predlogi za spremembo te uredbe, vključno s spremembami seznama Unije. V tem pregledu se preveri tudi, kako učinkovito se izvajajo določbe o invazivnih tujerodnih vrstah, ki zadevajo regijo, ali je treba in ali je izvedljivo, da se na seznam Unije uvrstijo vrste, ki so domorodne v Uniji, in ali je potrebna nadaljnja harmonizacija, da bi izboljšali učinkovitost akcijskih načrtov in ukrepov, ki jih sprejmejo države članice.
4. Komisija z izvedbenimi akti določi tehnično obliko poročanja ter tako poenostavi in racionalizira obveznosti poročanja držav članic glede informacij na podlagi odstavka 1 tega člena. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 27(2).
Člen 25
Sistem informacijske podpore
1. Komisija postopoma vzpostavi sistem informacijske podpore, potreben za lažjo uporabo te uredbe.
2. V ta sistem se do 2. januarja 2016 vključi mehanizem za podatkovno podporo, ki med seboj povezuje obstoječe podatkovne sisteme o invazivnih tujerodnih vrstah, pri čemer je posebna pozornost posvečena informacijam o invazivnih tujerodnih vrstah, ki zadevajo Unijo, s čimer se olajša poročanje v skladu s členom 24.
Mehanizem za podatkovno podporo iz prvega pododstavka postane orodje, ki Komisiji in državam članicam pomaga pri obravnavanju različnih priglasitev in obvestil, ki jih zahteva člen 16(2).
3. Mehanizem za podatkovno podporo iz odstavka 2 do 2. januarja 2019 postane mehanizem za izmenjavo informacij o drugih vidikih uporabe te uredbe.
Zajema lahko tudi informacije o invazivnih tujerodnih vrstah, ki zadevajo države članice, in o poteh, ocenah tveganja ter ukrepih za obvladovanje in odstranitev, če so te informacije na voljo.
Člen 26
Sodelovanje javnosti
Države članice pri oblikovanju akcijskih načrtov iz člena 13 te uredbe in uvedbi ukrepov za obvladovanje iz člena 19 te uredbe zagotovijo, da lahko javnost zgodaj in dejavno sodeluje pri njihovi pripravi, spreminjanju ali pregledu, za kar uporabijo določbe, ki so jih že določile v skladu z drugim pododstavkom člena 2(3) Direktive 2003/35/ES.
Člen 27
Odbor
1. Komisiji pomaga odbor. Ta odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011, pri njegovem delu pa mu lahko pomaga znanstveni forum iz člena 28.
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011.
3. Če odbor ne predloži mnenja, Komisija ne sprejme osnutka izvedbenega akta in se uporabi tretji pododstavek člena 5(4) Uredbe (EU) št. 182/2011.
Člen 28
Znanstveni forum
Komisija zagotovi sodelovanje predstavnikov znanstvene skupnosti, ki jih imenujejo države članice in ki svetujejo o vseh znanstvenih vprašanjih glede uporabe te uredbe, zlasti glede členov 4, 5, 10 in 18. Ti predstavniki se sestajajo se v znanstvenem forumu. Poslovnik foruma določi Komisija.
Člen 29
Izvajanje pooblastila
1. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov je preneseno na Komisijo pod pogoji, določenimi v tem členu.
2. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov iz člena 5(3) se prenese na Komisijo za obdobje petih let od 1. januarja 2015. Komisija pripravi poročilo o prenesenem pooblastilu najpozneje devet mesecev pred koncem petletnega obdobja. Prenos pooblastila se samodejno podaljša za enako obdobje, razen če Evropski parlament ali Svet ne nasprotuje temu podaljšanju najpozneje tri mesece pred koncem vsakega obdobja.
3. Pooblastilo iz člena 5(3) lahko kadar koli prekliče Evropski parlament ali Svet. Z odločitvijo o preklicu preneha veljati prenos pooblastila, naveden v tej odločitvi. Odločitev začne učinkovati dan po njeni objavi v Uradnem listu Evropske unije ali na poznejši dan, ki je v njej določen. Odločitev ne vpliva na veljavnost že veljavnih delegiranih aktov.
4. Takoj ko Komisija sprejme delegirani akt, o tem istočasno uradno obvesti Evropski parlament in Svet.
5. Delegirani akt, sprejet v skladu s členom 5(3), začne veljati le, če niti Evropski parlament niti Svet ne nasprotujeta delegiranemu aktu v roku dveh mesecev od uradnega obvestila Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu ali če sta pred iztekom tega roka tako Evropski parlament kot Svet obvestila Komisijo, da mu ne bosta nasprotovala. Ta rok se na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta podaljša za dva meseca.
Člen 30
Kazni
1. Države članice sprejmejo predpise o kaznih za kršitve te uredbe. Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev njihovega izvrševanja.
2. Predpisane kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.
3. Med določenimi kaznimi so med drugim lahko:
(a)
globe;
(b)
zaseg neskladnih invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo;
(c)
takojšen začasni preklic ali odvzem dovoljenja, izdanega v skladu s členom 8.
4. Države članice do 2. januarja 2016 Komisijo obvestijo o predpisih iz odstavka 1, brez odlašanja pa ji sporočijo tudi vse morebitne poznejše spremembe teh predpisov.
Člen 31
Prehodne določbe za nekomercialne lastnike
1. Z odstopanjem od točk (b) in (d) člena 7(1) je lastnikom hišnih živali, ki živali invazivne tujerodne vrste s seznama Unije ne posedujejo v komercialne namene, dovoljeno, da jih posedujejo do naravne smrti živali, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
živali so posedovali, še preden so bile uvrščene na seznam Unije;
(b)
živali so zaprte v zaprtem sistemu in so uvedeni vsi primerni ukrepi za zagotovitev, da razmnoževanje ali pobeg nista mogoča.
2. Pristojni organi sprejmejo vse razumne ukrepe, da prek programov ozaveščanja in izobraževanja, ki jih organizirajo države članice, seznanijo nekomercialne lastnike z nevarnostmi, ki jih predstavlja posedovanje živali iz odstavka 1, in z ukrepi, ki jih je treba sprejeti, da se čim bolj zmanjša možnost njihovega razmnoževanja in pobega.
3. Nekomercialni lastnik, ki ne more zagotoviti, da so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1, ne sme posedovati zadevnih živali. Države članice jim lahko dajo možnost, da se te živali prevzamejo od njih. Pri tem se ustrezno upošteva dobro počutje živali.
4. Živali iz odstavka 3 tega člena lahko posedujejo ustanove iz člena 8, mogoče pa jih je posedovati tudi v objektih, ki jih v ta namen postavijo države članice.
Člen 32
Prehodne določbe za uporabo v komercialne namene
1. Subjekti, ki posedujejo osebke invazivnih tujerodnih vrst v komercialne namene in so jih pridobili, preden so bili uvrščeni na seznam Unije, lahko posedujejo in prevažajo žive osebke teh vrst ali njihove dele, ki so sposobni razmnoževanja, še dve leti po uvrstitvi teh vrst na ta seznam, da bi jih prodali ali predali raziskovalnim ustanovam ali ustanovam za ohranjanje ex-situ in za namene zdravstvenih dejavnosti iz člena 8, pod pogojem, da so ti osebki zaprti in se prevažajo v zaprtem sistemu ter so uvedeni vsi ustrezni ukrepi za zagotovitev, da razmnoževanje ali pobeg nista mogoča, ali za zakol ali humano izločitev teh osebkov, da bi tako izkoristili svoje zaloge.
2. Prodaja ali predaja živih osebkov nekomercialnim uporabnikom je dovoljena še eno leto po uvrstitvi vrste na seznam Unije, pod pogojem, da so ti osebki zaprti in se prevažajo do zaprtega sistema ter so uvedeni vsi ustrezni ukrepi za zagotovitev, da razmnoževanje ali pobeg nista mogoča.
3. Če je bilo izdano dovoljenje v skladu s členom 6 Uredbe (ES) št. 708/2007 za ribogojno vrsto, ki je bila pozneje uvrščena na seznam Unije, in je dovoljenje veljavno dlje, kot traja obdobje iz odstavka 1 tega člena, država članica odvzame dovoljenje v skladu s členom 12 Uredbe (ES) št. 708/2007 do konca obdobja iz odstavka 1 tega člena.
Člen 33
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati 1. januarja 2015.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Strasbourgu, 22. oktobra 2014