ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. října 2014,
kterým se podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES sestavuje na období 2015-2019 seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku
(oznámeno pod číslem C(2014) 7809)
(Text s významem pro EHP)
(2014/746/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 10a odst. 13 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2003/87/ES stanoví, že základním způsobem přidělování povolenek na emise skleníkových plynů provozovatelům zařízení v systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) by počínaje rokem 2013 měla být dražba. Způsobilým provozovatelům se však v období 2013-2020 nadále přidělují bezplatné povolenky podle pravidel stanovených směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Skutečnost, že neexistuje ambiciózní mezinárodní dohoda o změně klimatu, jejímž cílem by bylo nastavit horní hranici globálního oteplení na 2 °C, by mohla ohrozit příznivé dopady opatření realizovaných Unií. Důsledkem absence mezinárodního závazku by mohl být nárůst emisí skleníkových plynů v třetích zemích, jejichž průmyslová odvětví nejsou vázána srovnatelnými uhlíkovými omezeními (tzv. „únik uhlíku“). V zájmu omezení rizika úniku uhlíku směrnice 2003/87/ES stanoví, že v závislosti na výsledcích mezinárodních jednání Komise sestaví seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku (dále jen „seznam odvětví a pododvětví“). Těmto odvětvím a pododvětvím by měly být přiděleny bezplatné povolenky na 100 % množství určeného podle směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU, s přihlédnutím k opravnému koeficientu platnému pro všechna odvětví a uvedenému v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovenému v příloze II rozhodnutí Komise 2013/448/EU (3).
(3)
V této souvislosti Komise analyzovala, do jaké míry se třetí země, které mají rozhodující podíl na celosvětové produkci odvětví a pododvětví zařazených na seznam odvětví, u nichž se předpokládá únik uhlíku, pevně zavázaly snížit v příslušných odvětvích emise skleníkových plynů, a zda jsou jejich závazky srovnatelné se závazky Unie a plněny ve stejném časovém rámci. Kromě toho se také posuzovalo, do jaké míry je výkonnost zařízení v těchto zemích srovnatelná s výkonností zařízení v Unii. Komise dospěla k závěru, že závazky ke snížení emisí skleníkových plynů nejsou dostatečně srovnatelné, a srovnatelnost uhlíkové výkonnosti je tak irelevantní.
(4)
První seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, byl sestaven v roce 2009 pro roky 2013 a 2014 v rámci rozhodnutí Komise 2010/2/EU (4).
(5)
Posouzení by se mělo zakládat na určitém počtu kvalitativních a kvantitativních kritérií a na údajích z posledních tří let. V tomto smyslu použila Komise údaje z let 2009, 2010 a 2011, neboť za rok 2012 byly k dispozici údaje jen k některým parametrům.
(6)
Při sestavování seznamu odvětví a pododvětví Komise posuzovala riziko úniku uhlíku v odvětvích a pododvětvích podle klasifikace NACE-4, statistické klasifikace ekonomických činností v rámci Evropské unie podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1893/2006 (5). V rámci klasifikace NACE-4 jsou odvětví přesně definovaná a jsou k dispozici optimální údaje. Každému odvětví je přiřazen čtyřmístný číselný kód a každému pododvětví šestimístný kód CPA nebo osmimístný kód Prodcom, tedy kód podle klasifikace zboží používané pro statistické účely v odvětví průmyslové produkce v Unii, která vychází přímo z klasifikace NACE.
(7)
Jednotlivá odvětví byla nejdříve posouzena na základě kvantitativních kritérií uvedených v čl. 10a odst. 15 a 16 směrnice 2003/87/ES. Pro aplikaci těchto kvantitativních kritérií musela Komise určit součet přímých a nepřímých dodatečných nákladů spojených s uplatňováním směrnice 2003/87/ES.
(8)
Přímé dodatečné náklady spojené s množstvím povolenek, které by dané odvětví muselo koupit, kdyby nebylo považované za odvětví se značným rizikem úniku uhlíku, byly vypočteny na základě údajů o přímých emisích CO2 za jednotlivá odvětví. Tyto údaje pro výpočet přímých nákladů jednotlivých odvětví byly převzaty z protokolu transakcí Evropské unie (EUTL), jenž se považuje za nejpřesnější a nejtransparentnější zdroj dat o emisích CO2 na úrovni zařízení. V databázi EUTL však nejsou k dispozici data pro odvětví a skleníkové plyny, na něž se systém EU ETS vztahuje až od 1. ledna 2013. Komise proto v daných případech použila údaje o přímých emisích CO2, které poskytly členské státy v rámci vnitrostátních prováděcích opatření podle rozhodnutí 2011/278/EU.
(9)
Pro účely stanovení nepřímých dodatečných nákladů Komise shromáždila data o spotřebě elektrické energie podle odvětví poskytnutá členskými státy a ujistila se, že spotřeba elektřiny nebyla pod různými kódy NACE započítaná dvakrát. K určení objemu emisí spojených s výrobou elektřiny spotřebované v různých odvětvích Komise pro účely seznamu odvětví a pododvětví v rozhodnutí 2010/2/EU použila faktor průměrných emisí odvozený z celkové skladby pohonných hmot pro výrobu elektřiny, který, jak usoudila, vycházel z nejpřesnějších údajů. Tentýž faktor průměrných emisí byl použit i v posudcích, na nichž se zakládá toto rozhodnutí.
(10)
Kromě toho, aby Komise mohla určit přímé a nepřímé dodatečné náklady, musela provést odhad průměrné ceny uhlíku. Při posuzování pro účely sestavení seznamu odvětví a pododvětví byla použita předpokládaná cena uhlíku 30 EUR za tunu ekvivalentu CO2. V době platnosti rozhodnutí 2010/2/EU se předpokládaná cena uhlíku použitá v posudcích značně lišila od ceny skutečné, která byla výrazně nižší. Komise ovšem ve svém sdělení nazvaném „Rámec politiky v oblasti klimatu a energetiky na období 2020-2030“ (6) navrhla bezpodmínečně snížit emise skleníkových plynů do roku 2030 o 40 % oproti stavu v roce 1990 a nastavit tomu odpovídající cíl pro energii z obnovitelných zdrojů. Navrhla také vytvořit v systému EU ETS rezervu pro zachování stability trhu. Vzhledem k těmto okolnostem se proto předpokládá, že cena uhlíku se bude v budoucnu více řídit snižováním emisí ve střednědobém a dlouhodobém horizontu. Používat při posuzování pro účely tohoto rozhodnutí i nadále předpokládanou cenu uhlíku na úrovni 30 EUR za ekvivalent tuny CO2 se proto jeví jako odůvodněné.
(11)
Přímé a nepřímé dodatečné náklady by se měly počítat jako podíl hrubé přidané hodnoty. K odhadu hrubé přidané hodnoty u jednotlivých odvětví byla použita data ze strukturální statistiky podnikání Eurostatu.
(12)
Dále Komise posoudila intenzitu obchodu jednotlivých odvětví a pododvětví na základě dat získaných z databáze Eurostatu Comext.
(13)
Celkem posoudila Komise 245 průmyslových odvětví a 24 pododvětví zařazených do oddílů „Těžba a dobývání“ a „Zpracovatelský průmysl“ klasifikace NACE. Odvětví a pododvětví uvedená v bodě 1 přílohy tohoto rozhodnutí splňují kritéria podle čl. 10a odst. 15 a 16 směrnice 2003/87/ES a měla by být považována za odvětví a pododvětví, jimž hrozí značné riziko úniku uhlíku.
(14)
Řada odvětví, u nichž se na základě kvantitativních kritérií stanovených v čl. 10a odst. 15 a 16 nemělo za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, byla posouzena z hlediska kvalitativních kritérií podle čl. 10a odst. 17 směrnice 2003/87/ES. Z kvalitativního hlediska byla posouzena odvětví, jež splňovala kvalitativní kritéria při sestavování předchozího seznamu, odvětví považovaná za mezní případy a odvětví, u nichž si posouzení vyžádali zástupci průmyslových podniků.
(15)
V případě odvětví „Konečná úprava textilií“ (kód NACE 1330), „Výroba pálených zdicích materiálů, tašek, dlaždic a podobných výrobků“ (kód NACE 2332), „Výroba sádrových výrobků pro stavební účely“ (kód NACE 2362), „Odlévání železa“ (kód NACE 2451) a „Odlévání lehkých kovů“ (kód NACE 2453) byla aktualizována kvalitativní posouzení provedená v rámci sestavování předchozího seznamu odvětví a pododvětví platného pro roky 2013 a 2014. Bylo přitom zjištěno, že skutečnosti, které byly důvodem pro zařazení těchto odvětví na seznam odvětví a pododvětví, stále platí. Proto by tato odvětví a pododvětví měla být považována za odvětví a pododvětví, u nichž hrozí značné riziko úniku uhlíku, i v období 2015-2019.
(16)
Bylo provedeno kvalitativní posouzení odvětví „Výroba sladu“ (kód NACE 1106), neboť představuje mezní případ ve vztahu k čl. 10a odst. 16 písm. b) směrnice 2003/87/ES. S ohledem na zvýšené náklady plynoucí z provádění směrnice 2003/87/ES prokázalo posouzení vysokou intenzitu obchodu a významný propad ziskovosti tohoto odvětví v Unii. Nízké ziskové marže omezují investiční možnosti zařízení a jejich schopnost snižovat emise. Na základě kombinovaného dopadu těchto faktorů by mělo být odvětví považováno za odvětví, u nějž se má za to, že mu hrozí značné riziko úniku uhlíku.
(17)
Odvětví uvedená v bodě 2 přílohy by měla být považována za odvětví, u nichž na základě kvalitativních kritérií hrozí značné riziko úniku uhlíku.
(18)
Jelikož seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, který má tvořit přílohu tohoto rozhodnutí, má platit pro období 2015-2019, mělo by se toto rozhodnutí použít od 1. ledna 2015.
(19)
Z důvodu právní jistoty a přehlednosti by rozhodnutí 2010/2/EU mělo být s účinností od 1. ledna 2015 zrušeno.
(20)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Má se za to, že odvětvím a pododvětvím uvedeným v příloze hrozí značné riziko úniku uhlíku.
Článek 2
Rozhodnutí 2010/2/EU se s účinností od 1. ledna 2015 zrušuje.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije od 1. ledna 2015.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 27. října 2014.
SKLEP KOMISIJE
z dne 27. oktobra 2014
o določitvi seznama sektorjev in delov sektorjev v skladu z Direktivo 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta, ki veljajo za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2, za obdobje med letoma 2015 in 2019
(notificirano pod dokumentarno številko C(2014) 7809)
(Besedilo velja za EGP)
(2014/746/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (1) ter zlasti člena 10a(13) Direktive,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva 2003/87/ES določa, da bi morale biti dražbe osnovno načelo za dodeljevanje pravic do emisije toplogrednih plinov upravljavcem naprav v okviru področja uporabe sistema EU za trgovanje z emisijami (EU ETS) od leta 2013 dalje. Vendar upravičeni upravljavci v obdobju med letoma 2013 in 2020 še naprej prejemajo brezplačne pravice v skladu s pravili, določenimi v Direktivi 2003/87/ES in Sklepu Komisije 2011/278/EU (2).
(2)
Neobstoj ambicioznega mednarodnega sporazuma o podnebnih spremembah, katerega cilj bi bila omejitev zvišanja svetovne temperature na manj kot 2 °C, bi lahko izničil koristi ukrepov Unije. Neobstoj zavezujočih ukrepov na mednarodni ravni bi lahko povzročil povečanje emisij toplogrednih plinov v tretjih državah, kjer za industrijo ne veljajo enake omejitve emisij CO2 (v nadaljnjem besedilu: premestitev emisij CO2). Zaradi tveganja premestitve emisij CO2 Direktiva 2003/87/ES določa, da bi morala Komisija ob upoštevanju rezultata mednarodnih pogajanj določiti seznam sektorjev in delov sektorjev, ki veljajo za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2 (v nadaljnjem besedilu: seznam sektorjev in delov sektorjev). Ti sektorji in deli sektorjev bi morali prejemati brezplačne pravice v višini 100 % količine, določene na podlagi Direktive 2003/87/ES in Sklepa 2011/278/EU, ob upoštevanju medsektorskega korekcijskega faktorja iz člena 10a(5) Direktive 2003/87/ES, kot je določen v Prilogi II k Sklepu Komisije 2013/448/EU (3).
(3)
V zvezi s tem je Komisija proučila stopnje zavezanosti tretjih držav, ki predstavljajo odločilni delež svetovne proizvodnje v sektorjih in delih sektorjev, za katere se šteje, da so izpostavljeni visokemu tveganju premestitve emisij CO2, k zmanjšanju emisij toplogrednih plinov v zadevnih sektorjih ter ali so navedene zaveze primerljive z zavezami Unije in se izvajajo v enakem časovnem okviru. Poleg tega je bilo proučeno tudi, v kolikšni meri je učinkovitost naprav, ki se nahajajo v navedenih državah, primerljiva z napravami, ki se nahajajo v Uniji. Komisija je ugotovila, da zavezanost k zmanjšanju emisij toplogrednih plinov ni dovolj primerljiva, zato tudi primerljivost učinkovitost glede emisij ogljika ni relevantna.
(4)
Leta 2009 je bil s Sklepom Komisije 2010/2/EU (4) določen prvi seznam sektorjev in delov sektorjev, ki veljajo za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2, za leti 2013 in 2014.
(5)
Ocena bi morala temeljiti na številnih kvantitativnih in kvalitativnih merilih ter na podatkih iz zadnjih treh let. Glede na to je Komisija uporabila podatke iz let 2009, 2010 in 2011, saj so bili podatki za leto 2012 na voljo le za nekatere parametre.
(6)
Da bi določila seznam sektorjev in delov sektorjev, je Komisija ocenila tveganje premestitve emisij CO2 za sektorje in dele sektorjev na ravni NACE-4 statistične klasifikacije gospodarskih dejavnosti v Uniji v skladu z Uredbo (ES) št. 1893/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (5). NACE-4 je raven z optimalno razpoložljivostjo podatkov, na kateri so sektorji natančno opredeljeni. Sektor je označen na štirimestni ravni klasifikacije NACE, del sektorja pa na (šestmestni) ravni CPA oziroma (osemmestni) ravni Prodcom, tj. klasifikacija blaga, ki se uporablja za statistične podatke o industrijski proizvodnji v Uniji in je neposredno izpeljana iz klasifikacije NACE.
(7)
Sektorji so bili najprej ocenjeni na podlagi kvantitativnih meril iz člena 10a(15) in (16) Direktive 2003/87/ES. Da bi lahko uporabila navedena kvantitativna merila, je morala Komisija določiti znesek neposrednih in posrednih dodatnih stroškov, ki nastanejo zaradi izvajanja Direktive 2003/87/ES.
(8)
Neposredni dodatni stroški, ki nastanejo zaradi količine pravic, ki bi jih moral sektor kupiti, da ne bi veljal za izpostavljenega visokemu tveganju premestitve emisij CO2, so bili izračunani na podlagi podatkov o neposrednih emisijah CO2 na ravni sektorja. Podatki v evidenci transakcij Evropske unije (EUTL) veljajo za najbolj natančen in pregleden vir podatkov o emisijah CO2 na ravni naprave, zato se uporabljajo za izračun neposrednih stroškov za sektorje. Za sektorje in toplogredne pline, ki so v EU ETS vključeni šele od 1. januarja 2013, podatki o emisijah v EUTL niso na voljo. Zato je Komisija v navedenih primerih uporabila podatke o neposrednih emisijah CO2, ki so jih države članice predložile v nacionalnih izvedbenih ukrepih v skladu s Sklepom 2011/278/EU.
(9)
Za določitev posrednih dodatnih stroškov je Komisija zbrala podatke držav članic o porabi električne energije na ravni sektorja, pri čemer je zagotovila, da se poraba električne energije, ki se je nanašala na različne oznake NACE ni dvojno štela. Za določitev emisij za seznam sektorjev in delov sektorjev v Sklepu 2010/2/EU v zvezi s proizvodnjo električne energije, ki so jo posamezni sektorji porabili, je Komisija uporabila povprečen faktor emisije, izpeljan iz celotne mešanice goriv za proizvodnjo električne energije, saj je veljalo, da temelji na najbolj natančnih podatkih. Isti poprečni faktor emisije je bil uporabljen za ocene, na katerih temelji ta sklep.
(10)
Poleg tega je morala Komisija za določitev neposrednih in posrednih dodatnih stroškov oceniti povprečno ceno ogljika. Za določitev prvega seznama sektorjev in delov sektorjev je bila za ocene uporabljena predpostavljena cena ogljika v višini 30 EUR na tono ekvivalenta CO2. V času uporabe Sklepa 2010/2/EU je obstajala precejšnja razlika med predpostavljeno ceno ogljika, ki se je uporabila za ocene, in dejansko ceno ogljika, pri čemer je bila slednja precej nižja. Vendar je Komisija v svojem sporočilu z naslovom „Okvir podnebne in energetske politike za obdobje 2020-2030“ (6) predlagala neobvezen cilj za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v višini 40 % do leta 2030 glede na raven iz leta 1990 ter ustrezen cilj glede energije iz obnovljivih virov. Poleg tega je Komisija predlagala tudi vzpostavitev rezerve za stabilnost trga v EU ETS. V navedenih okoliščinah se pričakuje, da bo na ceno ogljika v prihodnosti močneje vplivalo srednje- in dolgoročno zmanjšanje emisij. Zato se zdi upravičeno, da se za ocene, na katerih temelji ta sklep, še naprej uporablja predpostavljena cena ogljika v višini 30 EUR na tono ekvivalenta CO2.
(11)
Neposredni in posredni dodatni stroški bi se morali izračunati kot delež bruto dodane vrednosti. Pri oceni bruto dodane vrednosti na ravni sektorja se uporabljajo podatki iz Eurostatove strukturne statistike podjetij.
(12)
Poleg tega je Komisija na podlagi podatkov iz Eurostatove podatkovne zbirke Comext za vsak sektor in del sektorja ocenila intenzivnost trgovine.
(13)
Komisija je ocenila skupno 245 industrijskih sektorjev in 24 delov sektorjev, ki se uvrščajo pod razdelka „Rudarstvo in kamnoseštvo“ ter „Predelovalne dejavnosti“ klasifikacije NACE. Sektorji in deli sektorjev iz točke 1 Priloge k temu sklepu izpolnjujejo merila iz člena 10a(15) in (16) Direktive 2003/87/ES ter bi morali veljati za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2.
(14)
Ocene na podlagi kvalitativnih meril iz člena 10a(17) Direktive 2003/87/ES so bile opravljene za številne sektorje, ki na podlagi kvantitativnih meril iz člena 10a(15) in (16) niso veljali za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2. Kvalitativna ocena je bila opravljena v primerih, ki so v okviru določitve prejšnjega seznama izpolnjevali kvalitativna merila, v primerih sektorjev, ki so veljali za mejne, in na zahtevo predstavnikov sektorja.
(15)
V primeru sektorjev „Dodelava tekstilij“ (oznaka NACE 1330), „Proizvodnja strešnikov, opeke in drugih gradbenih izdelkov iz žgane gline“ (oznaka NACE 2332), „Proizvodnja izdelkov iz mavca za gradbeništvo“ (oznaka NACE 2362), „Litje železa“ (oznaka NACE 2451) in „Litje lahkih kovin“ (2453) so bile posodobljene kvalitativne ocene, opravljene v okviru določitve prejšnjega seznama sektorjev in delov sektorjev, veljavne za leti 2013 in 2014. Ugotovljeno je bilo, da okoliščine, ki utemeljujejo vključitev navedenih sektorjev na seznam sektorjev in delov sektorjev, še vedno obstajajo. Zato bi navedeni sektorji morali veljati za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2 tudi za obdobje med letoma 2015 in 2019.
(16)
Za sektor „Proizvodnja slada“ (oznaka NACE 1106) je bila opravljena kvalitativna ocena, saj je ta sektor glede na člen 10a(16)(b) Direktive 2003/87/ES predstavljal mejni primer. Ob upoštevanju višjih stroškov zaradi izvajanja Direktive 2003/87/ES je ocena pokazala na visoko intenzivnost trgovine in občutno zmanjšanje donosnosti sektorja v Uniji. Nizke stopnje dobička omejujejo zmogljivost naprav za naložbe in zmanjšanje emisij. Glede na skupni vpliv navedenih dejavnikov bi moral sektor veljati za izpostavljenega visokemu tveganju premestitve emisij CO2.
(17)
Sektorji iz točke 2 Priloge bi morali na podlagi kvalitativnih meril veljati za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2.
(18)
Ker je v Prilogi določen seznam sektorjev in delov sektorjev, ki veljajo za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2, veljaven za obdobje med letoma 2015 in 2019, bi se moral ta sklep uporabljati od 1. januarja 2015.
(19)
Zaradi pravne varnosti in jasnosti bi bilo treba Sklep 2010/2/EU razveljaviti z učinkom od 1. januarja 2015.
(20)
Ukrepi iz tega sklepa so v skladu z mnenjem Odbora za podnebne spremembe -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Sektorji in deli sektorjev, navedeni v Prilogi, veljajo za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2.
Člen 2
Sklep 2010/2/EU se razveljavi s 1. januarjem 2015.
Člen 3
Ta sklep se uporablja od 1. januarja 2015.
Člen 4
Ta sklep je naslovljen na države članice.
V Bruslju, 27. oktobra 2014