ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 25/08 (ex NN 23/08) reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, kterou poskytla Francouzská republika ve prospěch společnosti France Télécom
(oznámeno pod číslem C(2012) 9403)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/540/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (3) v souladu s těmito články, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Stížností ze dne 4. října 2002, která byla doplněna dne 16. ledna 2003, byla Komisi předložena tvrzení, podle nichž Francouzská republika poskytla podporu ve prospěch společnosti France Télécom, která měla částečně snížit její finanční náklady, a to zejména náklady spojené s financováním důchodů. Dopisem ze dne 17. března 2004 sdělila Francouzská republika Komisi informace, které si Komise od ní vyžádala v souvislosti se stížností.
(2)
Dopisy ze dne 2. dubna 2004 a 24. února 2006 stěžovatelé poskytli dodatečné informace týkající se stížnosti.
(3)
Dopisem ze dne 20. května 2008 oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení o této podpoře podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“).
(4)
Francie předložila své připomínky dne 18. července 2008.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k předmětné podpoře.
(6)
Dne 22. září 2008 obdržela Komise připomínky společnosti France Télécom a po prodloužení lhůty obdržela dne 1. a dne 16. října 2008 také připomínky stěžovatelů a jednoho telekomunikačního operátora. Komise je poté předala Francouzské republice, umožnila jí se k nim vyjádřit a obdržela připomínky Francouzské republiky dopisem ze dne 13. února 2009.
(7)
Dne 16. února 2009 předložila své připomínky společnost France Télécom a upozornila v nich Komisi na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. listopadu 2008 (5), který podle ní potvrzuje její tvrzení. Dne 14. května 2009 předložil telekomunikační operátor uvedený v bodě odůvodnění č. 6 dodatečné informace ke svým projednávaným připomínkám a odvolával se v nich na rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 (6), které podle něj potvrzuje jeho připomínky.
(8)
Jednání mezi zástupci Komise a zástupci společnosti France Télécom proběhla na žádost této společnosti dne 17. prosince 2009, dne 23. září 2010 a dne 12. října 2010. France Télécom předala dodatečné připomínky dne 18. října 2010.
(9)
Na žádost Komise poskytla Francouzská republika dne 18. března 2010 upřesnění a aktualizaci některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách a vše doprovodila připomenutím jejich obsahu.
(10)
Dne 22. září 2010 sdělily francouzské orgány Komisi nové připomínky a požádaly o jednání, jež proběhlo dne 22. října 2010. Dopisem ze dne 28. října 2010 jim Komise zaslala skutková upřesnění zmíněná během tohoto jednání a dodatečné připomínky společnosti France Télécom a zároveň Francouzskou republiku vyzvala, aby se k nim případně vyjádřila. Dne 17. listopadu 2010 Komise zaslala dodatečná upřesnění, o která požádaly francouzské orgány dne 10. listopadu 2010 za účelem vypracování svých připomínek.
(11)
Dopisem ze dne 9. prosince 2010 a doplněném dne 24. června 2011 předložila Francouzská republika své dodatečné připomínky provázené aktualizací některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách. Dne 28. června a 4. července 2011 proběhla s francouzskými orgány jednání. Nové připomínky byly poté předloženy dne 7. října 2011.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(12)
Opatření, jež jsou předmětem tohoto řízení, spočívají ve změnách zavedených v roce 1996 do režimu odvodů podniku France Télécom ve spojení s vyplácením důchodů jeho zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců. Předchozí režim vznikl v roce 1990 při vytvoření společnosti France Télécom jako podniku odlišného od státní správy. Pokud jde o odvody společnosti France Télécom na sociální zabezpečení, zákon z roku 1990 ve skutečnosti pouze převzal předchozí praxi. U příležitosti přetvoření společnosti France Télécom na akciovou společnost, kótování na burze a otevření stále větší části jejího kapitálu na straně jedné a úplného otevření hospodářské soutěži trhů, na nichž ve Francii a v ostatních členských státech Evropské unie působila, na straně druhé došlo v roce 1996 k zavedení nového režimu. V současné době režim zavedený v roce 1996 ve své podstatě stále platí.
2.1 Právní rámec statusu společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců v období 1990 až 1996
2.1.1 Status společnosti France Télécom a postavení jejích zaměstnanců mezi rokem 1990 a rokem 1996
(13)
Podle zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 (dále jen „zákon z roku 1990“) (7) vznikla společnost France Télécom jako veřejnoprávní provozovatel s právní subjektivitou. Předtím tvořila jedno z generálních ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací. Stejným zákonem bylo převedeno na společnost France Télécom plnoprávně a bezplatně plné vlastnictví movitého a nemovitého státního majetku vyhrazeného pro služby spadající pod toto generální ředitelství.
(14)
Článek 3 zákona z roku 1990 pověřuje společnost France Télécom zejména těmito úkoly: i) zajišťovat všechny veřejné telekomunikační služby při vnitřním a mezinárodním styku; ii) vytvářet, rozvíjet a provozovat veřejné sítě nutné pro poskytování těchto služeb a zajistit jejich propojení se sítěmi v zahraničí; iii) poskytovat všechny ostatní telekomunikační služby, zařízení a sítě a rovněž vytvářet sítě pro kabelové síření rozhlasových a televizních služeb.
(15)
Podle článku 29 zákona z roku 1990 se na zaměstnance společnosti France Télécom vztahují zvláštní statusy přijaté podle zákona o právech a povinnostech státních zaměstnanců a podle zákona, kterým se stanoví služební řád pro státní službu. Zákon z roku 1990 umožňoval zaměstnávat smluvní zaměstnance spadající do režimu obecného práva v rámci stanoveném ve smlouvě uzavřené mezi státem a podnikem. Tato smlouva stanovila pro tento typ náboru horní hranici 3 % celkového počtu zaměstnanců.
(16)
Zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy a ve svém článku 30 stanovil rozdělení odpovědností v oblasti financování sociálních služeb pro zaměstnance mezi francouzský stát a společnost France Télécom následovně:
„Stávající zaměstnanci a důchodci ministerstva pověřeného poštovními a telekomunikačním službami, zaměstnanci a důchodci veřejnoprávních provozovatelů, na něž se vztahuje obecný status státních zaměstnanců, a také osoby s právy odvozenými od těchto zaměstnanců a důchodců mají nárok na věcné dávky v oblasti nemocenského pojištění, mateřských dávek a invalidního důchodu prostřednictvím vzájemné zdravotní pojišťovny pošt a telekomunikací (Mutuelle générale des P.T.T.) za podmínek stanovených v knize III a v kapitole II první hlavy knihy VII zákoníku sociálního zabezpečení. Část odvodů na sociální zabezpečení připadající státu podle článku L. 712-9 přitom přebírají u svých státních zaměstnanců veřejnoprávní provozovatelé.
Vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům společností La Poste a France Télécom provádí stát. Jako vyrovnání jsou veřejnoprávní provozovatelé povinni uhradit státní pokladně:
a)
výši srážky ze mzdy zaměstnance, jež je stanovena článkem L. 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích;
b)
dodatečný odvod, který umožní úplné uhrazení nákladů spojených s penzí přiznanou nebo k přiznání jejich zaměstnancům v důchodu.
Náklady vyplývající z uplatnění ustanovení článku L. 134-1 zákoníku sociálního zabezpečení na zaměstnance společnosti La Poste a France Télécom nesou v celém jejich rozsahu veřejnoprávní provozovatelé.
Výnos přijatý Státní radou určuje podle potřeby podmínky provádění těchto ustanovení.“
(17)
V období od roku 1991 do roku 1996 byl odvod „zaměstnavatele“ podle článku 30 zákona z roku 1990 (tj. „dodatečný odvod“ stanovený v čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990 v jeho původním znění) připadající na společnost France Télécom u jejích státních zaměstnanců stanoven jako rozdíl mezi celkovou částkou státních penzí vyplacených francouzským státem a částí hrazenou pracujícími státními zaměstnanci z jejich mzdy. Společnost France Télécom se rovněž podílela na režimech tzv. „vyrovnání“ a „nadvyrovnání“, které počítaly s převody za účelem zajištění vyváženosti mezi důchodovými režimy státních zaměstnanců jiných veřejnoprávních subjektů. Část financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců připadající na zaměstnance byla určena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích jako srážka ze mzdy zaměstnance a stanovena na výši 7,85 % hrubého tabulkového platu.
(18)
Platby provedené společností France Télécom vzrostly z 920 milionů EUR v roce 1991 na 1 miliardu 151 milionů EUR v roce 1996 a byly rozloženy následovně:
Tabulka 1
Důchodové odvody zaměstnanců a zaměstnavatele u společnosti France Télécom v období 1991-1996 (8)
(v milionech EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Celková částka penzijních odvodů
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/odvody zaměstnanců
195
201
217
213
229
238
a 2/odvod zaměstnavatele
743
782
853
866
944
976
B/Vyrovnání - nadvyrovnání
176
188
277
136
201
175
Náklady celkem (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Z toho France Télécom celkem (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Společnost France Télécom zaúčtovávala výdaje spojené s důchody na základě uhrazených příspěvků. Vzhledem k tomu, že tyto výdaje jistě porostou z důvodu předpokládaného vývoje důchodových penzí, jež bude muset svým bývalým státním zaměstnancům vyplácet, zanášela společnost France Télécom do svých účtů rovněž jistou roční rezervu určenou k tomu, aby se odhadovaný dopad budoucího navýšení plateb rozložil na období 30 roků. Celková výše rezerv vytvářených až do roku 1996 dosáhla částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR). Jelikož je francouzský stát sám sobě pojišťovatelem, nevytvářel na své straně podle francouzských orgánů pro tyto penze žádné rezervy (9).
2.1.2 Změny provedené ve statusu společnosti France Télécom a postavení jejích pracovníků se statusem státních zaměstnanců počínaje rokem 1996
(20)
Zákon č. 96-660 ze dne 26. července 1996 (10) (dále jen „zákon z roku 1996“) pozměnil některá ustanovení zákona z roku 1990. S účinností od 31. prosince 1996 na jedné straně přiznal France Télécom status státního podniku podléhajícího právním ustanovením, jež se vztahují na akciové společnosti, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy, a na druhé straně převedl bezplatně rozhodující část majetku, práv a závazků veřejnoprávního subjektu France Télécom na státní podnik France Télécom.
(21)
Kapitál podniku France Télécom SA (dále jen „France Télécom“) byl vyhláškou stanoven na 25 miliard FRF (3,8 miliardy EUR) na základě vlastních prostředků uvedených v účetní rozvaze k 31. prosinci 1995. Akcie společnosti France Télécom byly připuštěny v říjnu 1997 na první trh pařížské burzy a rovněž na New York Stock Exchange (NYSE). Podle výroční zprávy za rok 1998 bylo složení kapitálu společnosti France Télécom následující: stát držel podíl ve výši 63,6 %, soukromí investoři ve výši 31,2 %, zaměstnanci společnosti ve výši 3,2 % a společnost Deutsche Telekom ve výši 2 %. Po prodeji 10,85 % podílů dne 7. září 2004 neměl již francouzský stát v podniku majoritní podíl. Jeho podíl potom nadále klesal, až se k 31. prosinci 2008 ustálil na 26,65 % kapitálu. Ovšem s 26,65 % hlasovacích práv a vzhledem ke skutečnosti, že neexistují žádné další stmelené skupiny význačných akcionářů, francouzský stát jmenuje předsedu správní rady a generálního ředitele, zůstává hlavním akcionářem společnosti France Télécom a ve skutečnosti může rozhodnout o výsledku hlasování akcionářů u otázek, jež vyžadují prostou většinu (11).
(22)
Změna statusu společnosti France Télécom stanovená zákonem z roku 1996 obsahovala rovněž různá ustanovení, jež se týkala jejích zaměstnanců. Podle tohoto zákona pracuje sbor státních zaměstnanců společnosti France Télécom u státního podniku France Télécom a podléhá jeho správě. Zaměstnanci s postavením státních zaměstnanců si zachovávají tento status a záruky, které jsou s ním spojené. Zaměstnanecké podmínky státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom jsou stejné jako podmínky státních úředníků: mají zaručené pracovní místo a mohou být propuštěni pouze ze závažného důvodu v případech stanovených právními předpisy. Pokud jde o nábor nových zaměstnanců, zákon z roku 1996 umožňoval až do 1. ledna 2002 společnosti France Télécom najímat státní zaměstnance a zároveň zaměstnávat smluvní zaměstnance podléhající obecnému právu.
(23)
K 31. prosinci 1996 zaměstnávala společnost France Télécom 165 200 osob, z nichž bylo 94,1 % státních zaměstnanců. Aniž by čekala na uplynutí lhůty 1. ledna 2002 stanovené zákonem z roku 1996, přestala společnost France Télécom ve skutečnosti přijímat státní zaměstnance již od roku 1997. Počet státních zaměstnanců se proto během deseti roků snížil o 47 % z 133 434 osob v roce 1997 na 69 892 osob v roce 2007. Toto snížení je výraznější než u celkového počtu zaměstnanců společnosti France Télécom (- 25 %), který dosáhl k 31. prosinci 2007 počtu 124 166 zaměstnanců.
(24)
Článek 6 zákona z roku 1996 změnil rovněž článek 30 zákona z roku 1990 tím, že k původnímu znění přidal dvě odrážky c) a d). Jako vyrovnání za vyměření a vyplácení státem penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom ukládá zákon této společnosti uhradit státní pokladně:
„c)
(…) přímý odvod zaměstnavatele počínaje 1. lednem 1997 úměrný částkách odváděným ze mzdy na důchodové zabezpečení. Výše přímého odvodu se vypočítává tak, aby došlo k vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy mezi společností France Télécom a ostatními podniky působícími v odvětví telekomunikací, které spadají pod obecné právo sociálních dávek, pokud jde o rizika, jež jsou společná pro zaměstnance podle obecného práva a státní zaměstnance. Tuto výši lze změnit v případě změny uvedených odvodů. Způsoby určení odvodu zaměstnavatele a jeho uhrazování státu stanoví výnos Státní rady;
d)
(…) mimořádný paušální odvod, jehož výši a způsob úhrady stanoví zákon o státním rozpočtu do 31. prosince 1996“.
(25)
Zákon z roku 1996 vyloučil rovněž společnost France Télécom z oblasti působení obecného a zvláštního mechanizmu vyrovnávání důchodů stanoveného zákonem z roku 1990, což pro France Télécom znamenalo placení dodatečných vyrovnání a nadvyrovnání, jež jsou uvedena v tabulce č. 1. V období 1991-1996 částky uhrazené z tohoto důvodu představovaly 18 % penzí vyplacených osobám se statusem státních zaměstnanců.
(26)
Přímý odvod zaměstnavatele zavedený zákonem z roku 1996 nahradil dodatečný odvod stanovený čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento odvod vychází z míry konkurenční spravedlnosti založené na vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy u stejně vysoké čisté mzdy. Způsob vyrovnání je založen na rekonstruované výši nákladů, které by měl konkurent zaměstnávající osoby podléhající obecnému právu v oblasti sociálních odvodů, a to včetně důchodového zabezpečení, pokud by jim vyplácel čistou mzdu ve stejné výši, jako je mzda státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, a měl přitom totožnou strukturu zaměstnanosti.
(27)
Tato metoda vylučuje odvody hrazené konkurenty na ochranu před riziky, která nejsou společná soukromoprávním pracovníkům a státním zaměstnancům, což je zejména riziko nezaměstnanosti a nároky zaměstnanců v případě konkurzu nebo likvidace podniku (dále jen „pojištění na zaručení mezd“ či „PZM“). Při hlasování o zákonu z roku 1996 si zákonodárci uvědomovali tento rozdíl mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zdůraznili: „soubor ustanovení článku 6 umožňuje společnosti France Télécom snížit své náklady na pojištění proti nezaměstnanosti (odvody UNEDIC), které její možní konkurenti musí platit“ (12).
(28)
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom je vypočítáván každý rok a vyjadřován jako podíl z hrubých tabulkových mezd státních zaměstnanců v činné službě. Míra tohoto odvodu dosahovala v období 1997-2010 průměrné výše […] (13) % a podle připomínek Francouzské republiky měla hodnoty uvedené v tabulce č. 2:
Tabulka 2
Přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom v období 1997-2010
Rok
Míra odvodu
EUR (miliony)
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončení najímání státních zaměstnanců počínaje rokem 1997 omezilo počet státních zaměstnanců v činné službě u společnosti France Télécom. Bez ohledu na odchody do důchodu rostoucího počtu státních zaměstnanců v období 1991-2010 tabulka ukazuje, že odvod zaměstnavatele ve výši 744 milionů EUR, který společnost France Télécom uhradila v roce 2010, byl o 407 milionů EUR nižší než náklady na důchodové zabezpečení, které podnik platil francouzskému státu před vstupem v platnost reformy z roku 1996, a odpovídal pouhému odvodu zaměstnavatele, který France Télécom platila před dvaceti roky, tj. v roce 1991 (1 151 milionů EUR a 743 milionů EUR - viz tabulka č. 1).
(30)
Reforma zavedená zákonem z roku 1996 vede tak k tomu, že výše odvodu společnosti France Télécom se snižuje v absolutní hodnotě a není nadále vázána na počet státních zaměstnanců, kteří odešli do důchodu. K převedení nákladů na stát zavedenému zákonem z roku 1996 tak došlo v době, kdy výhledy převzaté Senátem počítaly s výrazným nárůstem nákladů na důchodové zabezpečení počínaje rokem 2005, přičemž měly dosáhnout 13 miliard FRF (1,98 miliardy EUR) v roce 2007, 21,5 miliardy FRF (3,3 miliardy EUR) v roce 2017 a 34 miliard FRF (6,1 miliardy EUR) v roce 2027 (14).
(31)
Z projednávání návrhu zákona v Národním shromáždění a Senátu tak vyplývá převedení nákladů na důchodové zabezpečení do státního rozpočtu ve výši 250 miliard FRF, již by roční odvody ve výši 100 miliard FRF a mimořádný odvod ve výši 40 miliard FRF nedokázaly pokrýt, a to i při započtení výnosu z prodeje části akcií podniku. V témže projednávání zákona se uvádí mimořádný odvod na snížení nového a výrazného nákladu pro stát v odhadované výši nejvýše 40 miliard FRF. Tato částka byla stanovena za spolupráce rady bankéřů tak, aby byla slučitelná s mírou zadlužení vzhledem k vlastnímu kapitálu ve výši 150 % a odpovídala rezervám vytvořeným podnikem na důchodové zabezpečení a nadnákladu pro stát za období deseti roků a ne déle, který vyplývá z rozdílu mezi vyplácenými penzemi a napříště vybíranými přímými odvody (15).
(32)
Záměr vyrovnání ve prospěch státu je připomenut nejenom ve znění článku 30 zákona přijatého zákonodárci a během projednávání návrhu zákona z roku 1996, ale také ve výroční zprávě společnosti France Télécom za rok 1997, kde se hovoří o „uhrazení francouzskému státu mimořádného odvodu ve výši 37,5 miliardy FRF ve spojení s budoucími důchody bývalých státních zaměstnanců“ (16). Rezervy vytvořené společností France Télécom jí umožnily snížit čisté finanční úsilí, jež musela vynaložit, protože během jediného roku zaplatila pouze nadnáklady, které státu reformou vzniknou za deset roků.
(33)
Ukazuje se tak, že pro stanovení výše mimořádného odvodu (nebo-li „doplatku“) byla zohledněna rezerva, kterou si každoročně společnost France vytvářela, která dosáhla celkové částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR) a která byla v roce 1996 určena k rozložení důsledku budoucího zvyšování odvodů vyplývajících ze zákona z roku 1990. Část tohoto odvodu, jež neodpovídala vytvořeným rezervám, pokrývala tento nadnáklad během období deseti roků. Jak jednoznačně vyplývá z tehdejších projednávání, výše odvodu byla stanovena při zohlednění částky, pro kterou si podnik již vytvořil rezervy.
(34)
Vzhledem k přímé povaze ročního odvodu zaměstnavatele zavedeného zákonem z roku 1996 se povinnost společnosti France Télécom od té doby omezuje na uhrazení tohoto odvodu, a to bez dalších závazků v oblasti pokrytí případných budoucích schodků jak režimu důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců, tak dalších režimů veřejné správy. Z důvodu existence zákona z roku 1996 se tak účetní rezerva stala bezpředmětnou. Rezerva byla na účtu zisků a ztrát společnosti France Télécom k 31. prosinci 1996 zanesena jako zisk do čistého hospodářského výsledku, a to v hodnotě 17,5 miliardy FRF (2,7 miliardy EUR) (17).
(35)
Kromě toho zákon o státním rozpočtu na rok 1997 určil výši mimořádného paušálního odvodu stanoveného zákonem z roku 1996 jako vyrovnání státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných zaměstnancům France Télécom se statusem státních zaměstnanců na 37,5 miliardy FRF (5,71 miliardy EUR). Odvod byl financován navýšením krátkodobého a dlouhodobého zadlužení podniku (18) a uhrazen v několika splátkách mezi lednem a říjnem roku 1997. Příjem vzniklý tímto mimořádným odvodem umožnil snížit schodek orgánů a subjektů francouzské veřejné správy na 41,8 miliardy EUR v roce 1997. Bez tohoto odvodu by schodek v tomto roce představoval 3,7 % HDP.
(36)
Příjem z tohoto odvodu byl přidělen Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), který byl zřízen zákonem o státním rozpočtu na rok 1997. Mimořádný odvod spolu s případnými finančními výnosy, které vytváří, tvoří jediný příjem zařízení. Jeho výdaje mají formu každoročního převodu do státního rozpočtu, jenž je zaúčtováván od roku 2006 jako příjem na penzijní účet zvláštního určení pro vojenské a civilní penze vyplácené státem. Tato platba byla na rok 1997 stanovena na výši 1 miliardy FRF (152,4 milionu EUR) s následným navýšením o 10 % každý rok, nestanoví-li zvláštní ustanovení zákona o státním rozpočtu jinak. Zařízení ukončí svou činnost po úplném převedení svých příjmů státu (19).
(37)
Uplatnění ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým se stanovily každoroční převody, vedlo k tomu, že se existence veřejnoprávního zařízení v roce 1999 odhadovala na 17 let, a to bez zohlednění odměňování jeho finančních prostředků (20). Vzhledem ke každoročním platbám, jež byly vyšší, než stanovil zákon o státním rozpočtu na rok 1997, byla tato doba trvání zkrácena. Jak uvádí tabulka č. 3, kumulovaná částka každoročních plateb prováděných zařízením dosahovala v roce 2010 již výše 5,47 miliardy EUR. S ukončením činnosti zařízení z důvodu úplného převedení disponibilních prostředků se počítalo k 31. prosinci 2011 (21). Zákon o státním rozpočtu na rok 2011 tak počítá pro tento rok s platbou ve výši 243 milionů EUR na penzijní účet zvláštního určení, čímž by mělo dojít ke splacení příjmů zařízení (22).
(38)
Mimořádný odvod ve výši 37,5 miliardy FRF přidělený Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom tak každopádně odpovídá odvodu zmiňovanému během projednávání návrhu zákona z roku 1996, který měl být nižší než 40 miliard FRF. Ačkoliv byl v roce 1997 převeden do státního rozpočtu a každoročně k němu přispíval za účelem vyplacení vojenských a civilních penzí, jeho výše byla stanovena tak, aby se vyrovnávaly nadnáklady, které pro stát vznikly prováděním zákona z roku 1996.
(39)
Zákon z roku 1996 nezměnil část připadající na zaměstnance při financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců, jež byla od vzniku veřejnoprávního provozovatele France Télécom v roce 1991 stanovena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích. Zákony z roku 1990 a roku 1996 k tomu nezměnily důchodový režim soukromoprávních zaměstnanců France Télécom, který podléhá obecnému právu sociálního zabezpečení v případě důchodů a je doplňován režimem připojištění AGIRC v případě manažerských pozic a režimem připojištění ARRCO v případě nemanažerských pozic. Na základě tohoto režimu společnost France Télécom a její soukromoprávní zaměstnanci plní povinnosti odpovídající povinnostem konkurenčních podniků, a to pokud jde zejména o placení přímých odvodů zaměstnancem.
(40)
U příležitosti reformy zavedené zákonem z roku 1996 ohodnotila kancelář pojistných matematiků, kterou si francouzský stát vybral za poradce, že vyměření a vyplácení penzí státem státním zaměstnancům v činné službě u společnosti France Télécom nebo v důchodu představuje k 1. lednu 1997 v pravděpodobné aktualizované hodnotě částku 242 miliard FRF (36,9 miliardy EUR (23)) (24). Tato částka se blíží zaokrouhlené částce ve výši 250 miliard FRF zmiňované v Senátu. Přímý odvod zaměstnavatele, který by France Télécom platila jako vyrovnání, byl na základě stejných předpokladů pojistných matematiků odhadnut na částku 15,2 miliardy EUR, k níž je nutno připočítat doplatek či mimořádný odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který byl plně uhrazen v říjnu roku 1997. Hodnotu budoucích příspěvků zaměstnanců v okamžiku vstupu v platnost reformy odhadují francouzské orgány na částku […] miliard EUR. Čistá hodnota nákladů převedených společností France Télécom na francouzský stát tak v podobě odhadované v roce 1996 představovala částku […] miliard EUR.
(41)
Kancelář pojistných matematiků, již si francouzský stát zvolil za poradce, odhadla pro desetileté období (1997-2006) kumulovanou částku dávek k vyplacení na […] miliard EUR. Během tohoto období dosáhla celková částka skutečně vyplacených dávek téměř stejné výše, a to […] miliard EUR, což představuje prognostickou odchylku 0,83 % směrem dolů (25). Uvedené se zpětnou platností potvrzuje přesnost výhledů, které byly použity během projednávání zákona.
(42)
Na základě těchto číselných údajů lze konstatovat, že částky a jejich oprávnění, o nichž jednalo Národní shromáždění a Senát při stanovení výše doplatku či mimořádného odvodu společnosti France Télécom, odpovídají řádově částkám ověřeným následovně během desetiletého období zmiňovaného během projednávání návrhu zákona. Oznámená nejvyšší částka mimořádného odvodu ve výši 6 miliard EUR (40 miliard FRF) odpovídá rezervám, které si podnik až do roku 1996 vytvářel, aby byl schopen čelit budoucím nákladům na důchody v tehdy předpokládané výši, tj. 3,6 miliardy EUR (23,4 miliardy FRF), při započtení rozdílu ve výši 2,4 miliardy EUR na úkor státu mezi zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými odvody vybranými mezi rokem 1997 a rokem 2006 na jedné straně a dávkami k vyplacení během stejného desetiletého období podle odhadu z roku 1996 na straně druhé.
(43)
Informace předané Francouzskou republikou a převzaté v tabulce č. 3 dále ukazují, že kumulované náklady na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, které musí francouzský stát financovat na základě reformy z roku 1996, dosáhly za období od roku 1997 do roku 2010 výše […] miliard EUR. Nákladem, který musí stát financovat, se rozumí zůstatek mezi ročními odvody společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců v činné službě a dávkami vyplácenými státním zaměstnancům v důchodu rok po roce po odečtení každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom. Mezi rokem 1997 a rokem 2010 se tento náklad vyvíjel takto:
Tabulka 3
Náklady vyplývající pro francouzský stát z reformy z roku 1996 (1997-2010)
(v milionech EUR)
Odvody
(zaměstnavatelské a zaměstnanecké)
Každoroční platby Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom
Vyplacené dávky
Náklady státu
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Celkem
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
Kvůli ustanovením zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterými se řídí, neodpovídaly výše každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom převedené v roce 1997 částkám odhadovaných nebo skutečně vyplacených dávek důchodcům této společnosti a ani výším nákladů, které musel stát financovat, a zároveň nebyly stanoveny v závislosti na uvedených částkách. Přezkum částek skutečně převedených potvrzuje přerušení této vazby. Bez ohledu na mimořádný odvod uhrazený společností France Télécom v roce 1997 z tabulky č. 3 vyplývá, že výše dávek vyplacené státním zaměstnancům v důchodu, kteří pracovali u France Télécom, přesahovaly počínaje rokem 2004 a s výjimkou roku 2006 každoroční zdroje.
(45)
Uhrazení každoročních odvodů společností France Télécom a každoroční platby zařízení, jež spravuje mimořádný odvod, nejsou v rámci penzijního účtu zvláštního určení přidělovány odlišně a ex ante na dávky poskytované důchodcům společnosti France Télécom. Pokud by se totiž přiděloval od roku 1997 mimořádný odvod pouze na financování předmětných dávek místo uplatňování systému převádění částky navyšované každý rok o 10 %, jak to stanoví zákon o státním rozpočtu na rok 1997, vedlo by to k ukončení činnosti veřejnoprávního zařízení spíše koncem roku 2008 než koncem roku 2011, jak se počítalo, a to vzhledem k částce nepokryté každoročními odvody, jež je uvedena v tabulce č. 3. Za jakéhokoliv předpokladu by byla v obou případech částka mimořádného odvodu vyčerpána k 31. prosinci 2011.
2.2 Postupné a následně úplné otevření telekomunikačních trhů
(46)
Reformu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom provázelo v pozadí úplné otevření hospodářské soutěži trhů služeb, na nichž tato společnost působila. Počínaje rokem 1988 směrnice Komise 88/301/EHS ze dne 16. května 1988 o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními (26) a směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (27) postupně liberalizovaly odvětví telekomunikací. Směrnice 90/388/EHS stanovila liberalizační opatření, jež měla být provedena do 31. prosince 1990 v oblasti přenášení údajů, datových služeb a hlasových telefonních služeb u podnikových sítí a uzavřených skupin uživatelů. Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS, pokud jde o provedení úplné hospodářské soutěže na trhu telekomunikací (28), měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví telekomunikací počínaje 1. lednem 1998.
(47)
Zákon č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o regulaci telekomunikací stanovil podmínky, které umožnily plně provést liberalizaci odvětví tím, že ukončily monopolní postavení společnosti France Télécom v oblasti telefonování přes pevné linky a v oblasti přenosů dat a vypracovaly sazby a vzájemné propojení s konkurenty. Také v jiných odvětvích, která přesto nepodléhala výlučným právům, a byla tak otevřena hospodářské soutěži již od roku 1987, jako tomu bylo v případě mobilních telefonů, zaujímala společnost France Télécom určité výsadní postavení s podílem na trhu, který se od roku 1997 do roku 2002 snížil z 53,3 % na 49,8 % (29). Zákon č. 96-659 rovněž pověřil společnost France Télécom úkoly obecného hospodářského zájmu a stanovil vznik fondu na financování s nimi spojených povinností, do kterého přispívali konkurenti.
(48)
Provádění opatření uvedených v bodech odůvodnění č. 46 a 47 vedlo počínaje rokem 1988 k tomu, že společnost France Télécom začala čelit příchodu konkurentů, z nichž někteří byli částečně vlastněny nadnárodními skupinami, na trhy dodávek zboží a služeb, na nichž ve Francii působila, přičemž některé tyto trhy, jako mobilní telefonování nebo mezinárodní komunikace, mají přeshraniční rozměr. Tento vývoj zesílil na trzích liberalizovaných počínaje rokem 1998. Společnost France Télécom k tomu navázala spolupráci se zahraničními provozovateli, jako jsou společnosti Deutsche Telekom a Sprint v roce 1996 (společnost Global One), a zároveň počínaje rokem 1997 začala rozvíjet partnerství a přebírat podíly např. v Itálii (Wind) nebo v Nizozemsku (Casema), či získávat licence na provozování mobilní sítě v Dánsku a v Portugalsku (30).
(49)
K reformě financování důchodů společnosti France Télécom tak došlo ve stejné době, kdy došlo k liberalizaci trhu na úrovni Evropské unie. Reforma se tudíž projevila na trhu plně otevřenému hospodářské soutěži, na němž ostatně France Télécom navázala důležitá spojení a přebírala podíly v jiných členských státech. Na pozadí zákona z roku 1996 a otevření podniku soukromému kapitálu zůstává skutečně přání podpořit rozvoj společnosti France Télécom na jiných trzích v Evropě než ve Francii, jak vyplývá z prohlášení učiněných během projednávání návrhu zákona, v nichž se hovoří o „ambicích francouzské vlády ohledně své národní vlajkové lodi, společnosti France Télécom“ (31).
(50)
V současnosti společnost France Télécom prohlašuje, že je v Evropě prvním poskytovatelem připojení k vysokorychlostnímu internetu, třetím mobilním operátorem a patří ke světovým špičkám v oblasti telekomunikačních služeb pro nadnárodní společnosti. Mimo Francii vyvíjí společnost France Télécom mimořádnou činnost prostřednictvím dceřiných společností ve Španělsku, Spojeném království, Polsku, Belgii, Rakousku a na Slovensku, kde zaujímá prvořadé postavení (32).
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(51)
Ve svém rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení Komise vyložila své předběžné posouzení opatření zavedených zákonem z roku 1996 tím, že je porovnala s referenčním rámcem pro povinné sociální a daňové odvody společnosti France Télécom stanoveným zákonem z roku 1990. Usoudila, že tato opatření zřejmě poskytují společnosti France Télécom selektivní zvýhodnění prostřednictvím státních prostředků, jež může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jež může představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
(52)
Komise kromě toho poznamenala, že pokud tato opatření představují státní podporu, nebyla tato podpora Komise oznámena před jejím provedením, přestože měla být podle judikatury považována za novou podporu. Francouzská republika tak zřejmě nesplnila svou povinnost oznámení na základě Smlouvy, a opatření by tak mělo být považováno za protiprávní.
(53)
Komise dospěla k závěru, že může slučitelnost podpory s vnitřním trhem posuzovat na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise také uvedla, že stejné ustanovení jí umožnilo dospět k závěru, že podpora poskytnutá společnosti La Poste při reformě způsobu financování důchodů jejích státních zaměstnanců je slučitelná s vnitřním trhem (33) a že vzhledem k podobnosti obou případů se jí zdá vhodné provést v tomto konkrétním případě podobnou analýzu.
(54)
Ve svém předběžném přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem a bez ohledu na podobnost s reformou způsobu financování důchodů u společnosti La Poste sdělila Komise Francouzské republice tyto pochyby:
a)
zaprvé, Komise sice zdůraznila, že nemá podrobné informace, které by prokazovaly, že míry odvodů placené společností France Télécom jsou stejné jako míry placené soukromými podniky obecného práva, které vyvíjejí činnost ve Francii v odvětví telekomunikací, ale poznamenala, že míra přímého odvodu uplatňovaná na společnost France Télécom od roku 1997 neumožňuje zaručit konkurenční rovnost („level playing field“) s jejími konkurenty. Uvedené vyplývá ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům společným soukromoprávním a státním zaměstnancům, a tudíž vylučuje odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku;
b)
zadruhé, Komise neměla dostatečné informace o dopadu snížení nákladů na důchody na hospodářskou soutěž, aby mohla posoudit, zda případné kladné dopady převažují nad dopady zápornými. K tomu musela Komise mimo jiné zohlednit skutečnost, že společnost France Télécom dosud zcela nevrátila protiprávní a neslučitelné podpory na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (dále jen „rozhodnutí o živnostenské dani uplatňované na společnost France Télécom“) (34), tedy rozhodnutí, jež Francie v určené lhůtě neprovedla, jak konstatoval Soudní dvůr (35).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(55)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami jsou shrnuty v oddílech 4.1 až 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
Ve svých připomínkách, jež považuje za doplnění připomínek předaných Francouzskou republikou, se společnost France Télécom domnívá, že čelí problému chronického nadpočetného stavu zaměstnanců, který je spojen s jejím bývalým statusem subjektu státní správy, a že v případě dotčených osob nemá stejné možnosti plynulosti při zaměstnávání jako její konkurenti. Společnost France Télécom tak musí vyvíjet značné úsilí v oblasti odborného vzdělávání a přeškolování ve výši 180 milionů EUR, což odpovídá 4,5 % mzdových nákladů oproti 2,9 % v průměru u francouzských podniků. Společnost France Télécom uvádí také mzdy vyšší o přibližně […] % bez přídavků a prémií. Protože navíc nemůže přistoupit k sociálním plánům, financovala v období od roku 1996 do roku 2006 doprovodná opatření při odchodu státních zaměstnanců do důchodu, jako je dovolená na konci kariéry, v částce přesahující 8 miliard EUR.
(57)
Společnost France Télécom se zadruhé domnívá, že penzijní náklady, které nesla mezi rokem 1990 a rokem 1996, byly neobvyklé a dostaly jí do postavení strukturálního znevýhodnění v poměru k jejím soukromým konkurentům ve smyslu rozsudku ve věciCombus (36), přičemž referenční rámec pro posouzení obvyklosti nebo neobvyklosti uvedených nákladů představuje režim obecného práva uplatitelný na konkurenty. Zásady stanovené v rozsudku ve věci Combus byly od té doby údajně potvrzeny Soudem prvního stupně v jeho rozsudku ve věci Hotel Cipriani (37). Společnost France Télécom popírá, že postavení jediného operátora, tedy v tomto konkrétním případě jí samotné, před a po reformě zavedené zákonem z roku 1996 představuje vhodný srovnávací rámec pro posouzení existence hospodářského zvýhodnění ve smyslu judikatury. Pokud by se referenční rámec měl omezit na společnost France Télécom před a po reformě z roku 1996, nelze údajně v žádném případě považovat opatření za selektivní, protože bylo v uvedeném rámci uplatňováno stejným způsobem.
(58)
Z uvedeného údajně vyplývá, že předmětná opatření buď nepředstavují státní podporu ve smyslu Smlouvy, protože zbavují společnost France Télécom neobvyklého strukturálního znevýhodnění, nebo je nelze považovat za selektivní zvýhodnění představující státní podporu.
(59)
Společnost France Télécom se podpůrně domnívá, že státní podpora, pokud by byla stanovena, by byla slučitelná s vnitřním trhem podle kritérií stanovených Komisí v jejím rozhodnutí o režimu důchodů společnosti La Poste (dále jen „rozhodnutí o společnosti La Poste“) (38). V tomto ohledu neznamená zvláštní povaha jejího režimu spočívající v tom, že společnost platí odvod vypočítávaný pouze na základě společných rizik, že by se od roku 1996 dostala do výhodného postavení vůči svým konkurentům: vedle strukturálního znevýhodnění spojeného se statusem státních zaměstnanců, které zaměstnává, musela společnost France Télécom v souvislosti s reformou z roku 1996 uhradit značné náklady, jejichž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno analyzovat a jejichž částka ve výši 5,7 miliardy EUR zdaleka přesahuje částku, již by společnost musela uhradit, pokud by její odvod podléhal nespolečným rizikům.
(60)
France Télécom se domnívá, že v rozhodnutí o společnosti La Poste (39) Komise uznala, že výše mimořádného jednorázového odvodu (2 miliardy EUR) v rámci reformy, která vstoupila v platnost po oznámení ale ještě před rozhodnutím Komise, vyrovnává odvody odpovídající nespolečným rizikům, a to až do vyčerpání částky jednorázového odvodu. Podle společnosti France Télécom neexistuje důvod, proč by Komise měla ustoupit od této zásady, protože z politických prohlášení z doby projednávání návrhu zákona z roku 1996 nelze dojít k závěru, že by zákonodárci stanovili výši paušálního odvodu společnosti France Télécom tak, aby se zachoval desetiletý nezměněný stav.
(61)
Kromě toho číselné údaje dostupné v roce 1996 údajně vyvracejí tvrzení, podle nějž byla částka ve výši 5,7 miliardy EUR tehdy údajně odhadnuta tak, aby přesně odpovídala nadnákladům, které vzniknou státu během deseti let kvůli provádění zákona z roku 1996 tím, že se budou vyrovnávat rok co rok nižší odvody hrazené podnikem, a to i při zohlednění nákladů na vyrovnání mezi jednotlivými režimy důchodů, od jejichž hrazení byla společnost France Télécom osvobozena v roce 1996 (40). Výše mimořádného odvodu měla za cíl odškodnit celkově francouzský stát z důvodů reformy. Tuto částku je proto údajně nutno zohlednit při analýze konkurenční spravedlnosti od vstupu reformy v platnost v roce 1997.
(62)
Společnost France Télécom se konečně domnívá, že bez reformy z roku 1996 by utrpěla výrazné konkurenční znevýhodnění na trzích, jejichž otevření hospodářské soutěži bylo cílem Unie, že francouzské orgány nyní plně provedly rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (41) a že opatření z těchto důvodů nevede k narušení hospodářské soutěže.
4.2 Stěžovatelé
(63)
Stěžovatelé sdílejí hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu Smlouvy v podobě snížení nákladů na důchody zavedené zákonem z roku 1996, které má platit společnost France Télécom. Podle postupu použitého v uvedeném rozhodnutí, u nějž stěžovatelé litují nedostatečnou kvantifikaci, by výše podpory měla dosáhnout 12,3 miliardy EUR a neměla by být v žádném případě nižší než 9,9 miliardy EUR (42). Stěžovatelé se domnívají, že pro rozhodnutí o tom, že se jedná o státní podporu, jsou rozhodující důsledky opatření, to znamená snížení sociálních nákladů, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a ne její cíl, to znamená vyrovnání údajného znevýhodnění. Znevýhodnění v důsledku zaměstnávání státních zaměstnanců společností France Télécom ostatně údajně neexistuje, protože podnik platí poplatky na pojištění proti nezaměstnanosti a odvody ze mzdy o 13 % nižší než konkurenti a protože má stálé a flexibilní zaměstnance, jelikož může snižovat mzdové náklady prostřednictvím předčasných odchodů do důchodu a přechodem do veřejné správy.
(64)
Takto se vyznačující státní podpora údajně není podle stěžovatelů slučitelná s vnitřním trhem. Značné konkurenční zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom bylo o to více škodlivé, že snížení nákladů nebylo nutné, aby se zabránilo ohrožení její finanční struktury: společnost France Télécom mohla v roce 1996 odepsat čistý aktualizovaný dluh v oblasti důchodových odvodů ve výši nejméně 9,9 miliardy EUR, nemusela nadále zanášet tento náklad do své rozvahy nebo do její přílohy, a následně se tak zadlužila ve značně vyšších částkách, když její průměrné čisté zadlužení dosahovalo v období 1997-2007 výše 44 miliard EUR. Podpora, jež osvobodila společnost France Télécom od nákladů na důchodové zabezpečení, které zdědila z doby, kdy měla monopolní postavení, jí dále umožnila financovat mezinárodní rozvoj podniku při současném posílení jejího postavení ve Francii, kde se těšila značným výhodám ze svého výlučného postavení, jehož náklady byly pouze oprávněnou protiváhou.
(65)
V minulosti nevrácené protiprávní a neslučitelné podpory by ostatně již samy o sobě znemožňovaly prohlásit předmětnou provozní podporu za slučitelnou, a to kvůli jejich kumulovanému důsledku. Neexistence konkurenční spravedlnosti reformy z roku 1996 kvůli neplacení odvodů v oblasti rizik nezaměstnanosti a nevyplacení mezd v případě konkurzu podniku potom také vylučuje slučitelnost reformy s pravidly Smlouvy. Je proto nutno, aby dluh společnosti France Télécom v oblasti důchodového zabezpečení vypočítal nezávislý odborník a aby se Francie zavázala, že zajistí finanční neutralitu režimu, a to zejména tím, že zavede mechanizmy úpravy odvodu zaměstnavatele a doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR v případě kolísání odvodů.
4.3 Telekomunikační operátor
(66)
Telekomunikační operátor sdílí a vyjadřuje svou podporu předběžné analýze uvedené v rozhodnutí Komise o zahájení řízení, jež označuje změny zavedené zákonem z roku 1996 za novou a protiprávní státní podporu, protože se pokouší nahradit vyplácení penzí ve skutečnosti prováděné státem za každoroční přímé odvody společnosti France Télécom, a to při odečtení odvodů hrazených pracovníky v činné službě se statusem státních zaměstnanců. Stejné označení by bylo podle tohoto operátora možno použít na sociální odvody spojené s riziky, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům. Tyto odvody, které platí konkurenti France Télécom, tato společnost nejméně od roku 1996 pro své soukromoprávní a státní zaměstnance neplatí. Narozdíl od případu, který byl předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (43), výpočet odvodu zaměstnavatele společnosti France Télécom nezahrnoval a stále ještě nezahrnuje uvedené odvody, což údajně znemožňuje prohlásit podporu za slučitelnou.
(67)
Pokud jde o podporu v podobě zrušení uhrazení státu penzí, které tento stát vyplácí, operátor se domnívá, že analýza hodnocení z hlediska hospodářské soutěže provedená Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste by jí zde naopak měla vést k závěru o její neslučitelnosti. Tato analýza by měla být založena na skutečnostech, k nimž došlo od roku 1996, a ne jako v případě rozhodnutí o společnosti La Poste na výhledech do budoucnosti.
(68)
Podle tohoto operátora společnost France Télécom zaujímá na řadě trhů, na nichž působí, tržní mocenské postavení, jež je možno přirovnat k dominantnímu. Kvůli této skutečnosti je na velkoobchodních trzích s vysokorychlostním a velmi vysokorychlostním připojením a na trzích s výchozím a koncovým telefonováním pomocí pevných linek předmětem regulačních opatření ex ante. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 o postupu provádění článku 82 Smlouvy o ES ve věci COMP-38.233 Komise ostatně zjistila a potrestala porušení článku 102 SFEU, jehož se dopustila společnost France Télécom prostřednictvím své dceřiné společnosti Wanadoo (44). Protože se podnik nachází v dobrém finančním stavu, obdržené podpory mu umožnily financovat jeho mezinárodní rozvoj, a to zejména koupi společností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakonec žádá Komisi, aby přesně kvantifikovala výši předmětné podpory a při uplatnění judikatury ve věci Deggendorf (45) odmítla uznat slučitelnost dotyčných opatření s vnitřním trhem do té doby, než budou vráceny minulé protiprávní podpory.
5. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(70)
Francouzská republika se domnívá, že změny zavedené v roce 1996 do způsobu financování důchodů zaměstnanců francouzského státu pracujících u společnosti France Télécom neobsahují žádný prvek státní podpory. Reforma z roku 1996 je údajně v každém případě slučitelná s vnitřním trhem, a to zejména při uplatnění na tento konkrétní případ postupu, který Komise použila ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste (46).
5.1 Existence státní podpory
(71)
Podle Francouzské republiky se společnost France Télécom ocitla kvůli zákonu z roku 1990 v neobvyklé situaci, která neodpovídala obecnému právu, které stanoví, že podniky platí přímý odvod zaměstnavatele, jenž je úměrný mzdovým nákladům a není vázán na výši vyplácených penzí. Náklady, jimž byla společnost France Télécom vystavena, byly tak údajně neobvyklé, protože finanční schodek dílčího režimu pro dotčené osoby byl jistý, stejně jako bylo jisté, že se stane neúnosný vzhledem k nevyhnutelnému snižování počtu státních zaměstnanců v činné službě a souběžného růstu počtu důchodců.
(72)
Reforma z roku 1996 údajně sladila financování důchodů s obecným právem, aniž se tím podnik dostal do výhodnějšího konkurenčního postavení, protože odvod společnosti France Télécom je každoročně vypočítáván tak, aby srovnal míru povinných daňových a sociálních odvodů s odvody konkurentů v odvětví telekomunikací. Nezohlednění odvodů, které odpovídají rizikům, jež nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, při výpočtu odvodů za uplatnění „míry konkurenční spravedlnosti“ je údajně oprávněné kvůli statusu státních zaměstnanců, který vylučuje např. riziko nezaměstnanosti kromě výjimečných případů propuštění z práce nebo odvolání.
(73)
Francouzská republika se domnívá, že referenční rámec pro určení obvyklé nebo neobvyklé povahy nákladů společnosti France Télécom musí představovat situace konkurentů podniku ve Francii. Vzhledem k přehnaným, od obecného práva odchylným, nespravedlivým a dlouhodobě neúnosným nákladům, které v tomto konkrétním případě zákon z roku 1990 společnosti France Télécom ukládal, jejich zrušení a sladění se situací konkurentů stanovené v reformě z roku 1996 tak pouze obnovilo obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Společnost France Télécom ostatně za znevýhodnění, jež utrpěla v rámci tohoto režimu, nedostala žádné vyrovnání, ačkoliv, jak zdůrazňuje ve svých připomínkách, dosud čelí strukturálním znevýhodněním, nadnákladům a nepružnostem kvůli statusu státních zaměstnanců, které zaměstnává, pokud jde o finanční opatření, která provázejí odchody do důchodu nebo návraty do státní správy, úsilí, jež musí vyvíjet v oblasti vzdělávání a školení, či vyšší mzdové náklady. Současný režim, který vyplývá z reformy, proto společnosti France Télécom neposkytuje žádné zvýhodnění, a neobsahuje tak žádný prvek podpory ve smyslu Smlouvy.
(74)
Tento výklad vyplývá z obecných zásad vypracovaných soudy Unie, podle nichž zákon, který umožňuje zabránit, aby rozpočet určitého podniku nebyl zatížen nákladem, který by v obvyklé situaci neexistoval, nepředstavuje státní podporu, protože státní podpory představují pouze zásahy, které snižují náklady, které běžně zatěžují rozpočet podniku (47). To je údajně také případ opatření, která zbavují veřejnoprávního konkurenta strukturálního znevýhodnění vůči jeho soukromoprávním konkurentům (48). Tento výklad je údajně také v souladu s praxí Komise (49).
(75)
Francouzská republika se obecněji domnívá, že pro určení existence podpory nebo okamžiku, kdy se zvýhodnění vyplývající z reformy zavedené zákonem z roku 1996, který v tomto směru neobsahuje žádné ustanovení, skutečně projevilo, není opodstatněné zahrnovat do tohoto řízení mechanizmy vyrovnání a nadvyrovnání, na jejichž základě společnost France Télécom hradila odvody v období 1991-1996 (viz tabulka č. 1). Hrazení takových odvodů vyplývalo také z režimu odchylujícího se od obecného práva, v němž penzijní režim uplatňovaný na společnost France Télécom byl považován za autonomní, což počínaje rokem 1997 přestalo platit.
(76)
S touto výhradou Francouzská republika upřesnila odhad odvodů hrazených společností France Télécom a uvedených v bodě odůvodnění č. 61, které podnik od roku 1997 přestal platit. Na základě skutečné rekonstituce pro období 2008-2010, zpětně extrapolované použitím průběhového koeficientu, se Francouzská republika domnívá, že odvody, které by hradila společnost France Télécom, jsou o 165 milionů EUR nižší než odvody vypočítané podnikem.
5.2 Slučitelnost případné státní podpory s vnitřním trhem
(77)
Francouzská republika se v každém případě domnívá, že pokud by reforma z roku 1996 týkající se společnosti France Télécom měla představovat státní podporu, měla by být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, a to v souladu s analýzou uplatněnou Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste (50). Reforma z roku 1996 zbavila společnost France Télécom strukturální zátěže, jež narušovala její konkurenceschopnost na trhu, jehož liberalizace právě probíhala, a její odvody jsou napříště, pokud jde o společná rizika, vypočítávány na základě míry konkurenční spravedlnosti.
(78)
Skutečnost, že odvod placený společností France Télécom počínaje rokem 1997 nezahrnuje rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům, není údajně na překážku slučitelnosti s vnitřním trhem. V tomto ohledu tabulka č. 4, jež je výtahem z informací předložených Francouzskou republikou, zobrazuje rozdíl mezi odvodem hrazeným společností France Télécom a částkou, kterou by platila, pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu, a to po odečtení dávek zajišťovaných na svůj účet společností France Télécom a jiných odvodů, které ji ve srovnání s konkurenty zatěžují.
Tabulka 4
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom v období 1997-2010 vypočítaný na základě uplatňované míry konkurenční spravedlnosti (MKS) a upravené míry konkurenční spravedlnosti (MKS*) za účelem zahrnutí nespolečných rizik
Rok
MKS
EUR (v mil.)
MKS*
EUR (v mil.)
MKS-MKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Francouzská republika odhaduje, že aktualizovaná hodnota skutečně zaplacených odvodů a odvodů ke splacení společnosti France Télécom představuje za období od roku 1997 do roku 2043 částku 13,5 miliardy EUR. Při míře konkurenční spravedlnosti upravené zohledněním nespolečných rizik ve výpočtu a při odečtení příspěvků, které zatěžují France Télécom a ne její konkurenty, by se dospělo za stejné období k vyššímu každoročnímu odvodu, a to k částce 16,7 miliardy EUR. I když francouzské orgány nepovažují zahrnutí uvedených rizik za relevantní, vypočítaly, že rozdíl (3,2 miliardy EUR) byl údajně více než dostatečně vyrovnán mimořádným paušálním odvodem ve výši 5,7 miliardy EUR, který France Télécom zaplatila v roce 1997.
(80)
Francouzská republika se domnívá, že lze, stejně jako v rozhodnutí o společnosti La Poste (51), považovat tento paušální odvod za doplatek umožňující vyrovnat hrazení odvodů vázaných na proměnlivou míru a zahrnujících odvody za nespolečná rizika. V tomto případě se ukazuje, že v současnosti tento doplatek přesahuje částku vyplývající z rozdílu mezi mírou stanovenou reformou z roku 1996 a změněnou mírou uvedenou v tabulce č. 4 a že tento doplatek nebude rozdílem mezi mírami nikdy zcela vyčerpán. Za těchto okolností jsou údajně odstraněny pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení ohledně neexistence skutečné konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty.
(81)
Pro Francouzskou republiku je reforma způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti La Poste, která byla zavedena v roce 2006 a která vycházela z reformy společnosti France Télécom z roku 1996, v zásadních aspektech s posledně uvedenou reformou zcela srovnatelná. Vzhledem k této souběžnosti neexistuje údajně žádný důvod, proč by se Komise měla odchýlit od precedentu společnosti La Poste. Komise by měla zejména souhlasit se zohledněním mimořádného paušálního odvodu uloženého společnosti France Télécom v analýze konkurenční spravedlnosti reformy tím, že ho bude považovat de facto za zálohu za odvody spojené s nespolečnými riziky.
(82)
Naopak u projednávání v Národním shromáždění a v Senátu, během nichž se zmiňovalo desetileté období finančního krytí reformy, se údajně jedná o jednorázová prohlášení. Podobné úvahy se neobjevují ani ve zdůvodnění návrhů zákona a ani v předmětných zákonech nebo přijatých prováděcích dokumentech. Záměrem zákonodárců v roce 1996 údajně bylo stanovit odvody na důchodové zabezpečení společnosti France Télécom na úroveň rovnající se odvodům konkurentů a nikoliv připravit reformu o její účinek po dobu deseti roků, k čemuž by vedlo uvažování, jež by Komise mohla přijmout, pokud by vycházela z prohlášení vytržených ze souvislostí.
(83)
Z parlamentních jednání údajně jednoznačně vyplývá, že výše odvodu byla stanovena paušálně bez vazby na náklady, které stát bude muset skutečně nést. Stejně tak Ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 96-385 DC ze dne 30. prosince 1996 uvedla, že paušální odvod ve výši 37,5 miliardy FRF je odůvodněn převzetím vyplácení důchodů státních zaměstnanců státem, aniž by přitom představoval vyrovnání za toto převzetí, zatímco na druhé straně platby do státního rozpočtu nebudou přidělovány na zvláštní výdajovou položku ale budou přispívat k obecným podmínkám vyváženosti tohoto rozpočtu v souladu s článkem 18 základního nařízení vlády ze dne 2. ledna 1959 k provádění zákonů o státním rozpočtu.
(84)
Podle Francouzské republiky byla přesná částka mimořádného odvodu stanovena zákonem o státním rozpočtu na rok 1997 při zohlednění nikoliv desetiletého období, během nějž by měl být stát tímto odvodem „vyplacen“, ale naopak dopadu na strukturu rozvahy společnosti France Télécom, který měl zůstat snesitelný. Stanovení výše tohoto odvodu se neřídilo logikou vyrovnání nákladů státu, ale zohledněním možností podniku hradit odvody.
(85)
Způsob, jakým byl tento odvod spravován, to znamená odděleně od důchodů skutečně vyplácených počínaje rokem 1997, údajně potvrzuje, že se jednalo o paušál. Z údajů poskytnutých Francouzskou republikou tak vyplývá, že penze vyhrazené státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom prostřednictvím penzijního účtu zvláštního určení dosáhly částky […] miliard EUR, zatímco Veřejnoprávní zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom údajně převedlo na uvedený účet částku 3,4 miliardy EUR. Zůstatek nepokrytý zaplacenými odvody dosáhl za stejné období výše 1,2 miliardy EUR. V roce 1997 se ostatně odhadovalo, že tento fond bude fungovat 17 až 25 roků, což nemá nic společného s desetiletým obdobím, na kterém zakládá Komise postup, který se zřejmě chystá přijmout.
(86)
Francouzská republika se domnívá, že společnost France Télécom by byla bez reformy postavena mimo trh, protože úroveň odvodů by v roce 2010 dosáhla 77 % hrubého tabulkového platu a v účtech by musela vytvořit rezervy na důchodové závazky pro státní zaměstnance, kteří u ní pracují. Reforma proto představovala rozhodující etapu přizpůsobení liberalizaci trhu, byla v souladu s cílem Unie, odpovídala mu a byla omezena na nutné minimum. Bez této reformy by společnost France Télécom vystoupila z trhu a nemohla by přistoupit k nezbytným investicím, zejména pro zpřístupnění účastnického vedení, aniž by bylo možno vyloučit úpadek, čímž reforma údajně neměla negativní důsledky pro hospodářskou soutěž.
(87)
Podle Francouzské republiky kromě toho reforma způsobu financování důchodů ve společnosti France Télécom, a zejména uložení platby mimořádného odvodu, nevedla údajně v období 1997-2006 k žádným nákladům pro stát, ale ve skutečnosti vytvořila podle odhadu francouzských orgánů pro francouzský stát čistý příjem přesahující částku 9,1 miliardy EUR (52). Pokud by měl být proveden výpočet výnosu mimořádného odvodu, Francouzská republika se domnívá, že by se měla použít diskontní sazba ve výši 7 %. Myšlenka mimořádného odvodu tak byla přijata již v roce 1996. Mělo se jednat o dlouhodobou investici, protože očekávané rozdíly mezi dávkami, které se musí platit, a očekávanými příjmy z odvodů přesáhly 500 milionů EUR až v roce 2005, tj. po devíti rocích, a přesahují 1 miliardu EUR až dvanáct let poté. V roce 1996 dosahovala v průměru míra výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (obligations assimilables du Trésor - dále jen „OAT“) na 15 let výše 6,9 %. Společnost France Télécom přistoupila ze své strany od listopadu 1991 do listopadu 1997 k vydávání dluhopisů se srovnatelnou průměrnou mírou výnosnosti ve výši 7 %.
(88)
Obstavení částek požadovaných Komisí v rámci provádění jejího rozhodnutí ohledně uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (53) a následné splacení těchto částek by mělo vést Komisi k závěru, že její rozhodnutí bylo provedeno, a to v souladu s jejím sdělením v této věci z roku 2007 (54). Kumulovaný důsledek těchto podpor by proto neměl být zkoumán.
6. POSOUZENÍ PODPORY
6.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(89)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(90)
Uplatnění kumulativních podmínek tohoto článku na tento konkrétní případ je zkoumáno v oddílech 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1 Podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 pocházejí od francouzského státu. Stanoví opatření, na jehož základě společnost France Télécom platí státní pokladně vyrovnání za to, že stát vyřizuje a vyplácí penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Protože podle zákona z roku 1996 je vyrovnání hrazené společností France Télécom nižší než v případě původního znění zákona z roku 1990, je podpora společnosti France Télécom poskytnuta ze státních prostředků.
6.1.2 Zvýhodnění určitých podniků
(92)
Ustanovení zákona z roku 1990 stanovily režim použitelný na veřejnoprávního provozovatele s právní subjektivitou France Télécom. Zákon z roku 1996 o státním podniku France Télécom uvedený režim mění prostřednictvím ustanovení, jež platí pro společnost France Télécom způsobem, který je vymezen pouze pro tento podnik.
(93)
Režim stanovený zákonem z roku 1990 má za cíl stanovit zvláštní vyrovnání, pokud jde o zásady a výši penzijních odvodů zaměstnavatele, které společnost France Télécom hradí francouzskému státu. Na rozdíl od toho, co tvrdí France Télécom, jak vyrovnání hrazené společností France Télécom, které stanovil zákon z roku 1990 ve svém původním znění a jež bylo uplatňováno v období 1991-1996, tak odlišné vyrovnání stanovené zákonem z roku 1996, jež je uplatňováno od roku 1997, jsou zvláštní opatření, která se týkají výlučně společnosti France Télécom, čímž je splněna podmínka selektivity.
6.1.3 Hospodářské zvýhodnění, které narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(94)
Je nutno zjistit, zda opatření, jimiž se stanoví výše předmětného vyrovnání, zvýhodňují společnost France Télécom. Otázku, zda změny zavedené do článku 30 zákona z roku 1990 zákonem z roku 1996 představují podporu v tom, že společnosti France Télécom poskytují hospodářské zvýhodnění, je nutno zkoumat z hlediska povahy a struktury předmětného penzijního systému a důsledků, které z toho pro společnost France Télécom vyplynuly, a nikoliv z hlediska důvodů změn nebo jejich cílů. Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky není proto cíl sledovaný změnou zákona z roku 1990 pro posouzení důsledků relevantní.
(95)
Převzetí vyměření a vyplácení penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom státem vyplývá z provádění zákona o civilních a vojenských důchodových penzích, který jako jediný platí pro dotyčné bývalé státní zaměstnance. Ani zákon z roku 1990 a ani zákon z roku 1996 nezměnily status těchto státních zaměstnanců nebo zásadu převzetí vyplácení jejich penzí státem. Toto převzetí zřejmě vyplývá ze zásady, podle níž osoby se statusem státních zaměstnanců slouží v obecném zájmu zcela nezávisle veřejnému blahu. Tak tomu ale není v případě, kdy tito státní zaměstnanci pracují pro podnik, který poskytuje služby za úplatu, s cílem sloužit zájmu a zisku tohoto podniku, který hospodářsky soutěží s jinými podniky, které poskytují stejné služby.
(96)
Z tohoto pohledu představuje placení vyrovnání státu, které stanoví zákon z roku 1990 jak ve svém původním znění, tak po změnách zavedených zákonem z roku 1996, výjimku ze zásady převzetí francouzským státem. Tato výjimka je odůvodněna povahou a strukturou systému uplatňovaného na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom. Podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích je totiž francouzský stát povinen vyměřovat a vyplácet penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom, pro které platí obecný status zaměstnanců francouzského státu a nikoliv obecné právo dávek sociálního zabezpečení.
(97)
I bez vyrovnání hrazeného společností France Télécom by francouzský stát musel plnit své závazky, které má v oblasti důchodů vůči státním zaměstnancům s dotyčným statusem, pokud by tyto závazky jednostranně nezměnil. Naopak, uvolnění státních zaměstnanců vyškolených státem pro práci u společnosti France Télécom bez vyrovnání v oblasti vyplácených penzí nebo penzí, které bude nutno vyplácet, by této společnosti poskytlo jasné zvýhodnění.
(98)
Protože podniky konkurující společnosti France Télécom nezaměstnávají osoby se statusem státních zaměstnanců, vůči nimž by měl francouzský stát podobné finanční závazky, nelze na ně přenést logiku systému financování penzí a hrazení vyrovnání, jež pro společnost France Télécom stanovil zákon. Dokládá to skutečnost, že se francouzské orgány zřejmě domnívají, že hrazení sociálních odvodů konkurenty na pojištění proti rizikům nevyplacení mezd, jež spadají do obecného práva dávek sociálního zabezpečení, je odůvodněné, protože tito konkurenti zaměstnávají osoby, které mají v této oblasti jiný status. Ovšem Francouzská republika se dovolává právě tohoto statusu, když tvrdí, že zahrnutí rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům, do výpočtu vyrovnání hrazeného společností France Télécom státu podle zákona z roku 1996 není odůvodněné.
(99)
Z uvedeného tak vyplývá, že v případě odvodů hrazených z důvodů zaměstnávání soukromoprávních pracovníků se tyto podniky nenacházejí z právní a skutkové stránky v situaci srovnatelné se situací společnosti France Télécom, pokud jde o její státní zaměstnance, a to na rozdíl od toho, co ve svých připomínkách tvrdí Francouzská republika a společnost France Télécom.
(100)
Stejně tak nelze srovnávat režim vyrovnání uplatněný na France Télécom s režimem stanoveným pro jiné veřejnoprávní subjekty zaměstnávající pracovníky se statusem státních zaměstnanců, jako jsou Monnaie de Paris (Pařížská mincovna) nebo Office National des Forêts (Státní lesní správa), z nichž lze některé u určitých jejich činností označit za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nebo za jiné veřejnoprávní instituce průmyslové a obchodní povahy, jako byly v minulosti EDF nebo GDF. Společnosti EDF nebo GDF měly zvláštní důchodové systémy bez vazby na systémy veřejné správy. Režimy EDF a GDF byly ostatně od té doby napojeny na obecný režim, ačkoliv je nutno zdůraznit, že Komise dospěla k závěru o neexistenci podpory pouze za podmínky, že napojení zůstane pro stát finančně neutrální (55), což v tomto konkrétním případě pro reformu z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak režim vyrovnání ve prospěch státu za placení penzí státních úředníků pracujících u společnosti La Poste, a to před změnami popsanými a podmínečně schválenými Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste, byl rovněž režimem státního podniku přirovnatelného k veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a podle zákona z roku 1990 v jeho původním znění zůstával podobný režimu společnosti France Télécom v tom, že stanovil každoroční uhrazení státu penzí vyplácených státním zaměstnancům v důchodu a zaplacení odvodů stanovených v článku L-134 zákoníku sociálního zabezpečení.
(102)
I když by se ukázalo, že společnost La Poste hospodářsky nesoutěží se společností France Télécom, přičemž by zvýhodnění poskytnuté posledně jmenované společnosti mohlo narušit nebo by hrozilo narušit hospodářskou soutěž, je skutečností, že logika a ustanovení důchodového režimu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom před reformou z roku 1996 byly stejné jako u srovnatelného režimu uplatňovaného ve stejné době na společnost La Poste. Na rozdíl o toho, co Francouzská republika tvrdí v souvislosti se společností France Télécom, Komise ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste usoudila, že reforma režimu platného pro společnost La Poste státní podporu představuje. Pro posouzení situace společnosti France Télécom je obecněji referencí situace veřejnoprávního nebo soukromého podniku, který by zaměstnával státní zaměstnance, kteří si ponechali svůj status. Takové podniky by se nacházely ve stejné referenční situaci, jako se nachází France Télécom. Existenci státní podpory ve prospěch společnosti France Télécom lze proto posuzovat na základě tohoto referenčního systému.
(103)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom nelze stejně tak zastávat názor, že určité opatření nezvýhodňuje určitý podnik jenom proto, že vyrovnává údajné znevýhodnění tohoto podniku v minulosti. Komise nedávno opětovně odmítla argument tradičního telekomunikačního operátora, který je konkurentem společnosti France Télécom, podle nějž zvláštní sociální důchodové nároky části zaměstnanců srovnatelné s nároky veřejné správy, které zdědil z minulosti a které se liší od nároků podle obecného práva, opravňují opatření ke snížení sociálních odvodů v oblasti penzí této kategorie zaměstnanců, které tento operátor má odvádět (56). Jak zdůraznily francouzské orgány při projednávání návrhu, uložil zákon z roku 1996 v tomto ohledu francouzskému státu nové a výrazné náklady spojené s vyměřením a vyplácením penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Zákon z roku 1996 tak souběžně vedl k tomu, že došlo ke snížení vyrovnání, jež společnost France Télécom vždy platila.
(104)
Kvůli způsobům výpočtu míry odvodu zaměstnavatele stanoveného zákonem hradí společnost France Télécom od 31. prosince 1996 státu nižší vyrovnání, než by platila, pokud by nedošlo k zásahu zákona. Z důvodů přímé povahy odvodu zaměstnavatele zavedeného tímto zákonem uvolnila k tomu společnost France Télécom okamžitě dne 31. prosince 1996 rezervu určenou v jejím účetnictví na hrazení svých budoucích závazků. Náklady, jichž společnost France Télécom byla zbavena, nebyly tak ani nové, protože zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy, ani nepředvídatelné, protože si podnik k tomuto účelu vytvářel rezervy, a ani odchylné od obecného práva sociálního zabezpečení, protože toto právo se nevztahuje na vyrovnání, jež společnost France Télécom platí.
(105)
Zákon z roku 1996 hned od svého vstupu v platnost převedl na francouzský stát povinnost každoročního odvodu, který ve svém konečném důsledku plně pokrýval náklady na financování penzí dotčených zaměstnanců. Výši podpory takto poskytnuté zákonem z roku 1996 lze vypočítat od vstupu zákona v platnost jako každoroční rozdíl mezi vyrovnáním, jež představuje přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom francouzskému státu, a odvody, které by společnost zaplatila podle zákona z roku 1990 a které jsou uvedeny v tabulce č. 1, pokud by zůstaly beze změny, při odečtení výše paušálního odvodu uhrazeného v roce 1997.
(106)
Z odhadů poskytnutých Francouzskou republikou a popsaných v bodě odůvodnění č. 40 vyplývá, že v okamžiku reformy v roce 1996 a až do plánovaného uplynutí finančních závazků vyplývajících z nákladů zajišťovaných francouzským státem byly francouzské orgány schopny odhadnout celkovou výši čistých nových nákladů až do roku 2043, tedy do okamžiku, kdy uplynou finanční závazky státu vůči státním zaměstnancům v důchodu a osobám s právy odvozenými od těchto zaměstnanců, na částku […] miliard EUR. Skutečná hodnota čistých nákladů dosáhla v roce 1996 výše […] miliard EUR, a to po odečtení každoročních odvodů společnosti France Télécom (15,2 miliardy EUR), odvodů zaměstnanců ([…] miliard EUR) a mimořádného paušálního odvodu ve výši 5,7 miliardy EUR.
(107)
Dále je nutno poznamenat, že částky odhadované v okamžiku reformy v roce 1996 představují přibližnou hodnotu skutečné částky (57). Výše stanovených vyrovnání ze strany společnosti France Télécom v podobě každoročních příspěvků a ani doplatek ve výši 5,7 miliardy EUR zaplacený v roce 1997 neměly za cíl a ani za důsledek snahu o rozpočtovou neutralitu pro francouzský stát. Pokud by tomu tak bylo a s výhradou vhodnosti předpokladů pojistného výpočtu, existovala by vyrovnanost mezi náklady a příjmy za celé období, a tím by ani neexistovalo hospodářské zvýhodnění společnosti France Télécom.
(108)
Francouzské orgány si byly vědomy, že „převedení důchodových nákladů u státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom do obecného státního rozpočtu“ představuje „pro stát nový a značný náklad“, který mimořádný paušální odvod nebo příjem z prodeje části akcií podniku kryly pouze částečně. Projednávání uvedená v bodě odůvodnění č. 31 tak ukazují, že v roce 1996 se francouzský stát nesnažil plně vyrovnat nový náklad, který do budoucna zajišťoval, ale snažil se naopak nést nový náklad a měl snahu, aby „v této věci byly upřednostněny zájmy podniku“.
(109)
Je zřejmé, že i s pojistnými předpoklady odlišnými od předpokladů použitých francouzským státem pro odhadnutí nového nákladu, který nesl, a bez ohledu na mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 poskytla reforma značné hospodářské zvýhodnění v podobě nižších odvodů zaměstnavatele na důchodové zabezpečení. Protože paušální odvod či doplatek neumožnil plně pokrýt náklady převedené na francouzský stát, ale v nejlepším případě je pouze snížit, a vzhledem k předmětným částkám, nelze potvrdit vhodnost pojistného výpočtu tehdy použitého a přesnost odhadů, které z něj vyplývaly pro celé období až do roku 2043.
(110)
Dále nelze srovnávat finanční zvýhodnění vyplývající z nižších odvodů společnosti France Télécom s údajnými znevýhodněními, jež vyplývaly ze zaměstnávání státních zaměstnanců, jak požaduje společnost France Télécom za podpory Francouzské republiky. Zákon z roku 1996 každopádně tyto údajná znevýhodnění nezvýšil, protože nevedl k přijetí dalších státních zaměstnanců. Cílem zákona z roku 1996 ostatně nebylo, aby vyrovnal údajné znevýhodnění spojené s platy, neboli slovy společnosti France Télécom menší pružnost u pracovních míst státních zaměstnanců, tím, že společnost zbaví části jejích finančních povinností.
(111)
Pouze pro úplnost je proto nutno odpovědět na tvrzení ohledně údajných nevýhod spojených se zaměstnáváním státních zaměstnanců, která uvádí Francouzská republika a společnost France Télécom.
-
Za prvé, společnost France Télécom měla v okamžiku úplného otevření francouzského trhu hospodářské soutěži vyškolené a zkušené zaměstnance, bez nichž by, pokud by měli být zcela nahrazeni, nemohla udržet své postavení na trhu, o čemž se společnost France Télécom ve svých podkladech opomíjí zmínit.
-
Dále, výše platů a investice do vzdělávání zaměstnanců, které společnost France Télécom analyzuje jako znevýhodnění, představují v rozpočtu podniku obvyklé náklady a není prokázáno, že nezlepšují zapojení a produktivitu zaměstnanců ve srovnání s konkurenty.
-
Je sice pravda, že společnost France Télécom nemůže přizpůsobovat své mzdové náklady pomocí sociálního plánu snižování počtu zaměstnanců v případě dotyčných pracovníků, lze ale pochybovat, že podobný plán zaměřený pouze na státní zaměstnance kvůli jejich statusu by mohl být právoplatně proveden, zatímco ukončení najímání státních zaměstnanců v roce 1997 a využívání soukromoprávních pracovníků otevřelo společnosti jisté možnosti pružného přizpůsobování jejích mzdových nákladů.
-
Konečně je pravda, že podnik věnuje značné rozpočtové prostředky na to, aby podnítil dotyčné zaměstnance k předčasnému odchodu do důchodu, je ovšem také pravda, že podněcování a zájem podniku o zavedení podobného opatření by byly menší bez převedení finančních povinností, které měla společnost France Télécom, na stát, jak stanovil zákon z roku 1996. Opatření umožňuje podněcovat k předčasnému odchodu, a v případě dotyčných zaměstnanců se tak stát o ně stará dříve. Bez zákona z roku 1996 by tyto náklady musela nadále nést společnost France Télécom.
(112)
Bez spojení s otázkou existence či neexistence hospodářského zvýhodnění vyplývajícího z předmětných opatření by se rovněž jevilo zohlednění konkurenčního zvýhodnění, jež společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení, jak uvádějí stěžovatelé. Údajné výhody a nevýhody nemají ve skutečnosti nic společného s otázkou vyrovnání podmínek hospodářské soutěže na telekomunikačních trzích, pokud jde o sociální odvody.
(113)
Z hlediska již vymezené referenční situace zvýšil okamžitě náklady společnosti France Télécom pouze mimořádný paušální odvod stanovený zákonem z roku 1996. Uhrazení paušálního odvodu snížilo výši podpory, již využívala společnost France Télécom a které bude využívat až do konce finančních nákladů zajišťovaných na základě zákona z roku 1996 francouzským státem místo ní. Aniž je dotčena správnost metod pojistného výpočtu použitých v dotyčné době francouzskou vládou, bez tohoto paušálního odvodu by částka, kterou by společnost France Télécom musela odvést, dosáhla v čisté hodnotě roku 1996 výše 18,9 miliardy EUR a ne výše […] miliard EUR.
(114)
Zákon z roku 1996 tak umožnil a stále umožňuje, aby společnost France Télécom disponovala zvýšenými finančními prostředky pro působení na trzích, na nichž vyvíjí činnost. Tyto prostředky tak byly kvůli zákonu z roku 1996 vyšší než prostředky, jimiž společnost France Télécom disponovala v rámci zákona z roku 1990 v jeho původním znění. Ovšem trhy telekomunikačních služeb, na nichž působila a působí společnost France Télécom, byly počínaje rokem 1988 otevírány po etapách postupným rušením výlučných a zvláštních práv hospodářské soutěži na celém území Francie a v ostatních členských státech a poté, počínaje rokem 1998, s výjimkou zvláštních odchylek zcela otevřeny. Ve Francii došlo k úplnému otevření hospodářské soutěži v roce 2002. Mizení právních zábran provázel vstup dalších operátorů, s nimiž společnost France Télécom hospodářsky soutěžila a soutěží, a to ještě před přijetím legislativních opatření z roku 1990 a 1996, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(115)
Tím, že byla zbavena povinnosti vytvářet rezervy pro své budoucí důchodové náklady v oblasti důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců a že pro ni platila nižší sazba ročních odvodů, společnost France Télécom mohla vykazovat účetní rozvahu oproštěnou o závazky a náklady, čímž se zvýšila její přitažlivost při získávání finančních prostředků, a společnost se tak ocitla ve výhodnější situaci, než byla situace před reformou z roku 1996. Díky osvobození od zatížení, které měla na svém tradičním francouzském trhu, se společnost France Télécom mohla snadněji rozvíjet na trzích ostatních členských států, které se právě otevřely hospodářské soutěži, což také skutečně učinila, jak se prokázáno v bodech odůvodnění č. 48 až 50.
(116)
Z uvedeného vyplývá, že snížení nákladů společnosti France Télécom plynoucí ze způsobu výpočtu vyrovnání, které musí platit francouzskému státu za převzetí penzí státních zaměstnanců, kteří u ní pracují, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž mezi France Télécom a novými operátory ve Francii a v dalších členských státech, v nichž společnost France Télécom působí.
6.1.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(117)
Trhy, na nichž společnost France Télécom ve Francii působí, byly počínaje rokem 1988 postupně otevírány hospodářské soutěži, a jsou tak široce otevřeny obchodu mezi členskými státy. Směrnice 96/19/ES měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví komunikací od 1. ledna 1998. Operátoři, jejichž kapitál je částečně v držení podniků z jiných členských států než Francie, zde tak začali působit. Některé z těchto trhů se týkají mezinárodních komunikací mezi členskými státy. Stejně tak France Télécom prostřednictvím svých dceřiných společností poskytuje elektronické komunikační služby v jiných členských státech, a to zejména ve Španělsku, Belgii či Spojeném království.
(118)
Za těchto okolností může opatření, které snižuje všeobecné provozní náklady společnosti France Télécom a uvolňuje tím prostředky, jimiž tento podnik disponuje pro investice nebo pro zlepšení svých obchodních nabídek ve Francii nebo aby začal působit v jiných členských státech, ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.5 Závěr k existenci podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(119)
Z předchozího vyplývá, že snížením vyrovnání, jež představuje odvod zaměstnavatele hrazený státu za důchodové náklady stanovené zákonem z roku 1990 v jeho původním znění, jeho nahrazením vyrovnáním stanoveným zákonem z roku 1996 a z důvodu, že posledně uvedené vyrovnání je nižší než předchozí uplatňované vyrovnání, poskytla Francouzská republika ze svých prostředků společnosti France Télécom podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to převodem nákladů stanoveném zákonem z roku 1996.
(120)
Je proto nutno přezkoumat, zda lze tuto podporu prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem.
6.2 Alternativní právní základy slučitelnosti podpory
(121)
Komise bere na vědomí, že Francie nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU jako základ slučitelnosti předmětných opatření.
(122)
Odchylky uvedené v čl. 107 odst. 2 SFEU a týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nejsou v tomto konkrétním případě zcela zjevně relevantní.
(123)
Pokud jde o odchylky uvedené v čl. 107 odst. 3 SFEU, Komise konstatuje, že předmětné podpory nejsou určeny na pomoc hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádné nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, že nepředstavují projekt evropského zájmu a že nemají za cíl napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Nemají ani za cíl pomáhat kultuře a zachovat kulturní dědictví.
(124)
Zdá se proto, že pro posouzení slučitelnosti tohoto opatření by se mohl použít pouze čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
6.3 Slučitelnost podpory z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(125)
Podle znění čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“.
(126)
Aby určitá podpora byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem z důvodu, že usnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, musí zlepšit způsob, jímž je hospodářská činnost vykonávána. Podpora je slučitelná ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) pouze tehdy, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ve svém posouzení přikládá Komise mimořádný význam kritériím nutnosti a přiměřenosti (58).
(127)
Předběžně a s ohledem na pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je nutno poznamenat, že Francouzská republika vybrala od společnosti France Télécom uspokojivou částku, jež odpovídá vrácení podpor požadovanému Komisí v jejím rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (59). Po potvrzení Soudním dvorem rozhodnutí Soudu prvního stupně, kterým se zamítá žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí (60), Komise soudí, že Francouzská republika přijala nutná opatření pro provedení povinností, které z tohoto rozhodnutí plynou. Protože řádné vrácení podpor poskytnutých při uplatňování živnostenské daně ruší hospodářské zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom v této oblasti, není nutno zkoumat důsledky případné kumulace s podporou, jež je předmětem tohoto řízení.
(128)
Pokud jde o další, je nutno hned zpočátku poznamenat, že na rozdíl od investičních nákladů se u odvodů na sociální zabezpečení jedná o opakující se provozní náklady a že podpora, která je snižuje, představuje podporu na provoz podniku, jejíž slučitelnost musí Komise podle judikatury Soudního dvora posuzovat velmi restriktivně.
6.3.1 Soulad opatření podpory s cílem společného zájmu
(129)
Podpora poskytovaná počínaje rokem 1997 může být v tomto konkrétním případě považována za podporu určenou na usnadnění rozvoje hospodářské činnosti v oblasti poskytování elektronických komunikačních služeb v souvislostech úplné liberalizace těchto trhů. Zákon z roku 1996 byl totiž přijat souběžně se zákonem č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o právní úpravě telekomunikací, kterým se provedly závazky vyplývající pro Francii z unijního práva a zejména ze směrnice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohledu a pokud jde o hrazení finančního vyrovnání francouzskému státu, obecným cílem zákona z roku 1996 je sblížit úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Použitý prostředek, tj. opatření podpory zaměřené přímo a výlučně na způsob, jakým se stanoví příspěvky zaměstnavatele společnosti France Télécom, se jeví pro dosažení stanoveného cíle jako odpovídající.
(131)
Opatření podpory, jež má za cíl snížit běžné sociální odvody France Télécom, které tato společnost měla v době, kdy poskytování služby za monopolního postavení u převažující části jejích činností nevyžadovalo účinné ekonomické chování, může přispět v jiných konkurenčních souvislostech ke zlepšení způsobu, jímž jsou poskytovány dříve monopolní služby, za podmínky, že přidělování finančních prostředků konkurenčními podniky na jejich sociální odvody nepokřiví plnohodnotnou hospodářskou soutěž. K přiměřenosti některých ustanovení zákona pro dosažení cíle, který stanoví, jsou v další části vyjádřeny výhrady. Nicméně nelze zpochybňovat ani jeho legitimitu a ani jeho soulad s cílem společného zájmu rozvíjet trhy elektronických komunikačních služeb, na nichž existuje skutečná hospodářská soutěž, a přispět tak technologickému pokroku a hospodářskému rozvoji této činnosti.
6.3.2 Nutnost opatření podpory
(132)
Omezení počtu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom v důsledku zákazu jejich najímání po 1. lednu 2002 stanovenému zákonem z roku 1996 by mělo údajně za nevyhnutelný důsledek značné zvýšení nákladů na důchody, které by musela France Télécom nést úměrně k počtu státních zaměstnanců v činné službě. Společnost France Télécom takto zbavená možnosti najímat státní zaměstnance ze státních orgánů, což je ostatně pochopitelné vzhledem ke konkurenční povaze, kterou napříště nabylo poskytování předmětných služeb, by musela čelit platebním nákladům u dotčených zaměstnanců, které by se staly nadměrnými v poměru k nákladům, jimž museli a musí čelit její konkurenti. Je nutno také poznamenat, že závazky vyrovnání hrazeného francouzskému státu a stanovené původními ustanoveními zákona z roku 1990 se netýkaly pouze státních zaměstnanců pracujících na konkurenčních trzích v roce 1990 a později, ale také státních zaměstnanců generálního ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací, kteří byli v roce 1990 v důchodu.
(133)
Podle Francouzské republiky lze jako příklad uvést, že míra odvodů, které by pro společnost France Télécom vyplynula ze zachování ustanovení zákona z roku 1990 v původním stavu, by roce 2010 údajně dosáhla výše 77 % hrubých tabulkových platů státních zaměstnanců v činné službě. Tuto míru je nutno porovnat s mírou ve výši […] %, která by umožnila zajistit úplnou konkurenční spravedlnost u společných a nespolečných rizik mezi France Télécom a jejími konkurenty. V porovnání s mírou odvodů, která by zajistila konkurenční spravedlnost, by rozdíl v absolutních hodnotách představoval přibližně […] milionů EUR nadnákladů. Pokud by se navíc nezanesla do zákona napříště přímá povaha odvodu zaměstnavatele, společnost France Télécom by musela nadále čelit potřebě vytvářet rezervy, které by byly značně větší než rezervy ve výši 3,6 miliardy EUR, které si již vytvořila v roce 1996.
(134)
V tomto ohledu nejsou připomínky stěžovatelů ohledně skutečnosti, že společnost France Télécom dokázala od roku 1996 snášet finanční zadlužení podstatně přesahující náklady, od kterých ji francouzský stát osvobodil, relevantní, protože nemají žádnou spojitost se zkoumanou otázkou. I když nárůst finančního zadlužení společnosti France Télécom od roku 1996 a aktuální dotčené částky zřejmě vylučují riziko úpadku společnosti, které zmiňovala Francouzská republika, pokud by režim stanovený zákonem z roku 1990 zůstal nadále v platnosti, opatření podpory se jeví pro budoucnost jako nutné, aby umožnilo společnosti France Télécom vyvíjet na dotčených trzích plnohodnotnou hospodářskou soutěž, aniž by byla znevýhodňována váhou sociálních odvodů zděděných z minulosti, které její konkurenti nemají.
(135)
Připomínky stěžovatelů a telekomunikačního operátora ohledně důležitosti celkové bilance pro posouzení nutnosti podpory vzhledem k jiným zvýhodněním, kterých se společnosti France Télécom dostalo na základě jejího minulého monopolního postavení, nejsou v tomto konkrétním případě opodstatněné. Je pravda, že od roku 1996 postavení společnosti France Télécom na řadě trhů služeb, na nichž ve Francii působí, zůstává dominantní, a to zejména z důvodu síťového efektu, který je vlastní komunikačním trhům. Stejně tak společnost France Télécom rozšířila své působení na trhy jiných členských států, na nichž dosáhla významného postavení, a to zejména v Polsku a ve Španělsku. Jak ale nepřímo zdůrazňuje telekomunikační operátor ve svých připomínkách, zůstává skutečností, že společnost France Télécom kvůli svému dominantnímu postavení ve smyslu článku 102 SFEU a své podstatné tržní síle ve smyslu předpisů platných pro elektronické komunikace v Unii (61) podléhá zvláštním asymetrickým povinnostem, kterými nejsou omezeny konkurenční podniky s menší tržní silou.
(136)
Tyto povinnosti, jako např. v oblasti přístupu k její síti, zaměření sazeb na náklady či nepoužívání obchodních postupů, které by byly povoleny nedominantnímu podniku, mají právě za cíl znemožnit, aby postavení, které společnost France Télécom zdědila ze svého minulého monopolního postavení, nebylo nadále na újmu hospodářské soutěži. Tyto předpisové nástroje ad hoc, vypracované a uplatňované pravidelně vnitrostátními regulačními orgány, orgány na ochranu hospodářské soutěže a Komisí (62), jsou více zaměřené a účinnější při odstraňování přetrvávajících důsledků zvýhodnění, která společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení a o kterých se zmiňují stěžovatelé.
(137)
Státní podpora, která je předmětem tohoto řízení, se tak ve své podstatě jeví jako nutná pro dosažení cíle společného zájmu v tom, že zlepšuje podmínky hospodářské soutěže spojené s odvody na důchodové zabezpečení, a tím i poskytování služeb elektronických komunikací.
6.3.3 Přiměřenost opatření podpory
(138)
Je nutno konstatovat, že finanční vyrovnání ve prospěch státu stanovené zákonem z roku 1990 za vyměření a vyplácení penzí je specifické pro společnost France Télécom a sui generis. Zásada celkového proplacení stanovená původním zákonem z roku 1990 byla nahrazena odlišným režimem určení výše vyrovnání hrazeného státu počínaje rokem 1996. Teoreticky existovalo několik možností, jak stanovit výši odvodu zaměstnavatele, který měla společnost France Télécom platit, a to až po úplné převzetí státem bez vyrovnání. Od roku 1997 se toto vyrovnání vypočítává s odkazem na určité náklady, které mají konkurenční podniky v odvětví. Za účelem určení, zda je podpora přiměřená pro dosažení stanoveného cíle, je proto nutno přezkoumat objektivní a odůvodněnou povahu reference, která slouží pro stanovení výše vyrovnání použité zákonem z roku 1996.
(139)
Hned zpočátku je nutno poznamenat, že v řízeních věnovaných snížení nákladů spojených s důchody státních zaměstnanců pracujících u bývalých monopolních operátorů v odvětví komunikací, tj. OTE v Řecké republice a BT Plc ve Spojeném království, při rozhodování o slučitelnosti či neslučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU státních podpor poskytnutých dotčeným operátorům Komise zejména ověřovala, zda tyto podniky podléhaly odvodům na sociální zabezpečení odpovídajícím odvodům konkurentů (63). V tomto konkrétním případě ovšem Komise zjišťuje, že přímé příspěvky hrazené každoročně společností France Télécom a stanovené zákonem z roku 1996 neumožňují zajistit platbu odvodů na sociální zabezpečení, které by odpovídaly odvodům jejích konkurentů. Míra konkurenční spravedlnosti (dále jen „MKS“) není dosažena.
(140)
Francouzská republika a společnost France Télécom nicméně zdůrazňují mimořádný paušální odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom podle zákona z roku 1996 zaplatila v roce 1997. Výše tohoto paušálního odvodu byla stanovena v roce 1996 tak, aby za desetileté období provádění zákona z roku 1996 vyrovnala nadnáklady, se kterými se tehdy pro stát počítalo, a to při zohlednění účetních rezerv vytvořených předtím společností France Télécom a které podnik mohl použít v hospodářském roce 1996-1997. Mimořádný paušální odvod se dělí na dvě části:
-
na jedné straně na částku ve výši 3,6 miliardy EUR, jež odpovídá rezervám vytvářeným společností France Télécom až do roku 1996 se záměrem čelit nákladům na budoucí důchody státních zaměstnanců, se kterými se tehdy počítalo,
-
na druhé straně na částku ve výši 2,1 miliardy EUR (dále jen „doplňková částka“), jež odpovídá jak v prognózách veřejných orgánů, tak ve skutečnosti čistým nákladům na sociální zabezpečení při vyměření penzí, které by stát musel nést během deseti roků v období 1997-2006 kvůli převedení nákladů na penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací.
(141)
Protože paušální částka ve výši 5,7 miliardy EUR neměla nikdy za cíl vyrovnat neexistující míru konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty, nebylo by odůvodněné poměřovat tuto částku s přímými každoročními příspěvky, které společnost France Télécom neplatila, ačkoliv by pro dosažení míry konkurenční spravedlnosti byly nutné.
(142)
Z parlamentních jednání naopak vyplývá, že doplňková částka ve výši 2,1 miliard EUR byla určena na pokrytí tohoto převádění nákladů v období 1997-2006 a ve skutečnosti na odstranění důsledků podpory během desetiletého období. Čisté finanční úsilí společnosti France Télécom, které odpovídá této doplňkové částce, tak spočívalo ve financování po dobu deseti let nadnákladů, které reformou pro francouzský stát vzniknou.
(143)
Mimořádný odvod kromě toho zahrnuje převzetí účetních rezerv vytvářených až do roku 1996, které se staly bezpředmětnými. Rezervy, které stát převzal, společnost France Télécom vytvářela, aby čelila budoucím nákladům na důchody, a toto převzetí tak ruší důsledky podpory po dobu vyplácení důchodů, kterou mají pokrývat.
(144)
Zákon z roku 1996 ovšem hovoří o jednorázovém mimořádném odvodu, aniž by prováděcí ustanovení, a to ani v případě zákona o státním rozpočtu nebo pozdějších nařízení, odlišovaly částku vyplývající z rezerv, již by bylo nutno odečíst od nákladů převedených na stát během doby trvání tohoto období. Článek 6 zákona z roku 1996 výslovně upřesňuje, že mimořádný paušální odvod je hrazen jako vyrovnání státu za převzetí penzí přiznaných státním zaměstnancům. V analýze reformy je proto nutno brát částku tohoto mimořádného odvodu v celém jejím rozsahu.
(145)
Jelikož společnost France Télécom uhrazením tohoto mimořádného paušálního odvodu pokryla náklady na důchodové penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací a náklady na vyrovnání mezi jednotlivými režimy za období přibližně patnácti let, byly důsledky podpory neutralizovány. Společnost France Télécom tak uhrazením tohoto mimořádného odvodu neutralizovala důsledky reformy během tohoto období. Je proto oprávněné, aby společnost France Télécom nemusela plnit podmínky slučitelnosti této podpory, a tím platit každoroční odvod nutný k dosažení míry konkurenční spravedlnosti zahrnující rizika, která nejsou společná se soukromoprávními zaměstnanci.
(146)
Je nutno se podrobněji vrátit k jednotlivým krokům tohoto uvažování.
(147)
Je nutno konstatovat, že přímé každoroční odvody placené společností France Télécom od reformy z roku 1996 nedovolují dosáhnout míry konkurenční spravedlnosti, jak bylo zdůrazněno již v rozhodnutí o zahájení řízení. Vyplývá to ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům, která jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a vylučuje tak odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku.
(148)
Z tabulky č. 4 tak vyplývá, že nezohlednění nespolečných rizik ve výpočtu odvodu, který má France Télécom platit, se projevuje výrazným rozdílem mezi vyrovnáním, které France Télécom státu platí, a vyrovnáním, které by platila, pokud by míra odvodu byla počítána tak, aby se zajistila úplná konkurenční spravedlnost se základy výpočtu odvodů konkurentů. Opatření podpory vyplývající ze zákona tak neodpovídá zásadě přiměřenosti. Aby této zásadě vyhovovala a aby se dosáhlo oznámeného oprávněného cíle zlepšit podmínky hospodářské soutěže vyrovnáním způsobů výpočtu odvodů podniků činných na dotčených telekomunikačních trzích ve Francii, měla a musí podpora poskytnutá společnosti France Télécom na základě zákona z roku 1996 skutečně v budoucnu srovnat uvedené odvody tím, že do nich zahrne odvody za rizika, která nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců.
(149)
V tomto ohledu nelze přijmout tvrzení Francie, podle nějž nejsou státní zaměstnanci vystaveni určitým rizikům, a proto není důvod, aby proti těmto rizikům platili pojištění. Zaprvé uvedená rizika neexistují kvůli státním opatřením, a není proto odůvodněné, aby z toho měla společnost France Télécom peněžní výhodu. Například k nevyplacení mezd v případě řízení o nuceném vyrovnání podniku nemůže dojít kvůli závazku francouzského státu vůči státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom a kvůli skutečnosti, že francouzský stát je sám sobě pojišťovatelem. Ovšem možnost, že společnost France Télécom se prohlásí v úpadku stejně jako jakýkoliv konkurent, nelze vyloučit. V obou případech se nejedná o výhodu poskytnutou podniku ale přímo jeho zaměstnancům. K plnění záruky vyplacení mezd dojde poté, co podnik přestal existovat. Jenomže na rozdíl od společnosti France Télécom bude muset konkurenční podnik platit odvody, aby se pojistil proti riziku nevyplacení mezd po ukončení své činnosti. Není proto odůvodněné, aby společnost France Télécom byla zvýhodněna formou nižších odvodů nebo ve skutečnosti vyloučením tohoto rizika z výpočtu jejích příspěvků.
(150)
Dále a zásadněji, cílem reformy zavedené v roce 1996, který zřejmě nebyl doveden do konce, je vyrovnat podmínky hospodářské soutěže v oblasti sociálních a daňových odvodů mezi všemi konkurenty odvětví a bez ohledu na status jejich zaměstnanců a existenci skutečného závazku společnosti France Télécom být členem příslušných správních subjektů a platit jim odvody. Právě tato logika vyrovnání podmínek hospodářské soutěže by mohla učinit zkoumané opatření slučitelné s vnitřním trhem. V rámci této logiky není proto relevantní, zda zaměstnanci společnosti France Télécom jsou či nejsou vystaveni uvedeným rizikům.
(151)
Na závěr lze říci, že snížením nákladů na penze v podobě převedení čistého nákladu na stát by se dodržela zásada přiměřenosti pouze tehdy, pokud by umožnilo vyrovnání podmínek hospodářské soutěže. Protože některé sociální a daňové odvody nebyly zahrnuty od základu výpočtu ročního odvodu, společnost France Télécom nebyla postavena do stejného postavení s podniky odvětví, pokud jde o sociální odvody, které mají za základ platy.
(152)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom není rovněž odůvodněné zohledňovat výši mimořádného paušálního odvodu v částce 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom již uhradila v roce 1997, a srovnávat ji s nedostatečnou mírou přímého odvodu uplatňovanou na společnost France Télécom.
(153)
Úvodem by Komise chtěla připomenout, že musí pro každou situaci zjistit, zda byly splněny podmínky pro uplatnění odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, aniž by ji předchozí rozhodovací praxe nutila k tomu, aby tuto odchylku považovala za prokázanou (64).
(154)
Zde zkoumaná reforma se v každém případě v mnoha ohledech liší od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (65) a na niž se odvolávají francouzské orgány.
(155)
Na rozdíl od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste a které se dovolává Francouzská republika a společnost France Télécom, k reformě způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom došlo v předvečer otevření trhů na úrovni Unie, na nichž France Télécom mohla působit.
(156)
Ukazuje se ostatně, že společnost France Télécom využila této liberalizace k tomu, aby začala působit na trzích ostatních členských států, a to nejenom díky změně svého statusu na akciovou společnost, ale také částečně díky tomu, že ze své rozvahy mohla odstranit závazky v podobě důchodových nákladů, a díky nižším případným budoucím odvodům vyplývajícím z reformy. Toto snížení závazků v její účetní rozvaze umožnilo společnosti France Télécom posílit solventnost a možnosti získat půjčky. Z údajů o zadlužení, které poskytly stěžovatelé ve svých připomínkách a jehož výši Francouzská republika nepopírá, vyplývá, že čisté finanční zadlužení společnosti France Télécom se zvýšilo z 19,2 miliardy EUR v roce 1997 na 83 miliard EUR v roce 2002.
(157)
Je pravda, že výchozím bodem tohoto značného nárůstu finančního zadlužení může být aktivní investiční politika při rozvoji na trzích ostatních členských států umožněná liberalizací. Zůstává přesto skutečností, že získání nutných prostředků bylo zčásti umožněno snížením důchodových nákladů v čisté výši […] miliard EUR, které byly v roce 1996 převedeny na francouzský stát. Vzhledem k této skutečnosti nejsou ani nepřímo neopodstatněné připomínky telekomunikačního operátora, kterými se snaží prokázat, že podpora údajně umožnila společnosti France Télécom financovat její mezinárodní rozvoj (připomínky převzaté v bodě odůvodnění č. 68).
(158)
Naopak všechny trhy poštovních služeb, na nichž francouzská společnost La Poste může v Unii působit, nejsou ještě zcela otevřeny hospodářské soutěži a budou otevřeny až v roce 2012, tudíž šest let po reformě financování důchodů společnosti La Poste (66). Omezující vliv na hospodářskou soutěž podpory poskytnuté společnosti France Télécom na plně otevřených trzích je proto výraznější než v případě podpory poskytnuté společnosti La Poste. Úplná podobnost podmínek, které jsou nutné pro slučitelnost podpory, proto neexistuje, neboť se jedná o odlišné konkurenční situace na trzích, jejichž otevření na úrovni Unie má odlišné upřednostnění a jejichž přínos ke konkurenceschopnosti hospodářství Unie je také různý. Z uvedeného vyplývá, že kritérium společného zájmu uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nelze posuzovat v obou konkrétních případech stejným způsobem.
(159)
Kromě toho finanční situace společnosti La Poste, a tím i její možnosti rozvoje na vnějších trzích nebo posílení na francouzském trhu, nejsou srovnatelné se společností France Télécom. Jak zdůraznilo rozhodnutí o společnosti La Poste, bez reformy z roku 2006 by společnost La Poste kvůli přechodu na nové účetní standardy musela zanést do svých účtů rezervu ve výši 76 miliard EUR na závazky ve prospěch státu, kterou dosud vedla mimo rozvahu (67). Narozdíl od společnosti La Poste si ale společnost France Télécom vytvářela ve svých účtech účetní rezervy, aby čelila svým budoucím závazkům bez reformy, což objektivně odlišuje finanční situace obou podniků.
(160)
Neexistence reformy týkající se společnosti France Télécom a pokračování režimu stanoveného zákonem z roku 1990 by se projevilo nárůstem důchodových nákladů, který by se podle tehdejších výhledů uvedených v bodě odůvodnění č. 30 stal počínaje roky 2005-2007 výrazný, což potvrzují následné výsledky uvedené v tabulce č. 3. Pokračování zavedeného režimu uplatňovaného na společnost La Poste se v okamžiku reformy projevilo okamžitě ročními nadnáklady pro tuto společnost ve výši přibližně […] milionů EUR (68).
(161)
Není tak prokázáno, že by situace obou podniků byla pod vlivem zákona platného před jednotlivými reformami, jež se jich týkaly, a tedy i dopad těchto reforem na hospodářskou soutěž, stejná. Skutečnosti ukazují opak. Z uvedeného vyplývá, že přezkum, který by dospěl k podobným závěrům v obou případech, není opodstatněný.
(162)
V případě rozhodnutí o společností La Poste byly navíc dostatečné důvody k usouzení, že mimořádný paušální odvod může být v budoucnu přidělen jako záloha na uhrazení odvodů vázaných na změněnou míru konkurenční spravedlnosti. Tyto důvody v tomto konkrétním případě neexistují. Podmínka vynucující přidělení mimořádného odvodu společnosti La Poste byla totiž stanovena poté, co Komise přistoupila k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, protože napadla podcenění přímého odvodu nutného k dosažení míry konkurenční spravedlnosti.
(163)
Ve velké míře a přesto, že to francouzské orgány výslovně neuznaly, přidělení předmětného mimořádného paušálního odvodu v rozhodnutí o společnosti La Poste tak bylo výsledkem jednání mezi Komisí a členským státem vedeného za účelem uhrazení přímého odvodu, který by zajistil míru konkurenční spravedlnosti. V tomto jednání spočívalo výchozí stanovisko francouzských orgánů, které sdělily ve svém oznámení ze dne 23. června 2006 po prvních výměnách o této věci v prosinci 2005, v tom, že mimořádný odvod, s nímž se pro společnost La Poste počítalo, není z hlediska konkurenční spravedlnosti nutný, a to na rozdíl od plánovaného návrhu reformy každoročního odvodu.
(164)
Rozhodnutí Komise tak nepotvrdilo již probíhající reformu, jak se zřejmě snaží tvrdit společnost France Télécom. Oznámení a rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 12. října 2006 předcházely stanovení výše mimořádného odvodu zákonem č. 2006-1771 ze dne 30. prosince 2006 (opravný zákon o státním rozpočtu na rok 2006). Uvedená jednání se týkala několika aspektů reformy, a to zejména zohlednění zvýhodnění, jež by mohla představovat reforma oznámená v minulosti, rozsah výpočtu plánované míry odvodu a způsoby zohlednění zvláštností poštovní banky ve srovnání s poštovními službami a přidělenými zaměstnanci. Jednání pokračovala a francouzské orgány souhlasily až ve svých připomínkách ze dne 8. června 2007 se způsoby přidělení mimořádného odvodu v rámci celkové dohody o reformě, a změnily tak své oznámené stanovisko ohledně mimořádného odvodu a způsobu výpočtu budoucích každoročních příspěvků.
(165)
Dále pak na rozdíl od ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým vzniklo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti France Télécom a který stanovil nepružná pravidla pro každoroční úhrady státu, nepodléhalo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti La Poste zvláštním pravidlům (69). Protože se jednalo o mimořádný odvod, který bylo možno volně přidělit, Komise mohla soudit, že Francouzská republika by bývala mohla snížit jeho výši a souběžně zvýšit míru každoročního odvodu společnosti La Poste.
(166)
Je nutno dále konstatovat, že znění zákona z roku 1996 stanoví parametry výpočtu každoročního výpočtu hrazeného pravidelně státu jako vyrovnání za penze státních zaměstnanců, aniž se zmiňuje o zohlednění rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům. V tomto ohledu Tribunál a Soudní dvůr ohledně živnostenské daně, kterou společnost France Télécom měla uhradit, upřesnily, že zmírnění zatížení nelze kompenzovat uložením odlišného zvláštního zatížení, a to zejména pokud členský stát, v tomto konkrétním případě Francouzská republika, není schopen prokázat, že předchozí zatížení byla zavedena s výhledem na nižší budoucí zatížení v rámci odlišného daňového režimu (70).
(167)
Komise nemůže přehlédnout, že cílem zvláštního paušálního odvodu uhrazeného již v roce 1997 bylo podle výslovného ustanovení článku 6 zákona z roku 1996 částečné vyrovnání francouzského státu za finanční zatížení, které pro něj vyplývalo ze zákona z roku 1996.
(168)
Ze zprávy Senátu převzaté v bodě odůvodnění č. 27 vyplývá, že odhlasováním zásady mimořádného odvodu se zákonodárci nepokoušeli zohlednit a ještě méně vyrovnat rozdíl mezi ročními odvody společnosti France Télécom a poměrně vyššími odvody konkurentů. Zákonodárci naopak úmyslně uložili společnosti France Télécom hrazení každoročních odvodů, které nepokrývaly rizika, jež nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců (státním a nestátním zaměstnancům), a to aniž by stanovili spojitost mezi tímto rozhodnutím a zaplacením mimořádného odvodu uhrazeného v roce 1997.
(169)
Náklady, které pro společnost France Télécom představoval paušální odvod, byly vloženy jako obecný příjem do státního rozpočtu, investovány do veřejnoprávního zařízení pověřeného jejich správou a vyčerpány. Za těchto okolností Komise nemůže částečně nebo úplně přiřknout teoreticky a následně již vyčerpaný mimořádný paušální odvod cíli, který je zcela odlišný od cíle, který mu určily francouzské orgány a se kterým zákon nepočítá, to znamená vyrovnání za nezohlednění rizik, jež nejsou společná soukromoprávním a státní zaměstnancům. Tento paušální odvod tak nebyl stanoven se záměrem úplného vyrovnání v rámci odlišného předpisového a právního režimu každoročních odvodů společnosti France Télécom s odvody konkurentů.
(170)
Ze stejných důvodů a kvůli pravidlům správy a převádění do státního rozpočtu, které od roku 1997 stanoví zákon o státním rozpočtu a které se dodnes provádějí, nelze přijmout tvrzení a výpočty Francouzské republiky, kterými se snaží prokázat, že reforma z roku 1996 vedla k dnešnímu dni ke značnému přebytku příjmů státu.
(171)
Vzhledem ke způsobům, jakými příslušné veřejnoprávní zařízení spravuje a využívá mimořádný paušální odvod společnosti France Télécom a které stanoví zákon o státním rozpočtu, a vzhledem k číselným údajům o převodech skutečně provedených od roku 1997, které předala Francouzská republika a které jsou popsány v bodech odůvodnění č. 36 a 37 a uvedeny v tabulce č. 3, je nutno konstatovat, že příjmy, které se Francouzská republika snaží zdůrazňovat a které byly investovány s úrokovým výnosem ve výši 7 %, nikdy neexistovaly.
[…]. Tvrzení kromě toho neodpovídá skutečnému jednání francouzských orgánů. Vzhledem k pravidlům správy, které stanovily zákony o státním rozpočtu od jeho vzniku, uvedené veřejnoprávní zařízení nevytvářelo takové příjmy, s nimiž se ostatně nepočítalo a které nevynášely úroky. Prostředky zařízení naopak měly být údajně zcela vyčerpány k 31. prosinci 2011. Tyto prostředky by byly vyčerpány dříve, pokud by byly přiděleny na financování reformy z roku 1996, což Francouzská republika ostatně popírá, a to i tehdy, pokud by se do nich zahrnuly vyšší příjmy z daně z příjmů právnických osob, které francouzské orgány zdůrazňují. Zohlednění vyšších příjmů z daně z příjmů právnických osob je mimochodem protiprávní, protože vede ke smíšení různých úloh státu. Směšování mezi těmito různými úlohami, jež nabízejí francouzské orgány, nelze přijmout a je nutno nadále rozlišovat na jedné straně mezi státem, který poskytuje podporu společnosti France Télécom tím, že na sebe přebírá vyplácení důchodů státním zaměstnancům, aby rozvíjel plnohodnotnou hospodářskou soutěž, na druhé straně státem, který je akcionářem společnosti France Télécom, a konečně státem, který je veřejnou mocí vykonávající svou daňovou pravomoc.
(172)
Dále je nutno poznamenat, že žádost předložená Francouzskou republikou a společností France Télécom ohledně zohlednění mimořádného odvodu při přezkumu slučitelnosti reformy je v rozporu s připomínkami, které Francouzská republika vyjádřila dopisem ze dne 17. března 2004 a podle nichž „mimořádný paušální odvod stanovený článkem 6 zákona ze dne 26. července 1996 nelze analyzovat jako vyrovnání za údajné ’zvýhodnění‘. Analýza jeho výše je z hlediska předpisů o státní podpoře tím spíše nerelevantní“, že jeho výše představovala „mimořádný odvod ve prospěch jeho jediného akcionáře [francouzský stát], který lze přirovnat mimořádné dividendě rozdělené před otevřením kapitálu soukromým investorům“.
(173)
Uvažování, které je základem tvrzení zastávaného kdysi Francouzskou republikou, má určitou finanční a hospodářskou logiku. Je pochopitelné, že jediný akcionář se těsně před otevřením kapitálu jiným investorům pokusí pro sebe získat co možná nejvíce dostupných prostředků z podniku, který svůj kapitál otevírá, za předpokladu, že to neohrozí přitažlivost investování. Tento poslední aspekt byl zohledněn ve finančních parametrech uložených počáteční rozvaze společnosti France Télécom, z níž nepřímo vyplývá výše mimořádného paušálního odvodu, jak to bylo uvedeno v parlamentu v roce 1996. Ze strany státu jako rozumně uvažujícího jediného akcionáře bylo proto zcela logické, že podle tvrzení Francouzské republiky samé odebral co možná nejvyšší částku mimořádné dividendy místo toho, aby ponechal prostředky v podniku, po jehož otevření kapitálu v roce 1997 by získával pouze to, co odpovídá jeho podílu na kapitálu, který si ponechal.
(174)
Platnost tohoto uvažování, které ve své době Francouzská republika předložila při žádosti, aby analýza doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR nebyla v žádném případě zohledněna při posuzování reformy z hlediska pravidel o státní podpoře, potvrzují ostatně její připomínky předložené během řízení. Svým prohlášením, že nastavení výše doplatku bylo údajně provedeno ne v závislosti na odhadovaných nákladech reformy pro stát nebo výhod, které by společnost France Télécom získala, ale na možnostech podniku hradit odvody, Francouzská republika naznačuje, že uvalení doplatku vyplývá spíše z chování rozumně uvažujícího jediného akcionáře než z chování státu jako regulátora, který se stará o vyváženost důchodových nákladů, které podle reformy má.
(175)
Pokud by se mělo postupovat podle takového uvažování, Komise by neměla, jak to kdysi požadovala Francouzská republika, mimořádný paušální odvod v analýze slučitelnosti reformy s pravidly o státní podpoře zohledňovat. Z uvedeného vyplývá, že by se mělo zohlednit pouze snížení ročních odvodů společnosti France Télécom pod úroveň odvodů konkurentů, kterého se chtělo od roku 1997 reformou dosáhnout.
(176)
Ze stejných důvodů nemůže Komise postupovat podle připomínek stěžovatelů, ve kterých požadují zavedení vyrovnávacích mechanizmů pro mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 a každoroční odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom s cílem zajistit finanční neutralitu reformy. Znamenalo by to provést také nový výpočet a teoretické následné přerozdělení celého nebo části mimořádného paušálního odvodu uhrazeného státnímu rozpočtu v roce 1997. Zmiňovaný mechanizmus by také znamenal zavést následnou kontrolu rok po roce, jejímž cílem by nebylo zajistit přiměřenost poskytnuté podpory, byť sníženou o mimořádný paušální odvod z roku 1997, ale odstranit z reformy jakoukoliv podporu.
(177)
Na druhé straně je ale nutno přezkoumat, zda lze zaplacení mimořádného odvodu zohlednit při posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem a držet se přitom zdůvodnění tohoto zaplacení v podobě stanovené zákonem z roku 1996.
(178)
Podle zákona z roku 1996 byl mimořádný paušální odvod v roce 1997 zaplacen jako vyrovnání za převzetí penzí státem. Za těchto okolností je nutno zohlednit důsledky uvalení tohoto odvodu na celkovou finanční bilanci reformy zavedené zákonem z roku 1996 v podobě, v jaké je dodnes prováděna. Je nutno zohlednit dobu, po kterou byly náklady na důchodové penze pokryty mimořádným paušálním odvodem.
(179)
Pokud jde o srovnání finančních toků u společnosti France Télécom rozložené v čase, to znamená zaplacení mimořádného odvodu v roce 1997 a nižší každoroční odvody vyplývající od té doby ze zákona z roku 1996, je nutno částky aktualizovat. Během roku 1997 bylo až do října 1997 hrazení mimořádného odvodu rozloženo do několika splátek, i když jeho financování pomocí půjčky znamenalo pro společnost France Télécom odložení finančního zatížení. Na druhé straně k placením přímého odvodu docházelo od počátku roku 1997. Diskontní sazba má v zásadě být sazba vyplývající ze sdělení Komise platné v této oblasti (71), tedy sazba, která pro znázornění dosahovala v říjnu 1997 výše 5,53 %. Je nutno přezkoumat, zde je v tomto konkrétním případě vhodné použít sazbu odlišnou od platné sazby Komise, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala a které je nutno provádět s výjimkou řádně odůvodněných případů.
(180)
V tomto ohledu se zvolení sazby ve výši 7 %, kterou použil pojistný matematik francouzské vlády pro aktualizaci finančních toků reformy od roku 1996 až do roku 2043, nejeví jako oprávněné, […], protože tato analýza se týká kratšího období z důvodu zjištěného časového rozložení. Sazba ve výši 7 % také značně přesahuje průměr ročních diskontních sazeb za období 1997-2010 ve výši 4,4 %, který Francouzská republika použila ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení, nebo diskontní sazbu ve výši […] % použitou pro rok 1998 v reformě způsobu financování důchodů společnosti La Poste (72).
(181)
Nelze rovněž přijmout sazby okolo 7 % u OAT na 15 let v roce 1996, které zdůrazňuje Francouzská republika. Sazba musí být stanovena v roce 1997 a ne na základě průměru roku 1996. Období 15 let je navíc příliš dlouhé vzhledem k výši každoročních platebních toků, jimž mimořádný paušální odvod měl teoreticky čelit během období a u kterých by pouhé úroky nestačily. Alternativně by z hlediska francouzského státu bylo možno uvažovat o použití složené sazby vytvořené na základě různých sazeb investiční optimalizace mimořádného paušálního odvodu, aby se čelilo časovému rozložení toků vyvolaných reformou z roku 1996. Kromě skutečnosti, že by se taková sazba ve výši okolo 5,50 % podstatně nelišila od referenční sazby Komise pro říjen 1997, použití takové sazby by nezohledňovalo skutečnost, že se analýza provádí z hlediska společnosti France Télécom (73).
(182)
V tomto ohledu referenční sazba 7 % u dluhopisů společnosti France Télécom mezi rokem 1991 a rokem 1997, již Francouzská republika zdůrazňuje, pokrývá šestileté období, které zkoumaným skutečnostem jasně předcházelo. V tomto konkrétním případě zůstává skutečností, že společnost France Télécom financovala mimořádný paušální odvod z roku 1996 pomocí krátkodobých emisí a ve značně menším měřítku vydáním dluhopisů. Diskontní sazba vyplývající z úrokových sazeb placených společností France Télécom u nových dluhů nasmlouvaných v roce 1996 ovšem údajně dosahovala podle její účetní rozvahy k 31. prosinci 1996 výše 4,8 % (74). Taková sazba je přizpůsobena skutkové podstatě skutečných finančních nákladů, které společnost France Télécom v té době měla při financování mimořádného odvodu. Nicméně se nejeví jako vhodné činit diskontní sazbu závislou na rozhodnutích přijatých podnikem ve své době, ale použít objektivní referenci zvolenou Komisí v jejím sdělení, jež platí pro oblast diskontních sazeb (75).
(183)
Shrnuto, v tomto konkrétním případě není vhodné použít jako referenci sazbu odlišnou od sazby, která vyplývá ze sdělení Komise platného v této oblasti, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala.
Tabulka 5
Finanční toky vyplývající pro společnosti France Télécom z reformy z roku 1996 (1997-2011)
(v milionech EUR)
Rok
Vyplacené penze
(A)
Vyrovnání a nadvyrovnání
(B)
Roční odvody
(C)
Zvýhodnění spol. FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatek 1. ledna
(E)
Úrok
(F)
Doplatek 31. pros.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( odh .)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Při kapitalizaci s diskontní sazbou ve výši 5,53 % by zohlednění doplatku mělo až do prvního čtvrtletí roku 2012 (78) vyrovnávat snížení každoročních odvodů, které poskytlo společnosti France Télécom provádění reformy z roku 1996.
(185)
Konečná lhůta tohoto vyrovnání, kterým se neutralizují důsledky reformy, by se navíc s odchylkou několika málo měsíců časově shodovala se skutečným vyčerpáním prostředků veřejného zařízení pověřeného správou mimořádného odvodu společnosti France Télécom, ke kterému mělo dojít dne 31. prosince 2011. K analýze aktualizace se tak připojuje skutečnost, že mimořádný odvod je skutečně vyčerpán. Neexistovaly by tak částky nepřevedené do státního rozpočtu, které by bylo možno přidělit jinak, než stanoví platný zákon o státním rozpočtu.
(186)
Je proto odůvodněné, že kvůli uhrazení tohoto mimořádného odvodu v roce 1997 není společnost France Télécom nucena zaplatit dodatečný roční odvod za období mezi 1. lednem 1997 a dnem po 31. prosinci 2010, který je nutno přesně stanovit. Protože číselné údaje za rok 2011 a údaje ohledně vyrovnání a dodatečného vyrovnání uvedené v tabulce č. 5 vyplývají zejména z odhadů, je nutno, aby Francouzská republika stanovila přesný den na základě skutečných okamžiků provedení plateb, konečných částek vyplacených dávek a nižších odvodů a jiných zvýhodnění společnosti France Télécom, jak vyplývají ze zákona z roku 1996, a to podle zásad výpočtu uvedených v tabulce č. 5.
(187)
Po neutralizování důsledků mimořádného odvodu a vyčerpání prostředků převedených na stát se ale podpora poskytnutá společnosti France Télécom naplno projeví a poskytne mimo jiné této společnosti zvýhodnění vůči jejím konkurentům. Oprávněnost této podpory bude nadále zachována pouze za podmínky podřízení společnosti France Télécom uhrazení přímého odvodu, který bude vypočítán na základě míry zajišťující skutečnou konkurenční spravedlnost. Pokud tak zůstanou zachována v nezměněné podobě ustanovení zákona z roku 1990 ve znění změněném zákonem z roku 1996 a také platná odvozená prováděcí ustanovení v tom smyslu, že stanoví, že se míra přímého odvodu počítá tak, aby se mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací podléhajícím obecnému právu sociálního zabezpečení vyrovnaly povinné daňové a sociální odvody založené na mzdách při omezení výpočtu na odvody pojištění vůči rizikům, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, nesplnila by podpora poskytnutá společnosti France Télécom až do uplynutí finančních závazků, které za ni převzal francouzský stát na základě zákona z roku 1996, zásadu přiměřenosti.
(188)
Ke splnění kritéria slučitelnosti se společným zájmem stanoveným v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tak slučitelnost podpory vyžaduje, aby byly dodrženy podmínky uvedené v tomto rozhodnutí.
7. PODMÍNKY BUDOUCÍ SLUČITELNOSTI
(189)
Je proto nutno, aby Francouzská republika změnila platná předpisová a právní ustanovení pro stanovení, výpočet a vybírání přímého odvodu, který má hradit společnost France Télécom, tak, aby se vyrovnaly míry povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Dále je nutno, aby způsoby a parametry výpočtu byly stanoveny transparentně a objektivně tak, aby mohly být kontrolovány a byla možnost se proti nim odvolat.
(190)
Francouzská republika by měla rovněž při výpočtu míry přímého odvodu skutečně vyrovnat výši povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, tím, že zohlední také rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům a státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom.
(191)
V připomínkách Francouzské republiky, které jsou podrobněji rozvedeny v jejich aktualizovaných přílohách III a V, francouzské orgány předložily odhady míry přímého odvodu, který by společnost France Télécom musela od roku 1997 platit (viz tabulka č. 4), pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu (dále jen „upravená míra“). Upravená míra zahrnuje jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, které tuto míru zvyšují, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama a které tuto míru snižují. Z uvedeného vyplývá míra přesahující přibližně o 7 procentních bodů míru, která je v současnosti skutečně uplatňovaná.
(192)
Ve srovnání s částečnou konkurenční spravedlností zavedenou zákonem z roku 1996 zajišťuje tato míra skutečnou konkurenční spravedlnost, a to při zohlednění sociálních odvodů, které jsou pro společnost France Télécom specifické. Komise proto nezpochybňuje zásady, základ zdanění a způsoby výpočtu používané Francouzskou republikou pro stanovení upravené míry přímého odvodu za účelem vyrovnání úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, v podobě uvedené v aktualizovaných připomínkách Francouzské republiky a podrobně popsané v přílohách III a V zmíněných připomínek.
(193)
Každoroční stanovení míry Francouzskou republikou, jež umožňuje vyrovnat podmínky hospodářské soutěže, se proto bude řídit zásadami, daňovým základem a způsoby výpočtu přímého odvodu, které jsou uvedeny v připomínkách zmíněných v bodě odůvodnění č. 191. Upravená míra bude zejména zahrnovat jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama.
(194)
Toto opravdové vyrovnání zajistí skutečnou konkurenční spravedlnost mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zaručí přiměřenost a slučitelnost podpory zavedené v roce 1996 s vnitřním trhem.
8. ZÁVĚR
(195)
Komise konstatuje, že Francouzská republika začala protiprávně provádět státní podporu zavedenou reformou způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom z roku 1996, a to porušováním čl. 108 odst. 3 SFEU od vstupu reformy v platnost.
(196)
Provádění této podpory od roku 1997 umožnilo snížit každoroční sociální odvody, které platila společnost France Télécom. Tento důsledek byl nicméně neutralizován přinejmenším až do roku 2010 uhrazením mimořádného paušálního odvodu stanoveného touto reformou. Tato neutralizace je důvodem, aby podmínky, které by postavily společnost France Télécom a její konkurenty do stavu skutečné rovnosti, pokud jde o tyto odvody, a které by z této podpory učinily podporu slučitelnou s vnitřním trhem, byly uplatňovány po 31. prosinci 2010 od okamžiku, který je nutno teprve stanovit.
(197)
Proto v míře, v jaké Francouzská republika zohlední ve výpočtu přímého odvodu, který má společnost France Télécom hradit, úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a pokud tak učiní, může být reforma zavedená zákonem z roku 1996 prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Francouzská republika proto musí přijmout opatření, a to zejména právní a předpisová, která jsou nutná pro splnění podmínek uvedených v tomto bodě odůvodnění.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora vyplývající ze snížení vyrovnání, jež je nutno uhradit státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom na základě zákona č. 96-660 ze dne 26. července 1996 o státním podniku France Télécom, kterým se mění zákon č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, je slučitelná s vnitřním trhem při splnění podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
Odvod zaměstnavatele přímé povahy, který hradí společnost France Télécom na základě čl. 30 písm. c) zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, se vypočte a vybere tak, aby se vyrovnaly úrovně všech povinných daňových a sociálních dávek založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení.
Aby splnila tuto podmínku nejpozději do sedmi měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, Francouzská republika:
a)
změní článek 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací a znění předpisů a jiných dokumentů přijatých pro jeho provádění tak, aby se základ výpočtu a výběr přímého odvodu zaměstnavatele, který hradí společnost France Télécom, neomezoval na pouhá rizika, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, ale zahrnoval rovněž rizika, která jim nejsou společná;
b)
vybere od společnosti France Télécom ode dne, kdy se částka mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizovaná za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě rovnala příspěvkům a odvodům, které by společnost France Télécom bývala nadále platila na základě článku 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 v jeho původním znění, přímý odvod zaměstnavatele vypočítaný podle pravidel upřesněných v písm. a), a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům.
Článek 3
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francouzská republika Komisi podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí. Komisi informuje zejména o:
a)
postupu změn předpisových a právních ustanovení uvedených v článku 2;
b)
konečných částkách vyrovnání a odvodů za rok 2011 a o částkách případně plánovaných na rok 2012, a to zejména ohledně případného zůstatku kapitalizovaných částek mimořádného odvodu;
c)
výších přímého odvodu zaměstnavatele vypočítaných podle pravidel upřesněných v článku 2 u budoucích splátek do doby, než dojde ke změně právních předpisů;
d)
platbách odvodu zaměstnavatele poté, kdy došlo nebo dojde k tomu, že částky mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizované za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě přestanou neutralizovat důsledky reformy z roku 1996.
2. Francouzská republika bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 20 de dezembro de 2011
relativa ao auxílio estatal C 25/08 (ex NN 23/08) reforma do mecanismo de financiamento das pensões de reforma dos funcionários públicos afetados à France Télécom executado pela República Francesa a favor da France Télécom
[notificada com o número C(2012) 9403]
(Apenas faz fé o texto na língua francesa)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2012/540/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 108.o, n.o 2, primeiro parágrafo (1),
Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, nomeadamente o artigo 62.o, n.o 1, alínea a) (2),
Após ter convidado as partes interessadas a apresentar as suas observações (3) nos termos daquelas disposições, e tendo em conta essas observações,
Considerando o seguinte:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Mediante denúncia apresentada em 4 de outubro de 2002, completada em 16 de janeiro de 2003, a Comissão recebeu alegações segundo as quais a República Francesa tinha executado um auxílio a favor da France Télécom que teria reduzido parcialmente os seus encargos financeiros, nomeadamente os relacionados com o financiamento das pensões. Por carta de 17 de março de 2004, a República Francesa transmitiu à Comissão as informações que esta lhe tinha solicitado relativamente à denúncia.
(2)
Por cartas de 2 de abril de 2004 e de 24 de fevereiro de 2006, os autores da denúncia forneceram informações complementares sobre a denúncia.
(3)
Por carta de 20 de maio de 2008, a Comissão informou a República Francesa da sua decisão de dar início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE), relativamente a este auxílio.
(4)
A República Francesa apresentou as suas observações em 18 de julho de 2008.
(5)
A decisão da Comissão de dar início ao procedimento foi publicada no Jornal Oficial da União Europeia (4). A Comissão convidou as partes interessadas a apresentar as suas observações sobre o auxílio em causa.
(6)
Em 22 de setembro de 2008, a Comissão recebeu observações da France Télécom e, após prorrogação do prazo, recebeu observações dos autores da denúncia e de um operador de telecomunicações em 1 e 16 de outubro de 2008, respetivamente. A Comissão transmitiu seguidamente estas observações à República Francesa, dando-lhe a possibilidade de as comentar, tendo recebido as observações da República Francesa por carta de 13 de fevereiro de 2009.
(7)
Em 16 de fevereiro de 2009, a France Télécom apresentou observações, chamando a atenção da Comissão para um acórdão do Tribunal de Primeira Instância de 28 de novembro de 2008 (5) que, segundo ela, confirma os seus argumentos. Em 14 de maio de 2009, o operador de telecomunicações referido no ponto 6 apresentou um complemento de informação em relação às suas observações no decurso do procedimento, fazendo referência a uma decisão da Comissão de 11 de fevereiro de 2009 (6), que, segundo ele, vai no sentido das suas observações.
(8)
Realizaram-se reuniões entre os representantes da Comissão e da France Télécom, a pedido desta última, em 17 de dezembro de 2009, em 23 de setembro de 2010 e em 12 de outubro de 2010. A France Télécom transmitiu observações complementares em 18 de outubro de 2010.
(9)
Em 18 de março de 2010, a pedido da Comissão, a República Francesa transmitiu precisões e uma atualização de certos dados incluídos nas suas observações iniciais, acompanhadas de um resumo do conteúdo das mesmas.
(10)
Em 22 de setembro de 2010, as autoridades francesas comunicaram à Comissão novas observações e solicitaram uma reunião, que viria a realizar-se em 22 de outubro de 2010. Por carta de 28 de outubro de 2010, a Comissão forneceu às autoridades francesas esclarecimentos factuais evocados nessa reunião e as observações suplementares da France Télécom, convidando a República Francesa a formular eventuais observações. A Comissão transmitiu em 17 de novembro de 2010 os esclarecimentos adicionais solicitados, em 10 de novembro de 2010, pelas autoridades francesas para preparar as suas observações.
(11)
Por carta de 9 de dezembro de 2010, completada em 24 de junho de 2011, a República Francesa apresentou observações adicionais, acompanhadas por uma atualização de certos dados contidos nas suas observações iniciais. Realizaram-se reuniões com as autoridades francesas em 28 de junho e 4 de julho de 2011. Novas observações foram apresentadas em 7 de outubro de 2011.
2. DESCRIÇÃO PORMENORIZADA DO AUXÍLIO
(12)
As medidas objeto do presente procedimento consistem nas alterações introduzidas em 1996 no regime dos encargos suportados pela empresa France Télécom relativamente ao pagamento das pensões do seu pessoal que tem o estatuto de funcionário. O regime anterior tinha sido estabelecido aquando da criação em 1990 da France Télécom enquanto empresa distinta da administração do Estado. Na prática, a Lei de 1990 retomava a situação anterior no que se refere aos encargos sociais da France Télécom. Em 1996, foi instituído um novo regime por ocasião, por um lado, da constituição da France Télécom como sociedade anónima, da cotação na bolsa e da abertura de uma parte crescente do seu capital e, por outro, da abertura total à concorrência dos mercados em que operava, em França e nos outros Estados-Membros da União Europeia. O regime introduzido em 1996 continua atualmente em vigor no essencial.
2.1. O quadro jurídico do estatuto da France Télécom e das diferentes categorias do seu pessoal entre 1990 e 1996
2.1.1. Estatuto da France Télécom e situação das diferentes categorias de pessoal entre 1990 e 1996
(13)
Nos termos da Lei n.o 90-568, de 2 de julho de 1990 (a seguir denominada «Lei de 1990») (7), a France Télécom foi constituída enquanto operador de direito público dotado de personalidade jurídica. Anteriormente, constituía uma direção-geral do Ministério dos Correios e das Telecomunicações. Através desta mesma lei, a plena propriedade dos bens móveis e imóveis do Estado afetados aos serviços integrados nesta direção-geral foi transferida de forma automática e a título gratuito para a France Télécom.
(14)
O artigo 3.o da Lei de 1990 atribui à France Télécom, designadamente, a missão: i) de assegurar todos os serviços públicos de telecomunicações nas relações internas e internacionais; ii) de estabelecer, desenvolver e explorar as redes públicas necessárias à prestação desses serviços e de assegurar a sua ligação às redes estrangeiras; iii) de fornecer todos os outros serviços, instalações e redes de telecomunicações, bem como de criar redes de distribuição por cabo de serviços de radiodifusão sonora ou televisiva.
(15)
Nos termos do artigo 29.o da Lei de 1990, as diferentes categorias de pessoal da France Télécom são abrangidas por estatutos especiais, em aplicação da Lei relativa aos direitos e obrigações dos funcionários e da Lei que adota disposições estatutárias relativas à função pública do Estado. A Lei de 1990 autorizava o recurso a agentes contratuais sob o regime de convenções coletivas no quadro definido por um contrato de plano concluído entre o Estado e a empresa. Este previa um limite máximo de 3 % dos efetivos para este tipo de recrutamento.
(16)
Prosseguindo a prática orçamental anterior, a Lei de 1990 estabelecia, no seu artigo 30.o, a atribuição das responsabilidades relativas ao financiamento das prestações sociais do pessoal entre o Estado francês e a France Télécom:
«O pessoal no ativo e reformado do Ministério responsável pelos correios e telecomunicações e o pessoal dos operadores públicos abrangidos pelo estatuto geral dos funcionários do Estado, bem como os seus sucessores, beneficiam das prestações de seguro de doença, maternidade e invalidez, através da mútua geral dos P.T.T. nas condições previstas no livro III e no capítulo II do título I do livro VII do Código da Segurança Social. No entanto, a parte da quotização que incumbe ao Estado por força do artigo L. 712-9 é suportada pelos operadores públicos no que se refere aos seus funcionários.
A liquidação e o pagamento das pensões concedidas, em conformidade com o Código das pensões de reforma civis e militares, aos funcionários de La Poste e da France Télécom são assegurados pelo Estado. Em contrapartida, os operadores públicos são obrigados a pagar ao Tesouro público:
a)
O montante da dedução efetuada sobre o salário do agente, cuja taxa é fixada pelo artigo L. 61 do Código das pensões de reforma civis e militares;
b)
Uma contribuição complementar que permita assumir integralmente as despesas com as pensões concedidas e a conceder aos seus agentes reformados.
Os encargos resultantes da aplicação aos agentes da La Poste e da France Télécom das disposições do artigo L. 134-1 do Código da Segurança Social incumbem, na sua totalidade, aos operadores públicos.
Um decreto do Conselho de Estado determinará, se necessário, as condições de aplicação das presentes disposições.».
(17)
Entre 1991 e 1996, em aplicação do artigo 30.o da Lei de 1990, a contribuição «patronal» (isto é, a «contribuição complementar» referida no artigo 30.o, alínea b), da Lei de 1990, na sua redação inicial) que incumbia à France Télécom a título dos seus funcionários era fixada como a diferença entre o montante total das pensões pagas pelo Estado francês e a parte paga pelos funcionários em atividade através da sua remuneração. A France Télécom participava igualmente nos regimes ditos de «compensação» e de «sobrecompensação», que previam transferências destinadas a assegurar o equilíbrio entre os regimes de reforma dos funcionários de outras entidades públicas. A parte salarial do financiamento das obrigações de pensão dos funcionários era fixada em conformidade com o artigo L. 61 do Código das pensões de reforma civis e militares através de uma dedução efetuada na remuneração do agente, fixada em 7,85 % do ordenado indexado bruto.
(18)
Os pagamentos da France Télécom passaram de 920 milhões para 1 151 milhões de EUR entre 1991 e 1996 e foram os seguintes:
Quadro 1
Pagamentos de reforma «assalariados» e «entidade patronal» da France Télécom 1991-1996 (8)
Milhões de EUR
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Total pensões pagas
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/ quotizações salariais
195
201
217
213
229
238
a 2/ contribuição patronal
743
782
853
866
944
976
B/Compensação-Sobrecompensação
176
188
277
136
201
175
Total encargos (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Parte total France Télécom (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
A France Télécom contabilizava as despesas relacionadas com as pensões de reforma com base nas contribuições pagas. Devido ao caráter certo do aumento destas despesas, tendo em conta a evolução previsível das pensões de reforma a pagar aos seus antigos funcionários, a France Télécom inscrevia igualmente nas suas contas uma provisão anual destinada a repartir o efeito estimado dos futuros aumentos dos pagamentos durante um período de 30 anos. O montante total da provisão constituída desta forma até 1996 era de 23,4 mil milhões de FRF (3,6 mil milhões de EUR). Segundo as autoridades francesas, uma vez que o Estado francês era o seu próprio segurador, este não procedeu, no que lhe diz respeito, à constituição de reservas para essas pensões (9).
2.1.2. Alterações introduzidas no estatuto da France Télécom e situação do seu pessoal com estatuto de funcionário a partir de 1996
(20)
A Lei n.o 96-660, de 26 de julho de 1996 (10) (a seguir designada «Lei de 1996»), veio alterar certas disposições da Lei de 1990. Com efeitos a partir de 31 de dezembro de 1996, conferiu, por um lado, à France Télécom o título de empresa nacional sujeita às disposições legislativas aplicáveis às sociedades anónimas, na medida em que estas não fossem contrárias à lei e, por outro, transferiu a título gratuito o essencial dos bens, direitos e obrigações da pessoa coletiva de direito público France Télécom para a empresa nacional France Télécom.
(21)
O capital da empresa France Télécom SA («France Télécom») foi estabelecido, por decreto, em 25 mil milhões de FRF (3,8 mil milhões de EUR) a partir dos fundos próprios que constavam do balanço em 31 de dezembro de 1995. As ações da France Télécom foram admitidas, em outubro de 1997, no primeiro mercado da Bolsa de Paris, bem como na New York Stock Exchange (NYSE). Segundo o relatório anual relativo a 1998, o capital da France Télécom estava repartido entre o Estado, com 63,6 %, investidores privados, com 31,2 %, o pessoal da France Télécom, com 3,2 %, e a Deutsche Telecom, com 2 %. A partir de 7 de setembro de 2004, com a cessão de 10,85 % do capital, a participação do Estado francês deixou de ser maioritária. Posteriormente, esta participação continuou a diminuir, atingindo 26,65 % do capital em 31 de dezembro de 2008. Contudo, com 26,65 % dos direitos de voto e na ausência de outros blocos de acionistas significativos, o Estado francês nomeia o Presidente-Diretor-Geral, continua a ser o principal acionista da France Télécom e pode determinar na prática o resultado da votação dos acionistas sobre as questões que requerem maioria simples (11).
(22)
A alteração dos estatutos da France Télécom prevista pela Lei de 1996 incluía também diversas disposições relativas ao seu pessoal. Segundo esta lei, o corpo de funcionários da France Télécom é afetado à empresa nacional France Télécom e fica sujeito à sua gestão. O pessoal com estatuto de funcionário conservava este estatuto e as garantias associadas. As condições de emprego dos funcionários afetados à France Télécom são idênticas às dos funcionários do Estado: beneficiam da garantia de emprego e só podem ser despedidos por motivo grave, nos casos definidos por lei. No que diz respeito ao recrutamento de novos efetivos, a Lei de 1996 permitia à France Télécom proceder até 1 de janeiro de 2002 ao recrutamento de funcionários, autorizando-a simultaneamente a empregar agentes contratuais sob o regime das convenções coletivas.
(23)
Em 31 de dezembro de 1996, a France Télécom contava com um efetivo de 165 200 pessoas, das quais 94,1 % eram funcionários. Na prática, sem aguardar a data-limite de 1 de janeiro de 2002, fixada pela Lei de 1996, a France Télécom pôs termo ao recrutamento de funcionários a partir de 1997. Por conseguinte, o número de funcionários diminuiu 47 % em dez anos, passando de 133 434 em 1997 para 69 892 em 2007. Esta redução é nitidamente superior à registada nos efetivos totais da France Télécom (-25 %), que eram de 124 166 trabalhadores em 31 de dezembro de 2007.
(24)
O artigo 6.o da Lei de 1996 alterou também o artigo 30.o da Lei de 1990, acrescentando duas alíneas c) e d) ao texto inicial. A lei impõe à France Télécom o pagamento ao Tesouro público, em contrapartida da liquidação e pagamento pelo Estado das pensões concedidas ao pessoal com estatuto de funcionário da France Télécom:
«c)
[…], uma contribuição patronal de caráter liberatório, devida a partir de 1 de janeiro de 1997, em proporção dos montantes pagos a título de remuneração sujeitos a retenção para efeitos de pensão. A taxa da contribuição liberatória é calculada de forma a nivelar os encargos sociais e fiscais obrigatórios, que recaem sobre os salários entre a France Télécom e as outras empresas do setor das telecomunicações, abrangidas pelo regime comum das prestações sociais, no que diz respeito aos riscos comuns tanto para os trabalhadores assalariados abrangidos pelo regime comum, como para os funcionários públicos. Esta taxa pode ser objeto de revisão em caso de alteração dos referidos encargos. As modalidades de determinação e pagamento ao Estado da contribuição patronal são fixadas por decreto do Conselho de Estado;
d)
[…], uma contribuição fixa extraordinária, cujo montante e modalidades de pagamento serão fixados na Lei das finanças antes de 31 de dezembro de 1996.».
(25)
A Lei de 1996 excluiu igualmente a France Télécom do âmbito de aplicação do mecanismo das compensações «velhice» geral e específico previsto pela Lei de 1990 e que resultava, para a France Télécom, no pagamento de compensações e sobrecompensações adicionais à contribuição patronal, indicadas no Quadro 1. Entre 1991 e 1996, os montantes pagos a este título representaram 18 % das pensões pagas ao pessoal com estatuto de funcionário.
(26)
A contribuição patronal de caráter liberatório, instituída pela Lei de 1996, vem substituir a contribuição complementar prevista no artigo 30.o, alínea b), da Lei de 1990. Essa contribuição assenta numa taxa de equidade concorrencial baseada num nivelamento das quotizações sociais e fiscais obrigatórias para um mesmo salário líquido. O método de nivelamento baseia-se numa reconstituição do que seria o montante dos custos de um concorrente que empregasse assalariados sujeitos ao regime comum das quotizações para a segurança social, incluindo as pensões, assegurando-lhes um salário líquido igual ao dos funcionários da France Télécom com uma estrutura de emprego idêntica.
(27)
O método exclui as quotizações pagas pelos concorrentes para segurar os riscos não comuns aos assalariados e aos funcionários, nomeadamente o desemprego e as dívidas aos assalariados em caso de recuperação judicial ou liquidação da empresa (a seguir «Seguro Garantia dos Salários» ou «AGS»). Aquando da votação da Lei de 1996, esta diferença entre a France Télécom e os seus concorrentes não passou despercebida ao legislador, que constatou que: «a aplicação conjunta das disposições do artigo 6.o permite à France Télécom ser liberta das contribuições UNEDIC que os seus concorrentes potenciais devem pagar» (12).
(28)
A contribuição patronal da France Télécom, recalculada anualmente, é expressa em percentagem dos ordenados indexados brutos dos funcionários em serviço. A taxa desta contribuição patronal foi, em média, de […] (13) % entre 1997 e 2010 e corresponde aos valores indicados no Quadro 2, segundo as observações da República Francesa:
Quadro 2
Contribuição patronal de caráter liberatório paga pela France Télécom entre 1997-2010
Ano
Taxa contribuição
Milhões de EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
A cessação do recrutamento de funcionários a partir de 1997 pôs termo ao aumento do número dos funcionários no ativo da France Télécom. Apesar da partida para a reforma de uma parte crescente dos funcionários entre 1991 e 2010, o quadro revela que a contribuição patronal de 744 milhões de EUR paga pela France Télécom em 2010 era inferior, em 407 milhões de EUR, aos encargos com as pensões que a empresa pagava ao Estado francês antes da entrada em vigor da reforma em 1996 e equivalia unicamente à contribuição patronal que a France Télécom pagava 20 anos antes em 1991 (1 151 milhões de EUR e 743 milhões de EUR, respetivamente, ver Quadro 1).
(30)
A reforma introduzida pela Lei de 1996 teve por efeito fazer diminuir em valor absoluto o montante da contribuição da France Télécom que deixou de depender do número de funcionários que se reformavam. A transferência de encargos para o Estado, introduzida pela Lei de 1996, interveio num momento em que as previsões retomadas pelo Senado apontavam no sentido de um aumento significativo dos encargos com as pensões a partir de 2005, devendo passar para 13 mil milhões de FRF (1,98 mil milhões de EUR) em 2007, 21,5 mil milhões de FRF (3,3 mil milhões de EUR) em 2017 e 34 mil milhões de FRF (6,1 mil milhões de EUR) em 2027 (14).
(31)
Assim, os debates sobre o projeto de lei na Assembleia Nacional e no Senado fazem referência a um montante de 250 mil milhões de FRF de transferência de encargos com as pensões para o orçamento de Estado, que um montante que 100 mil milhões de FRF de quotizações anuais e 40 mil milhões de FRF de contribuição excecional não cobririam, mesmo se se acrescentasse o produto da cessão de uma parte das ações da empresa. Os mesmos debates indicam um montante estimado máximo de 40 mil milhões de FRF de contribuição excecional para diminuir a importância do novo e pesado encargo para o Estado. Este montante foi fixado seguindo o conselho de banqueiros para que fosse compatível com um rácio de endividamento em relação aos fundos próprios de 150 % e correspondesse às provisões para pensões constituídas pela empresa e ao custo adicional para o Estado, em dez anos e dez anos apenas, resultante da diferença entre as pensões pagas e a contribuição liberatória cobrada a partir desse montante (15).
(32)
O objetivo de compensação do Estado é recordado, não só no texto do artigo 30.o da lei aprovada pelo legislador e aquando dos debates sobre o projeto de Lei de 1996, mas também no relatório anual da France Télécom relativo a 1997, que refere o «pagamento ao Estado francês de uma contribuição excecional de 37,5 mil milhões de francos relacionada com as pensões futuras dos antigos funcionários» (16). As provisões constituídas pela France Télécom permitiram-lhe diminuir a contribuição financeira líquida a seu cargo, uma vez que se limitou a pagar, apenas num ano, o sobrecusto da reforma para o Estado durante dez anos.
(33)
Assim, afigura-se que a provisão destinada a repartir o efeito dos aumentos futuros das contribuições que resultam da Lei de 1990, que a France Télécom tinha constituído anualmente num montante cumulado de 23,4 mil milhões de FRF (3,6 mil milhões de EUR) em 1996, foi tida em consideração na fixação do montante da contribuição excecional (ou «devolução»). A parte desta contribuição que não correspondia às provisões constituídas cobria este custo adicional durante um período de dez anos. O montante desta contribuição foi estabelecido tendo em conta o montante das provisões já constituídas pela empresa como ressalta claramente dos debates da altura.
(34)
Com efeito, devido à natureza liberatória da contribuição patronal anual estabelecida pela Lei de 1996, a obrigação da France Télécom limita-se desde essa altura ao pagamento desta contribuição, sem qualquer outro compromisso de cobertura dos eventuais défices futuros do regime de pensões dos seus agentes funcionários ou de outros regimes da função pública. Com a Lei de 1996, a provisão contabilística deixava, por conseguinte, de ter objeto. A provisão foi inscrita como lucro na conta de resultados da France Télécom em 31 de dezembro de 1996, com um valor de 17,5 mil milhões de FRF (2,7 mil milhões de EUR) no resultado líquido (17).
(35)
Além disso, o montante da contribuição fixa excecional prevista pela Lei de 1996 como contrapartida da liquidação e do pagamento pelo Estado das pensões concedidas ao pessoal com estatuto de funcionário da France Télécom foi fixado em 37,5 mil milhões de FRF pela Lei das finanças de 1997, ou seja, em 5,71 mil milhões de EUR. Este montante foi financiado por um aumento das dívidas a curto e longo prazo da empresa (18) e pago em diversas parcelas entre janeiro e outubro de 1997. A receita desta contribuição excecional permitiu reduzir o défice das administrações públicas francesas para 41,8 mil milhões de EUR em 1997. Sem ela, o défice teria representado 3,7 % do PIB nesse ano.
(36)
A receita desta contribuição foi afetada ao Estabelecimento público de gestão da contribuição excecional da France Télécom instituído pela Lei das finanças de 1997. A contribuição excecional constitui, com os eventuais produtos financeiros que gera, a única receita do estabelecimento. As suas despesas assumem a forma de um pagamento anual ao orçamento de Estado, que é inscrito como receita desde 2006 na conta de afetação especial «pensões» para as pensões civis e militares do Estado. Este pagamento foi fixado em mil milhões de FRF (152,4 milhões de EUR) para 1997, majorado em seguida de 10 % por ano, salvo disposição específica em contrário da Lei das finanças. O Estabelecimento público deixará de existir após o pagamento integral das suas receitas ao Estado (19).
(37)
Da aplicação das disposições previstas na Lei das finanças de 1997 que fixam os pagamentos anuais resultava que a duração do estabelecimento público foi estimada em 17 anos em 1999, sem remuneração da sua tesouraria (20). Contudo, devido a pagamentos anuais mais importantes do que previsto na Lei das finanças de 1997, este período foi encurtado. Como indicado no Quadro 3, o montante cumulado dos pagamentos anuais do Estabelecimento atingia já 5,47 mil milhões de EUR em 2010. A extinção do Estabelecimento devido ao pagamento integral dos recursos disponíveis estava prevista para 31 de dezembro de 2011 (21). Assim, a Lei das finanças de 2011 prevê um pagamento de 243 milhões de EUR na conta de afetação especial «pensões» nesse ano, que deverá liquidar as receitas do estabelecimento (22).
(38)
De qualquer modo, o montante da contribuição excecional de 37,5 mil milhões de FRF afetada ao Estabelecimento público de gestão da contribuição excecional da France Télécom em 1997 corresponde ao montante da contribuição, inferior a 40 mil milhões de FRF, evocado aquando do debate do projeto da Lei de 1996. Embora paga ao orçamento de Estado em 1997 e alimentando-o anualmente para o pagamento das pensões civis e militares, o montante dessa contribuição foi fixado a fim de compensar o custo adicional resultante para o Estado da aplicação da Lei de 1996.
(39)
A parte salarial do financiamento das obrigações com as pensões dos funcionários fixada em conformidades com o artigo L 61 do Código das pensões de reforma civis e militares desde a constituição do operador público France Télécom em 1991 não foi alterada pela Lei de 1996. Além disso, as Leis de 1990 e 1996 não alteraram o regime de pensões de reforma dos assalariados de direito privado da France Télécom, que corresponde ao regime comum da segurança social no que se refere ao seguro de reforma, completado pelo regime AGIRC para os quadros e pelo regime ARRCO para os não quadros. Ao abrigo deste regime, a France Télécom e os seus assalariados de direito privado assumem obrigações equivalentes às das empresas concorrentes no que se refere nomeadamente ao pagamento de quotizações liberatórias pela entidade patronal.
(40)
Por ocasião da reforma introduzida pela Lei de 1996, o gabinete de atuários, escolhido como consultor do Estado francês, considerou que a liquidação e o pagamento pelo Estado das pensões concedidas ao pessoal com estatuto de funcionário no ativo e reformado da France Télécom elevar-se-iam a 242 mil milhões de FRF (36,9 mil milhões de EUR (23)) em valor atualizado provável em 1 de janeiro de 1997 (24). Este valor é próximo do montante arredondado de 250 mil milhões de FRF evocado no Senado. A contribuição patronal liberatória, que a France Télécom pagaria em contrapartida, foi estimada com base nos mesmos pressupostos atuariais, em 15,2 mil milhões de EUR, aos quais é necessário acrescentar a «devolução» ou contribuição excecional de 5,7 mil milhões de EUR paga na totalidade em outubro de 1997. As autoridades francesas estimam em […] mil milhões de EUR, no momento da entrada em vigor da reforma, o valor das contribuições salariais futuras. O valor do encargo líquido transferido pela France Télécom para o Estado francês, tal como estimado em 1996, ascendia assim a […] mil milhões de EUR.
(41)
Para o período de dez anos (1997 a 2006) evocado nos debates sobre o projeto da Lei de 1996, o montante cumulado das prestações a pagar estimadas pelo gabinete de atuários escolhido como consultor do Estado francês era de […] mil milhões de EUR. Durante o mesmo período, o montante total das prestações efetivamente pagas foi quase idêntico, […] mil milhões de EUR, o que representa uma diferença em relação à previsão inferior a 0,83 % (25). Isto vem confirmar ex post a exatidão das previsões que estiveram na base dos debates sobre a lei.
(42)
A partir destes dados, é possível verificar que os montantes e a sua justificação debatidos na Assembleia Nacional e no Senado para a fixação do montante da «devolução» ou contribuição excecional da France Télécom correspondem às ordens de grandeza verificadas ex post durante o período de dez anos mencionado nos debates sobre o projeto de lei. Com efeito, o montante máximo da contribuição excecional anunciado, seis mil milhões de EUR (40 mil milhões de FRF), corresponde às provisões constituídas pela empresa até 1996 para fazer face aos encargos com as reformas futuras previstas na altura, ou seja, 3,6 mil milhões de EUR (23,4 mil milhões de FRF), a que acresce a diferença de 2,4 mil milhões de EUR, a cargo do Estado, entre as quotizações patronais e salariais recebidas entre 1997 e 2006, por um lado e, por outro, as prestações a pagar estimadas em 1996 para o mesmo período de dez anos.
(43)
Por outro lado, as informações apresentadas pela República Francesa e indicadas no Quadro 3 mostram que, para o período de 1997 a 2010, os encargos cumulados com as pensões do pessoal com estatuto de funcionário da France Télécom a financiar pelo Estado francês devido à reforma de 1996 atingiram […] mil milhões de EUR. Os encargos a financiar pelo Estado são definidos como o saldo entre as quotizações anuais da France Télécom e do seu pessoal com estatuto de funcionário em atividade e as prestações de pensões pagas ao pessoal com estatuto de funcionário reformado, ano após ano, após dedução dos pagamentos anuais do Estabelecimento público de gestão da contribuição excecional da France Télécom. Entre 1997 e 2010, os encargos evoluíram da seguinte forma:
Quadro 3
Encargos que resultam para o Estado francês da reforma de 1996 (1997-2010)
(em milhões de EUR)
Quotizações
(patronais salariais)
Pagamentos anuais pelo Estabelecimento público de gestão da contribuição excecional da France Télécom
Prestações pagas
Encargos para o Estado
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Total
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
Em virtude das disposições aplicáveis da Lei das finanças de 1997, os montantes dos pagamentos anuais do Estabelecimento público de gestão da contribuição excecional da France Télécom pagos em 1997 não correspondiam aos montantes das prestações estimadas ou efetivamente pagas ao pessoal reformado da France Télécom, nem aos montantes dos encargos ainda por financiar pelo Estado, e não foram fixados em função dos referidos montantes. O exame dos montantes efetivamente pagos vem corroborar este facto. Não obstante a contribuição excecional paga pela France Télécom em 1997, o Quadro 3 revela que os montantes das prestações pagas ao pessoal com estatuto de funcionário reformado da France Télécom excederam os recursos anuais a partir de 2004, à exceção do ano de 2006.
(45)
Assim, os pagamentos das quotizações anuais da France Télécom e os pagamentos anuais do Estabelecimento que gere a contribuição excecional não são afetados de forma distinta e ex ante às prestações pagas ao pessoal reformado da France Télécom no âmbito da conta de afetação especial «pensões». Com efeito, se a contribuição excecional tivesse sido unicamente afetada ao financiamento das prestações em causa desde 1997, em alternativa ao sistema de pagamento do montante majorado anualmente de 10 % previsto na Lei das finanças de 1997, o Estabelecimento público teria sido extinto no final de 2008 e não no final de 2011 como previsto, tendo em conta o montante não coberto pelas quotizações anuais, que figuram no Quadro 3. De qualquer modo, em ambos os casos, o montante da contribuição excecional teria sido esgotado em 31 de dezembro de 2011.
2.2. Abertura progressiva e posteriormente total dos mercados de telecomunicações
(46)
A reforma do financiamento das pensões do pessoal com estatuto de funcionário da France Télécom interveio tendo como pano de fundo a abertura plena à concorrência dos mercados de serviços em que a France Télécom operava. A partir de 1988, o setor das telecomunicações foi progressivamente liberalizado pela Diretiva 88/301/CEE da Comissão, de 16 de maio de 1988, relativa à concorrência nos mercados de terminais de telecomunicações (26), e pela Diretiva 90/388/CEE da Comissão, de 28 de junho de 1990, relativa à concorrência nos mercados de serviços de telecomunicações (27). A Diretiva 90/388/CEE previa medidas de liberalização a aplicar antes de 31 de dezembro de 1990 no que respeita à comunicação de dados e aos serviços de telefonia vocal e dados para as redes de empresa e grupos fechados de utilizadores. A Diretiva 96/19/CE da Comissão, de 13 de março de 1996, que altera a Diretiva 90/388/CEE no que diz respeito à introdução da plena concorrência nos mercados das telecomunicações (28) visava a liberalização total do setor das telecomunicações em 1 de janeiro de 1998.
(47)
Com efeito, a Lei n.o 96-659, de 26 de julho de 1996, relativa à regulamentação das telecomunicações fixou as condições que permitem dar pleno efeito à liberalização do setor, pondo termo ao monopólio da France Télécom no que se refere à telefonia fixa e à transmissão de dados e estabelecer as tarifas e interconexões com os concorrentes. Mesmo noutros setores, não sujeitos a direitos exclusivos e abertos à concorrência desde 1987, como os mercados da telefonia móvel, a France Télécom exercia uma liderança evidente com uma quota de mercado que passou de 53,3 % para 49,8 % entre 1997 e 2002 (29). A Lei n.o 96-659 conferiu também à France Télécom missões de interesse económico geral e previu a criação de um fundo de financiamento das obrigações delas decorrentes, financiado pelos concorrentes.
(48)
Em aplicação das disposições mencionadas nos pontos 46 e 47, desde 1988, a France Télécom viu-se confrontada com a entrada de concorrentes - alguns parcialmente propriedade de grupos internacionais - nos mercados de bens e serviços em que operava em França, alguns dos quais, como a telefonia móvel ou as comunicações internacionais, com uma componente transfronteiriça. Este movimento amplificou-se nos mercados liberalizados a partir de 1998. Por outro lado, a France Télécom estabeleceu alianças com operadores estrangeiros, como a Deutsche Telekom e a Sprint em 1996 (Global One) - ao mesmo tempo que multiplicou desde 1997 as parcerias e as tomadas de participação -, em Itália (Wind), nos Países Baixos (Casema) ou recorrendo a licenças móveis na Dinamarca e em Portugal (30).
(49)
A reforma do financiamento das pensões de reforma da France Télécom interveio, portanto, ao mesmo tempo que a liberalização do mercado a nível da União Europeia. Produziu os seus efeitos, por conseguinte, num mercado plenamente aberto à concorrência, no qual, por outro lado, a France Télécom estabeleceu alianças e adquiriu participações significativas noutros Estados-Membros. Com efeito, o desejo de favorecer a expansão da France Télécom nos mercados europeus, para além da França, surge como pano de fundo da Lei de 1996 e da abertura da empresa ao capital privado, tal como se depreende das declarações efetuadas aquando da discussão do projeto, que revelam «as ambições que animavam o Governo francês para o seu campeão nacional, a France Télécom» (31).
(50)
Atualmente, a France Télécom declara ser o primeiro fornecedor de acesso à Internet de elevado débito e o terceiro operador móvel na Europa, encontrando-se entre os líderes mundiais dos serviços de telecomunicações prestados a empresas multinacionais. Fora de França, a France Télécom desenvolve uma atividade significativa através de filiais, com posições de primeiro plano em Espanha, no Reino Unido, na Polónia, na Eslováquia, na Bélgica e na Áustria (32).
3. RAZÕES QUE CONDUZIRAM AO INÍCIO DO PROCEDIMENTO
(51)
Na sua decisão de início do procedimento de investigação, a Comissão expôs a sua apreciação preliminar das medidas introduzidas pela Lei de 1996, estabelecendo uma comparação com o quadro de referência das quotizações sociais e fiscais obrigatórias da France Télécom fixado pela Lei de 1990. Considerou que estas medidas pareciam conceder, através de recursos estatais, uma vantagem seletiva à France Télécom suscetível de falsear a concorrência e de afetar o comércio entre Estados-Membros e suscetível de constituir um auxílio estatal na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE.
(52)
A Comissão notava ainda que, no caso de constituírem um auxílio estatal, estas medidas não foram notificadas à Comissão antes de ser executadas, embora devessem ser consideradas um novo auxílio segundo a jurisprudência. A República Francesa não teria assim cumprido a sua obrigação de notificação nos termos do Tratado, devendo a medida ser considerada ilegal.
(53)
A Comissão concluiu que podia examinar a compatibilidade do auxílio com o mercado interno com base no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE. A Comissão observava também que a mesma disposição lhe tinha permitido concluir que o auxílio concedido à La Poste aquando da reforma das modalidades de financiamento das pensões de reforma dos seus funcionários era compatível com o mercado interno (33) e que, atendendo às similitudes entre estes dois casos, se afigurava adequado no presente caso proceder a uma análise semelhante.
(54)
No seu exame preliminar da compatibilidade do auxílio com o mercado interno, e não obstante a similitude com a reforma do modo de financiamento das pensões da La Poste, a Comissão comunicou à República Francesa as dúvidas seguintes:
a)
Em primeiro lugar, embora sublinhando que não dispunha de informações pormenorizadas que demonstrassem que as taxas de quotização pagas pela France Télécom eram iguais às pagas por empresas privadas de direito comum que operam no setor das telecomunicações em França, a Comissão salientava que a taxa de contribuição liberatória aplicada à France Télécom desde 1997 não permitia assegurar uma situação de igualdade («level playing field») com os seus concorrentes. Tal resulta do facto de a taxa aplicada à France Télécom incorporar apenas as quotizações correspondentes aos riscos comuns entre trabalhadores de direito comum e funcionários do Estado e de, a este título, excluir as quotizações correspondentes aos riscos não comuns, como o desemprego ou o não pagamento dos salários em caso de recuperação ou liquidação da empresa;
b)
Em segundo lugar, a Comissão não dispunha de informações suficientes sobre os efeitos, na concorrência, da redução dos encargos com pensões de reforma, a fim de avaliar se os efeitos eventualmente positivos ultrapassavam os negativos. Ora, para o fazer, a Comissão deveria ter em conta o facto de a France Télécom não ter ainda reembolsado na íntegra certos auxílios ilegais e incompatíveis em aplicação da Decisão da Comissão de 2 de agosto de 2004 relativa ao auxílio estatal concedido pela França a favor da France Télécom (a seguir denominada «decisão relativa à aplicação da taxa profissional à France Télécom») (34), decisão que a França não cumprira no prazo fixado, tal como verificado pelo Tribunal de Justiça (35).
4. OBSERVAÇÕES DOS INTERESSADOS
(55)
As observações apresentadas pelas partes interessadas são resumidas nas secções 4.1 a 4.3.
4.1. France Télécom
(56)
Nas suas observações, que considera complementares em relação aos comentários enviados pela República Francesa, a France Télécom refere que se encontra confrontada com uma problemática crónica de excedente de efetivos decorrente do seu anterior estatuto de administração e que não dispõe, relativamente a estas pessoas, das mesmas possibilidades de fluidez do emprego que os seus concorrentes. Assim, a France Télécom deve envidar um esforço de formação muito significativo de 180 milhões de EUR, equivalente a 4,5 % da massa salarial contra 2,9 % para a média das empresas francesas. A France Télécom alega também um peso dos salários superior em cerca de […] % sem majorações nem bonificações. Além disso, não podendo aplicar planos sociais, a France Télécom financiou o custo de mecanismos de acompanhamento de partidas de funcionários, como a licença de fim de carreira, num montante superior a oito mil milhões de EUR entre 1996 e 2006.
(57)
Em segundo lugar, a France Télécom considera que os encargos com pensões suportados entre 1990 e 1996 eram anormais e a colocavam numa situação de desvantagem estrutural relativamente aos seus concorrentes privados, na aceção do acórdão Combus (36), sendo o quadro de referência para apreciar o caráter normal ou anormal dos referidos encargos o regime de direito comum aplicável aos concorrentes. Os princípios estabelecidos no acórdão Combus teriam sido confirmados, entretanto pelo Tribunal de Primeira Instância no seu acórdão Hotel Cipriani (37). A France Télécom contesta que a situação de um único operador, no caso em apreço ela própria, antes e depois da reforma introduzida pela Lei de 1996, constitua um quadro de referência adequado para determinar a existência de uma vantagem económica na aceção que lhe é dada pela jurisprudência. Em qualquer caso, se o quadro de referência se devesse limitar à France Télécom antes e depois da reforma de 1996, a medida não poderia ser qualificada como seletiva, uma vez que seria aplicada de forma homogénea no âmbito do referido quadro.
(58)
Daí resulta que as medidas em causa ou não constituem auxílios estatais na aceção do Tratado na medida em que libertam a France Télécom de uma desvantagem estrutural anormal, ou não podem ser qualificadas de vantagem seletiva que implicaria a existência de um auxílio estatal.
(59)
A título subsidiário, a France Télécom considera que o auxílio estatal, admitindo que venha a ser confirmado, seria compatível com o mercado interno em conformidade com os critérios estabelecidos pela Comissão na sua decisão sobre o regime de pensões da La Poste (a seguir denominada «decisão La Poste») (38). Neste contexto, o caráter específico do seu regime devido ao facto de pagar uma contribuição calculada com base apenas nos riscos comuns não implica que a France Télécom tenha sido colocada numa situação favorável em relação aos seus concorrentes desde 1996: para além das desvantagens estruturais ligadas ao estatuto dos funcionários que emprega, a France Télécom teve de pagar encargos consideráveis relacionados com a reforma de 1996, cuja compatibilidade com o mercado interno deve ser analisada e cujo montante de 5,7 mil milhões de EUR ultrapassa largamente o montante que a France Télécom deveria ter pago se a sua contribuição tivesse sido sujeita aos riscos não comuns.
(60)
A France Télécom considera que, na decisão La Poste (39), a Comissão admitiu que o montante de uma contribuição única excecional (dois mil milhões de EUR), no âmbito de uma reforma entrada em vigor após a notificação mas antes da decisão da Comissão, compensava as contribuições correspondentes aos riscos não comuns, até se esgotar o montante da contribuição única. Nada justificaria, segundo a France Télécom, que a Comissão se afastasse deste princípio, uma vez que as declarações políticas na altura do debate sobre o projeto da Lei de 1996 não permitem considerar que o montante da contribuição fixa da France Télécom teria sido fixado pelo legislador de forma a manter o statu quo por um período de dez anos.
(61)
Além disso, os dados disponíveis em 1996 contradiriam a tese segundo a qual o montante de 5,7 mil milhões de EUR teria sido estimado na época por forma a corresponder exatamente ao custo adicional para o Estado da aplicação da Lei de 1996 durante dez anos, compensando, ano após ano, os encargos anuais inferiores pagos pela empresa, mesmo tendo em conta os encargos de compensação entre regimes de reforma de que a France Télécom foi libertada em 1996 (40). O montante da contribuição excecional visava indemnizar globalmente o Estado francês em virtude da reforma. Deveria, pois, necessariamente ser tido em conta para analisar a equidade concorrencial desta reforma desde a sua entrada em vigor em 1997.
(62)
Por último, a France Télécom considera que, dado que sem a reforma de 1996 teria sofrido uma desvantagem concorrencial significativa em mercados cuja liberalização constituía um objetivo da União e que as autoridades francesas cumpriram já integralmente a decisão relativa à aplicação da taxa profissional à France Télécom (41), a medida não tem efeitos negativos sobre a concorrência.
4.2. Os autores da denúncia
(63)
Os autores da denúncia partilham a apreciação da Comissão na decisão de início do procedimento quanto à existência de um auxílio estatal, na aceção do Tratado, na redução dos encargos com as pensões a pagar pela France Télécom introduzida pela Lei de 1996. De acordo com o raciocínio seguido na referida decisão, relativamente ao qual os autores da denúncia lamentam a falta de quantificação, o montante do auxílio seria de 12,3 mil milhões de EUR e, em caso algum, inferior a 9,9 mil milhões de EUR (42). Os autores da denúncia consideram que são os efeitos da medida, ou seja, a redução de encargos sociais que normalmente oneram o orçamento de uma empresa, e não o seu objeto, a saber, a compensação de uma alegada desvantagem, que determina a sua qualificação como auxílio estatal. Não existiria, de resto, uma desvantagem inerente ao emprego de funcionários pela France Télécom, uma vez que a empresa paga quotizações para o subsídio de desemprego e encargos salariais 13 % inferiores aos concorrentes e uma vez que dispõe de pessoal estável e flexível no que se refere à redução da massa salarial através de pré-reformas e de «pontes» para a função pública.
(64)
Segundo os autores da denúncia, o auxílio estatal assim caracterizado seria incompatível com o mercado interno. Com efeito, a vantagem concorrencial considerável concedida à France Télécom era tanto mais prejudicial quanto a redução dos encargos não era necessária para evitar comprometer a sua estrutura financeira: com a retirada de um valor atual líquido da dívida de pensões de, pelo menos, 9,9 mil milhões de EUR em 1996 e deixando de ter este encargo a inscrever no seu balanço ou em anexo ao mesmo, a France Télécom viria posteriormente a endividar-se relativamente a montantes muito superiores, atingindo uma dívida financeira líquida de 44 mil milhões de EUR em média entre 1997 e 2007. Além disso, o auxílio que dispensa a France Télécom de encargos com pensões herdados do monopólio permitiu financiar a expansão internacional da empresa, reforçando simultaneamente a sua posição em França, onde dispunha de vantagens consideráveis de monopólio de que os encargos constituíam apenas a justa contrapartida.
(65)
Além disso, os auxílios ilegais e incompatíveis não reembolsados no passado não permitiam que o auxílio ao funcionamento em causa fosse considerado compatível, tendo em conta os respetivos efeitos cumulados. Por último, a falta de equidade concorrencial da reforma de 1996, devido ao não pagamento das quotizações correspondentes aos riscos de desemprego e de não pagamento dos salários em caso de processo de recuperação da empresa, exclui a compatibilidade da reforma com as regras do Tratado. Ora, a dívida relativa às pensões da France Télécom deve ser calculada por um perito independente, devendo a França comprometer-se a garantir a neutralidade financeira do regime, nomeadamente prevendo mecanismos de ajustamento da contribuição patronal e da «devolução» de 5,7 mil milhões de EUR em caso de variação dos encargos.
4.3. O operador de telecomunicações
(66)
O operador de telecomunicações partilha e apoia a análise preliminar exposta na decisão de início do procedimento da Comissão, qualificando de auxílio estatal novo e ilegal as alterações introduzidas pela Lei de 1996 destinadas a substituir os pagamentos das pensões efetivamente tomadas a cargo pelo Estado pelas contribuições liberatórias anuais da France Télécom, deduzidas as quotizações pagas pelos trabalhadores ativos com o estatuto de funcionário. A mesma qualificação aplicar-se-ia também, segundo este operador, às quotizações sociais que correspondem aos riscos não comuns aos trabalhadores de direito privado que os concorrentes da France Télécom pagam mas que esta não paga pelo menos desde 1996 pelo seu pessoal com estatuto de funcionário e pelo seu pessoal de direito comum. Além disso, contrariamente ao caso que foi objeto da decisão La Poste (43), o cálculo da contribuição patronal da France Télécom não integrou e continua a não integrar as referidas quotizações, o que impede que o auxílio seja declarado compatível.
(67)
No que diz respeito ao auxílio resultante da supressão do reembolso ao Estado das pensões pagas, o operador considera que a análise do balanço concorrencial feito pela Comissão na sua decisão La Poste deveria levá-la, a contrario, a concluir pela incompatibilidade do auxílio. Esta análise deveria basear-se nos factos ocorridos desde 1996 e não, como na decisão La Poste, de modo hipotético para o futuro.
(68)
Ora, segundo este operador, em muitos dos mercados em que opera, a France Telecom detém uma posição de poder de mercado equiparável a uma posição dominante. Consequentemente, está sujeita a obrigações de regulação ex ante nos mercados grossistas de alto e muito alto débito e de origem e terminação de chamadas nas linhas fixas. Na sua decisão de 16 de julho de 2003, relativa a um processo de aplicação do artigo 82.o do Tratado CE no processo COMP-38.233, a Comissão verificou e sancionou uma infração ao artigo 102.o do TFUE por parte da France Télécom através da sua filial Wanadoo (44). Uma vez que a empresa desfrutava de boa saúde financeira, os auxílios recebidos permitiram-lhe financiar a sua expansão internacional, nomeadamente através da aquisição das empresas Orange, Retevisión e AMENA.
(69)
Por último, o operador solicita à Comissão que quantifique com precisão os montantes do auxílio em causa e, em aplicação da jurisprudência Deggendorf (45), recuse admitir a compatibilidade das medidas em questão com o mercado interno enquanto os auxílios ilegais do passado não forem reembolsados.
5. COMENTÁRIOS DA REPÚBLICA FRANCESA
(70)
A República Francesa considera que as alterações introduzidas em 1996 no modo de financiamento das reformas dos funcionários do Estado francês afetados à France Télécom não incluem qualquer elemento de auxílio estatal. Em qualquer caso, a reforma de 1996 seria compatível com o mercado interno, em especial, se for transposto para o caso em espécie o raciocínio seguido pela Comissão na sua decisão La Poste (46).
5.1. Sobre a existência de um auxílio estatal
(71)
Segundo a República Francesa, a Lei de 1990 colocava a France Télécom numa situação anormal e derrogatória em relação ao direito comum que prevê que as empresas paguem uma contribuição patronal liberatória, proporcional à massa salarial e não relacionada com o nível de pensões pagas. O encargo assumido pela France Télécom seria assim anormal, uma vez que o défice financeiro do sub-regime em relação à população abrangida era certo e com vocação para se tornar insustentável atendendo à inevitável redução do número de funcionários ativos e ao aumento concomitante do número de reformados.
(72)
A reforma de 1996 teria alinhado o financiamento das pensões pelo direito comum, sem ter por efeito colocar a empresa numa situação concorrencial mais favorável, uma vez que a contribuição da France Télécom é calculada anualmente por forma a nivelar os encargos sociais e fiscais obrigatórios pelos dos concorrentes do setor das telecomunicações. Todavia, a não tomada em consideração das quotizações correspondentes aos riscos não comuns entre assalariados de direito privado e funcionários no cálculo da quotização em aplicação da «taxa de equidade concorrencial» seria justificada pelo estatuto destes últimos, que exclui, por exemplo, o risco de desemprego, salvo casos excecionais de despedimento ou destituição.
(73)
A República Francesa considera que a situação dos concorrentes da empresa em França deve constituir o quadro de referência para a determinação do caráter normal ou anormal dos encargos suportados pela France Télécom. Ora, no caso em apreço, tendo em conta o caráter exorbitante, derrogatório do direito comum, não equitativo e não viável a prazo do encargo imposto à France Télécom pela Lei de 1990, a sua supressão e o alinhamento pela situação dos concorrentes previstos na reforma de 1996 limitaram-se a restabelecer as condições normais de concorrência. A France Télécom não só não foi compensada pelas desvantagens sofridas ao abrigo deste regime, como, tal como sublinhado nas suas observações, suporta ainda desvantagens estruturais, custos adicionais e elementos de rigidez decorrentes do estatuto aplicável aos funcionários que emprega no que se refere aos mecanismos financeiros de acompanhamento das partidas ou dos regressos à administração, aos esforços em matéria de formação profissional ou ao custo salarial superior. Por conseguinte, o regime atual que decorre da reforma não confere qualquer vantagem à France Télécom e não contém, por conseguinte, qualquer elemento de auxílio estatal na aceção do Tratado.
(74)
Esta interpretação decorre dos princípios gerais formulados pelos tribunais da União, segundo os quais, na medida em que só constituem auxílios estatais as intervenções que aliviam os encargos que normalmente oneram o orçamento de uma empresa, uma lei que permite evitar que o orçamento de uma empresa seja onerado por uma despesa que, numa situação normal, não teria existido, não constitui um auxílio estatal (47). Tal seria igualmente o caso de medidas que libertam um concorrente público de uma desvantagem estrutural relativamente aos seus concorrentes privados (48). Esta interpretação estaria também em conformidade com a prática da Comissão (49).
(75)
Por último, de uma forma mais geral, a República Francesa não considera pertinente incluir no presente procedimento os mecanismos de compensação e de sobrecompensação no âmbito dos quais a France Télécom pagou encargos entre 1991 e 1996 (cf. Quadro 1) para determinar a existência de um auxílio ou a data em que se concretizou uma vantagem decorrente da reforma introduzida pela Lei de 1996, que não contém qualquer disposição para o efeito. O pagamento de tais encargos resultava também de um regime derrogatório do direito comum em que o regime de pensões aplicável à France Télécom era considerado um regime autónomo, o que deixou de acontecer a partir de 1997.
(76)
Com esta reserva, a República Francesa aperfeiçoou a estimativa dos encargos fornecida pela France Télécom e mencionada no ponto 61 que a empresa deixou de pagar a partir de 1997. Com base numa reconstituição real para o período de 2008 a 2010 atualizada retrospetivamente, mediante a aplicação de um fator de correção, a República Francesa considera que os encargos que a France Télécom teria pago a este título são inferiores em 165 milhões de EUR aos calculados pela empresa.
5.2. Sobre a compatibilidade com o mercado interno de um eventual auxílio estatal
(77)
De qualquer modo, a República Francesa considera que, se a reforma de 1996 relativa à France Télécom constituísse um auxílio estatal, este deveria ser declarado compatível com o mercado interno, em conformidade com a análise efetuada pela Comissão na sua decisão La Poste (50). A reforma de 1996 libertou a France Télécom de um encargo estrutural que afetava a sua competitividade num mercado em fase de liberalização e as suas contribuições passaram a ser calculadas com base numa taxa de igualdade concorrencial no que se refere aos riscos comuns.
(78)
O facto de a contribuição paga pela France Télécom desde 1997 não integrar os riscos não comuns aos assalariados de direito privado não obsta a que seja compatível com o mercado interno. Neste contexto, o Quadro 4, extraído das informações fornecidas pela República Francesa, ilustra a diferença entre a contribuição paga pela France Télécom e a que teria pago se os riscos não comuns tivessem sido integrados no cálculo, após dedução das prestações cobertas pelo seguro próprio da France Télécom e de outras taxas que oneram esta empresa relativamente aos concorrentes.
Quadro 4
Contribuição patronal da France Télécom no período 1997-2010 calculada com base na taxa de equidade concorrencial aplicada (TEC) e uma taxa de equidade concorrencial alterada (TEC*) para integrar os riscos não comuns
Ano
TEC
Milhões de EUR
TEC*
Milhões de EUR
TEC-TEC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
A República Francesa considera que, desde 1997 até 2043, o valor atualizado das quotizações efetivamente pagas e a pagar pela France Télécom seria de 13,5 mil milhões de EUR. Uma taxa de igualdade concorrencial alterada, mediante a tomada em consideração no cálculo dos riscos não comuns, após dedução de contribuições que oneram a France Télécom e não os seus concorrentes, conduziria a uma contribuição anual mais elevada durante o mesmo período, ou seja, 16,7 mil milhões de EUR. Apesar de considerarem a inclusão desses riscos como não pertinente, as autoridades francesas calcularam que a diferença (3,2 mil milhões de EUR) seria largamente compensada pela contribuição fixa excecional de 5,7 mil milhões de EUR paga pela France Télécom em 1997.
(80)
A República Francesa estima que se pode considerar, como na decisão La Poste (51), que esta contribuição fixa pode ser equiparada a uma «devolução» suscetível de compensar o pagamento de contribuições ligadas a uma taxa alterada que integrasse as quotizações relativas aos riscos não comuns. Neste caso, verifica-se que o montante desta «devolução» excede atualmente o montante resultante da diferença entre a taxa fixada pela reforma de 1996 e a taxa alterada que consta do Quadro 4 e que este montante da «devolução» nunca será totalmente esgotado pela diferença das taxas. Nestas condições, seriam eliminadas as dúvidas expressas pela Comissão na sua decisão de início do procedimento quanto à ausência de uma verdadeira equidade concorrencial entre a France Télécom e os seus concorrentes seriam eliminadas.
(81)
Para a República Francesa, a reforma do modo de financiamento das pensões dos funcionários afetados à La Poste, adotada em 2006 e inspirada pela da France Télécom em 1996, seria perfeitamente comparável a esta última nos seus aspetos essenciais. Atendendo a este paralelismo, nada pode justificar que a Comissão se afaste do precedente constituído pela La Poste. Em especial, a Comissão deveria admitir que a contribuição fixa excecional imposta à France Télécom fosse tida em consideração na análise da equidade concorrencial da reforma, considerando-a de facto como um adiantamento sobre o pagamento das quotizações relacionadas com os riscos não comuns.
(82)
A contrario, os debates realizados na Assembleia Nacional e no Senado que evocavam na altura um período de dez anos de cobertura financeira da reforma corresponderiam a declarações pontuais. Tal raciocínio não figuraria nem nas exposições de motivos dos projetos de lei nem nas leis em questão nem nos respetivos diplomas de aplicação. A intenção do legislador em 1996 teria sido fixar os encargos com as pensões da France Télécom a um nível equivalente ao dos concorrentes e não de privar de efeito a reforma por um período de dez anos, tal como pretende o raciocínio que a Comissão poderia adotar se se baseasse em declarações proferidas fora de contexto.
(83)
Os trabalhos parlamentares indicariam sem qualquer ambiguidade que o montante da contribuição teria sido fixado de modo global, sem qualquer relação com o encargo que o Estado deveria efetivamente assumir. Do mesmo modo, na sua Decisão n.o 96-385 DC, de 30 de dezembro de 1996, o Conselho Constitucional observou que a contribuição fixa de 37,5 mil milhões de FRF era justificada pela tomada a cargo pelo Estado das pensões dos funcionários, sem constituir uma contrapartida, ao passo que, por outro lado, os pagamentos ao orçamento de Estado não seriam afetados a uma despesa específica e contribuiriam para as condições gerais de equilíbrio deste orçamento nos termos do artigo 18.o da Portaria orgânica de 2 de janeiro de 1959 relativa às leis de finanças.
(84)
Para a República Francesa, o montante exato da contribuição excecional foi fixado pela Lei das finanças de 1997 tendo em conta não um período de dez anos, durante o qual esta contribuição viria «reembolsar» o Estado, mas, pelo contrário, em função do efeito sobre a estrutura do balanço da France Télécom, que devia permanecer sustentável. A calibragem do seu montante teria sido feita não numa lógica de compensação de encargos para o Estado, mas tendo em conta a capacidade contributiva da empresa.
(85)
A forma como esta contribuição foi gerida sem ligação com as prestações de reforma realmente pagas desde 1997 viria confirmar o seu caráter fixo. Assim, infere-se dos dados fornecidos pela República Francesa que, entre 1997 e 2006, as pensões pagas aos funcionários da France Télécom através da conta de afetação especial «pensões» se elevaram a […] mil milhões de EUR, não obstante o facto de o estabelecimento público responsável pela gestão da contribuição excecional da France Télécom ter transferido um montante de 3,4 mil milhões de EUR para a referida conta. Durante o mesmo período, o saldo não financiado pelas quotizações pagas elevar-se-ia a 1,2 mil milhões de EUR. Além disso, em 1997, estimava-se que este fundo teria uma duração de vida de 17 a 25 anos, sem relação com o período de dez anos no qual a Comissão baseia o raciocínio que parece querer adotar.
(86)
A República Francesa considera que, sem a reforma, a France Télécom teria sido expulsa do mercado, com taxas de contribuição que atingiriam 77 % do ordenado indexado bruto em 2010 e a constituição de provisões nas suas contas das dotações para as reformas dos funcionários que lhe estão afetados. A reforma foi, portanto, uma etapa decisiva na adaptação à liberalização do mercado, o que é conforme com um objetivo da União, adaptada a este objetivo e limitada ao mínimo necessário. Sem esta reforma, a France Télécom ter-se-ia retirado do mercado e não teria podido proceder aos investimentos necessários, nomeadamente para permitir o acesso desagregado ao lacete local, sem que o risco de falência pudesse ser excluído, não tendo, por conseguinte, a reforma produzido quaisquer efeitos negativos sobre a concorrência.
(87)
Além disso, segundo a República Francesa, a reforma do modo de financiamento das pensões da France Télécom e, em particular, a imposição do pagamento de uma contribuição excecional não teriam implicado um custo para o Estado entre 1997 e 2006, mas teriam gerado, na prática, uma receita líquida de mais de 9,1 mil milhões de EUR para o Estado francês, segundo as estimativas das autoridades francesas (52). Se se devesse efetuar um cálculo do rendimento da contribuição excecional, a República Francesa considera que deveria ser retida uma taxa de atualização de 7 %. Assim, o princípio de uma contribuição excecional estava adquirido desde 1996. O horizonte de investimento deveria ser longo, porque os desvios esperados entre prestações a pagar e quotizações esperadas só ultrapassaram 500 milhões de EUR em 2005, ou seja, nove anos depois, e só excederam os mil milhões de EUR 12 anos depois. Em média para 1996, a taxa das obrigações equiparadas do Tesouro (a seguir «OAT») a 15 anos elevava-se a 6,9 %. A France Télécom procedeu, por seu lado, a emissões obrigacionistas entre novembro de 1991 e novembro de 1997 à taxa média comparável de 7 %.
(88)
Por último, o bloqueio dos montantes reclamados pela Comissão em aplicação da sua decisão relativa à aplicação da taxa profissional à France Télécom (53) seguido pelo respetivo pagamento, deveriam levar a Comissão a considerar que a sua decisão foi executada, em conformidade com a comunicação de 2007 na matéria (54). Por conseguinte, o efeito cumulado destes auxílios não deveria ser examinado.
6. APRECIAÇÃO DO AUXÍLIO
6.1. Existência de auxílio na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE
(89)
O artigo 107.o, n.o 1, do TFUE estabelece que: «Salvo disposição em contrário dos Tratados, são incompatíveis com o mercado interno, na medida em que afetem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, os auxílios concedidos pelos Estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções».
(90)
A aplicação das condições cumulativas deste artigo aos factos do caso em apreço é analisada nas secções 6.1.1. a 6.1.5.
6.1.1. Auxílio concedido pelo Estado proveniente de recursos estatais
(91)
A Lei de 1990 e a Lei de 1996 emanam do Estado francês. Preveem a medida segundo a qual a France Télécom paga ao Tesouro público uma contrapartida pela liquidação e pagamento das pensões concedidas aos funcionários da France Télécom asseguradas pelo Estado. A partir do momento em que, em conformidade com a Lei de 1996, a contrapartida paga pela France Télécom ao Tesouro público é menor que na versão inicial da Lei de 1990, o auxílio é concedido à France Télécom através de recursos do Estado francês.
6.1.2. Favorecendo certas empresas
(92)
A Lei de 1990 definia o regime aplicável ao operador público dotado de personalidade jurídica France Télécom. A Lei de 1996 relativa à empresa nacional France Télécom altera o referido regime, mediante disposições que se aplicam à France Télécom segundo modalidades por ela definidas unicamente para esta empresa.
(93)
O regime instituído pela Lei de 1990 tem por objetivo determinar uma contrapartida específica quanto aos princípios e aos montantes das contribuições patronais para as pensões pagas pela France Télécom ao Estado francês. Tanto a contrapartida a pagar pela France Télécom prevista pela Lei de 1990, na sua redação inicial, que foi aplicada entre 1991 e 1996, como a contrapartida diferente instituída pela Lei de 1996, que é aplicada desde 1997, constituem medidas específicas que dizem unicamente respeito à France Télécom e que preenchem, por esse facto, a condição de seletividade, contrariamente ao que a France Télécom defende.
6.1.3. Vantagem económica que falseia ou ameaça falsear a concorrência
(94)
É conveniente determinar se as medidas que fixam o montante da compensação em causa favorecem a France Télécom. A questão de saber se as alterações introduzidas no artigo 30.o da Lei de 1990 pela Lei de 1996 constituem um auxílio, por atribuírem uma vantagem económica à France Télécom, deve ser apreciada à luz da natureza e da economia do sistema de pensões em causa e dos efeitos daí decorrentes para a France Telecom, e não em função das causas ou dos objetivos das alterações. O objetivo prosseguido pela alteração da Lei de 1990 não é, assim, em princípio, relevante para apreciar os respetivos efeitos, contrariamente ao que sustenta a República Francesa.
(95)
A tomada a cargo pelo Estado da liquidação e pagamento das pensões concedidas aos funcionários da France Télécom resulta da aplicação do Código das pensões de reforma civis e militares, que só é aplicável aos antigos funcionários em causa. Nem a Lei de 1990 nem a de 1996 alteraram o estatuto destes funcionários ou o princípio da tomada a cargo pelo Estado do pagamento da sua pensão. Esta tomada a cargo parece decorrer do princípio segundo o qual os funcionários estatutários servem o bem público com independência e no interesse geral. Tal não é o caso quando esses funcionários trabalham numa empresa que presta os seus serviços a título oneroso com o objetivo de servir o interesse dessa empresa e em seu benefício, em concorrência com outras empresas que prestam esses mesmos serviços.
(96)
Nesta ótica, o pagamento de uma contrapartida ao Estado, previsto pela Lei de 1990, tanto na sua redação inicial como após as alterações introduzidas pela Lei de 1996, constitui uma exceção ao princípio da tomada a cargo pelo Estado francês. Esta exceção justifica-se pela natureza e economia do sistema aplicável às pensões dos funcionários empregados pela France Télécom. Com efeito, o Estado francês é obrigado a efetuar a liquidação e o pagamento das pensões concedidas, em conformidade com o Código das pensões de reforma civis e militares, aos funcionários da France Télécom abrangidos pelo estatuto geral dos funcionários do Estado francês e não pelo direito comum das prestações de segurança social.
(97)
Mesmo na ausência de uma contrapartida paga pela France Télécom, o Estado francês continuaria a estar obrigado a honrar os seus compromissos vitalícios relativamente ao pessoal com estatuto de funcionário, salvo se alterasse unilateralmente esses compromissos. A contrario, a colocação à disposição da France Télécom de funcionários formados pelo Estado sem qualquer contrapartida quanto às pensões pagas ou a pagar conferiria uma vantagem clara a esta empresa.
(98)
Uma vez que as empresas concorrentes da France Télécom não empregam pessoal com o estatuto de funcionário, relativamente ao qual o Estado francês tenha uma obrigação financeira semelhante, a lógica do sistema de financiamento das pensões e do pagamento de contrapartidas pela France Télécom instituído pela lei não pode ser transposta para a sua situação. Esta situação é ilustrada pelo facto de, uma vez que o estatuto do pessoal utilizado pelos concorrentes é diferente quanto aos riscos de não pagamento dos salários abrangidos pelo direito comum das prestações de segurança social, as autoridades francesas parecerem considerar que o pagamento de quotizações sociais para cobertura deste risco se justifica no seu caso. Ora, é precisamente com base neste estatuto que a República Francesa considera que não se justifica a inclusão dos riscos não comuns aos funcionários e ao pessoal de direito privado no cálculo da contrapartida paga pela France Télécom ao Estado nos termos da Lei de 1996.
(99)
Daí resulta, portanto, que, no que diz respeito aos encargos pagos devido ao emprego do seu pessoal de direito privado, estas empresas não se encontram nem de jure nem de facto numa situação comparável à da France Télécom no que se refere aos efetivos com estatuto de funcionário, contrariamente ao que a República Francesa e a France Télécom argumentam nas suas observações.
(100)
Do mesmo modo, não é necessário comparar o regime de contrapartidas aplicado à France Télécom com o regime definido para outras entidades públicas que empregam funcionários estatutários, como a Monnaie de Paris ou o Serviço nacional das florestas, e que podem ser consideradas empresas no que se refere a algumas das suas atividades na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, ou para outros estabelecimentos públicos de caráter industrial e comercial, tais como a EDF e a GDF no passado. A EDF ou a GDF tinham sistemas de pensões de reforma específicos, não alinhados pelos da função pública. Os regimes da EDF e da GDF foram, por outro lado, entretanto integrados no regime geral, embora convenha sublinhar que a Comissão concluiu pela ausência de um auxílio somente na medida em que a integração fosse financeiramente neutra para o Estado (55), o que não é o caso da reforma de 1996 em apreço.
(101)
Pelo contrário, o regime de contrapartida a favor do Estado para o pagamento das pensões dos funcionários afetados à La Poste, antes das alterações descritas e aprovadas condicionalmente pela Comissão, na sua decisão La Poste, era também o de uma empresa nacional equiparável a um estabelecimento público de caráter industrial e comercial, semelhante, por força da Lei de 1990, na sua redação inicial, ao da France Télécom, na medida em que previa o reembolso anual ao Estado das pensões pagas aos funcionários na reforma e o pagamento dos encargos previstos no artigo L-134 do Código da Segurança Social.
(102)
Mesmo se se afigura que a La Poste não se encontra em concorrência com a France Télécom, concorrência que as vantagens concedidas a esta última seriam suscetíveis de falsear ou ameaçar falsear, não é menos verdade que a lógica e as disposições do regime de reforma dos funcionários da France Télécom antes da reforma de 1996 eram as mesmas que as do regime comparável aplicado à La Poste na mesma época. A Comissão considerou, de resto, na sua decisão La Poste que a reforma do regime aplicável a esta empresa constituía um auxílio estatal, contrariamente ao que a República Francesa defende em relação à France Télécom. De uma forma mais geral, para apreciar a situação da France Télécom, a situação de referência é a de uma empresa, pública ou privada, que emprega pessoal que mantém o seu estatuto de funcionário. Empresas deste tipo encontrar-se-iam na mesma situação de referência que a France Télécom. É pois em função deste sistema de referência que pode ser apreciada a existência de um auxílio estatal a favor da France Télécom.
(103)
Do mesmo modo, não pode alegar-se que uma medida não confere uma vantagem a uma empresa, a France Télécom no caso em apreço, pelo simples facto de tal medida vir compensar uma certa desvantagem que tal empresa teria sofrido no passado, contrariamente ao que alegam a República Francesa e a France Télécom. A Comissão rejeitou ainda recentemente o argumento de um operador histórico de telecomunicações concorrente da France Télécom, segundo o qual direitos sociais específicos de pensão equiparáveis aos da função pública herdados do passado e diferentes dos de direito comum para uma parte do pessoal justificam medidas de redução dos encargos sociais ligados às pensões desta categoria do pessoal suportados pelo operador (56). Neste contexto, como sublinhado pelas autoridades francesas aquando da discussão do projeto, a Lei de 1996 impôs um novo e pesado encargo ao Estado francês decorrente da liquidação e pagamento das pensões concedidas aos funcionários da France Télécom. Concomitantemente, a Lei de 1996 teve portanto por efeito reduzir a contrapartida que a France Télécom sempre tinha pago.
(104)
Devido às modalidades de cálculo da taxa da contribuição patronal prevista por lei, desde 31 de dezembro de 1996, a France Télécom paga ao Estado uma contrapartida inferior à que teria pago se a lei não tivesse sido adotada. Além disso, dado o caráter liberatório da contribuição patronal instituída por essa lei, a France Télécom retomou imediatamente em 31 de dezembro de 1996 a provisão afetada nestas contas ao pagamento das suas obrigações futuras. Assim, o encargo de que a France Télécom foi libertada não era nem novo, uma vez que a Lei de 1990 retomava a prática orçamental anterior, nem imprevisível, dado que a empresa constituía provisões para esse efeito, nem derrogatório do direito comum da segurança social uma vez que este não se aplica à contrapartida paga pela France Télécom.
(105)
A partir da sua entrada em vigor, a Lei de 1996 transferiu para o Estado francês a obrigação de contribuição anual que cobre integralmente in fine o encargo de financiamento das pensões do pessoal envolvido. O montante de auxílio concedido desta forma pela Lei de 1996 pode ser calculado, desde a sua entrada em vigor, como constituindo a diferença anual entre a contrapartida representada pela contribuição patronal liberatória paga pela France Télécom ao Estado francês e os encargos que teria pago em conformidade com a Lei de 1990, indicados no Quadro 1, se esta se tivesse mantido inalterada, após dedução do montante da quotização fixa paga em 1997.
(106)
Resulta das estimativas fornecidas pela República Francesa e expostas no ponto 40 que, no momento da reforma em 1996 e até à extinção prevista das obrigações financeiras resultantes do encargo assumido pelo Estado francês, as autoridades francesas podiam estimar o montante total líquido deste novo encargo até 2043, data em que as obrigações financeiras do Estado relativamente aos funcionários reformados ou aos seus sucessores seriam extintas, em […] mil milhões de EUR. O valor atualizado do encargo líquido era de […] mil milhões de EUR em 1996, após dedução das quotizações anuais da France Télécom (15,2 mil milhões de EUR), dos trabalhadores ([…] mil milhões de EUR) e da contribuição fixa excecional de 5,7 mil milhões de EUR.
(107)
Note-se, além disso, que os montantes estimados na época da reforma em 1996 constituem uma aproximação do montante real (57). Os montantes da contrapartida previstos a cargo da France Télécom sob forma de contribuições anuais, tal como a «devolução» de 5,7 mil milhões de EUR paga em 1997, não tinham nem por objeto nem por efeito tentar assegurar a neutralidade orçamental para o Estado francês. Se tal fosse o caso, sob reserva do caráter adequado dos pressupostos de cálculo atuarial, ter-se-ia verificado uma equivalência entre custos e receitas para o conjunto do período de programação, não existindo, portanto, qualquer vantagem económica para a France Télécom.
(108)
As autoridades francesas estavam conscientes de que a «transferência dos encargos de pensões dos agentes funcionários da France Télécom para o orçamento geral do Estado» era «um encargo novo e pesado para o Estado» que a contribuição fixa excecional ou o produto da cessão de uma parte das ações da empresa detidas pelo Estado só parcialmente cobriria. Assim, os debates mencionados no ponto 31 revelam que o Estado francês não procurou em 1996 compensar integralmente o novo encargo que assumia para o futuro, mas, pelo contrário, assumir um encargo novo e que «fossem em primeiro lugar tidos em conta neste processo os interesses da empresa».
(109)
É evidente que, mesmo com pressupostos atuariais diferentes dos adotados pelo Estado francês para estimar o novo encargo que ia assumir e não obstante a contribuição fixa excecional paga em 1997, a reforma conferiu uma vantagem económica considerável sob forma de menores contribuições patronais para as pensões. Ora, dado que a contribuição fixa ou «devolução» não permitia cobrir integralmente os encargos transferidos para o Estado francês, reduzindo-os quanto muito, e atendendo às ordens de grandeza em causa, não é necessário confirmar a adequação do cálculo atuarial que foi feito na época, nem a exatidão das estimativas dele resultantes para a totalidade do período até 2043.
(110)
Por outro lado, não é necessário comparar as vantagens financeiras resultantes da redução das quotizações da France Télécom com as alegadas desvantagens que decorrem do emprego de pessoal com o estatuto de funcionário, como defendido pela France Télécom, apoiada pela República Francesa. Com efeito, a Lei de 1996 não veio, em qualquer caso, aumentar estas supostas desvantagens, uma vez que não implicou a contratação de funcionários suplementares. De qualquer modo, ao libertar a France Télécom de uma parte das suas obrigações financeiras, o objetivo da Lei de 1996 não era compensar uma pretensa desvantagem ligada aos salários ou, utilizando os termos da France Télécom, a menor fluidez de emprego do pessoal com estatuto de funcionário.
(111)
É, por conseguinte, com uma preocupação de ser exaustivo que é conveniente responder aos argumentos sobre as alegadas desvantagens do emprego de funcionários, invocadas pela República Francesa e pela France Télécom.
-
Em primeiro lugar, a France Télécom dispunha, em vésperas da abertura total do mercado francês à concorrência, de um efetivo habilitado e competente sem o qual, se tivesse de ser substituído na íntegra, não teria podido manter a sua posição no mercado, o que a France Télécom não refere nas suas observações.
-
Além disso, o montante dos salários e o investimento em formação do pessoal que a France Télécom qualifica de desvantagens constituem encargos normais do orçamento de uma empresa, não tendo sido demonstrado que não melhoram o empenho e a produtividade do pessoal em relação aos concorrentes.
-
Por outro lado, se é verdade que a France Télécom não dispõe de possibilidades de ajustamento da sua massa salarial através da execução de um plano social de redução de efetivos para o pessoal em causa, é duvidoso de que um tal plano destinado unicamente aos funcionários em virtude do seu estatuto pudesse ser validamente aplicado, quando a cessação do recrutamento de funcionários em 1997 e o recurso a pessoal de direito privado lhe deram possibilidades efetivas de flexibilidade de ajustamento da sua massa salarial.
-
Por último, se é verdade que a empresa consagra um orçamento substancial a incitar à reforma antecipada do pessoal em causa, não é menos verdade que o incentivo e o interesse para a empresa em criar tal dispositivo seriam menores sem a transferência para o Estado francês de obrigações financeiras assumidas pela France Télécom, prevista pela Lei de 1996. O dispositivo permite assim incentivar a partida antecipada e, por conseguinte, para as categorias de pessoal em causa, a tomada a cargo mais cedo pelo Estado. Sem a Lei de 1996, a France Télécom teria continuado a assegurar essa tomada a cargo.
(112)
Igualmente infundado, na ausência de ligação com a questão da existência ou não de uma vantagem económica resultante das medidas em causa, é o argumento da tomada em consideração das vantagens competitivas obtidas pela France Télécom através do seu antigo monopólio, invocadas pelos autores da denúncia. As alegadas vantagens e desvantagens não têm, com efeito, qualquer relação com a questão da equidade das condições de concorrência nos mercados de telecomunicações no que se refere aos encargos sociais.
(113)
Foi apenas a contribuição fixa excecional prevista na Lei de 1996 que veio agravar de forma imediata os encargos da France Télécom em relação à situação de referência já identificada. O pagamento da contribuição fixa reduziu o montante do auxílio de que a France Télécom beneficiou e beneficiará até à extinção do encargo financeiro assumido pelo Estado francês em substituição da France Télécom em aplicação da Lei de 1996. Sem prejuízo do rigor dos métodos atuariais utilizados pelo Governo francês na época, sem esta contribuição fixa, o montante dos encargos de que a France Télécom teria sido libertada seria de 18,9 mil milhões de EUR e não de […] mil milhões de EUR, em valor líquido de 1996.
(114)
A Lei de 1996 permitiu e permite à France Télécom dispor de recursos financeiros acrescidos para operar nos mercados em que exerce atividades. Estes recursos eram assim, devido à Lei de 1996, mais importantes do que os que a France Télécom dispunha sob a vigência da Lei de 1990, na sua redação inicial. Ora, os mercados de serviços de telecomunicações em que operava e opera a France Télécom no conjunto do território em França e noutros Estados-Membros foram gradualmente abertos à concorrência através do desaparecimento gradual dos direitos exclusivos ou especiais a partir de 1988, e depois, salvo derrogações específicas, totalmente abertos a partir de 1998. A abertura total à concorrência concretizou-se em França em 2002. O desaparecimento das barreiras jurídicas foi acompanhado pela entrada no mercado de outros operadores com os quais a France Télécom se encontrou e encontra em concorrência, ainda antes das medidas legislativas de 1990 e 1996 que são objeto da presente decisão.
(115)
Libertada da obrigação de constituir provisões para os encargos com pensões futuras para o seu pessoal com estatuto de funcionário e sujeita a um nível de quotização anual inferior, a France Télécom pôde dispor de um balanço mais favorável em termos de autorizações e encargos, tornando-se mais atrativa para angariar capitais, o que a colocou numa situação mais favorável em relação ao período anterior à reforma de 1996. Libertada de um encargo incorrido no seu mercado histórico francês, a France Télécom pôde assim mais facilmente desenvolver-se em mercados de outros Estados-Membros recentemente abertos à concorrência, o que efetivamente viria a fazer, conforme indicado nos pontos 48 a 50.
(116)
Desta situação resulta que a redução de encargos da France Télécom decorrentes das modalidades de cálculo da compensação a pagar ao Estado francês pela tomada a cargo das pensões do pessoal com estatuto de funcionário falseia ou ameaça falsear a concorrência entre a France Télécom e estes novos operadores em França e nos outros Estados-Membros em que a France Telecom está presente.
6.1.4. Afetação das trocas comerciais entre Estados-Membros
(117)
Os mercados em que a France Télécom opera em França foram gradualmente abertos à concorrência desde 1988 e são mercados em grande medida abertos ao comércio entre Estados-Membros. A Diretiva 96/19/CE visava a liberalização total do setor das telecomunicações a partir de 1 de janeiro de 1998. Operadores cujo capital é parcialmente detido por empresas de outros Estados-Membros que não a França vieram implantar-se neste mercado. Alguns destes mercados referem-se às comunicações internacionais entre Estados-Membros. Do mesmo modo, através de filiais, a France Télécom presta serviços de comunicações eletrónicas noutros Estados-Membros, designadamente Espanha, Bélgica ou Reino Unido.
(118)
Nestas condições, uma medida que diminui os encargos gerais de exploração e de funcionamento da France Télécom e liberta recursos de que esta empresa se pode servir para investir ou para melhorar as suas ofertas comerciais em França ou para se instalar noutros Estados-Membros é suscetível de afetar o comércio entre Estados-Membros.
6.1.5. Conclusão sobre a existência de um auxílio na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE
(119)
Resulta do que precede que, ao diminuir a contrapartida que constitui a contribuição patronal a pagar ao Estado pelos encargos com as pensões de reforma previstas pela Lei de 1990, na sua redação inicial, ao substituí-la pela contrapartida prevista pela Lei de 1996, na medida em que esta última contrapartida é inferior à aplicada anteriormente, a República Francesa concedeu, através dos seus recursos, um auxílio à France Télécom que falseia ou ameaça falsear a concorrência e afeta o comércio entre Estados-Membros, na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, e isto no momento da transferência dos encargos estabelecida pela Lei de 1996.
(120)
É necessário examinar, por conseguinte, se o auxílio pode ser declarado compatível com o mercado interno.
6.2. Bases jurídicas alternativas de compatibilidade do auxílio
(121)
A Comissão nota que a França não invocou o artigo 106.o, n.o 2, do TFUE como fundamento da compatibilidade das medidas em questão.
(122)
As derrogações previstas no artigo 107.o, n.o 2, do Tratado, relativas aos auxílios de natureza social atribuídos a consumidores individuais, aos auxílios destinados a remediar os danos causados por calamidades naturais ou por outros acontecimentos extraordinários e aos auxílios atribuídos à economia de certas regiões da República Federal da Alemanha, não têm manifestamente qualquer pertinência no caso em apreço.
(123)
No que diz respeito às derrogações previstas no artigo 107.o, n.o 3, do TFUE, a Comissão verifica que os auxílios em causa não se destinam a promover o desenvolvimento económico de regiões em que o nível de vida seja anormalmente baixo ou em que exista uma grave situação de subemprego, não se destinam a fomentar um projeto de importante interesse europeu comum, nem a sanar uma perturbação grave da economia francesa. É óbvio que o auxílio não se destina também a promover a cultura ou a conservação do património.
(124)
Afigura-se, por conseguinte, que só o artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE tem vocação para se aplicar no quadro da avaliação da compatibilidade desta medida.
6.3. Compatibilidade do auxílio nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE
(125)
Nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE: «Podem ser considerados compatíveis com o mercado interno: […] os auxílios destinados a facilitar o desenvolvimento de certas atividades ou regiões económicas, quando não alterem as condições das trocas comerciais de maneira que contrariem o interesse comum […]».
(126)
Para que um auxílio seja considerado compatível com o mercado interno pelo facto de facilitar o desenvolvimento de determinadas atividades económicas ou setores económicos, deve melhorar a forma como essa atividade económica é exercida. Um auxílio só é compatível, ao abrigo do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), se não alterar as condições das trocas comerciais de maneira que contrarie o interesse comum. Na sua avaliação, a Comissão atribui particular importância aos critérios da necessidade e da proporcionalidade (58).
(127)
A título preliminar, e atendendo às dúvidas suscitadas pela Comissão na sua decisão de início do procedimento, convém notar que a República Francesa recuperou junto da France Télécom um montante adequado, correspondente à recuperação dos auxílios exigida pela Comissão na sua decisão relativa à aplicação da taxa profissional à France Télécom (59). A Comissão considera, após confirmação do acórdão do Tribunal de Primeira Instância, que rejeitou o recurso de anulação desta decisão pelo Tribunal de Justiça (60), que a República Francesa tomou as medidas necessárias para executar as obrigações decorrentes desta decisão. Uma vez que a recuperação correta dos auxílios pagos em aplicação da taxa profissional elimina a vantagem económica de que a France Télécom teria beneficiado a esse título, não é necessário examinar os efeitos de uma eventual cumulação com o auxílio objeto do presente procedimento.
(128)
Quanto ao resto, é conveniente referir desde já que, contrariamente aos encargos com investimentos, os encargos sociais de uma empresa são custos de funcionamento recorrentes e que um auxílio que diminui estes custos constitui um auxílio ao funcionamento da empresa, cuja compatibilidade com o mercado interno deve ser, segundo a jurisprudência do Tribunal de Justiça, apreciada pela Comissão de forma muito restritiva.
6.3.1. Conformidade da medida de auxílio com um objetivo de interesse comum
(129)
No caso em apreço, pode considerar-se que o auxílio concedido desde 1997 se destinava a facilitar o desenvolvimento da atividade económica de prestação de serviços de comunicações eletrónicas, no contexto da liberalização total desses mercados. Com efeito, a Lei de 1996 foi adotada paralelamente à Lei n.o 96-659, de 26 de julho de 1996, relativa à regulamentação das telecomunicações, que transpunha as obrigações decorrentes para a França do direito da União, em especial da Diretiva 96/19/CE.
(130)
Neste contexto, o objetivo geral da Lei de 1996 no que se refere ao pagamento de uma contrapartida financeira ao Estado francês é de nivelar os encargos sociais e fiscais obrigatórios que recaem sobre os salários entre a France Télécom e as outras empresas do setor das telecomunicações abrangidas pelo regime geral das prestações sociais. O meio utilizado, a saber, uma medida de auxílio dirigida direta e exclusivamente ao modo como a contribuição patronal da France Télécom é estabelecida, afigura-se adequado para alcançar o objetivo fixado.
(131)
Uma medida de auxílio que visa diminuir os encargos sociais correntes da France Télécom assumidos numa altura em que a prestação de um serviço em regime de monopólio, no que se refere a uma parte preponderante das suas atividades, não exigia um comportamento economicamente eficiente pode contribuir, num contexto concorrencial diferente, para melhorar a forma como os serviços anteriormente sob monopólio são prestados, desde que a atribuição de recursos financeiros das empresas concorrentes aos seus encargos sociais respetivos não distorça um processo de concorrência por mérito. Se é verdade que foram emitidas certas reservas a seguir descritas sobre a adequação de determinadas disposições da lei para atingir o seu objetivo, não podem ser postas em dúvida nem a sua legitimidade nem a sua conformidade com o objetivo de interesse comum de desenvolvimento de mercados de serviços de comunicações eletrónicas em que a concorrência é efetiva, contribuindo assim para o progresso tecnológico e o desenvolvimento económico desta atividade.
6.3.2. Necessidade da medida de auxílio
(132)
A limitação dos efetivos de funcionários afetados à France Télécom induzida pela proibição de recrutamento após 1 de janeiro de 2002, prevista pela Lei de 1996, teria tido como consequência inevitável um aumento considerável dos encargos com as pensões para a France Télécom proporcionalmente ao pessoal com estatuto de funcionário em atividade. Assim privada da possibilidade de recrutar funcionários do Estado, o que é compreensível, aliás, atendendo ao caráter agora concorrencial da prestação dos serviços em causa, a France Télécom teria tido de suportar encargos excessivos com o pagamento de pensões para o efetivo em causa relativamente aos que os seus concorrentes deviam e devem fazer face. Note-se igualmente que os compromissos a pagar ao Estado francês, a título de contrapartida, previstos pelas disposições iniciais da Lei de 1990 diziam respeito não só à categoria de funcionários ativos em mercados concorrenciais em 1990 e posteriormente, mas também aos funcionários da Direção-Geral do Ministério dos Correios e Telecomunicações que se encontravam na reforma em 1990.
(133)
A título ilustrativo, segundo a República Francesa, a taxa de contribuição que teria resultado para a France Télécom se as disposições da Lei de 1990 tivessem sido mantidas inalteradas teria sido de 77 % dos ordenados indexados brutos do pessoal com estatuto de funcionário no ativo em 2010. Esta taxa deve ser comparada com uma taxa de […] %, que permitiria assegurar uma equidade concorrencial total no que se refere aos riscos comuns e não comuns entre a France Télécom e os seus concorrentes. Em valores absolutos, a diferença representaria cerca de […] milhões de EUR de custo adicional anual relativamente à taxa de contribuição que garante a igualdade concorrencial. Além disso, uma vez que a lei não previa o caráter liberatório das contribuições patronais, a France Télécom teria continuado a fazer face a necessidades de provisionamento significativamente maiores em relação às provisões de 3,6 mil milhões de EUR já constituídas em 1996.
(134)
A este respeito, as considerações dos autores da denúncia sobre o facto de a France Télécom ter podido assumir desde 1996 uma dívida financeira muito superior aos encargos de que o Estado francês a libertou não são relevantes, pois não estão relacionadas com a questão em apreço. Mesmo se o aumento da dívida financeira assumida pela France Télécom desde 1996 e os montantes em causa neste momento parecem afastar o risco de falência da empresa invocado pela República Francesa, se o regime previsto pela Lei de 1990 tivesse sido mantido, a medida de auxílio afigura-se necessária no futuro para permitir que a France Télécom possa exercer nos mercados em causa uma concorrência baseada no mérito, sem ser prejudicada pelo peso de encargos sociais herdados do passado que os seus concorrentes não têm de suportar.
(135)
As considerações dos autores da denúncia e do operador de telecomunicações sobre a pertinência de um balanço global com vista a apreciar a necessidade do auxílio à luz dos outros benefícios retirados pela France Télécom do seu monopólio passado não têm fundamento. É verdade que, desde 1996, a posição da France Télécom em muitos dos mercados de serviços em que opera em França continua a ser preponderante, nomeadamente devido aos efeitos de rede inerentes aos mercados de comunicações. Do mesmo modo, a France Télécom alargou a sua presença aos mercados de outros Estados-Membros onde conquistou posições significativas, nomeadamente na Polónia e em Espanha. Mas, não é menos verdade que, como sublinhado indiretamente pelo operador de telecomunicações nas suas observações, devido à sua posição dominante na aceção do artigo 102.o do TFUE ou ao seu poder de mercado significativo na aceção da regulamentação aplicável às comunicações eletrónicas na União (61), a France Télécom está sujeita a obrigações assimétricas especiais às quais não estão sujeitas as empresas concorrentes com menor poder de mercado.
(136)
Ora, estas obrigações, por exemplo em matéria de acesso à sua rede, de orientação das tarifas pelos custos ou de abstenção de comportamentos comerciais que uma empresa não dominante se poderia permitir, têm precisamente por objetivo garantir que a posição da France Télécom herdada do anterior monopólio não seja mais prejudicial para a concorrência. Estes instrumentos regulamentares ad hoc, concebidos e aplicados regularmente pelas autoridades reguladoras nacionais e da concorrência e pela Comissão (62), são mais específicos e eficazes para corrigir os efeitos persistentes das vantagens retiradas pela France Télécom do seu antigo monopólio, invocadas pelos autores da denúncia.
(137)
O auxílio estatal objeto do presente processo afigura-se portanto, em termos de princípio, necessário para atingir um objetivo de interesse comum, melhorando as condições de concorrência relativas aos encargos com as pensões de reforma e, consequentemente, à prestação de serviços de comunicações eletrónicas.
6.3.3. Proporcionalidade da medida de auxílio
(138)
É forçoso constatar que a contrapartida financeira a favor do Estado instituída pela Lei de 1990 relativamente à liquidação e pagamento das pensões é específica à France Télécom e apresenta um caráter sui generis. O princípio do reembolso total previsto pela Lei de 1990 inicial foi substituído por um regime diferente de determinação do montante da contribuição patronal a pagar ao Estado a partir de 1996. Eram teoricamente possíveis diversas opções de determinação do montante da contribuição patronal a pagar pela France Télécom, indo mesmo até à tomada a cargo integral pelo Estado sem qualquer reembolso. Esta contrapartida é calculada desde 1997 por referência a certos encargos suportados pelas empresas concorrentes no setor. Para determinar se o auxílio é proporcionado para atingir o objetivo fixado, é portanto conveniente verificar o caráter objetivo e justificado da referência para a fixação do montante da contrapartida consagrado na Lei de 1996.
(139)
Importa salientar desde já que, nos processos relativas à diminuição dos encargos com pensões do pessoal com o estatuto de funcionário de antigos operadores monopolistas no setor das telecomunicações, a OTE na República Helénica e a BT plc no Reino Unido, a Comissão verificou nomeadamente se essas empresas estavam sujeitas a encargos sociais equivalentes aos dos concorrentes para decidir, respetivamente, da compatibilidade ou incompatibilidade com o mercado interno, nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE, dos auxílios estatais concedidos aos operadores em questão (63). Ora, a Comissão verifica que, no caso em apreço, as contribuições liberatórias pagas anualmente pela France Télécom e previstas na Lei de 1996 não permitem assegurar a imposição de encargos sociais equivalentes às dos seus concorrentes. A taxa de equidade concorrencial («TEC») não for atingida.
(140)
No entanto, a República Francesa e a France Télécom invocam a contribuição fixa excecional de 5,7 mil milhões de EUR paga em 1997 pela France Télécom em conformidade com a Lei de 1996. O montante dessa contribuição fixa foi estabelecido em 1996 por forma a compensar, durante o período de dez anos de aplicação da Lei de 1996, o custo adicional então previsto para o Estado, tendo em conta, de resto, as provisões contabilísticas que a France Télécom já tinha constituído e que a empresa poderia retomar no exercício de 1996-1997. A contribuição fixa excecional subdivide-se em dois elementos:
-
por um lado, um montante de 3,6 mil milhões de EUR correspondente às provisões constituídas pela France Télécom até 1996 para fazer face aos encargos com as futuras pensões dos funcionários então previstas;
-
por outro lado, um montante de 2,1 mil milhões de EUR (a seguir denominado o «montante complementar»), correspondente, tanto nas previsões oficiais como nos factos, aos encargos sociais líquidos de liquidação das pensões que o Estado deveria pagar num período de 10 anos, entre 1997 e 2006, devido à transferência dos encargos com as pensões dos funcionários das telecomunicações.
(141)
Uma vez que o montante fixo de 5,7 mil milhões de EUR nunca teria por objetivo compensar a ausência de uma taxa de equidade concorrencial entre a France Télécom e os seus concorrentes, não seria adequado tentar comparar este montante e as contribuições anuais liberatórias que não foram pagas pela France Télécom, embora tivessem sido necessárias para alcançar uma taxa de equidade concorrencial real.
(142)
Em contrapartida, ressalta da análise dos debates parlamentares que o montante complementar de 2,1 mil milhões de EUR se destinava a cobrir esta transferência de encargos de 1997 a 2006 e, na prática, a eliminar os efeitos do auxílio durante um período de dez anos. Assim, o esforço financeiro líquido da France Télécom correspondente a esse montante complementar consistiu em financiar, durante um período de dez anos, o custo adicional da reforma para o Estado francês.
(143)
Além disso, a contribuição excecional integra a retoma das provisões contabilísticas constituídas até 1996 e que se tornaram sem objeto. As provisões retomadas pelo Estado foram constituídas pela France Télécom para fazer face aos encargos com as pensões futuras e essa retoma elimina os efeitos do auxílio relativamente ao período de pagamento das pensões que são suscetíveis de abranger.
(144)
Todavia, a Lei de 1996 refere-se a uma contribuição excecional única, sem que as disposições aplicáveis, nem as da Lei das finanças nem as dos decretos posteriores, identifiquem um montante decorrente das provisões, que seria necessário deduzir do encargo transferido para o Estado durante esse período. O artigo 6.o da Lei de 1996 especifica que a contribuição fixa excecional é paga a título de contrapartida da assunção pelo Estado das pensões concedidas ao pessoal com estatuto de funcionário do Estado. O montante dessa contribuição excecional deve, portanto, ser tido em conta na sua globalidade na análise da reforma.
(145)
Uma vez que a France Télécom, através do pagamento desta contribuição fixa excecional, cobriu os encargos com as pensões de reforma dos funcionários das telecomunicações e os encargos de compensação entre regimes durante um período de cerca de quinze anos, os efeitos do auxílio foram neutralizados. A France Télécom, através do pagamento desta contribuição excecional, neutralizou os efeitos do auxílio durante esse período. Por consequência, justifica-se que, durante esse período, a France Télécom não seja obrigada a preencher as condições de compatibilidade deste auxílio e que, por conseguinte, não pague a contribuição anual necessária para assegurar uma taxa de equidade concorrencial que inclua os riscos não comuns com os assalariados de direito privado.
(146)
É conveniente retomar pormenorizadamente as etapas deste raciocínio.
(147)
É forçoso constatar que as contribuições anuais liberatórias pagas pela France Télécom desde a reforma de 1996 não permitem atingir uma taxa de equidade concorrencial, como sublinhado na decisão de início do procedimento. Tal resulta do facto de a taxa aplicada à France Télécom incorporar apenas as quotizações correspondentes aos riscos comuns entre trabalhadores de direito privado e funcionários do Estado e de, a este título, excluir as quotizações correspondentes aos riscos não comuns, como o desemprego ou o não pagamento dos salários em caso de recuperação ou liquidação da empresa.
(148)
Resulta assim do Quadro 4 que a não tomada em consideração dos riscos não comuns no cálculo da contribuição a pagar pela France Télécom se traduz num diferencial considerável entre a contrapartida paga pela France Télécom ao Estado e a que pagaria se a taxa de contribuição fosse calculada para assegurar uma equidade concorrencial total com as bases de cálculo dos encargos dos concorrentes. Por conseguinte, a medida de auxílio resultante da lei não respeita o princípio da proporcionalidade. Para que satisfizesse este princípio e a fim de atingir o objetivo legítimo declarado de melhorar as condições de concorrência, alinhando os métodos de cálculo relativos aos encargos suportados pelas empresas ativas nos mercados de telecomunicações em causa em França, o auxílio concedido à France Télécom em aplicação da Lei de 1996 deveria ter alinhado e passar a alinhar efetivamente no futuro os referidos encargos, incluindo os relativos aos riscos não comuns das duas categorias de pessoal.
(149)
Neste contexto, não pode ser aceite o argumento avançado pela França segundo o qual os funcionários do Estado não se encontram expostos a certos riscos, não se justificando, por conseguinte, quotizar para estes riscos. Em primeiro lugar, é devido a medidas estatais que estes riscos não surgem, não se justificando que a France Télécom obtivesse uma vantagem pecuniária. Por exemplo, é devido ao compromisso assumido pelo Estado francês relativamente aos funcionários ativos na France Télécom e ao facto de o Estado francês ser o seu próprio segurador que o risco de não pagamento dos salários em caso de processo de recuperação judicial da empresa não se apresenta. Mas, não pode ser excluída a possibilidade de a France Télécom apresentar um pedido de declaração de falência, tal como um concorrente. Nos dois casos, não se trata de uma vantagem conferida à empresa, mas diretamente aos seus assalariados. A garantia de pagamento dos salários só intervém depois de a empresa ter deixado de existir. Ora, uma empresa concorrente deverá quotizar para garantir o risco dos salários não pagos após o seu desaparecimento, contrariamente ao que acontece com a France Télécom. Não se justifica portanto conferir uma vantagem a esta empresa, sob a forma de diminuição de quotização ou, na prática, da exclusão deste risco do método de cálculo das contribuições da France Télécom.
(150)
Em seguida, e mais fundamentalmente, o próprio objetivo da reforma adotado em 1996, cuja lógica parece não ter sido seguida até ao fim, é alinhar as condições de concorrência no que se refere aos encargos fiscais e sociais entre todos os concorrentes do setor, independentemente do estatuto do seu pessoal e da existência de uma obrigação efetiva por parte da France Télécom de aderir e de quotizar para os organismos de gestão competentes. É precisamente esta lógica de alinhamento das condições de concorrência que poderia tornar compatível a medida em apreço com o mercado interno. O facto de o pessoal da France Télécom se encontrar ou não exposto a tais riscos não é relevante se seguirmos esta lógica.
(151)
Em conclusão, uma redução da tomada a cargo das pensões com uma transferência dos encargos líquidos para o Estado só respeitaria o princípio da proporcionalidade se permitisse um nivelamento das condições de concorrência. Ora, a France Télécom não foi colocada numa situação de equivalência completa com as empresas do setor no que respeita aos encargos sociais que recaem sobre os salários, uma vez que certos encargos sociais e fiscais não foram integrados na base de cálculo da contribuição anual.
(152)
Do mesmo modo, não se justifica, contrariamente às pretensões da República Francesa e da France Télécom, tomar em consideração o montante da contribuição fixa excecional de 5,7 mil milhões de EUR já pago pela France Télécom em 1997 para a comparar com a insuficiência da taxa de contribuição liberatória aplicada à France Télécom.
(153)
A título preliminar, a Comissão recorda que deve verificar, relativamente a cada situação, se as condições de aplicação da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE estão reunidas, sem estar vinculada por uma prática decisória anterior, mesmo bem estabelecida (64).
(154)
Em qualquer caso, a reforma agora examinada é claramente diferente, em vários aspetos, da reforma objeto da decisão La Poste (65), que as autoridades francesas tentam invocar.
(155)
Com efeito, contrariamente à reforma objeto da decisão La Poste invocada pela República Francesa e pela France Télécom, a reforma do modo de financiamento das pensões do pessoal com estatuto de funcionário da France Télécom interveio no início da abertura a nível da União dos mercados em que a France Télécom podia operar.
(156)
Afigura-se aliás que a France Télécom beneficiou dessa liberalização, implantando-se nos mercados de outros Estados-Membros, graças não só à mudança de estatuto para sociedade anónima, mas também, em parte, à supressão de compromissos com os encargos de pensões do seu balanço e à redução dos encargos potenciais futuros decorrentes da reforma. Esta redução dos compromissos no seu balanço permitiu à France Télécom aumentar a sua solvência e a sua capacidade de obter empréstimos. Decorre dos valores da dívida apresentados pelos autores da denúncia nas suas observações, e não contestados pela República Francesa quanto aos montantes, que a dívida financeira líquida da France Télécom passou de 19,2 mil milhões de EUR em 1997 para 83 mil milhões de EUR em 2002.
(157)
É verdade que uma política voluntarista de investimento de expansão nos mercados de outros Estados-Membros, tornada possível pela liberalização, pode estar na origem deste aumento muito substancial da dívida financeira. Não é menos verdade que a mobilização dos fundos necessários foi tornada possível, em parte, devido à redução dos encargos com as reformas num montante líquido de […] mil milhões de EUR, transferidos para o Estado francês em 1996. Consequentemente, as observações do operador de telecomunicações tendentes a demonstrar que o auxílio teria permitido à France Télécom financiar a sua expansão internacional (observações referidas no ponto 68) não são, ainda que indiretamente, desprovidas de fundamento.
(158)
Em contrapartida, o conjunto dos mercados postais em que La Poste francesa pode operar na União ainda não está totalmente aberto à concorrência e só o deverá estar em 2012, ou seja, seis anos após a reforma do financiamento das pensões da La Poste (66). O efeito restritivo da concorrência do auxílio concedido à France Télécom em mercados totalmente abertos é portanto mais importante que o do auxílio à La Poste. Não se justifica portanto estabelecer um paralelismo completo das condições necessárias para que o auxílio seja compatível, uma vez que se trata de situações concorrenciais distintas em mercados em que a prioridade na abertura ao nível da União e a contribuição para a competitividade da sua economia eram também diferentes. Daí resulta que o critério do interesse comum enunciado no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE não deve necessariamente ser apreciado de forma idêntica nos dois casos.
(159)
Além disso, a situação financeira de La Poste e, por conseguinte, a sua capacidade de expansão em mercados externos ou de reforço no mercado francês não eram comparáveis com as da France Télécom. Como sublinhado na decisão La Poste, sem a reforma de 2006, devido à passagem a novas normas contabilísticas, a La Poste era obrigada a inscrever nas suas contas uma provisão, a favor do Estado, relativamente ao compromisso até então extrapatrimonial no montante de 76 mil milhões de EUR (67). Ora, contrariamente à La Poste, a France Télécom inscrevia provisões contabilísticas nos seus livros para fazer face aos seus compromissos futuros sem a reforma, o que tornava objetivamente diferentes as situações financeiras de cada uma das empresas.
(160)
Do mesmo modo, sem a reforma da France Télécom e a continuação do regime instituído pela Lei de 1990 teria ocorrido um aumento dos encargos com pensões que se tornaria significativo a partir de 2005-2007 segundo as previsões da época descritas no ponto 30, o que é corroborado pelos resultados ex post constantes do Quadro 3. Ora, no momento da reforma, a prossecução do regime instituído pela lei aplicável à La Poste traduzia-se imediatamente num custo adicional anual de cerca de […] milhões de EUR para a La Poste (68).
(161)
Não foi portanto demonstrado que a situação das duas empresas sob o efeito da lei aplicável antes das respetivas reformas, e, por conseguinte, o seu impacto concorrencial, era semelhante. Os factos demonstram o contrário. Assim, não se justifica proceder a um exame que conduza a conclusões similares nos dois casos.
(162)
Além disso, existiam no caso da decisão La Poste razões suficientes para considerar que a contribuição fixa excecional podia ser reatribuída no futuro como um adiantamento sobre o pagamento das contribuições ligadas à taxa de equidade concorrencial alterada. Estas razões não existem no presente caso. Com efeito, a condição que impõe a reatribuição da contribuição excecional da La Poste foi fixada depois de a Comissão ter dado início ao procedimento formal de investigação em que punha em causa a subestimação da contribuição liberatória necessária para atingir uma taxa de equidade concorrencial.
(163)
Em grande medida, e embora as autoridades francesas não o tenham reconhecido expressamente, a atribuição da contribuição fixa excecional em causa na decisão La Poste constituía o resultado de uma negociação entre a Comissão e o Estado-Membro destinada a assegurar o pagamento de uma contribuição liberatória que assegurasse uma taxa de equidade concorrencial. Nesta negociação, o ponto de partida das autoridades francesas expresso na sua notificação de 23 de junho de 2006, após os primeiros contactos sobre o processo em dezembro de 2005, era o de que a contribuição excecional prevista para a La Poste não era necessária do ponto de vista da equidade concorrencial, contrariamente ao projeto de reforma previsto da contribuição anual.
(164)
A decisão da Comissão não veio assim aprovar uma reforma já entrada em vigor, como a France Télécom parece defender. Com efeito, a notificação e a decisão de início do procedimento, de 12 de outubro de 2006, antecederam a fixação do montante da contribuição excecional pela Lei n.o 2006-1771, de 30 de dezembro de 2006 (Lei das finanças retificativa para 2006). As referidas negociações incidiam sobre vários aspetos da reforma, nomeadamente a tomada em consideração da vantagem que poderia representar a reforma notificada no passado, o perímetro de cálculo da taxa de contribuição prevista e as modalidades de tomada em consideração da especificidade da banca postal em relação às atividades postais e tipos de pessoal afetados. Estas negociações prosseguiram e foi só nas suas observações de 8 de junho de 2007 que as autoridades francesas aceitaram as modalidades de atribuição da contribuição excecional no âmbito de um acordo global sobre a reforma, alterando assim a posição que havia sido notificada a respeito da contribuição excecional e do modo de cálculo das contribuições anuais futuras.
(165)
Por outro lado, contrariamente às disposições da Lei das Finanças de 1997, que cria o Estabelecimento público que gere a contribuição da France Télécom, que previam regras rígidas quanto aos reembolsos anuais ao Estado, o Estabelecimento público que gere a contribuição da La Poste não estava sujeito a regras específicas (69). Uma vez que se tratava de uma contribuição excecional a pagar e livre de afetação, a Comissão pôde considerar que a República Francesa teria podido diminuir o montante e concomitantemente aumentar a taxa de contribuição anual da La Poste.
(166)
É forçoso constatar que os termos da Lei de 1996 definem os parâmetros de cálculo da contribuição anual paga regularmente ao Estado como contrapartida das pensões do pessoal com estatuto de funcionário, sem que seja levantada a questão da tomada em consideração dos riscos não comuns entre os funcionários e o pessoal de direito privado. Neste contexto, o Tribunal de Primeira Instância e o Tribunal de Justiça precisaram, relativamente à taxa profissional devida pela France Télécom, que uma redução dos encargos não pode ser compensada por um encargo específico diferente, nomeadamente quando o Estado-Membro, a República Francesa neste caso, não demonstrou que os encargos anteriores foram instituídos em previsão de uma redução dos encargos futuros sob um regime de tributação diferente (70).
(167)
A Comissão não pode ignorar que a finalidade da contribuição fixa específica já paga em 1997 era, tal como previsto expressamente pelo artigo 6.o da Lei de 1996, compensar parcialmente o Estado francês pelo encargo financeiro que passava a assumir com a Lei de 1996.
(168)
Além disso, decorre do teor do relatório do Senado, referido no ponto 27, que, ao votar o princípio da contribuição excecional, o legislador não procurou tomar em consideração, e ainda menos compensar, a diferença entre as quotizações anuais da France Télécom e as dos concorrentes, relativamente mais elevadas. Pelo contrário, o legislador obrigou deliberadamente a France Télécom a pagar encargos anuais que não cobriam os riscos não comuns às duas categorias de pessoal (funcionários e não funcionários), sem estabelecer qualquer ligação entre esta escolha e a imposição da contribuição excecional paga em 1997.
(169)
O encargo que representava para a France Télécom a contribuição fixa foi transferido como receita geral para o orçamento de Estado, inscrito no Estabelecimento público responsável pela sua gestão e esgotado. Nestas condições, a Comissão não pode, pois, no todo ou em parte, reatribuir ficticiamente e a posteriori a contribuição fixa excecional já esgotada a um objetivo totalmente alheio ao que lhe foi atribuído pelas autoridades francesas e não previsto pela lei, a saber, a compensação pela não tomada em consideração dos riscos não comuns aos assalariados de direito privado e aos funcionários do Estado. Esta contribuição fixa não foi assim instituída em previsão de uma harmonização completa, num regime legislativo e regulamentar diferente, dos encargos anuais da France Télécom e dos seus concorrentes.
(170)
Pelas mesmas razões, devido às regras de gestão e de transferência para o orçamento previstas na Lei das Finanças desde 1997, e aplicadas até agora, não podem ser aceites as alegações e os cálculos da República Francesa para demonstrar que a reforma de 1996 teve até agora como resultado um excedente de receitas considerável para o Estado.
(171)
Com efeito, tendo em conta as modalidades de gestão e utilização da contribuição fixa excecional da France Télécom pelo Estabelecimento público competente, tal como fixadas na Lei das finanças, e os valores dos reembolsos efetivos efetuados desde 1997 transmitidos pela República Francesa e descritos nos pontos 36 e 37 e no Quadro 3, verifica-se nunca terem existido as receitas que a República Francesa procura invocar com um investimento que produz juros à taxa de 7 %.
[…]. Além disso, a alegação não reflete o comportamento real das autoridades francesas. Tendo em conta as regras de gestão previstas nas leis das finanças adotadas desde a sua criação, o referido Estabelecimento público não gerou tais receitas, que, de resto, não estavam previstas e não produziram juros. Pelo contrário, os recursos do Estabelecimento deveriam ser integralmente esgotados até 31 de dezembro de 2011. Estes recursos teriam sido esgotados mais cedo se tivessem sido afetados ao financiamento da reforma de 1996 - o que aliás a República Francesa contesta - mesmo integrando o acréscimo de receitas a título do imposto sobre as sociedades, como afirmado pelas autoridades francesas. Entretanto, a tomada em consideração de um acréscimo de receitas a título do imposto sobre as sociedades é ilegítima porque conduz a uma confusão entre os diferentes papéis do Estado. A amálgama proposta pelas autoridades francesas entre estes diferentes papéis não pode ser aceite, sendo conveniente manter uma distinção entre, por um lado, o Estado que concede um auxílio à France Télécom ao assumir o pagamento das pensões dos funcionários, a fim de desenvolver um processo de concorrência baseado no mérito, por outro lado, o Estado acionista da France Télécom e, por último, o Estado poder público que exerce as suas competências fiscais.
(172)
Além disso, importa notar que o pedido da República Francesa e da France Télécom no sentido de a contribuição excecional ser tomada em consideração para examinar a compatibilidade da reforma está em contradição com as observações que a República Francesa formulara na sua carta de 17 de março de 2004, segundo as quais «a contribuição fixa excecional prevista no artigo 6.o da Lei de 26 de julho de 1996 não pode, portanto, ser analisada como a compensação de uma alegada «vantagem». A análise do seu montante não apresenta a fortiori relevância para efeitos da regulamentação em matéria de auxílios estatais» uma vez que este montante era «uma contribuição excecional em benefício do seu acionista único [o Estado francês], equiparável a um dividendo excecional distribuído antes da abertura do capital a investidores privados».
(173)
O raciocínio subjacente ao argumento avançado na altura pela República Francesa apresenta uma certa lógica económica e financeira. Faz sentido, para um acionista único, no início da abertura do capital a outros investidores, obter em seu benefício exclusivo e tanto quanto possível os fundos disponíveis na empresa antes da abertura do capital, desde que tal não comprometa a atratividade do investimento. Este último aspeto foi tido em conta nos parâmetros financeiros impostos no balanço de abertura da France Télécom, de que resulta indiretamente o montante da contribuição fixa excecional, tal como evocado perante o Parlamento em 1996. Assim, era perfeitamente coerente por parte de um Estado acionista único prudente obter o maior montante possível de dividendo excecional, segundo os próprios termos da República Francesa, em vez de deixar os fundos na empresa, uma vez que, após a abertura do capital em 1997, só poderia obter a sua proporção na parte do capital mantida.
(174)
A validade deste raciocínio avançado na altura pela República Francesa, que solicitava que a análise do montante da «devolução» de 5,7 mil milhões de EUR não fosse tido em conta na apreciação da reforma à luz das regras em matéria de auxílios estatais, foi, além disso, corroborada pelas suas observações durante o procedimento. Com efeito, ao declarar que o montante da «devolução» teria sido calibrado em função não do custo da reforma estimado para o Estado ou das vantagens que reverteriam para a France Télécom mas da capacidade contributiva da empresa, a República Francesa indica que a imposição de uma «devolução» resultaria mais de um comportamento de acionista único prudente do que de um Estado regulador que pretendia assegurar o equilíbrio dos encargos com pensões que passava a assumir na sequência da reforma.
(175)
Se se seguisse tal raciocínio, a Comissão não deveria, como solicitado a seu tempo pela República Francesa, tomar em consideração a contribuição fixa excecional na análise da compatibilidade da reforma com as regras em matéria de auxílios estatais. Daí decorre que só deve ser tida em consideração a redução das contribuições anuais da France Télécom abaixo do nível dos concorrentes preconizada pela reforma desde 1997.
(176)
Pelas mesmas razões, a Comissão não pode aceitar as observações dos autores da denúncia no sentido da instauração de mecanismos de ajustamento da contribuição fixa excecional paga em 1997 e da contribuição patronal anual da France Télécom para garantir a neutralidade financeira da reforma. Tal implicaria proceder a um novo cálculo e a uma reafetação fictícia retrospetiva, no todo ou em parte, da contribuição fixa excecional paga ao orçamento do Estado em 1997. Do mesmo modo, o referido mecanismo equivaleria a instaurar um controlo ex post, ano após ano, cujo objetivo não consistiria em assegurar a proporcionalidade do auxílio concedido, embora reduzido pela contribuição fixa excecional, em 1997, mas sim eliminar qualquer auxílio na reforma.
(177)
Em contrapartida, deveria analisar-se se o pagamento da contribuição excecional pode ser tido em conta na apreciação da compatibilidade da medida de auxílio com o mercado interno, mantendo a justificação desse pagamento tal como estabelecida na Lei de 1996.
(178)
Nos termos da Lei de 1996, a contribuição fixa excecional de 1997 foi paga como contrapartida pela assunção das pensões pelo Estado francês. Nestas condições, devem ser tomados em consideração os efeitos da sua tributação sobre o balanço financeiro global da reforma introduzida pela Lei de 1996, tal como aplicada até agora. É necessário tomar em consideração o período de tempo durante o qual o encargo das pensões de reforma foi coberto pela contribuição fixa excecional.
(179)
No que se refere à comparação dos fluxos financeiros para a France Télécom escalonados no tempo, a saber, o pagamento da contribuição excecional em 1997 e os menores encargos anuais resultantes da Lei de 1996 desde então, é necessário proceder à atualização dos montantes. Durante o ano de 1997, diversos pagamentos da contribuição excecional foram escalonados até outubro de 1997, mesmo se o seu financiamento através de empréstimos adiou, na prática, para mais tarde o encargo financeiro para a France Télécom. Por outro lado, pagamentos da contribuição liberatória intervieram desde o início de 1997. A taxa de atualização deve, em princípio, ser a que resulta da Comunicação da Comissão aplicável nesta matéria (71), taxa que, a título ilustrativo, era de 5,53 % em outubro de 1997. É conveniente examinar se é adequado no caso em apreço utilizar uma taxa diferente da prevista na Comunicação, afastando-se assim das regras, comunicadas aos Estados-Membros que a Comissão adotou e deve aplicar salvo exceção devidamente justificada.
(180)
A este respeito, a escolha da taxa de 7 %, utilizada pelo atuário do Governo francês para atualizar os fluxos financeiros da reforma de 1996 até 2043, não seria justificada, […], devido ao facto de a presente análise incidir sobre um período mais curto devido ao calendário estabelecido. A taxa de 7 % é igualmente muito superior à média de 4,4 % das taxas anuais de atualização para o período 1997-2010 utilizadas pela República Francesa nas suas observações sobre a decisão de início do procedimento ou à taxa de atualização de […] % utilizada para 1998 na reforma do modo de financiamento das pensões da La Poste (72).
(181)
As taxas de cerca de 7 % para as OAT a 15 anos para 1996 avançadas pela República Francesa não podem também ser aceites. A taxa deve ser estabelecida para 1997 e não para a média de 1996. Além disso, um período de 15 anos é demasiadamente longo, dada a importância dos fluxos de pagamentos anuais a que a contribuição fixa excecional deveria, teoricamente, fazer face durante o período, relativamente aos quais os juros só por si não teriam sido suficientes. Alternativamente, poderia considerar-se a escolha de uma taxa composta construída a partir de diferentes taxas de otimização do investimento da contribuição fixa excecional para fazer face ao calendário de fluxos gerados pela reforma de 1996 do ponto de vista do Estado francês. Tal taxa, que se situaria em cerca de 5,50 % não divergiria significativamente da taxa de referência da Comissão para Outubro de 1997, mas a escolha não teria em conta o facto de a análise dever ser feita do ponto de vista da France Télécom (73).
(182)
Por último, a este respeito, a referência de 7 % para os empréstimos obrigacionistas da France Télécom entre 1991 e 1997 avançada pela República Francesa abrange um período de seis anos, muito anterior aos factos. No caso em apreço, o facto é que a France Télécom financiou a contribuição fixa excecional em 1996 mediante emissões principalmente a curto prazo e, em muito menor grau, mediante emissões obrigacionistas. Ora, uma taxa de atualização resultante das taxas de juro pagas pela France Télécom sobre as novas dívidas contraídas em 1996 ascenderia a 4,8 % com base no seu balanço em 31 de dezembro de 1996 (74). Tal taxa corresponde à materialidade dos custos financeiros reais incorridos pela France Télécom na época para financiar a contribuição excecional. Contudo, afigura-se adequado não fazer depender a taxa de atualização da opção feita pela empresa na altura, mas utilizar a referência objetiva escolhida pela Comissão na comunicação aplicável em matéria de taxa de atualização (75).
(183)
Em suma, não é adequado no caso em apreço utilizar uma taxa de referência diferente da resultante da Comunicação da Comissão aplicável nesta matéria e não aplicar, assim, as regras adotadas pela Comissão e comunicadas aos Estados-Membros.
Quadro 5
Fluxos financeiros resultantes da reforma de 1996 para a France Télécom (1997-2011)
(em milhões de EUR)
Ano
Pensões pagas
(A)
Compensação e sobrecompensação
(B)
Contribuições anuais
(C)
Vantagem FT
(D)
(A+B-C) (76)
Devolução 1 jan
(E)
Juros
(F)
Devolução 31 de dezembro
(E+F-D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(est).
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Capitalizada à taxa de atualização de 5,53 %, a tomada em consideração da «devolução» deveria compensar, até ao primeiro trimestre de 2012 (78), a redução dos encargos anuais de que beneficiou a France Télécom devido à aplicação da reforma de 1996.
(185)
Além disso, o termo desta compensação, que neutraliza os efeitos da reforma, coincidiria, com uma diferença de alguns meses, com o esgotamento efetivo dos recursos do Estabelecimento público responsável pela gestão da contribuição excecional da France Télécom, previsto para 31 de dezembro de 2011. À análise da atualização, vem juntar-se assim o facto de, em qualquer caso, a contribuição excecional ter sido efetivamente esgotada. Consequentemente, não subsistiriam montantes não transferidos para o orçamento do Estado que seria possível reafetar de forma diferente da prevista na Lei das Finanças aplicável.
(186)
Justifica-se, portanto, que, devido ao pagamento desta contribuição excecional em 1997, a France Télécom não seja obrigada a pagar um suplemento da contribuição anual relativamente ao período compreendido entre 1 de janeiro de 1997 e uma data posterior a 31 de dezembro de 2010, ainda a determinar com precisão. Com efeito, na medida em que, no Quadro 5, os dados relativos a 2011 e os relativos aos encargos de compensação e sobrecompensação resultam de estimativas, é conveniente que a data exata seja aprovada pela República Francesa com base nas datas definitivas dos pagamentos efetuados, dos montantes definitivos das prestações pagas e das quotizações reduzidas e outras vantagens para a France Télécom resultantes da Lei de 1996, seguindo os princípios de cálculo indicados no Quadro 5.
(187)
Em contrapartida, após a neutralização dos efeitos da contribuição excecional e o esgotamento das verbas pagas ao Estado, o auxílio concedido em 1996 à France Telecom produzirá plenamente os seus efeitos, conferindo além disso uma vantagem à France Télécom em relação aos seus concorrentes. O auxílio só poderá então ser justificado pela sujeição da France Télécom ao pagamento de uma contribuição liberatória calculada com base numa taxa que assegure uma equidade concorrencial real. Assim, se não forem alteradas as disposições da Lei de 1990, com a redação que lhe foi dada pela Lei de 1996, nem as disposições regulamentares derivadas aplicáveis, na medida em que preveem que a taxa da contribuição liberatória é calculada de forma a nivelar os encargos sociais e fiscais obrigatórios que recaem sobre os salários entre a France Télécom e as outras empresas do setor das telecomunicações abrangidas pelo regime geral das prestações sociais, limitando o cálculo aos riscos comuns aos assalariados de direito privado e aos funcionários do Estado, o auxílio concedido à France Télécom até à extinção das obrigações financeiras assumidas pelo Estado francês em substituição da France Télécom ao abrigo da Lei de 1996 não respeitaria o princípio da proporcionalidade.
(188)
Para cumprir o critério de conformidade com o interesse comum previsto no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE, é necessário, para que o auxílio seja compatível, que sejam respeitadas as condições impostas pela presente decisão.
7. CONDIÇÕES DE COMPATIBILIDADE PARA O FUTURO
(189)
Por conseguinte, é necessário que a República Francesa altere as disposições legislativas e regulamentares aplicáveis para determinar, calcular e cobrar a contribuição liberatória a pagar pela France Télécom, por forma a nivelar os encargos sociais e fiscais obrigatórios que recaem sobre os salários entre a France Télécom e as outras empresas do setor das telecomunicações abrangidas pelo regime geral das prestações sociais. Além disso, as modalidades e os parâmetros de cálculo devem ser fixados de forma transparente e objetiva e ser suscetíveis de controlo e de recurso.
(190)
A República Francesa deveria também, ao calcular a taxa da contribuição liberatória, nivelar efetivamente os encargos sociais e fiscais obrigatórios que recaem sobre os salários, entre a France Télécom e as outras empresas do setor das telecomunicações abrangidas pelo regime geral das prestações sociais, tendo também em consideração os riscos não comuns aos assalariados de direito privado e aos funcionários públicos empregados pela France Télécom.
(191)
Nas observações da República Francesa, mais amplamente pormenorizadas nos seus anexos III e V atualizados, as autoridades francesas forneceram estimativas do que seria a taxa da contribuição liberatória a pagar pela France Télécom desde 1997 (ver Quadro 4) se os riscos não comuns tivessem sido integrados nas modalidades de cálculo (a seguir a «taxa modificada»). A taxa modificada integra simultaneamente as quotizações para o subsídio de desemprego e de seguro de garantia das dívidas salariais, que vêm aumentá-la, e certas quotizações específicas que os concorrentes da France Télécom não pagam, como 1 % de solidariedade e as prestações pecuniárias a título de faltas ao trabalho cobertas pelo seguro próprio da France Télécom, que vêm reduzi-la. Daqui resulta uma taxa superior, em cerca de sete pontos percentuais, à taxa efetivamente aplicada neste momento.
(192)
Essa taxa garante uma igualdade concorrencial efetiva por oposição à equidade apenas parcial introduzida pela Lei de 1996, tendo simultaneamente em conta os encargos sociais específicos da France Télécom. A Comissão não contesta portanto os princípios, a base e os modos de cálculo seguidos pela República Francesa para estabelecer uma taxa de contribuição liberatória alterada para nivelar os encargos sociais e fiscais obrigatórios, que recaem sobre os salários entre a France Télécom e as outras empresas do setor das telecomunicações abrangidas pelo regime geral das prestações sociais, como indicado nas observações atualizadas da República Francesa e descritos pormenorizadamente nos anexos III e V dessas observações.
(193)
Por conseguinte, a determinação anual da taxa que assegura o alinhamento das condições de concorrência pela República Francesa deve seguir os princípios, a base e os modos de cálculo da contribuição liberatória que constam das observações referidas no ponto 191. Em especial, a taxa modificada integrará simultaneamente as quotizações para o subsídio de desemprego e de seguro de garantia das dívidas salariais e certas quotizações ou encargos específicos que os concorrentes da France Télécom não pagam, como 1 % de solidariedade e prestações pecuniárias a título de faltas ao trabalho cobertas pelo seguro próprio da France Télécom.
(194)
Este alinhamento de facto assegurará uma igualdade concorrencial efetiva entre a France Télécom e os seus concorrentes e garantirá a proporcionalidade e a compatibilidade com o mercado interno de um auxílio concedido em 1996.
8. CONCLUSÕES
(195)
A Comissão verifica que a República Francesa executou ilegalmente um auxílio estatal, instituído pela reforma em 1996 do modo de financiamento das pensões de reforma dos funcionários do Estado afetados à France Telecom, em violação, desde a sua entrada em vigor, do artigo 108.o, n.o 3, do TFUE.
(196)
A execução do referido auxílio desde 1997 permitiu reduzir os encargos sociais anuais incorridos pela France Télécom. Contudo, este efeito foi neutralizado, pelo menos até 2010, através do pagamento da contribuição fixa excecional prevista por esta reforma. Esta neutralização justifica que as condições que colocariam a France Télécom e os seus concorrentes em verdadeiro pé-de-igualdade relativamente a esses encargos e que tornariam este auxílio compatível com o mercado interno sejam aplicadas a partir de uma data posterior a 31 de dezembro de 2010 ainda por determinar.
(197)
Por conseguinte, na medida e desde que a República Francesa tome em consideração, no cálculo da contribuição liberatória devida pela France Télécom, os níveis dos encargos sociais e fiscais obrigatórios que recaem sobre os salários entre a France Télécom e as outras empresas do setor das telecomunicações abrangidas pelo regime geral das prestações sociais, tendo em conta os riscos comuns e não comuns aos assalariados de direito privado e aos funcionários do Estado, a reforma introduzida pela Lei de 1996 pode ser declarada compatível com o mercado interno nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE. A República Francesa deve portanto tomar as medidas, nomeadamente de caráter legislativo e regulamentar, necessárias para dar cumprimento à condição mencionada no presente ponto,
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
O auxílio estatal resultante da redução da contrapartida a pagar ao Estado pela liquidação e pagamento das pensões concedidas, em conformidade com o Código das pensões de reforma civis e militares, aos funcionários da France Télécom em aplicação da Lei n.o 96-660, de 26 de julho de 1996, relativa à empresa nacional France Télécom, que altera a Lei n.o 90-568, de 2 de julho de 1990, relativa à organização do serviço público dos correios e telecomunicações, é compatível com o mercado interno, nas condições previstas no artigo 2.o.
Artigo 2.o
A contribuição patronal de caráter liberatório, devida pela France Télécom por força do artigo 30.o, alínea c), da Lei n.o 90-568, de 2 de julho de 1990, relativa à organização do serviço público dos correios e telecomunicações, é calculada e cobrada por forma a nivelar o conjunto dos encargos sociais e fiscais obrigatórios que recaem sobre os salários entre a France Télécom e as outras empresas do setor das telecomunicações abrangidas pelo regime geral das prestações sociais.
Para preencher esta condição, o mais tardar no prazo de sete meses a contar da notificação da presente decisão, a República Francesa deve:
a)
Alterar o artigo 30.o da Lei n.o 90-568, de 2 de julho de 1990, relativa à organização do serviço público dos correios e telecomunicações e os diplomas de execução de caráter regulamentar ou outro por forma a que a base de cálculo e o pagamento da contribuição patronal de caráter liberatório, devida pela France Télécom, não sejam limitados unicamente aos riscos comuns aos assalariados de direito privado e aos funcionários do Estado, mas incluam também os riscos não comuns;
b)
Impor à France Télécom, a partir do dia em que os montantes da contribuição excecional instituída pela Lei n.o 96-660, de 26 de julho de 1996, capitalizados à taxa de atualização resultante da aplicação da Comunicação da Comissão relativa ao método de fixação das taxas de referência e de atualização aplicável correspondam ao montante das contribuições e encargos que a France Télécom teria continuado a pagar por força do artigo 30.o da Lei n.o 90- 568, de 2 de julho de 1990, na sua redação inicial, uma contribuição patronal de caráter liberatório, calculada de acordo com as modalidades especificadas na alínea a), tomando em consideração os riscos comuns e não comuns aos assalariados de direito privado e aos funcionários do Estado.
Artigo 3.o
1. A República Francesa deve comunicar à Comissão, no prazo de dois meses a contar da data de notificação da presente decisão, uma descrição pormenorizada das medidas já adotadas e previstas para dar cumprimento à presente decisão. Deve, nomeadamente, informar a Comissão:
a)
Do estado de adiantamento das alterações das disposições legislativas e regulamentares referidas no artigo 2.o;
b)
Dos montantes definitivos das compensações e das contribuições para 2011 e previstos, se for caso disso, para 2012, à luz, nomeadamente, do saldo eventual dos montantes capitalizados da contribuição excecional;
c)
Dos montantes da contribuição patronal de caráter liberatório, calculados de acordo com as modalidades previstas no artigo 2.o para as datas de vencimento futuras, na pendência da alteração da legislação;
d)
Dos pagamentos da contribuição patronal ocorridos depois de os montantes da contribuição excecional instituída pela Lei n.o 96-660, de 26 de julho de 1996, capitalizados à taxa de atualização resultante da aplicação da Comunicação da Comissão relativa ao método de fixação das taxas de referência e de atualização aplicável terem deixado de neutralizar os efeitos da reforma de 1996.
2. A República Francesa deve manter a Comissão informada da evolução das medidas nacionais adotadas para executar a presente decisão. Deve apresentar imediatamente, a pedido da Comissão, as informações relativas às medidas já adotadas e previstas para lhe dar cumprimento.
Artigo 4.o
A República Francesa é a destinatária da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 20 de dezembro de 2011.