ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
týkající se státních podpor v odvětví zpracování uhynulých zvířat v roce 2003 - státní podpora C 23/05 (ex NN 8/04 a N 515/03)
(oznámeno pod číslem K(2011) 4425)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/651/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 7. listopadu 2003 oznámilo stále zastoupení Francie při Evropské unii v souladu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) (1) Komisi, že některé podniky, které prodávají maso pro účely maloobchodu, budou osvobozeny od asanační dávky.
(2)
Původní oznámení se týkalo jednak podpor udělených v roce 2003 a zároveň podpor plánovaných na rok 2004. Protože část podpor již byla přidělena, rozhodla se tehdy Komise, že spis rozdělí. Toto rozhodnutí se v rámci podpor přidělených v roce 2003 zabývá pouze osvobozením od asanační daně.
(3)
Asanační dávka byla zrušena v dne 1. ledna 2004. Poté bylo financování veřejné služby zpracování uhynulých zvířat zajištěno zavedením „daně z porážky“, proti které Komise nevznesla námitky (2).
(4)
V rámci přezkoumání spisu o „dani z porážky“ (státní podpora N 515 A/03) zaslaly francouzské orgány Komisi příslušné informace k danému případu, zejména dopisem ze dne 29. prosince 2003.
(5)
Dopisem ze dne 7. dubna 2005, zaevidovaným dne 12. dubna 2005, francouzské orgány předložily doplňující informace, jež Komise požadovala dopisem ze dne 4. března 2005.
(6)
Komise ve věci předmětné podpory zahájila řízení v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování EU, a to dopisem č. SG(2005)D/202956 ze dne 7. července 2005.
(7)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala ostatní členské státy a třetí zúčastněné strany k podání připomínek k dotyčným podporám.
(8)
Francouzské orgány zaslaly své připomínky v dopisech ze dne 20. září 2005 a 15. listopadu 2005, které byly zaevidovány dne 17. listopadu 2005.
(9)
Komise obdržela připomínky od Sdružení řeznictví, řeznictví-uzenářství, lahůdkářství (Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs, dále jen „CFBCT“) ze dne 18. října 2005 a připomínky jedné soukromé společnosti ze dne 17. října 2005 (4) a ze dne 11. července 2008.
(10)
Dopisem ze dne 18. dubna 2011 francouzské orgány potvrdily, že osvobození od platby daně z nákupu masa (takzvaná „asanační daň“) udělené na rok 2003 některým podnikům uvádějícím zemědělské produkty na trh spadá do oblasti působnosti nařízení Komise (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis (5).
II. POPIS
(11)
Předmětné opatření se týká financování veřejné asanační služby na rok 2003 a likvidace masokostních mouček, které již nemají obchodní využití.
(12)
Veřejná služba zpracování uhynulých zvířat se dříve financovala z asanačních daní, které byly zavedeny článkem 302a ZD francouzského všeobecného daňového zákoníku (Code général des impôts français), který vychází z článku 1 zákona č. 96-1139 ze dne 26. prosince 1996 o sběru a likvidaci uhynulých zvířat a jatečních odpadů (dále jen „zákon z roku 1996“).
(13)
Asanační daň se vybírá z nákupu masa a některých dalších produktů jakoukoliv osobou, která provádí maloobchodní prodej těchto produktů. Daní jsou v zásadě povinné všechny osoby, které provádějí maloobchodní prodej. Jejím základem byla hodnota bez daně z přidané hodnoty (DPH) u nákupů bez ohledu na původ produktu:
-
maso a droby, čerstvé nebo vařené, chlazené nebo mražené, drůbeží, králičí, ze zvěře nebo ze skotu, ovcí, koz, prasat a koňů, oslů a jejich kříženců,
-
solená masa, uzenářské výrobky, sádlo, zpracované masové konzervy a konzervy z drobů,
-
krmivo na základě masa a drobů.
(14)
Podniky, jejichž obrat za předcházející kalendářní rok byl nižší než 2 500 000 francouzských franků (FRF) (6) (381 122 EUR) bez DPH, byly od daně osvobozeny. Sazby pro vyměření daně byly stanoveny podle výše měsíčních nákupů bez DPH na 0,5 % do 125 000 FRF (19 056 EUR) a na 0,9 % nad 125 000 FRF. Článkem 35 opravného finančního zákona na rok 2000 (zákon č. 2000-1353 ze dne 30. prosince 2000) byly provedeny určité změny v mechanismu asanační daně, které vstoupily v platnost 1. ledna 2001. Účelem těchto změn bylo čelit účinkům krize BSE a z nich plynoucím vícenákladům. Základ daně byl tedy rozšířen i na „ostatní masné výrobky“. Sazba daně byla stanovena na 2,1 % při výši měsíčních nákupů do 125 000 FRF (19 056 EUR) a na 3,9 % nad 125 000 FRF. Kromě toho byly všechny podniky s obratem za předcházející kalendářní rok nižším než 5 000 000 FRF (762 245 EUR) bez DPH od daně osvobozeny.
(15)
Původně, tj. od 1. ledna 1997, byl výnos z daně přidělen do fondu za tímto účelem zvláště založeného, jehož předmětem bylo financování služby sběru a odstraňování kadáverů zvířat a jatečních konfiskátů prohlášených za nevhodné pro lidskou spotřebu a pro výživu zvířat, tj. činností stanovených článkem 264 zemědělského zákoníku jako úloha veřejné služby. Fond byl řízen Národním střediskem pro plánování struktur zemědělství (Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles, CNASEA).
(16)
Od 1. ledna 2001 byl výtěžek z asanační daně přidělován do souhrnného státního rozpočtu, tedy již ne do za tímto účelem vytvořeného fondu. Na rok 2003 mělo ministerstvo pro zemědělství, potraviny, rybolov a pro venkov k dispozici prostředky na základě vyhlášky č. 2002-1580 ze dne 30. prosince 2002 o uplatňování finančního zákona v roce 2003. Spadaly do běžných výdajů tohoto ministerstva v části IV, Veřejná opatření, 4. oddíl, ekonomická opatření, pobídky a intervence. Na rok 2003 byl výnos z této daně ohodnocen na 550 milionů EUR.
(17)
Oznámení na rok 2003 počítalo s podporou na uskladnění a likvidaci masokostních mouček a s podporou pro převoz a likvidaci uhynulých zvířat a pro jateční odpady. Dále zákon z roku 1996 stanovoval osvobození podniků prodávajících maso pro účely maloobchodu, jejichž roční obrat byl nižší než 762 245 EUR. Podle informací, které má Komise k dispozici, platil zákon z roku 1996 po celý rok 2003.
(18)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že u opatření podpory týkajících se sběru a likvidace uhynulých zvířat, uskladnění a likvidace masokostních mouček a jatečních odpadů nehrozí, že by měla vliv na podmínky obchodu v takové míře, která by byla v rozporu se společným zájmem. Mohou tedy využít výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU, jelikož se jedná o opatření, která mohou přispět k rozvoji odvětví. Komise se však rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o EU, pokud jde o existenci podpor podnikům osvobozeným od asanační daně a o slučitelnost těchto podpor.
(19)
V okamžiku zahájení šetření se Komise domnívala, že osvobození od asanační daně způsobilo ztrátu na státních příjmech, a toto osvobození se tak jevilo jako neodůvodněné vzhledem k povaze a struktuře daňového systému, jehož smyslem je zajišťovat státu příjmy. Osvobození se podle informací, které měla Komise k dispozici, totiž nevztahovalo na obrat realizovaný prodejem masa, ale na celkový obrat z prodeje.
(20)
Protože se asanační daň počítá z hodnoty masných výrobků, nezdálo se odůvodněné osvobodit od úhrady daně podnik s vyšším obratem z prodeje masa, zatímco by jeho konkurent, který by s masnými výrobky realizoval nižší obrat, dani podléhal.
(21)
Proto se zdálo, že uvedené osvobození vytváří selektivní výhodu. Jednalo by se tedy o podporu prodejců, jejichž daňové zatížení by se díky osvobození zmírnilo. Na základě číselných údajů, které se týkají obchodu s masem, Komise usoudila, že osvobození od daně pro rok 2003 obchodníků, kteří realizují obrat nižší než 762 245 EUR, je výhoda představující státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
(22)
Komise nemohla vyloučit, že osvobození od daně nemá vliv na obchod mezi členskými státy, zejména v hraničních oblastech.
(23)
Osvobození od daně obchodníků, kteří realizují obrat nižší než 762 245 EUR, se tedy jevilo jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
(24)
Osvobození se v daném případě jevilo jako snížení nákladů bez jakéhokoliv stimulačního prvku a bez protihodnoty ze strany příjemců, jehož slučitelnost s pravidly hospodářské soutěže nebyla prokázána.
(25)
Komise se proto domnívala, že podpora spadá do oblasti působnosti bodu 3.5 Pokynů Společenství o státní podpoře v odvětví zemědělství (7), které byly v té době platné. V uvedeném bodě bylo stanoveno, že aby byla opatření považována za slučitelná se společným trhem, musí jakékoli opatření obsahovat pobídkový prvek nebo vyžadovat nějaké protiplnění na straně příjemce. Kromě výjimek výslovně stanovených v právním řádu Společenství nebo v uvedených pokynech, jsou jednostranné státní podpory určené pouze ke zlepšení finanční situace producentů, které nijak nepřispívají rozvoji odvětví, přirovnávány k provozním podporám, jsou tedy neslučitelné se společným trhem.
(26)
U podniků osvobozených od asanační daně nemohla Komise vyloučit, že se jedná o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU a že jde o provozní podporu, u níž Komise měla pochybnosti o slučitelnosti s vnitřním trhem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(27)
Francouzské orgány zaslaly své připomínky v dopise ze dne 20. září 2005 a ze dne 15. listopadu 2005. Ve svých dopisech potvrdily, že se v případě osvobození od daně podniků, které nepodléhaly dani, bezesporu jednalo o podporu v smyslu Smlouvy o ES. Komise navíc došla k podobnému závěru ve svém rozhodnutí 2005/474/ES (8), které se týkalo osvobození od daně od 1. ledna 1997 do 31. prosince 2002 (podpora NN 17/01, nové číslo C 49/02).
(28)
Francouzské orgány však argumentovaly před vstupem v platnost nařízení (ES) č. 1998/2006, že podpory spadaly do oblasti působnosti nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis (9). Podle nich vyplývalo z počtu dotyčných podniků, jichž bylo ročně v průměru více než 100 000, a z hodnoty ročního obratu pro osvobození od daně (762 245 EUR), že výše osvobození, kterou by bylo možné považovat za státní podporu, byla každopádně nižší než maximální částka 100 000 EUR během tříletého období, jak stanoví nařízení (ES) č. 69/2001.
(29)
Aby francouzské orgány prokázaly, že maximální částka u podniků, které byly osvobozeny v roce 2003, byla systematicky nižší než 100 000 EUR během tříletého období, využily dvě metody.
(30)
Nejprve určily roční obrat podniku, který platí během tříletého období daně ve výši 100 000 EUR, což ročně činí v průměru 33 333 EUR. Z této částky se vycházelo a pro jednotlivé daňové sazby (2,1 % a 3,9 %) se stanovil základ pro výpočet daně odpovídající nákupům masa daného podniku. Na základě hodnoty těchto nákupů masa pak francouzské orgány odhadly roční obrat, přičemž vycházely z (nadnesené) hypotézy, že se daný podnik specializuje na obchod s masem. Pomocí této metody pak stanovily obrat podniku, který byl výrazně vyšší než mezní hodnota pro osvobození od daně. Její výše činila 762 245 EUR, mezní hodnota tak byla výrazně překročena, což znamená, že podnik, který během tří let platí daně ve výši 100 000 EUR, nemůže být v žádném případě osvobozen od daně z nákupu masa.
(31)
Dále se pak francouzské orgány snažily stanovit výši daně podniku specializovaného na maso, jehož obrat činí 762 000 EUR, tedy je těsně pod mezní hodnotou pro osvobození od daně. Z koeficientu nákupu/obratu ve výši 0,58 (10) francouzské orgány vypočítaly hodnotu nákupů masa takového podniku na 441 960 EUR (762 000 × 0,58). Tato druhá metoda výpočtu ukazuje, že maximální částka osvobození činí 13 132 EUR ročně na jeden podnik, což je každopádně částka nižší než 100 000 EUR během tří let.
(32)
Po vstupu nařízení (ES) č. 1998/2006 v platnost francouzské orgány potvrdily, že osvobození od platby daně z nákupu masa (takzvaná „asanační daň“) udělené na rok 2003 některým podnikům uvádějícím zemědělské produkty na trh spadá do oblasti působnosti uvedeného nařízení, zejména článku 5, který se týká přechodných opatření.
IV. PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN
(33)
Sdružení řeznictví, řeznictví-uzenářství, lahůdkářství (dále jen „CFBCT“) nejprve upozornilo, že předmětné opatření neodpovídá definici státní podpory a že daňový mechanismus uplatňovaný pro některé podniky v závislosti na výši jejich obratu je zcela oprávněný s ohledem na povahu daňového systému. Podle CFBCT byla daň z nákupu masa hrazena a kontrolována podle pravidel platných pro DPH a obdobné daně. Stanovení mezní hodnoty pro osvobození od daně vycházelo z objektivních a racionálních kritérií, která byla shodná jako u mezních hodnot vztahujících se na jiné daně. Zákon z roku 1996 odpovídal logice francouzského systému pro vybírání DPH. Cílem zákona tedy nebylo vytvořit zvláštní výhody pro některé podniky, ale zavést hranici zdanění a zohlednit schopnost některých podniků platit daně a zejména zohlednit životosachopnost malých řeznictví.
(34)
Podle sdružení CFBCT toto opatření také nemělo vliv na obchod uvnitř Společenství. Protože se totiž týkalo velmi malých podniků a protože jsou tyto podniky činné na trhu, který je ze zeměpisného hlediska extrémně omezený, je důvod pochybovat o tom, že by opatření bylo státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
(35)
Sdružení CFBCT zdůrazňuje, že ačkoliv podniky osvobozené od platby daně skutečně měly prospěch z podpory, byla tato podpora každopádně v souladu s pravidly Smlouvy.
(36)
Komise by osvobození od daně malých řeznictví a lahůdkářství měla v daném případě považovat za odůvodněné cílem všeobecného zájmu: řízení krize vyvolané nemocí šílených krav a nezbytné zpracování nebezpečných produktů. Navíc se toto opatření týkalo pouze malých a středních podniků a teoreticky by se na něj vztahovala nařízení o osvobození, která byla v té době platná, tedy nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (11) a nařízení Komise (ES) č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podporu malým a středním podnikům působícím v produkci, zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh (12).
(37)
Sdružení CFBCT se každopádně domnívá, že požadavek na vrácení podpory, ke kterému by došlo po případném ohodnocení opatření jako státní podpory neslučitelné s jednotným trhem, by bylo v rozporu s článkem 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), protože záporným rozhodnutím a vracením podpory by se nezohlednila oprávněná očekávání podniků, kterým byla udělena podpora.
(38)
Každopádně pokud by byla výše podpory dodatečně stanovena na základě zpětného paušálního zdanění, zřejmě by byla pod mezní hodnotou pro minimální podporu, protože potenciální příjemci těchto podpor byly většinou mikroponiky.
(39)
Podle informací, které má Komise k dispozici, se uvedená soukromá společnost ve Francii zabývá distribucí potravin. Protože tato společnost v letech 2001 až 2003 podléhala asanační dani a protože požadovala vrácení částky zaplacené francouzským daňovým orgánům, domnívá se, že je v jejím zájmu předložit k danému případu připomínky.
(40)
Tato společnost se domnívá, že v rozporu se závěry Komise v rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 5. července 2005 (2005/C 228/06) (14), nebylo zrušeno propojení mezi podporou v odvětví zpracování uhynulých zvířat a daní z nákupu masa. Podle ní je asanační daň na rok 2003 založená na článku 302a ZD francouzského všeobecného daňového zákoníku (Code général des impôts français) a financuje mechanismus státních podpor podle článku 107 Smlouvy o fungování EU. Protože tento mechanismus nebyl předem Komisi oznámen, měl by se prohlásit za protiprávní.
(41)
Dále se uvedená společnost domnívá, že osvobození od daně není slučitelné s článkem 107 Smlouvy o fungování EU, tedy ani se zásadou rovnosti v daňové oblasti a proto ani s pravidly hospodářské soutěže.
V. POSOUZENÍ
(42)
V souladu s čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU jsou podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li Smlouva jinak.
(43)
Na základě článku 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem (15) se články 107, 108 a 109 Smlouvy o fungování EU vztahují na odvětví vepřového masa. Vztahují se na odvětví hovězího a telecího masa v souladu s článkem 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (16). Před přijetím nařízení (ES) č. 1254/1999 se články 107, 108 a 109 Smlouvy o fungování EU vztahovaly na odvětví hovězího a telecího masa v souladu s článkem 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 (17). Vztahují se na odvětví ovčího a kozího masa v souladu s článkem 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhu s ovčím a kozím masem (18). Vztahují se na odvětví drůbežího masa v souladu s článkem 19 nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem (19). Nařízením Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (20) se zrušila tato jednotlivá nařízení a v jeho článku 180 se stanovilo, že se pravidla státních podpor vztahují na výše uvedené produkty.
(44)
Francouzské orgány potvrdily, že osvobození od platby daně z nákupu masa (takzvaná „asanační daň“) udělené na rok 2003 některým podnikům uvádějícím zemědělské produkty na trh spadá do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1998/2006.
(45)
Podle nařízení (ES) č. 1998/2006 se má u podpor splňujících podmínky stanovené nařízením za to, že nesplňují všechna kritéria čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, a že tedy nepodléhají povinnosti informovat podle 108 odst. 3 Smlouvy o fungování EU.
(46)
Nařízení (ES) č. 1998/2006 se vztahuje na podporu udělenou podnikům ve všech odvětvích, ale u podniků činných v odvětví zpracování a uvádění produktů uvedených v příloze I Smlouvy o ES na trh pouze v případě, že výše podpory není stanovena na základě ceny nebo množství produktů tohoto typu zakoupených od primárních producentů nebo uvedených na trh danými podniky a není-li poskytnutí podpory závislé na podmínce, že bude zčásti nebo zcela předána prvovýrobcům.
(47)
V souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1998/2006 se toto nařízení rovněž použije na podpory poskytnuté před jeho vstupem v platnost podnikům provozujícím zpracovávání a uvádění na trh zemědělských produktů, jestliže podpora splňuje veškeré podmínky stanovené v článku 1 a 2. Nařízení (ES) č. 1998/2006 vstoupilo v platnost dnem 29. prosince 2006.
(48)
V souladu s čl. 2 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1998/2006 nesmí celková výše podpory de minimis poskytnuté jednomu podniku v kterémkoli tříletém období přesáhnout částku 200 000 EUR. Stanovený strop se vztahuje na příspěvek vyplacený v hotovosti. U všech použitých částek se jedná o hrubé částky, tj. před srážkou přímé daně nebo jiných poplatků. Je-li podpora poskytnuta jinak než formou příspěvku, stanoví se její výše podle hrubého ekvivalentu příspěvku podpory.
(49)
Předmětné podniky byly činné ve zpracování a uvádění na trh produktů uvedených v příloze I Smlouvy o ES a dalších produktů a v roce 2003 byly osvobozeny od asanační daně. V souladu s přechodnými opatřeními uvedenými v článku 5 nařízení (ES) č. 1998/2006 se proto v tomto případě uvedené nařízení použije.
(50)
Francouzské orgány prokázaly, že podmínky požadované nařízením (ES) č. 1998/2006 jsou splněny, protože ekvivalent podpory, kterou každý příjemce obdržel, ani v jednom případě nepřesáhl 200 000 EUR v tříletém období, neboť maximální osvobozená částka činila 13 132 EUR ročně na jeden podnik (viz 29. bod odůvodnění).
(51)
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že osvobození podniků prodávajících maso pro účely maloobchodu, jejichž roční obrat byl v roce 2003 nižší než 762 245 EUR, spadá do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1998/2006 a splňuje podmínky stanovené uvedeným nařízením. Proto toto osvobození není státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Osvobození od asanační daně na rok 2003 podniků prodávajících maso pro účely maloobchodu, jejichž roční obrat je nižší než 762 245 EUR, není podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francii.
V Bruselu dne 29. června 2011.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 29 de Junho de 2011
relativa aos auxílios no sector da transformação de subprodutos animais em 2003 Auxílio estatal C 23/05 (ex NN 8/04 e ex N 515/03)
[notificada com o número C(2011) 4425]
(Apenas faz fé o texto em língua francesa)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2011/651/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 108.o, n.o 2,
Considerando o seguinte:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Por carta de 7 de Novembro de 2003, a Representação Permanente de França junto da União Europeia notificou à Comissão, a título do artigo 108.o, n.o 3, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (a seguir denominado «TFUE») (1), uma isenção da taxa de transformação de subprodutos animais para certas empresas que vendem carne a retalho.
(2)
A notificação original dizia respeito, por um lado, a auxílios concedidos em 2003 e, por outro lado, aos auxílios previstos a partir de 2004. Atendendo a que uma parte dos auxílios tinha já sido concedida, a Comissão decidiu, na altura, dividir o processo. Entre os auxílios concedidos em 2003, só a isenção da taxa de transformação de subprodutos animais é objecto de exame no âmbito da presente decisão.
(3)
A taxa de transformação de subprodutos animais foi suprimida em 1 de Janeiro de 2004. Posteriormente, o financiamento do serviço público de transformação de subprodutos animais foi garantido pelo produto de uma «taxa de abate», relativamente à qual a Comissão não levantara objecções (2).
(4)
No quadro da instrução do processo «taxa de abate» (auxílio estatal n.o N 515A/2003), as autoridades francesas enviaram à Comissão informações pertinentes também para o caso vertente, nomeadamente por carta de 29 de Dezembro de 2003.
(5)
Por carta de 7 de Abril de 2005, registada em 12 de Abril de 2005, as autoridades francesas apresentaram informações complementares, solicitadas pela Comissão por carta de 4 de Março de 2005.
(6)
A Comissão deu início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE em relação ao auxílio em epígrafe, por carta n.o SG(2005)D/202956, de 7 de Julho de 2005.
(7)
A decisão de dar início ao procedimento foi publicada no Jornal Oficial da União Europeia (3). A Comissão convidou os outros Estados-Membros e as partes interessadas a apresentarem as suas observações relativamente aos auxílios em causa.
(8)
As autoridades francesas transmitiram as suas observações por cartas de 20 de Setembro de 2005 e 15 de Novembro de 2005, registadas em 17 de Novembro de 2005.
(9)
A Comissão recebeu observações da confederação dos sectores do talho, talho-charcuteria e fornecimento de refeições (Confédération de la boucherie, boucherie-charcuterie, traiteurs - a seguir denominada «CFBCT») em 18 de Outubro de 2005 e observações de uma empresa privada em 17 de Outubro de 2005 (4) e 11 de Julho de 2008.
(10)
Por carta de 18 de Abril de 2011, as autoridades francesas confirmaram que a isenção do pagamento da taxa sobre as compras de carnes («taxa de transformação de subprodutos animais») concedida relativamente a 2003 a certas empresas de comercialização de produtos agrícolas se enquadrava no âmbito de aplicação do Regulamento (CE) n.o 1998/2006 da Comissão, de 15 de Dezembro de 2006, relativo à aplicação dos artigos 87.o e 88.o do Tratado aos auxílios de minimis (5).
II. DESCRIÇÃO
(11)
A medida em questão diz respeito ao financiamento, para 2003, do serviço público de transformação de subprodutos animais e de destruição de farinhas de carne e de ossos que deixaram de ter utilização comercial.
(12)
O serviço público de transformação de subprodutos animais era anteriormente financiado pela taxa de transformação de subprodutos animais instituída pelo artigo 302.o-A ZD do código geral dos impostos francês (Code général des impôts), decorrente do artigo 1.o da lei n.o 96-1139, de 26 de Dezembro de 1996, relativa à recolha e eliminação de cadáveres de animais e de resíduos de matadouros («lei de 1996»).
(13)
A taxa de transformação de subprodutos animais incidia nas compras de carnes e de outros produtos especificados efectuadas por qualquer vendedor desses produtos a retalho. Em princípio, a taxa aplicava-se a todos os retalhistas. A sua base era constituída pelo valor das compras, independentemente da sua proveniência, IVA não incluído:
-
de carnes e miudezas, frescas ou cozinhadas, refrigeradas ou congeladas, de aves de capoeira, coelho e caça ou animais das espécies bovina, ovina, caprina, suína, bem como equina, asinina e seus cruzamentos,
-
de preparações de carnes salgadas, produtos de charcutaria, banha, conservas de carnes e de miudezas transformadas,
-
de alimentos para animais à base de carnes e de miudezas.
(14)
As empresas que no ano civil anterior tivessem apresentado um volume de negócios inferior a 2,5 milhões de francos franceses (FRF) (6) (381 122 EUR), IVA não incluído, estavam isentas do pagamento da taxa. O nível da taxa havia sido fixado em 0,5 % por fracção de compras mensais até 125 000 FRF (19 056 EUR), IVA não incluído, e em 0,9 % para os montantes superiores a 125 000 FRF. O artigo 35.o do orçamento rectificativo para 2000 (Lei n.o 2000-1353 de 30 de Dezembro de 2000) introduziu algumas alterações ao mecanismo da taxa de transformação de subprodutos animais, que entraram em vigor em 1 de Janeiro de 2001. Essas alterações visavam fazer face aos efeitos da crise da EEB e aos seus custos adicionais. Em seguida, a taxa passou a abranger os «outros produtos à base de carne». O nível da taxa foi fixado em 2,1 % para a fracção de compras mensais até um montante de 125 000 FRF (19 056 EUR) e em 3,9 % para as compras de valor superior. Além disso, as empresas que no ano civil anterior tivessem apresentado um volume de negócios inferior a 5 milhões de FRF (762 245 EUR), IVA não incluído, passavam a estar isentas de pagamento da taxa.
(15)
Inicialmente, ou seja, a partir de 1 de Janeiro de 1997, a receita gerada pela taxa era afectada a um fundo especialmente criado para o efeito, destinado a financiar o serviço de recolha e eliminação dos cadáveres de animais e dos resíduos apreendidos nos matadouros considerados impróprios para consumo humano e animal, ou seja, as actividades consideradas como uma missão de serviço público no artigo 264.o do código rural (Code rural). O fundo era gerido pelo centro nacional para o ordenamento das estruturas das explorações agrícolas (Centre national pour l’aménagement des structures des exploitations agricoles - CNASEA).
(16)
A partir de 1 de Janeiro de 2001, o produto da taxa de transformação de subprodutos animais passou a ser afectado directamente ao orçamento geral do Estado, deixando de ser aplicado no fundo criado para o efeito. Para 2003, foram abertas dotações no Ministério da agricultura, alimentação, pescas e assuntos rurais pelo decreto n.o 2002-1580, de 30 de Dezembro de 2002, relativo à aplicação da lei das finanças para 2003. Essas dotações tinham sido inscritas como despesas correntes desse ministério no título IV, Intervenções públicas, 4a parte, acções económicas, incentivos e intervenções. Para 2003, o produto dessa taxa foi avaliado em 550 milhões de EUR.
(17)
A notificação de 2003 previa auxílios para a armazenagem e a destruição das farinhas animais, bem como auxílios para o transporte e a destruição dos animais encontrados mortos e dos resíduos de matadouros. Além disso, a lei de 1996 previa a isenção das empresas que vendiam carne a retalho e cujo volume de negócios anual era inferior a 762 245 EUR. Segundo as informações ao dispor da Comissão, a lei de 1996 esteve em vigor durante todo o ano de 2003.
(18)
Na sua decisão de dar início ao procedimento, a Comissão concluiu que as medidas de auxílio relativas à recolha e eliminação dos animais encontrados mortos, bem como à armazenagem e à destruição das farinhas animais e dos resíduos de matadouros, não corriam o risco de afectar as condições das trocas comerciais de maneira contrária ao interesse comum. As medidas podiam assim beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE a título de medidas que podem contribuir para o desenvolvimento do sector. Em contrapartida, a Comissão decidiu dar início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE no que diz respeito à existência e à compatibilidade dos auxílios a favor do comércio isento do pagamento da taxa de transformação de subprodutos animais.
(19)
Na fase de abertura do procedimento de exame, a Comissão tinha estimado que a isenção do pagamento da taxa de transformação de subprodutos animais parecia implicar uma perda de receitas para o Estado que não parecia justificar-se pela natureza e economia do sistema fiscal, que tem por objectivo assegurar as receitas do Estado. Com efeito, segundo as informações de que a Comissão dispunha, a isenção não dependia do volume de negócios realizado com as vendas de carne, mas do volume de vendas global.
(20)
Atendendo a que a taxa de transformação de subprodutos animais é calculada sobre o valor dos produtos à base de carne, não parecia justificado isentar do seu pagamento as empresas com volumes de negócios mais elevados em termos de vendas de carne, quando os seus concorrentes que apresentam volumes de negócios inferiores com produtos à base de carne seriam taxados.
(21)
Em consequência, a referida isenção parecia constituir uma vantagem selectiva. Tratar-se-ia, assim, de um auxílio concedido aos vendedores que, estando isentos, beneficiariam de uma carga fiscal mais leve. De acordo com os dados relativos ao comércio de carne, a Comissão tinha concluído que a isenção, em 2003, da taxa aplicada aos comerciantes com volumes de negócios inferiores a 762 245 EUR era uma vantagem susceptível de constituir um auxílio estatal na acepção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE.
(22)
A Comissão não podia excluir que a isenção da taxa tivesse uma incidência nas trocas comerciais entre Estados-Membros, nomeadamente em zonas fronteiriças.
(23)
A isenção da taxa aplicada aos comerciantes com volumes de negócios inferiores a 762 245 EUR parecia, assim, constituir um auxílio estatal na acepção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE.
(24)
A isenção em apreço parecia consistir numa diminuição de encargos, desprovida de qualquer elemento de incentivo e de qualquer contrapartida para os beneficiários, cuja compatibilidade com as regras de concorrência estava por demonstrar.
(25)
A Comissão tinha, pois, considerado que o auxílio se enquadrava no âmbito de aplicação do ponto 3.5 das Orientações comunitárias para os auxílios estatais no sector agrícola (7), que eram então aplicáveis. Esse ponto previa que, para ser considerada compatível com o mercado comum, qualquer medida de auxílio deve conter um elemento de incentivo ou exigir uma contrapartida do beneficiário. Assim, salvo excepções expressamente previstas na legislação comunitária ou nessas orientações, os auxílios estatais unilaterais simplesmente destinados a melhorar a situação financeira dos produtores e que não contribuam, de algum modo, para o desenvolvimento do sector, são considerados auxílios ao funcionamento, que são incompatíveis com o mercado comum.
(26)
Para o comércio isento da taxa de transformação de subprodutos animais, a Comissão não podia excluir que se estivesse na presença de um auxílio estatal na acepção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE e que se tratasse de um auxílio ao funcionamento, sobre o qual a Comissão tinha dúvidas quanto à compatibilidade com o mercado interno.
III. OBSERVAÇÕES APRESENTADAS PELA FRANÇA
(27)
As autoridades francesas apresentaram as suas observações por cartas de 20 de Setembro de 2005 e de 15 de Novembro de 2005. Nessas cartas, afirmaram que não podia ser contestado que a isenção fiscal de que tinham beneficiado as empresas não sujeitas à taxa era representativa de um auxílio na acepção do Tratado CE. A Comissão teria, aliás, optado por uma qualificação comparável na sua Decisão 2005/474/CE (8) relativa à isenção aplicada entre 1 de Janeiro de 1997 e 31 de Dezembro de 2002 (auxílio NN 17/01, reclassificado C 49/02)
(28)
Em contrapartida, as autoridades francesas tinham argumentado antes da entrada em vigor do Regulamento (CE) n.o 1998/2006 que os auxílios entravam no campo de aplicação do Regulamento (CE) n.o 69/2001 da Comissão, de 12 de Janeiro de 2001, relativo à aplicação dos artigos 87.o e 88.o do Tratado CE aos auxílios de minimis (9). Argumentaram que o número de empresas em causa, que, em média, excedia 100 000 por ano, bem como o volume de negócios necessário para beneficiar da isenção (762 245 EUR), implicariam que o montante da isenção susceptível de constituir um auxílio estatal se situava, em todos os casos, abaixo do limiar de 100 000 EUR durante um período de três anos previsto pelo Regulamento (CE) n.o 69/2001.
(29)
A fim de demonstrar que o montante da isenção de que beneficiaram essas empresas em 2003 se situava sistematicamente abaixo de 100 000 EUR em três anos, as autoridades francesas utilizaram dois métodos.
(30)
Numa primeira fase, as autoridades francesas procuraram reconstituir o volume de negócios de uma empresa que tivesse pago uma taxa de 100 000 EUR em três anos, ou seja, uma média anual de 33 333 EUR. A partir desse montante, discriminado por fracção de imposição (2,1 % e 3,9 %), reconstituíram a base da taxa correspondente às compras de carnes da empresa. Por fim, a partir do valor dessas compras de carnes, deduziram uma estimativa do volume de negócios anual, partindo da hipótese - maximalista - de que se tratava de uma empresa especializada no comércio de carne. Esse método permitiu-lhes, assim, chegar a um volume de negócios da empresa muitíssimo superior ao limiar de isenção da taxa. O limiar de isenção de 7 622 454 EUR era, pois, largamente excedido, o que significa que uma empresa que pagasse uma taxa de 100 000 EUR em três anos não podia, em caso algum, ficar isenta da taxa de compra sobre as carnes.
(31)
Numa segunda fase, as autoridades francesas procuraram reconstituir o montante da taxa de uma empresa especializada em carne cujo volume de negócios se situasse imediatamente abaixo do limiar de isenção, em 762 000 EUR. A partir do coeficiente compras/volume de negócios de 0,58 (10), as autoridades francesas deduziram o valor das compras de carnes dessa empresa, de 441 960 EUR (762 000 x 0,58). Este último método demonstra que o montante máximo de isenção é de 13 132 EUR/ano por empresa, montante que é inferior a 100 000 EUR em três anos.
(32)
Na sequência da entrada em vigor do Regulamento (CE) n.o 1998/2006, as autoridades francesas confirmaram que a isenção do pagamento da taxa sobre as compras de carnes («taxa de transformação de subprodutos animais») autorizada relativamente a 2003 para certas empresas de comercialização de produtos agrícolas se enquadrava no âmbito de aplicação do referido regulamento, nomeadamente do seu artigo 5.o relativo às medidas transitórias.
IV. OBSERVAÇÕES APRESENTADAS POR TERCEIROS
(33)
Primeiramente, a confederação dos sectores do talho, talho-charcuteria e fornecimento de refeições (CFBCT) argumentou que a medida em causa não obedecia aos critérios de definição de um auxílio estatal e que o mecanismo fiscal aplicado a certas empresas em função do montante do seu volume de negócios se justificava plenamente por razões ligadas à economia geral do sistema fiscal. Segundo a CFBCT, a taxa sobre as compras de carne era cobrada e controlada de acordo com as regras aplicáveis ao IVA e taxas equiparadas. A fixação do limiar de isenção baseava-se num critério objectivo e racional idêntico aos limiares aplicáveis a outras taxas. A lei de 1996 enquadrava-se na lógica do sistema francês de cobrança do IVA. Não tinha, pois, por objectivo proporcionar uma vantagem extraordinária a certas empresas, mas sim, através da instituição de um limiar de tributação, ter em conta a capacidade contributiva das empresas e, em especial, dos talhantes artesanais.
(34)
Por último, essa medida não afectava o comércio intracomunitário segundo a CFBCT. Com efeito, a dimensão extremamente modesta das empresas abrangidas pela medida em causa, assim como o mercado geográfico extremamente reduzido em que operam, permitiriam duvidar da existência de um auxílio estatal na acepção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE.
(35)
Mesmo que se devesse considerar que as empresas isentas do pagamento da taxa tivessem efectivamente beneficiado de um auxílio, a CFBCT mantém que esse auxílio seria, em qualquer caso, compatível com as regras do Tratado.
(36)
A Comissão devia considerar que a isenção das pequenas empresas de talhos e talhos artesanais se justificava por um objectivo de interesse geral: a gestão da crise das vacas loucas e o tratamento necessário dos produtos perigosos. Além disso, essa medida só abrangia as pequenas e médias empresas e seria potencialmente coberta pelos regulamentos de isenção aplicáveis na altura, designadamente o Regulamento (CE) n.o 70/2001 da Comissão, de 12 de Janeiro de 2001, relativo à aplicação dos artigos 87.o e 88.o do Tratado CE aos auxílios estatais a favor das pequenas e médias empresas (11), e o Regulamento (CE) n.o 1/2004 da Comissão, de 23 de Dezembro de 2003, relativo à aplicação dos artigos 87.o e 88.o do Tratado CE aos auxílios estatais a favor das pequenas e médias empresas que se dedicam à produção, transformação e comercialização de produtos agrícolas (12).
(37)
De qualquer forma, a CFBCT argumenta que a exigência de recuperação do auxílio, que seria a consequência de uma eventual qualificação da medida como auxílio estatal incompatível, violaria o artigo 14.o do Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho, de 22 de Março de 1999, que estabelece as regras de execução do artigo 93.o do Tratado CE (13), pelo facto de que uma decisão negativa com recuperação não teria em conta a confiança legítima das empresas beneficiárias.
(38)
De qualquer modo, a avaliação a posteriori do montante do auxílio, com base numa imposição retroactiva forfetária, seria susceptível de se situar abaixo dos limiares de minimis, dado que os beneficiários potenciais desses auxílios seriam na sua maioria microempresas.
(39)
Segundo as informações ao dispor da Comissão, a empresa privada em causa desempenha em França uma actividade de distribuição alimentar. Tendo pago a taxa de transformação de subprodutos animais relativa aos anos de 2001 a 2003 e tendo solicitado o reembolso da soma paga aos serviços fiscais franceses, a sociedade estima que tem interesse em apresentar as suas observações no presente procedimento.
(40)
A empresa argumenta que, contrariamente ao que a Comissão concluiu na sua decisão de dar início ao procedimento, de 5 de Julho de 2005 (2005/C 228/06) (14), não havia uma falta de relação entre os auxílios no sector da transformação de subprodutos animais e a taxa sobre as compras de carne. A empresa considera que a taxa de transformação de subprodutos animais paga relativamente a 2003 se baseia no artigo 302.o-A ZD do Código Geral dos Impostos e financia um mecanismo de auxílio estatal a título do artigo 107.o do TFUE. Dado que não foi previamente notificado à Comissão, esse mecanismo deveria ser declarado ilegal.
(41)
Além disso, a empresa argumenta que a isenção da taxa é incompatível com o artigo 107.o do TFUE e que daí decorre uma incompatibilidade da taxa com o princípio de igualdade perante os encargos públicos e, por extensão, com as regras de concorrência.
V. APRECIAÇÃO
(42)
Em conformidade com o artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, e salvo disposição em contrário do próprio Tratado, são incompatíveis com o mercado comum, na medida em que afectem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, os auxílios concedidos pelos Estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções.
(43)
Os artigos 107.o, 108.o e 109.o do TFUE aplicam-se ao sector da carne de suíno em conformidade com o artigo 21.o do Regulamento (CEE) n.o 2759/75 do Conselho, de 29 de Outubro de 1975, que estabelece a organização comum de mercado no sector da carne de suíno (15) e ao sector da carne de bovino em conformidade com o artigo 40.o do Regulamento (CE) n.o 1254/1999 do Conselho, de 17 de Maio de 1999, que estabelece a organização comum de mercado no sector da carne de bovino (16). Antes da adopção do Regulamento (CE) n.o 1254/1999, os artigos 107.o, 108.o e 109.o do TFUE aplicavam-se ao sector da carne de bovino em conformidade com o artigo 24.o do Regulamento (CEE) n.o 805/68 do Conselho (17). Esses artigos do Tratado aplicam-se aos sectores das carnes de ovino e caprino em conformidade com o artigo 22.o do Regulamento (CE) n.o 2467/98 do Conselho, de 3 de Novembro de 1998, que estabelece a organização comum de mercado no sector das carnes de ovino e caprino (18) e ao sector da carne de aves de capoeira em conformidade com o artigo 19.o do Regulamento (CEE) n.o 2777/75 do Conselho, de 29 de Outubro de 1975, que estabelece uma organização comum de mercado no sector da carne de aves de capoeira (19). O Regulamento (CE) n.o 1234/2007 do Conselho, de 22 de Outubro de 2007, que estabelece uma organização comum dos mercados agrícolas e disposições específicas para certos produtos agrícolas (Regulamento «OCM única») (20), revogou esses diferentes regulamentos e estabelece, no seu artigo 180.o, que as regras em matéria de auxílios estatais são aplicáveis aos produtos atrás referidos.
(44)
As autoridades francesas confirmaram que a isenção do pagamento da taxa sobre as compras de carnes («taxa de transformação de subprodutos animais») concedida relativamente a 2003 a certas empresas de comercialização de produtos agrícolas se enquadrava no âmbito de aplicação do Regulamento (CE) n.o 1998/2006.
(45)
Segundo o Regulamento (CE) n.o 1998/2006, os auxílios que preenchem as condições por ele estabelecidas são considerados como não preenchendo todos os critérios estabelecidos no artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, pelo que estão isentos da obrigação de notificação prevista no artigo 108.o, n.o 3, do TFUE.
(46)
O Regulamento (CE) n.o 1998/2006 é aplicável aos auxílios concedidos a empresas de todos os sectores mas, no caso das empresas que desenvolvem actividades de transformação e comercialização dos produtos agrícolas indicados no anexo I do Tratado, apenas se o montante de auxílio não for fixado com base no preço ou na quantidade dos produtos desse tipo adquiridos junto de produtores primários ou colocados no mercado pelas empresas em causa e se o auxílio não estiver subordinado à condição de ser total ou parcialmente repercutido para os produtores primários.
(47)
Em conformidade com o seu artigo 5.o, n.o 1, o Regulamento (CE) n.o 1998/2006 é aplicável aos auxílios concedidos antes da sua entrada em vigor às empresas que desenvolvem actividades de transformação e comercialização de produtos agrícolas, desde que os auxílios respeitem as condições previstas nos artigos 1.o e 2.o. O Regulamento (CE) n.o 1998/2006 entrou em vigor em 29 de Dezembro de 2006.
(48)
Em conformidade com o artigo 2.o, n.os 2 e 3, do Regulamento (CE) n.o 1998/2006, o montante total dos auxílios de minimis concedidos a uma empresa não pode exceder 200 000 EUR durante um período de três exercícios financeiros. O limite fixado é expresso em termos de subvenção pecuniária. Todos os valores utilizados constituem montantes brutos, isto é, antes da dedução de impostos ou outros encargos. Sempre que um auxílio for concedido sob uma forma distinta da subvenção, o montante do auxílio será o seu equivalente-subvenção bruto.
(49)
As empresas em questão desenvolviam actividades de transformação e comercialização dos produtos a que se refere o anexo I do Tratado CE e de outros produtos e estavam isentas da taxa de transformação de subprodutos animais em 2003. Em conformidade com as medidas transitórias previstas no seu artigo 5.o, o Regulamento (CE) n.o 1998/2006 é, por consequência, aplicável ao caso vertente.
(50)
As autoridades francesas estabeleceram que as condições exigidas pelo Regulamento (CE) n.o 1998/2006 eram respeitadas, demonstrando que o equivalente-subvenção do auxílio recebido individualmente por cada beneficiário não excedia em caso algum 200 000 EUR num período de três anos, pois o montante máximo de isenção era de 13 132 EUR por ano e por empresa (ver considerando 29).
(51)
Tendo em conta o que precede, a Comissão considera que a isenção das empresas que vendem carne a retalho e cujo volume de negócios era inferior a 762 245 EUR em 2003 se enquadra no âmbito de aplicação do Regulamento (CE) n.o 1998/2006 e preenche as condições nele estabelecidas. Assim, esta isenção não constitui um auxílio estatal na acepção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
A isenção da taxa de transformação de subprodutos animais relativa a 2003 concedida às empresas que vendem carne a retalho e cujo volume de negócios é inferior a 762 245 EUR não constitui um auxílio abrangido pelo artigo 107.o, n.o 1, do TFUE.
Artigo 2.o
A República Francesa é a destinatária da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 29 de Junho de 2011.