PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 870/2014
ze dne 11. srpna 2014
o kritériích pro žadatele o přidělení kapacity železniční infrastruktury
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2012/34/ES ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru (1), a zejména na čl. 41 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU se stanoví, že provozovatelé infrastruktury mohou stanovit požadavky kladené na žadatele, aby zajistili naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury.
(2)
Takové požadavky by měly být přiměřené, transparentní a nediskriminační. Mohou zahrnovat pouze poskytnutí finanční záruky, která by měla být úměrná zamýšlenému rozsahu činnosti žadatele, a ujištění o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
(3)
Finanční záruky by mohly být ve formě záloh nebo záruk poskytovaných finančními institucemi.
(4)
V rámci přiměřenosti požadavků podle 2. bodu odůvodnění je třeba zohlednit skutečnost, že infrastruktura konkurenčních druhů dopravy, jako je silniční a letecká doprava, námořní lodě a vnitrozemské vodní cesty, mnohdy není zatížena poplatky za její využití, a tudíž s ní ani nesouvisí finanční záruky. Aby byla zajištěna spravedlivá hospodářská soutěž mezi jednotlivými druhy dopravy, měly by být finanční záruky omezeny na nezbytně nutné minimum z hlediska jejich úrovně i doby trvání.
(5)
Tyto finanční záruky jsou přiměřené, pouze jsou-li nutné k ujištění provozovatele infrastruktury ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury. Jelikož se provozovatelé infrastruktury mohou opřít i o kontroly finanční způsobilosti železničních podniků a související dohled v rámci postupu pro vydávání licencí v souladu kapitolou III směrnice 2012/34/EU, a zejména jejím článkem 20, snižuje se tím i potřeba finanční záruky.
(6)
Na uvedené záruky se vztahuje zásada nediskriminace, pročež by se požadavky na záruky kladené na žadatele s infrastrukturou v soukromém a ve veřejném vlastnictví neměly nijak lišit.
(7)
Záruky by měly být úměrné úrovni rizika, které pro provozovatele infrastruktury představuje v různých fázích přidělování kapacity žadatel. Riziko je obecně považováno za nízké, dokud lze kapacitu přerozdělit ostatním železničním podnikům.
(8)
Záruku, která se vyžaduje při podání vyhovujících návrhů na přidělení kapacity infrastruktury, lze považovat za přiměřenou, transparentní a nediskriminační, pokud provozovatel infrastruktury stanoví ve zprávě o síti jasná a transparentní pravidla pro podání žádosti o přidělení kapacity a nabídne žadatelům potřebné podpůrné nástroje. Jelikož není možné objektivně určit před zahájením řízení pro podávání žádostí, co se rozumí schopností připravit vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury, veškerá případné selhání ve vztahu k dané schopnosti lze určit až po uplynutí daného řízení, a to pokud žadatel opakovaně nepředloží uvedené návrhy nebo provozovateli infrastruktury nesdělí potřebné informace. Za uvedené selhání je žadatel odpovědný; může mu být uložena sankce ve formě jeho vyloučení, pokud jde o žádost o konkrétní trasu vlaku.
(9)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v čl. 62 odst. 1 směrnice 2012/34/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví požadavky na finanční záruky, které může vyžadovat provozovatel infrastruktury pro naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů, aniž by byla překročena úroveň úměrná rozsahu činnosti zamýšlené žadatelem. Požadavky zahrnují zejména podmínky, v jakých situacích lze záruku či zálohu vyžadovat, jakož i výši finanční záruky a dobu jejího trvání. Toto nařízení dále podrobněji stanoví kritéria pro posouzení schopnosti žadatele podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení platí tato definice:
„finanční zárukou“ se rozumí a) zálohy, které mají snížit budoucí povinnosti k úhradě poplatků za infrastrukturu a které mají tyto povinnosti předvídat, nebo b) smluvní ujednání, jímž se finanční instituce (např. banka) zavazuje k tomu, že se dané platby uskuteční v den jejich splatnosti.
Článek 3
Podmínky finančních záruk
1. Žadatel může žádosti o finanční záruku vyhovět buď prostřednictvím zálohy, nebo prostřednictvím smluvního ujednání, ve smyslu článku 2. Vyžaduje-li provozovatel infrastruktury na žadateli zálohu na poplatky za infrastrukturu, nesmí se zároveň za tytéž zamýšlené činnosti dožadovat jiných finančních záruk.
2. Provozovatel infrastruktury smí na žadatelích finanční záruky požadovat pouze v případě, že je možné se na základě úvěrového hodnocení žadatele domnívat, že by mohl mít potíže pravidelně hradit poplatky za infrastrukturu. Tato úvěrová hodnocení provozovatel infrastruktury případně uvede v oddíle o zásadách zpoplatnění v rámci své zprávy o síti. Ve své žádosti o finanční záruku vychází provozovatel infrastruktury z úvěrových hodnocení, která nejsou starší dvou let, jež mu poskytne ratingová agentura.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí finanční záruku vyžadovat:
a)
po určeném železničním podniku v případě, že finanční záruku již poskytl či uhradil žadatel, který není železničním podnikem, za účelem úhrady budoucích plateb za tytéž zamýšlené činnosti;
b)
uhradí-li poplatek za infrastrukturu přímo provozovateli infrastruktury příslušný orgán podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (2).
Článek 4
Výše finanční záruk a doba jejich trvání
1. Výše finančních záruk na jednoho žadatele nepřekročí odhadovanou výši poplatků, které vzniknou během dvou měsíců provozu vlaků, jenž je předmětem žádosti.
2. Od maximální odhadované částky poplatků podle odstavce 1 se odečtou poplatky za rezervaci kapacity uhrazené v souladu se článkem 36 směrnice 2012/34/EU.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí vyžadovat, aby finanční záruka nabyla účinku později než deset dnů před prvním dnem v měsíci, v němž železniční podnik zahájí provoz vlaků, na který se vztahují poplatky za infrastrukturu, jež má uvedená záruka pokrýt. Je-li kapacita infrastruktury přidělena až po tomto časovém období, může provozovatel infrastruktury vyžadovat finanční záruku v krátké lhůtě.
Článek 5
Schopnost podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury
Provozovatel infrastruktury smí žádost o konkrétní trasu vlaku zamítnout z důvodu, že nezískal jistotu o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury ve smyslu čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU, pouze pokud:
a)
žadatel nevyhověl dvěma následným žádostem o poskytnutí chybějících informací nebo opakovaně reagoval způsobem, který nesplňuje podmínky stanovené ve zprávě o síti uvedené v článku 27 směrnice 2012/34/EU a v příloze IV uvedené směrnice, pokud jde o řízení pro podávání žádostí k trasám vlaků, a
b)
provozovatel infrastruktury není schopen na žádost regulačního subjektu a k jeho spokojenosti doložit, že učinil veškeré přiměřené kroky, aby podpořil řádné a včasné podání žádostí.
Článek 6
Přechodné ustanovení
Provozovatelé infrastruktury uvedou v případě potřeby své zprávy o síti pro první období jízdního řádu do souladu s ustanoveními tohoto nařízení po jeho vstupu v platnost.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije ode dne 16. června 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 11. srpna 2014.
IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 870/2014
z dne 11. avgusta 2014
o merilih v zvezi s prošnjami za železniške infrastrukturne zmogljivosti
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Direktive 2012/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja (1) in zlasti člena 41(3) Direktive,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Člen 41(2) Direktive 2012/34/EU določa možnost, da upravljavci infrastrukture prosilcem postavijo zahteve za zaščito svojih upravičenih pričakovanj glede bodočih prihodkov in uporabe infrastrukture.
(2)
Takšne zahteve morajo biti ustrezne, pregledne in nediskriminatorne. Vključujejo lahko samo določbo o takšnem finančnem jamstvu, ki ne presega ustrezne ravni, sorazmerne s predvidenim obsegom dejavnosti prosilca, in o zagotovitvi zmožnosti za pripravo skladnih ponudb za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti.
(3)
Finančna jamstva bi lahko bila v obliki predplačil ali jamstev, ki jih zagotovijo finančne institucije.
(4)
Pri ustreznosti zahtev iz uvodne izjave 2 bi se moralo upoštevati dejstvo, da pri uporabi infrastrukture konkurenčnih načinov prevoza, na primer cestnega in zračnega prometa ter prometa po morju in celinskih plovnih poteh, pogosto ni pristojbin za uporabnike in posledično tudi ne finančnih jamstev. Za zagotovitev poštene konkurence med različnimi načini prevoza bi bilo treba raven in trajanje finančnih jamstev čim bolj omejiti.
(5)
Ta finančna jamstva so ustrezna samo, če so potrebna kot zagotovilo upravljavcem infrastrukture v zvezi z bodočimi prihodki in uporabo infrastrukture. Glede na to, da se lahko upravljavci infrastrukture zanesejo na kontrolo in nadzor finančne sposobnosti prevoznikov v železniškem prometu, ki potekata v okviru postopka izdaje licenc v skladu s poglavjem III Direktive 2012/34/EU in zlasti člena 20 navedene direktive, se potreba po finančnih jamstvih še dodatno zmanjša.
(6)
Za ta jamstva velja načelo nediskriminacije, zato ne bi smelo biti razlikovanja med jamstvenimi zahtevami za prosilce v zasebni lasti in jamstvenimi zahtevami za prosilce v javni lasti.
(7)
Jamstva bi morala biti sorazmerna s stopnjo tveganja, ki ga predstavlja prosilec za upravljavca infrastrukture na različnih stopnjah dodeljevanja infrastrukturne zmogljivosti. Tveganje se navadno šteje za nizko, če se lahko zmogljivosti ponovno dodelijo drugim prevoznikom v železniškem prometu.
(8)
Jamstvo, ki se zahteva za pripravo skladnih ponudb, se lahko šteje kot ustrezno, pregledno in nediskriminatorno le, če upravljavec infrastrukture določi jasna in pregledna pravila za prošnjo za dodelitev zmogljivosti v programu omrežja ter prosilcem nudi potrebna podporna orodja. Ker je pred postopkom prijave nemogoče objektivno ugotoviti zmožnost za pripravo skladnih ponudb, se lahko vsako pomanjkanje zmožnosti ugotovi šele po zaključku postopka, in sicer če prosilec upravljavcu infrastrukture večkrat ne predloži teh ponudb oziroma potrebnih informacij. Prosilec je odgovoren za to nepredložitev, ki vodi do sankcij, kot je izključitev prosilca iz prijave za zadevno vlakovno pot.
(9)
Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem odbora iz člena 62(1) Direktive 2012/34/EU -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
Vsebina
Ta uredba določa zahteve za finančna jamstva, ki jih lahko postavi upravljavec infrastrukture za zaščito svojih upravičenih pričakovanj glede bodočih prihodkov, pri tem pa mora biti višina teh jamstev sorazmerna s predvidenim obsegom dejavnosti prosilca. Zahteve vključujejo zlasti pogoje, pod katerimi se jamstvo ali predplačilo lahko zahteva, ter raven in trajanje finančnega jamstva. Poleg tega ta uredba določa nekatere podrobnosti glede meril za oceno zmožnosti prosilca za pripravo skladne ponudbe za dodeljevanje infrastrukturnih zmogljivosti.
Člen 2
Opredelitve
Za namene uporabe te uredbe se uporablja naslednja opredelitev:
„finančno jamstvo“ pomeni (a) predplačila za zmanjšanje in predvidevanje prihodnjih obveznosti za plačilo infrastrukturnih stroškov ali (b) pogodbene dogovore, s katerimi se finančna institucija, kot je banka, zaveže, da bo zagotovila, da se takšna plačila ob zapadlosti izvedejo.
Člen 3
Pogoji za finančna jamstva
1. Prosilec lahko izpolni zahtevo za finančno jamstvo bodisi v obliki predplačila bodisi v obliki pogodbenega dogovora v smislu člena 2. Kadar upravljavec infrastrukture od prosilca zahteva predplačilo uporabnine za infrastrukturo, ne more hkrati zahtevati drugega finančnega jamstva za iste predvidene dejavnosti.
2. Upravljavec infrastrukture od prosilca zahteva finančno jamstvo le v primeru, če je iz bonitetne ocene prosilca razvidno, da bi prosilec lahko imel težave pri izvajanju rednih plačil uporabnin za infrastrukturo. Upravljavec infrastrukture po potrebi omeni takšne bonitetne ocene v oddelku o načelih zaračunavanja uporabnin v svojem programu omrežja. Upravljavec infrastrukture svoj zahtevek za finančno jamstvo sestavi na podlagi ocen, starih največ dve leti, ki jih da na voljo bonitetna agencija.
3. Upravljavec infrastrukture ne zahteva finančnega jamstva:
(a)
od prevoznika v železniškem prometu, če je finančno jamstvo za kritje prihodnjih plačil za iste predvidene dejavnosti že odobril ali plačal prosilec, ki ni prevoznik v železniškem prometu;
(b)
če uporabnino za infrastrukturo upravljavcu infrastrukture neposredno plača pristojni organ v skladu z Uredbo (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta (2).
Člen 4
Znesek in trajanje finančnih jamstev
1. Znesek finančnih jamstev za posameznega prosilca ne presega ocenjenega zneska stroškov, ki nastanejo v dveh mesecih zaprošenega obratovanja vlaka.
2. Dajatve za rezervacijo, plačane v skladu s členom 36 Direktive 2012/34/EU, se odštejejo od najvišjega ocenjenega zneska stroškov iz odstavka 1.
3. Upravljavec infrastrukture ne zahteva, da finančno jamstvo začne veljati več kot deset dni pred prvim dnem v mesecu, v katerem prevoznik v železniškem prometu začne z obratovanjem vlaka, katerega infrastrukturni stroški se krijejo iz tega finančnega jamstva. Če se zmogljivost dodeli po tem času, lahko upravljavec infrastrukture v kratkem roku zahteva finančno jamstvo.
Člen 5
Zmožnost za pripravo skladnih ponudb za infrastrukturne zmogljivosti
Upravljavec infrastrukture ne zavrne prošnje za določeno vlakovno pot, ker ne daje zagotovila, da je prosilec zmožen pripraviti skladno ponudbo za infrastrukturne zmogljivosti v smislu člena 41(2) Direktive 2012/34/EU, razen če:
(a)
prosilec ne odgovori na dve zaporedni zahtevi, naj predloži manjkajoče informacije, ali večkrat odgovori na način, ki ne izpolnjuje pogojev, določenih v programu omrežja iz člena 27 Direktive 2012/34/EU in v Prilogi IV k navedeni direktivi glede postopkov prijave za vlakovne poti, ter
(b)
lahko upravljavec infrastrukture na zahtevo regulatornega organa dokaže, da je za pravilno in pravočasno oddajo prošnje sprejel vse razumne ukrepe.
Člen 6
Prehodne določbe
Upravljavci infrastrukture svoje programe omrežja po potrebi uskladijo z določbami te uredbe za prvo obdobje časovnega načrta po začetku veljavnosti te uredbe.
Člen 7
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 16. junija 2015.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 11. avgusta 2014