NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1046/2014
ze dne 28. července 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 o Evropském námořním a rybářském fondu, pokud jde o kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 ze dne 15. května 2014 o Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2328/2003, (ES) č. 861/2006, (ES) č. 1198/2006 a (ES) č. 791/2007 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1255/2011 (1), a zejména na čl. 72 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle kapitoly V nařízení (EU) č. 508/2014 lze z Evropského námořního a rybářského fondu podpořit vyrovnávání dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie uvedených v článku 349 Smlouvy.
(2)
Aby se zachovala konkurenceschopnost určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie ve srovnání s podobnými produkty z jiných unijních regionů, zavedla Unie v roce 1992 opatření k vyrovnávání souvisejících dodatečných nákladů v odvětví rybolovu a akvakultury. Vyrovnávací opatření na období 2007-2013 byla stanovena v nařízení Rady (ES) č. 791/2007 (2). Vzhledem ke strukturální, sociální a hospodářské situaci nejvzdálenějších unijních regionů, kterou umocňují odlehlost, ostrovní povaha, malá rozloha, náročný terén, hospodářská závislost na několika málo produktech a zvláštní klimatické podmínky, je nutno od 1. ledna 2014 nadále poskytovat podporu na vyrovnávání dodatečných nákladů vynakládaných při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury. Vyrovnávání dodatečně vynaložených nákladů totiž provozovatelům z těchto regionů pomáhá zachovat hospodářskou životaschopnost.
(3)
Tyto dodatečné náklady by měly být stanoveny v plánu vyrovnání, o němž pojednává článek 72 nařízení (EU) č. 508/2014.
(4)
Aby se zajistilo jednotné a rovné zacházení se všemi dotčenými regiony, založené na lepší porovnatelnosti regionů a jednotlivých let, a zejména aby se zamezilo nadměrnému vyrovnávání dodatečných nákladů, je nutno stanovit kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů Unie. Společná kritéria, která by se měla používat, zajistí, že bude pro všechny dotčené regiony platit jednotná metoda výpočtu dodatečných nákladů.
(5)
Při odhadování referenčních nákladů na produkty nebo kategorie produktů, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu nebo daného území Unie a na jejichž základě jsou určovány dodatečné náklady, by se měla věnovat zvláštní pozornost tomu, aby se zabránilo nadměrnému vyrovnávání.
(6)
U některých produktů nebo kategorií produktů neexistují v pevninské části dotčeného členského státu srovnávací kritéria nebo měrné jednotky. V takových případech se referenční hodnota pro výpočet dodatečných nákladů stanoví ve srovnání s náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
(7)
S ohledem na rozdílné podmínky uvádění na trh v nejvzdálenějších regionech a na výkyvy v odlovu, v populacích a v tržní poptávce by měly o tom, které produkty nebo kategorie produktů rybolovu a akvakultury budou způsobilé pro vyrovnání, v jakém maximálním množství a jaká výše vyrovnání za ně bude poskytována, rozhodovat dotčené členské státy, a to v rámci celkových přídělů na členský stát.
(8)
Členské státy by měly stanovit částky vyrovnání ve výši, jež umožní patřičně kompenzovat dodatečné náklady vyplývající ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů a jež zabrání nadměrné kompenzaci. Výše vyrovnání by za tímto účelem také měla zohledňovat jiné druhy veřejného zásahu, které mají dopad na výši dodatečných nákladů, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
(9)
Aby byly dodatečné náklady prezentovány jednotně, je nutno dodatečné náklady vykazovat na základě tun živé hmotnosti, jak je definováno v nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 (3) a v nařízení Komise (ES) č. 409/2009 (4), kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty a kódy úpravy Evropské unie používané k přepočítávání hmotnosti uchovávaných či zpracovaných čerstvých a čerstvých solených ryb na živou hmotnost za účelem sledování úlovků.
(10)
Aby se prokázalo, že nedochází k nadměrnému vyrovnání, členské státy by měly uvádět příslušné informace o uplatňování vyrovnávacího mechanismu ve výroční zprávě o provádění, jak je stanoveno v čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 508/2014.
(11)
Aby se opatření stanovená tímto nařízením mohla uplatňovat okamžitě, neboť výdaje jsou v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (5) způsobilé pro příspěvky z Evropského námořního a rybářského fondu již od 1. ledna 2014, toto nařízení by mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví kritéria pro výpočet dodatečných nákladů, které vzniknou během období způsobilosti podle čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 provozovatelům při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z nejvzdálenějších regionů Unie podle článku 349 Smlouvy v důsledku specifického znevýhodnění těchto regionů.
Článek 2
1. Dodatečné náklady uvedené v článku 1 se vypočítávají zvlášť pro každou z těchto činností:
a)
rybolov;
b)
chov;
c)
zpracovávání;
d)
uvádění na trh.
2. V rámci každé činnosti uvedené v odstavci 1 se dodatečné náklady vypočítávají podle položek výdajů, jak jsou uvedeny v plánech vyrovnání podle článku 72 nařízení (EU) č. 508/2014 u každého produktu nebo kategorie produktů, které členský stát označí za způsobilé pro vyrovnání.
3. Dodatečné náklady se stanoví u každé dané výdajové položky jako rozdíl mezi náklady, které vznikají provozovatelům v dotčených nejvzdálenějších regionech, sníženými o veškeré veřejné zásahy ovlivňující výši dodatečných nákladů, a srovnatelnými náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu.
4. U výdajových položek specifických pro produkty nebo kategorie produktů, pro které v pevninské části daného členského státu neexistují srovnávací kritéria nebo měrné jednotky, se dodatečné náklady odchylně od odstavce 3 stanoví s ohledem na srovnatelné náklady, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
5. Při výpočtu dodatečných nákladů se zohledňují veškeré veřejné zásahy, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
Článek 3
1. Výpočet dodatečných nákladů se zakládá pouze na nákladech vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů.
2. Výpočet dodatečných nákladů vychází z ročního průměru zaznamenaných cen.
3. Dodatečné náklady se vyjadřují v eurech za tunu živé hmotnosti, a je-li to třeba, na eura za tunu živé hmotnosti se přepočítávají všechny složky celkových dodatečných nákladů.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. července 2014.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 1046/2014
z dne 28. julija 2014
o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 508/2014 Evropskega parlamenta in Sveta o Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo v zvezi z merili za izračun dodatnih stroškov, ki jih imajo gospodarski subjekti pri ribolovu, gojenju, predelavi in trženju nekaterih ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture iz najbolj oddaljenih regij
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 508/2014 z dne 15. maja 2014 o Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo in razveljavitvi uredb Sveta (ES) št. 2328/2003, (ES) št. 861/2006, (ES) št. 1198/2006 in (ES) št. 791/2007 in Uredbe (EU) št. 1255/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (1) ter zlasti člena 72(4) Uredbe,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Na podlagi poglavja V Uredbe (EU) št. 508/2014 lahko Evropski sklad za pomorstvo in ribištvo (ESPR) podpre nadomestila za dodatne stroške, ki jih imajo gospodarski subjekti pri ribolovu, gojenju, predelavi in trženju nekaterih ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture iz najbolj oddaljenih regij Unije iz člena 349 Pogodbe.
(2)
Da bi se ohranila konkurenčnost nekaterih ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture iz najbolj oddaljenih regij Unije glede na podobne proizvode iz drugih regij Unije, je Unija leta 1992 sprejela ukrepe za uvedbo sistema nadomestil za takšne dodatne stroške v sektorjih ribištva in akvakulture. Ukrepi za nadomestila za obdobje 2007-2013 so bili določeni v Uredbi Sveta (ES) št. 791/2007 (2). Zaradi strukturnih, socialnih in gospodarskih razmer najbolj oddaljenih regij Unije, ki jih otežujejo dejavniki, kot so oddaljenost, otoška lega, majhnost, težavna topografija, ekonomska odvisnost od maloštevilnih proizvodov in posebne podnebne razmere, je treba od 1. januarja 2014 nadaljevati s podporo za nadomestitev dodatnih stroškov pri ribolovu, gojenju, predelavi in trženju nekaterih ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture. Nadomestilo za nastale dodatne stroške gospodarskim subjektom iz teh regij dejansko pomaga, da ostanejo gospodarsko uspešni.
(3)
Ti dodatni stroški bi morali biti določeni v načrtu nadomestil, kot je navedeno v členu 72 Uredbe (EU) št. 508/2014.
(4)
Da se zagotovi usklajena in enaka obravnava vseh zadevnih regij, in sicer z boljšo primerljivostjo med regijami in iz leta v leto, ter zlasti, da se preprečijo čezmerna nadomestila za dodatne stroške, je treba določiti merila za izračun dodatnih stroškov, ki nastanejo zaradi posebne prikrajšanosti najbolj oddaljenih regij Unije. Skupna merila, ki jih bo treba upoštevati, bodo zagotovila, da se za vse zadevne regije uporablja enotna metoda izračuna dodatnih stroškov.
(5)
Referenčne stroške za proizvode ali kategorije proizvodov, ki jih imajo gospodarski subjekti v celinskem delu države članice ali ozemlja Unije, na podlagi katerih se določijo dodatni stroški, je treba oceniti še posebej previdno, da bi se izognili čezmernim nadomestilom.
(6)
Za nekatere proizvode ali kategorije proizvodov ne obstajajo merila za primerjavo ali merske enote v celinskem delu ozemlja zadevne države članice. V takih primerih se referenčna vrednost za izračun dodatnih stroškov določi v primerjavi s stroški za enakovredne proizvode ali kategorije proizvodov, ki jih imajo gospodarski subjekti iz celinskega dela ozemlja Unije.
(7)
Zaradi različnih pogojev trženja v najbolj oddaljenih regijah ter nihanj v ulovu, staležih in povpraševanju na trgu bi morale zadevne države članice določiti, kateri ribiški proizvodi in proizvodi iz akvakulture ali kategorije proizvodov so upravičeni do nadomestila, njihovo največjo količino in višino nadomestila v okviru celotne dodelitve na državo članico.
(8)
Države članice bi morale določiti višino nadomestila na ravni, ki omogoča ustrezno nadomestilo za dodatne stroške, ki so posledica posebne prikrajšanosti najbolj oddaljenih regij, in ki preprečuje čezmerna nadomestila. Zato bi morala višina nadomestila upoštevati tudi druge vrste javnih intervencij, vključno s kakršnokoli državno pomočjo, priglašeno v skladu s členom 108(3) Pogodbe in členom 73 Uredbe (EU) št. 508/2014, ki vpliva na višino dodatnih stroškov.
(9)
Da se zagotovi usklajena predstavitev dodatnih stroškov, je treba dodatne stroške izraziti na podlagi ton žive teže, kot je opredeljeno v Uredbi Sveta (ES) št. 1224/2009 (3) in Uredbi Komisije (ES) št. 409/2009 (4), ki določa pretvorbene faktorje Evropske unije za sveže in sveže slane ribe ter opisne kode oblik za predelane ribe za preračunavanje teže skladiščenih ali predelanih rib v težo živih rib z namenom spremljanja ulova.
(10)
Države članice bi morale v letno poročilo o izvajanju vključiti ustrezne informacije o izvajanju mehanizma nadomestil, kakor je določeno v členu 114(2) Uredbe (EU) št. 508/2014, da bi dokazale, da ne prihaja do čezmernih nadomestil.
(11)
Da bi se omogočila takojšnja uporaba ukrepov iz te uredbe in glede na to, da so izdatki že od 1. januarja 2014 upravičeni do prispevka iz Evropskega sklada za pomorstvo in ribištvo v skladu s členom 65(2) Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (5), bi morala ta uredba začeti veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
Ta uredba določa merila za izračun dodatnih stroškov, ki jih imajo gospodarski subjekti v obdobju upravičenosti iz člena 65(2) Uredbe (EU) št. 1303/2013 pri ribolovu, gojenju, predelavi in trženju nekaterih ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture iz najbolj oddaljenih regij Unije iz člena 349 Pogodbe zaradi posebne prikrajšanosti teh najbolj oddaljenih regij.
Člen 2
1. Dodatni stroški iz člena 1 se izračunajo ločeno za vsako od naslednjih dejavnosti:
(a)
ribolov;
(b)
gojenje;
(c)
predelava;
(d)
trženje.
2. Za vsako dejavnost iz odstavka 1 se dodatni stroški izračunajo s postavkami odhodkov, kot so navedene v načrtih nadomestil iz člena 72 Uredbe (EU) št. 508/2014 za vsak proizvod ali kategorijo proizvodov, ki jih država članica opredeli kot upravičene do nadomestila.
3. Dodatni stroški se za vsako postavko odhodkov določijo kot razlika med stroški, ki jih imajo gospodarski subjekti v zadevnih najbolj oddaljenih regijah, zmanjšanimi za kakršno koli obliko javne intervencije, ki vpliva na višino dodatnih stroškov, in primerljivimi stroški, ki jih imajo gospodarski subjekti v celinskem delu zadevne države članice.
4. Z odstopanjem od odstavka 3 se za postavke odhodkov, značilne za proizvode ali kategorije proizvodov, za katere ne obstajajo merila za primerjavo ali merske enote v celinskem delu ozemlja države članice, dodatni stroški določijo v primerjavi s primerljivimi stroški za enakovredne proizvode ali kategorije proizvodov, ki jih imajo gospodarski subjekti v celinskem delu ozemlja Unije.
5. Pri izračunu dodatnih stroškov se upošteva vsaka javna intervencija, vključno s kakršno koli državno pomočjo, priglašeno v skladu s členom 108(3) Pogodbe in členom 73 Uredbe (EU) št. 508/2014.
Člen 3
1. Izračun dodatnih stroškov temelji le na stroških, ki nastanejo zaradi posebne prikrajšanosti najbolj oddaljenih regij.
2. Izračun dodatnih stroškov temelji na letnem povprečju zabeleženih cen.
3. Dodatni stroški se izrazijo v eurih na tono žive teže in po potrebi se vse stroškovne komponente skupnih dodatnih stroškov pretvorijo v eure na tono žive teže.
Člen 4
Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 28. julija 2014