ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 11. ledna 2012
o státní podpoře C 21/10 (ex E 1/10) - Finsko na základě nepřijetí příslušných opatření pro systém pojištění v odvětví rybolovu poté, co Komise přijala revidované pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury
(oznámeno pod číslem K(2011) 10065)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/287/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména na čl. 108 odst. 1 a 2 této smlouvy,
po výzvě zúčastněných stran k předložení připomínek (1) v souladu s výše uvedenými ustanoveními,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V roce 2004 Komise přijala revidované Pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury (dále jen „pokyny“) (2). Dopisem ze dne 21. října 2004 a na základě bodu 5.2 těchto pokynů Komise požádala členské státy, mimo jiné Finsko, aby změnily své stávající režimy podpory tak, aby byly slučitelné s těmito novými pokyny nejpozději do 1. ledna 2005, a aby písemně potvrdily, že přijímají návrhy příslušných opatření, a to nejpozději do 15. listopadu 2004 (3).
(2)
V dopisech ze dne 15. listopadu 2004, 20. ledna 2005 a 14. června 2005 Finsko uvedlo, že nesouhlasí se změnou režimu podpor „systém pojištění v odvětví rybolovu“ s cílem uvést jej v soulad s těmito novými pokyny. Tento režim byl Komisi oznámen dopisem ze dne 27. dubna 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní článek 108 SFEU).
(3)
Dne 11. října 2005 proběhlo setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska. Dopisem ze dne 24. listopadu 2005 Finsko zaslalo dodatečné informace.
(4)
Pokyny byly znovu zrevidovány v roce 2008 (4) a Komise dopisy ze dne 15. dubna 2008 rovněž požádala členské státy, aby změnily své stávající režimy nejpozději do 1. září 2008 (5).
(5)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 30. května 2008, že je stále připraveno změnit svůj systém pojištění v odvětví rybolovu, jak bylo navrženo v roce 2005, ale ne v rozsahu, který vyžadují příslušná opatření. Dne 6. března 2009 proběhlo nové setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska.
(6)
Poslední žádost o informace Komise zaslala dne 1. října 2009 a uvedla v ní, že pokud Finsko nepřijme navrhovaná příslušná opatření, bude se Komise muset řídit postupem podle čl. 19 odst. 2 a čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (6) a zahájit formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU. Finsko odpovědělo dopisem ze dne 18. listopadu 2009.
(7)
Jelikož Finsko nepřijalo v celém rozsahu tento návrh na změnu tohoto režimu, rozhodla Komise o zahájení uvedeného řízení. Uvedené rozhodnutí, které bylo zveřejněno v Úředním věstníku (7), bylo oznámeno dopisem ze dne 15. září 2010.
(8)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 15. listopadu 2010. Kromě toho po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Komise obdržela připomínky od tří zúčastněných stran: dva dopisy od dvou sdružení zastupujících finské profesionální rybáře, Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (dopis ze dne 8. listopadu 2011) a Kalatalouden Keskusliitto (dopis ze dne 16. listopadu 2010) a dopis od šesti sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nacházejících se ve Finsku (dopis ze dne 16. listopadu 2010). Kopie těchto dopisů byly zaslány finským orgánům dne 6. prosince 2010. Později se dne 13. ledna 2011 zástupci těchto sdružení setkali se zástupci útvarů Komise a poskytli doplňující dokumenty.
(9)
Jelikož Komise potřebovala určité vyjasnění informace obsažené v dopise ze dne 15. listopadu 2010, uskutečnilo se dne 4. dubna 2011 setkání se zástupci finských orgánů v prostorách Komise. Finské orgány zaslaly rovněž doplňující informace ve zprávách ze dne 13. dubna a 13. května 2011.
(10)
Jelikož z informací, které Finsko zaslalo, vyplývá, že je připraveno změnit režim tak, aby byl slučitelný s vnitřním trhem, Komise dopisem ze dne 6. července 2011 Finsko požádala, aby potvrdilo svůj oficiální závazek změnit právní předpisy, které jsou právním základem uvedeného režimu. Finsko kladně odpovědělo dopisem ze dne 19. září 2011.
2. POPIS PODPORY
(11)
Tento režim podpory se opírá o zákon č. 331 ze dne 23. července 1958, naposledy pozměněný zákonem č. 1236 ze dne 29. ledna 1999 (8). Finsko oznámilo tento režim Komisi hned po vstupu do Evropského společenství, a to na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finska k Evropské unii. Od té doby se tento režim podpory považuje za existující podporu ve smyslu článku 88 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 1 SFEU).
(12)
Příjemci tohoto režimu pojištění jsou rybářské podniky, které se ve Finsku trvale věnují rybolovné činnosti. Pojištění poskytuje šest sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu pokrývajících celé Finsko. Každé sdružení pokrývá vymezenou zeměpisnou oblast.
(13)
Podle článku 7 uvedených předpisů se rybářským sdružením vyplácí roční státní podpory představující část nároků, které sdružení zaplatilo v rámci pojistných smluv, na které se tyto právní předpisy vztahují. Podle článku 2 se mohou nároky týkat následujících škod:
-
škody na sítích, lovných šňůrách na lososy a dlouhých lovných šňůrách a na kotvách k nim připojených, lanech a ostatních pomocných zařízeních,
-
škody na rybářských plavidlech registrovaných ve Finsku,
-
škody na dopravních a nákladních vozidlech, které se v zimě používají k rybolovu na ledě, rybářských chatách a plovoucích nebo vlečných zátahových sítích.
(14)
V právních předpisech jsou rovněž popsány podmínky, které musí nároky splňovat, mají-li být vzaty v potaz. Pro posouzení Komise jsou zvláště důležité následující podmínky: pojištěné položky musí být dostatečně kvalitně vyrobené a plně provozuschopné; na žádost musí být zařízení pojištěno na plnou hodnotu; škoda musí být spolehlivě prokázána.
(15)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2004 Finsko vysvětlilo, jak tento režim podpory funguje v souvislosti se škodami, které rybářské podniky utrpěly. Zaprvé se jedná o franšízu spojenou s výší způsobilého nároku, která odpovídá 25 % v případě škod nepřesahujících 504,56 EUR nebo maximálně 5 % v případě škod přesahujících tuto hodnotu; po odečtení této franšízy se získá částka vyrovnávací platby, kterou podniku vyplatí příslušné sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu. Náhrada vyplacená sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu ze strany státu se tedy rovná 40 % vyplacených náhrad, pokud výše škody nedosahuje 504,56 EUR, a 90 %, pokud tato částka přesahuje 504,56 EUR.
(16)
Finsko v dalším dopisu ze dne 24. listopadu 2005 navrhlo, aby tento režim byl změněn tak, aby státní podpora byla vyplacena pouze na vyrovnání škod způsobených zvláštními podmínkami ve Finsku, včetně podmínky, že ke škodě došlo severně od 59. rovnoběžky.
(17)
Finsko v dopise ze dne 15. listopadu 2004 popsalo, co považuje za zvláštní podmínky ve Finsku, pokud jde o rybolovné činnosti. Tyto podmínky jsou způsobené klimatickými podmínkami spolu s mimo jiné tvořením ledu, který může poškodit jak plavidla, tak i zařízení, a teplotami pod bodem mrazu, které mohou poškodit motor plavidla. Tyto zvláštní podmínky jsou ještě zesíleny faktory, jako je topografie moří Finska s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem v kompaktním souostroví; v těchto podmínkách jsou rizika ztroskotání související s bouřemi a proudy v mrazivých podmínkách spíše vysoká. Kromě toho zde žije početná populace tuleňů, kteří způsobují významné ztráty v odvětví rybolovu tím, že poškozují zařízení; škody na zařízení (tenatových sítí) mohou být také někdy způsobeny kormorány.
(18)
Od roku 2004 do roku 2009 je roční počet událostí, jež si vyžádaly vyrovnávací platbu, celková roční vyrovnávací platba vyplacená sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu a zčásti uhrazená státem následující:
Rok
Dotčené podniky
Počet případů
Vyplacená vyrovnávací platba (EUR)
Úhrada od státu(EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Platby uskutečněné sdruženími se týkají přibližně z 50 % zařízení, 45 % plavidel a 5 % ostatního zařízení.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(20)
Jak je uvedeno výše (9), byl tento režim Komisi oznámen v roce 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES. Pokyny, které se používaly do revize z roku 2004, obsahovaly specifické ustanovení o podpoře pro pojistné a na základě toho byl tento režim podpory považován za slučitelný s vnitřním trhem. Toto ustanovení bylo s revizí za rok 2004 vyškrtnuto.
(21)
Komise měla při zahájení tohoto řízení za to, že škody, na něž se vztahuje systém pojištění v odvětví rybolovu nelze považovat za způsobené mimořádnou událostí nebo přírodní katastrofou, ale spíše stálou a strukturální situací, tj. stálým a strukturálním kontextem, v jehož rámci je vykonávána rybolovná činnost ve finských vodách.
(22)
Z tohoto důvodu a v souladu s pokyny (10) měla Komise za to, že tato podpora je provozní podporou, která je v zásadě neslučitelná vzhledem k tomu, že má vliv na zvýšení obchodní likvidity podniků, které ji využívají, a že je poskytnuta, aniž by příjemcům ukládala jakékoli povinnosti.
(23)
Komise nepřijala argumenty finských orgánů, které tento režim podpor zdůvodňovaly tím, že jej kvalifikovaly jako službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Finsko neposkytlo žádné konkrétní argumenty zdůvodňující, že poskytnutí pojištění rybářským podnikům by mohlo být kvalifikováno jako služba uvedeného druhu, a Komise s ohledem na vlastnosti tohoto režimu neshledala důvod je takto kvalifikovat. Komise zejména zjistila, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu poskytují pojišťovací služby pouze určitým skupinám podniků, jejichž ekonomická činnost spočívá ve výrobě zboží prodávaného na trhu, tj. podniků, které jsou činné v odvětví rybolovu. Komise proto měla silné pochybnosti, že poskytování obchodního pojištění vybraným skupinám hospodářských subjektů může být považováno za služby obecného hospodářského zájmu.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKÝCH ORGÁNŮ A TŘETÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 Připomínky finských orgánů
(24)
Finské orgány připomněly hlavní vlastnosti fungování tohoto systému pojištění. Poskytly rovněž podrobný popis zvláštní podmínek, s nimiž se odvětví rybolovu ve Finsku vypořádává: specifické klimatické podmínky s ledem a tmou v zimě, topografie pobřežních vod s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem, existence početné populace tuleňů.
(25)
Poskytly rovněž informace o nedostatku nabídky na pokrytí pojištění odvětví rybolovu ze soukromého pojišťovnictví se stejnou úrovní krytí pro tento druh škod. Na podporu svého postoje k odpovědi připojily dopis finské konfederace finančního odvětví - Finanssialan Keskusliitto.
(26)
Kromě toho uvedly, že hodnota dovozu odpovídá 6,8 násobku hodnoty vývozu. V roce 2009 Finsko dovezlo 95 046 tun ryb v hodnotě 244,5 milionu EUR a vyvezlo 59 905 tun v hodnotě 36 milionů EUR. Pouze 30 % spotřebovávaných ryb pochází z Finska. Roční spotřeba finských ryb se od roku 2000 do roku 2009 snížila ze 6,1 na 4,5 kg, zatímco spotřeba dovezených ryb se zvýšila ze 6,6 na 11,2 kg. Podle finských orgánů z toho vyplývá, že tato státní podpora nemůže mít žádný negativní dopad na hospodářskou soutěž.
(27)
Finské orgány připomínají, že Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení poznamenala, že vypuštění ustanovení o poskytování podpory na pojistné v pokynech z roku 2004 znamená, že tento druh státní podpory již není dovolen. Finské orgány s uvedeným postojem nesouhlasí. Za prvé, tento režim pojištění má nadále plné opodstatnění z důvodu klimatických a zeměpisných podmínek ve finských vodách. Kromě toho byl tento režim v roce 2000 považován za slučitelný s vnitřním trhem, přestože taková podpora nebyla uvedena mezi podporami, které mohly být považovány za slučitelné s vnitřním trhem podle tehdy používaných pokynů z roku 1997 (11), v kontextu podobném tomu, který existoval od roku 2004 s pokyny z roku 2004 a 2008.
(28)
Finsko však v těchto vyjádřeních uvádí, že je připraveno změnit svůj režim takto:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
krytí škod způsobených jen specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(29)
Finsko se domnívá, že tato změna by se dala uskutečnit do 31. prosince 2012. Toto prodlení je nutné ze dvou důvodů: Za prvé nutností změnit stávající právní předpisy, které jsou v platnosti a tvoří právní základ tohoto režimu (zákon č. 331 ze dne 23. července 1958), a za druhé nutností ukončit stávající smlouvy v rámci stávajícího režimu. Nový systém pojištění v odvětví rybolovu by tedy vstoupil v platnost dne 1. ledna 2013.
(30)
Jak je uvedeno výše (12), finské orgány dopisem ze dne 19. září 2011 potvrdily svůj závazek změnit právní předpisy, které tvoří právní základ uvedeného režimu. Uvedly, že pokud Komise přijme své konečné rozhodnutí v rozumné lhůtě, budou moci předložit svému parlamentu návrh dostatečně brzy v roce 2012, aby zákon mohl nabýt účinnosti dne 1. ledna 2013. Zdůraznily však, že na zavedení nových pravidel bude nutné přechodné období, protože bude třeba změnit podmínky platných pojistných smluv. Pro tento účel mají za to, že by se tyto změny ve smlouvách mohly uskutečnit k 1. lednu 2014 a změněné podmínky na podporu poskytovanou pojistiteli by se mohly uplatňovat od uvedeného data.
4.2 Připomínky třetích stran
(31)
Své připomínky Komisi zaslala dvě rybářská sdružení: Suoman Ammattikalastajaliitto a Katatalouden Keskuliitto. Podobně jako finské orgány, obě sdružení zdůraznila specifické podmínky rybolovu ve Finsku a nedostupnost nabídek pojištění na krytí škod. Jedno z nich (Suoman Ammattikalastajaliitto) poznamenalo, že Komise neposkytla žádný důkaz o tom, že by tento režim podpory mohl narušit hospodářskou soutěž mezi členskými státy, přičemž zejména uvedlo, že profesionální rybolov je v současnosti zdrojem jen 7 % spotřebovávaných ryb v zemi a že finský rybářský průmysl a trh s rybami proto závisí na dovozu ryb. Z tohoto důvodu toto sdružení považuje předběžné závěry uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení za neopodstatněné.
(32)
Stanovisko finských orgánů podporují rovněž sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Poukazují na to, že rybářský průmysl ve Finsku čelí velmi specifickým klimatickým a zeměpisným podmínkám. Uvádějí, že tento systém pojištění se zavedl z nedostatku nabídky od soukromého pojistného sektoru, který nebyl ochoten krýt uvedená rizika rybolovu, jenž je činností okrajového významu. Kromě toho jsou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu povinna pojistit všechny rybáře usazené v regionu jejich příslušnosti.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Existence státní podpory
(33)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(34)
Náhrada, kterou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu vyplácí rybářským podnikům, zčásti pochází z peněz, které těmto sdružením poskytuje stát. Tyto peníze pocházejí ze státního rozpočtu. Jelikož tato náhrada podnikům odvětví rybolovu přináší finanční zvýhodnění, jde o odvětvové zvýhodnění prostřednictvím státních zdrojů.
(35)
V souladu s judikaturou Evropského soudního dvora už pouhý fakt, že se ve srovnání s jinými konkurenčními podniky posílí konkurenční postavení jednoho podniku v důsledku ekonomického zvýhodnění, kterého by jinak tento podnik v běžném podnikání nedosáhl, poukazuje na možné narušení hospodářské soutěže (13). Kromě toho podpora podniku, který svou činnost provozuje na otevřeném trhu v rámci Unie, by mohla narušit obchod mezi členskými státy (14).
(36)
Vzhledem k tomu, že se v Evropské unii obchoduje s produkty rybolovu ve velké míře, posiluje toto opatření postavení těchto podniků na trhu Unie a mohlo by proto narušit hospodářskou soutěž nebo hrozit jejím narušením a ovlivnit obchod v rámci Unie (15). Skutečnost, že dovoz je vyšší než vývoz nebo že většina spotřebovávaných ryb pochází z jiných zemí, není relevantní. Naopak prokazuje, že trh s produkty rybolovu ve Finsku je skutečně velmi otevřený, a naznačuje tak, že podpora finským podnikům posiluje jejich postavení vůči podnikům usazeným v jiných členských státech a narušuje nebo by mohla narušit hospodářskou soutěž. I skutečnost, že množství spotřebovávaných dovezených ryb vzrostlo ve srovnání s množstvím místních spotřebovávaných ryb v tomto ohledu nic nemění; mohlo by to jen naznačovat, že finské podniky neprovedly potřebné úpravy, aby se mohly přizpůsobit vývoji ekonomických podmínek na trhu s produkty rybolovu ve Finsku. V každém případě tyto podniky mají prospěch z podpory, která posiluje jejich postavení na vnitřním trhu vůči zahraničním podnikům.
(37)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem lze dospět k závěru, že podmínky čl. 107 odst. 1 jsou splněny a že náhrada vyplácená rybářským podnikům pocházející ze státního rozpočtu představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
5.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
5.2.1 Povaha tohoto režimu podpory
(38)
Cílem systému pojištění v odvětví rybolovu je pokrýt výdaje, které jsou částečně kryty pojistným. Sám o sobě nepředstavuje podporu na pojistné; jeho cílem není krýt část pojistného, ale krýt část nároků v případě náhrad, které podniky předkládají sdružením pojišťoven pro odvětví rybolovu.
(39)
Jelikož se však tyto nároky předkládají těmto sdružením, která musí uhradit způsobilou částku utrpěných škod, má Komise za to, že tato podpora se projeví snížením pojistného, které by rybářské podniky musely zaplatit, pokud by sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu neočekávala, že finanční prostředky dostanou od státu. Má tedy stejný dopad jako režim podpory na pojistné. Tento režim může být proto posuzován jako režim podpory na pojistné.
5.2.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
(40)
Komise nemůže souhlasit s názorem finských orgánů, podle nichž je situace v souvislosti s pokyny z roku 2004 a 2008 srovnatelná se situací v souvislosti s pokyny 1997, protože se ani v jedněch z nich nenacházelo ustanovení o podpoře na pojistné. Z vypuštění zvláštního ustanovení o uvedené podpoře v roce 2004, které bylo předtím zakotveno v pokynech z roku 2001 (16), vyplývá, že Komise při revizi v roce 2004 jasně usoudila, že se na takovou podporu už nemůže vztahovat výjimka ze zásady neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a že ji nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem od vstupu pokynů z roku 2004 v platnost. Uvedené politické rozhodnutí se další revizí, tj. v pokynech z roku 2008, nezměnilo.
(41)
Celkový rámec, podle kterého Komise posuzuje státní podporu na pojistné, se navíc změnil. Komise tento režim státní podpory v roce 2000 (17) považovala za slučitelný s vnitřním trhem v případě náhrady, která vyplývá z „výjimečných podmínek specifických pro finské počasí a pobřežní oblasti“. Při odůvodnění svého rozhodnutí Komise odkázala na situaci v zemědělském sektoru, pro který rovněž v pokynech neexistovalo žádné ustanovení vztahující se na zemědělský sektor, v souvislosti s pojištěním proti přírodním katastrofám a výjimečnými pojištěními ale Komise obvykle rozhodovala kladně případ od případu. V roce 2000 Komise objasnila svou politiku v zemědělství i rybářství a v příslušných pokynech stanovila kritéria, která se mají při posuzování (18) takového druhu podpory dodržovat. Uvedená kritéria od té doby stále existují v pokynech pro odvětví zemědělství (19), zatímco v pokynech pro odvětví rybářství již neexistují. Zatímco Komise v odvětví zemědělství tedy stanovila přesná kritéria pro považování pojistného za slučitelné s vnitřním trhem, z pokynů pro odvětví rybářství byla uvedená kritéria vypuštěna. V případě odvětví rybolovu je tedy Komise nucena se vrátit k obecné zásadě neslučitelnosti státních podpor a posuzovat slučitelnost nebo neslučitelnost uvedeného druhu režimu na základě ustanovení, která se mohou uplatňovat.
(42)
Ze současných ustanovení lze použít odstavec 4.9, ve kterém se uvádí, že v zásadě nelze považovat za slučitelné opatření podpory, pro které neexistuje použitelné ustanovení v jiných odstavcích, ve kterých jsou uvedeny jednotlivé kategorie podpor, které lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(43)
Výjimečně lze režim podpory považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud členský stát prokáže, že režim splňuje různé zásady uvedené v pokynech a slouží cílům společné rybářské politiky.
(44)
Finsko ve své odpovědi na zahájení řízení předložilo konkrétní návrhy na změnu režimu restriktivním způsobem (20). Kromě toho odůvodnilo pokračování režimu tím, že na pojistném trhu není k dispozici možnost krýt značnou část těchto škod.
(45)
Finská konfederace finančního odvětví Finanssialan Keskusliitto ve svém dopise přiloženém k této odpovědi uznává, že by nemohla krýt všechny škody, jako je tomu momentálně v případě sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Šlo by jen o velmi částečné krytí a v některých případech, například při poškození zařízení, by nebylo možné vůbec. Pojišťovny nemohou tyto škody považovat za pojistitelné, nebo, pokud by je za pojistitelné považovaly, pojistné by převyšovalo rozumnou míru.
(46)
Z toho vyplývá, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nemohou narušit hospodářskou soutěž, pokud jde o soukromé pojišťovny. Znamená to, že pokud jde o krytí těchto škod soukromými firmami ve Finsku, trh selhal.
(47)
Komise se domnívá, že opatření státní podpory, kterým se napravuje selhání trhu, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud splňuje cíle společného zájmu. Jsou tak splněny požadavky, které jsou zmíněny v bodě 4.9 pokynů týkajících se dodržování zásad uvedených v pokynech a cílech společné rybářské politiky.
(48)
Cílem společné rybářské politiky je zajistit takové využívání živých vodních zdrojů, které zajistí udržitelné hospodářské, environmentální a sociální podmínky (21). Komise se domnívá, že režim pozměněný v souladu se změnami, které Finsko popsalo, by k zajištění takových podmínek přispěl. Při využívání těchto zdrojů by to spolu s uplatňováním pravidel ochrany a řízení umožnilo dále lovit za podmínek, které jsou specifické pro pobřežní vody Finska, včetně škod způsobených na vybavení (rybolovné sítě) tuleni a někdy kormorány. Přispělo by to k zajištění zdravých ekonomických, environmentálních a sociálních podmínek rybářským podnikům vypořádávajícím se při lovu v těchto vodách se zvláštními omezeními. Rovněž by to přispělo k zachování sociálně-ekonomické struktury dotyčných pobřežních společenství.
(49)
Komise kromě toho poznamenává, že pokud bude tento režim podpory změněn, v žádném případě nenabídne plnou náhradu dotčených škod. Současný systém, ve kterém se nejprve uplatní franšíza a pak jen částečná úhrada náhrady (22), zůstane zachován. Zůstává požadavek protihodnoty od příjemců tohoto režimu podpory podle bodu 3.3 pokynů.
(50)
Komise se konečně domnívá, že období, které Finsko považuje za nezbytné pro změnu režimu (23), je přijatelné. S ohledem na nezbytný legislativní postup je 1. leden 2013 rozumnou lhůtou po nabytí účinnosti právního předpisu, kterým se mění současný právní základ režimu. Kromě toho budou v té době platné pojistné smlouvy mezi rybářskými podniky a sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu během roku 2012 obnoveny za podmínek, které platí k uvedenému datu, s uplynutím platnosti během roku 2013. Je namístě umožnit, aby tyto smlouvy platily až do uplynutí jejich platnosti na základě dohodnutých podmínek. V roce 2013 budou obnoveny v souladu s novými podmínkami, které se v té době budou uplatňovat. Konečná lhůta 31. prosince 2013 a nabytí účinnosti těchto upravených smluv následující den, tj. 1. ledna 2014, je proto oprávněná.
6. ZÁVĚR
(51)
Vzhledem k výše uvedené analýze dospěla Komise k závěru, že „systém pojištění v odvětví rybolovu“ lze považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud bude změněn v souladu s těmito zásadami:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(52)
Komise bere na vědomí závazek finských orgánů změnit právní základ uvedeného režimu podpory nejpozději do 1. ledna 2013, aby se podmínky pojistných smluv změnily nejpozději do 1. ledna 2014,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Stávající režim podpory „systém pojištění v odvětví rybolovu“, který byl předmětem návrhu vhodných opatření po revizi pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury, je slučitelný s vnitřním trhem, pokud se změní v souladu s těmito závazky Finska:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
2. Právní předpisy, kterými se tento režim mění, vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2013 a příslušné pojistné smlouvy uzavřené na jejich základě vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2014.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 11. ledna 2012.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 11 de janeiro de 2012
relativa ao auxílio estatal C 21/10 (ex E 1/10) - Finlândia na sequência da não-aceitação das medidas adequadas para o Regime de Seguros de Pesca após a adoção pela Comissão de diretrizes revistas para o exame dos auxílios estatais no setor das pescas e da aquicultura
[notificada com o número C(2011) 10065]
(Apenas fazem fé os textos nas línguas finlandesa e sueca)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2012/287/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (a seguir designado «TFUE»), nomeadamente o artigo 108.o, n.os 1 e 2,
Tendo convidado as partes interessadas a apresentarem as suas observações (1) nos termos das referidas disposições,
Considerando o seguinte:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Em 2004, a Comissão adotou uma revisão das diretrizes para o exame dos auxílios estatais no setor das pescas e da aquicultura (a seguir designadas «diretrizes») (2). Por carta de 21 de outubro de 2004, nos termos do ponto 5.2 dessas diretrizes, a Comissão solicitou aos Estados-Membros, entre os quais a Finlândia, que alterassem os seus regimes de auxílios vigentes de modo a torná-los compatíveis com as novas diretrizes o mais tardar até 1 de janeiro de 2005 e que confirmassem por escrito que aceitavam as propostas de medidas adequadas o mais tardar até 15 de novembro de 2004 (3).
(2)
Por cartas de 15 de novembro de 2004, de 20 de janeiro de 2005 e de 14 de junho de 2005, a Finlândia indicou que não concordava com a alteração do regime de auxílios intitulado «Regime de Seguros de Pesca» a fim de o tornar compatível com as novas diretrizes. O referido regime foi notificado à Comissão por carta de 27 de abril de 1995 com base no artigo 144.o, alínea a), do Tratado de Adesão da República da Finlândia à União Europeia, tendo sido posteriormente considerado um auxílio existente na aceção do artigo 88.o, n.o 1, do Tratado CE (agora o artigo 108.o do TFUE).
(3)
Em 11 de outubro de 2005, teve lugar uma reunião entre a Comissão e a Finlândia. A Finlândia enviou informações complementares por carta de 24 de novembro de 2005.
(4)
As diretrizes foram novamente revistas em 2008 (4) e a Comissão solicitou novamente aos Estados-Membros, por cartas de 15 de abril de 2008, que alterassem os seus regimes de auxílios vigentes o mais tardar até 1 de setembro de 2008 (5).
(5)
A Finlândia respondeu, por carta de 30 de maio de 2008, que estaria disposta a alterar o seu «Regime de Seguros de Pesca», tal como proposto em 2005, mas não na medida do exigido pelas medidas adequadas. Em 6 de março de 2009, teve lugar uma nova reunião entre a Comissão e a Finlândia.
(6)
A Comissão enviou um último pedido de informação em 1 de outubro de 2009, onde indicava que caso a Finlândia não aceitasse as medidas adequadas propostas a Comissão seria obrigada a aplicar o procedimento do artigo 19.o, n.o 2, e do artigo 4.o, n.o 4, do Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho (6), lançando o procedimento formal de investigação previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE. A Finlândia respondeu por carta de 18 de novembro de 2009.
(7)
Dado que a Finlândia não aceitou na íntegra a proposta de alteração no que respeita a este regime, a Comissão decidiu dar início ao referido procedimento. Essa decisão foi notificada por carta de 15 de setembro de 2010, que foi publicada no Jornal Oficial (7).
(8)
A Finlândia respondeu por carta de 15 de novembro de 2010. Por outro lado, a Comissão recebeu, após a publicação da decisão no Jornal Oficial, observações de três partes interessadas: duas cartas enviadas por duas associações representativas dos pescadores profissionais finlandeses, a Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (carta de 8 de novembro de 2011) e a Kalatalouden Keskusliitto (carta de 16 de novembro de 2010) e uma carta enviada pelas seis associações de seguros de pesca existentes na Finlândia (carta de 16 de novembro de 2010). Cópias dessas cartas foram enviadas às autoridades finlandesas em 6 de dezembro de 2010. Mais tarde, os representantes destas associações encontraram-se com os serviços da Comissão, em 13 de janeiro de 2011, e forneceram documentação complementar.
(9)
Tendo em conta que a Comissão precisava de alguns esclarecimentos em relação à informação contida na carta enviada pela Finlândia em 15 de novembro de 2010, uma nova reunião com as autoridades finlandesas teve lugar em 4 de abril de 2011 nas instalações da Comissão. As autoridades finlandesas transmitiram igualmente informações adicionais através de mensagens de 13 de abril e 13 de maio de 2011.
(10)
Por último, e conforme resultou da informação enviada pela Finlândia no sentido de que estaria disposta a alterar o seu regime de modo a torná-lo compatível com o mercado interno, a Comissão solicitou à Finlândia, por carta de 6 de julho de 2011, que confirmasse o seu compromisso no sentido de alterar a legislação que constitui a base jurídica do referido regime. A Finlândia respondeu positivamente por carta de 19 de setembro de 2011.
2. DESCRIÇÃO DO AUXÍLIO
(11)
O regime de auxílios baseia-se na Lei n.o 331, de 23 de julho de 1958, com a última redação que lhe foi dada pela Lei n.o 1236, de 29 de janeiro de 1999 (8). A Finlândia comunicou a existência do regime à Comissão imediatamente após a sua adesão à Comunidade Europeia, com base no artigo 144.o, alínea a), do Tratado de Adesão da Finlândia à União Europeia. Desde então, este regime de auxílios é considerado um auxílio existente na aceção do artigo 88.o do Tratado CE (agora o artigo 108.o, n.o 1, do TFUE).
(12)
Os beneficiários deste regime de seguros são as empresas de pesca que exercem permanentemente a sua atividade de pesca na Finlândia. Este seguro é proposto por seis associações de seguros de pesca que abrangem todo o território da Finlândia. Cada associação cobre uma determinada área geográfica.
(13)
Nos termos do artigo 7.o da referida lei, cada associação de pesca recebe anualmente um pagamento de auxílios estatais num montante correspondente a parte das indemnizações que tenha pago ao abrigo dos contratos de seguros abrangidos pela lei. Nos termos do artigo 2.o, os pedidos de indemnização podem abranger os seguintes danos:
-
danos em redes, aparelhos de pesca de salmão, palangres e respetivas âncoras, cordame e outros dispositivos auxiliares;
-
danos em navios de pesca registados na Finlândia;
-
danos em veículos de transporte e de carga utilizados na pesca de inverno, sob o gelo, em abrigos de pesca e em artes flutuantes ou rebocadas.
(14)
A lei descreve ainda as condições necessárias para que os pedidos de indemnização possam ser considerados. As seguintes condições são particularmente relevantes para a apreciação da Comissão: os elementos segurados devem ter uma qualidade adequada e estar plenamente operacionais; o equipamento deverá ter sido seguro inicialmente pelo seu valor total; os danos devem ser demonstrados de forma fiável.
(15)
Na sua carta de 15 de novembro de 2004, a Finlândia explicou o modo de funcionamento do regime de auxílios em causa no que respeita aos danos sofridos pelas empresas de pesca. Em primeiro lugar, existe uma franquia associada ao montante dos pedidos de indemnização elegíveis, correspondente a 25 % em caso de danos não superiores a 504,56 EUR ou a um máximo de 5 % em caso de danos superiores a esse valor; a subtração dessa franquia permite calcular o montante da compensação paga à empresa pela associação de seguros de pesca em causa. O reembolso pago à associação de seguros de pesca pelo Estado é igual a 40 % da compensação paga quando o montante dos danos não excede 504,56 EUR e a 90 % quando este valor é excedido.
(16)
Na sua carta subsequente, de 24 de novembro de 2005, a Finlândia propôs que o regime fosse alterado de modo a que o auxílio estatal só possa ser pago em compensação de danos causados pelas condições específicas da Finlândia, nomeadamente a condição de que os danos ocorram a norte do paralelo 59.
(17)
A Finlândia descreveu na sua carta de 15 de novembro de 2004 aquilo que considera como condições específicas da Finlândia no que respeita às atividades de pesca. Estas condições decorrem das condições climáticas, designadamente com a formação de gelo, que pode causar danos tanto nos navios como nas artes de pesca, e temperaturas gélidas, que podem afetar os motores dos navios. Essas condições específicas são agravadas por fatores como a topografia marinha da Finlândia, com águas pouco profundas e fundos irregulares, num arquipélago com grande densidade; nestas condições, os riscos de naufrágio associados às tempestades e correntes num ambiente gelado são bastante elevados. Além disso, existe uma grande população de focas, que causam perdas significativas para a indústria da pesca, na medida em que danificam as artes de pesca; os corvos-marinhos causam também por vezes danos nas artes (redes de emalhar).
(18)
Entre 2004 e 2009, o número anual de eventos que deram lugar a compensação, a compensação anual global paga pelas associações de seguros de pesca e a parte reembolsada pelo Estado foram respetivamente:
Ano
Empresas abrangidas
Número de casos
Compensação paga (EUR)
Reembolso pelo Estado (EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Os pagamentos efetuados pelas associações estão ligados em cerca de 50 % a artes de pesca, 45 % a navios e 5 % a outros equipamentos.
3. RAZÕES PARA DAR INÍCIO AO PROCEDIMENTO FORMAL DE INVESTIGAÇÃO
(20)
Tal como foi indicado acima (9), o presente regime de auxílios foi notificado à Comissão em 1995 com base no artigo 144.o, alínea a), do Tratado de Adesão da República da Finlândia à União Europeia, tendo sido posteriormente considerado um auxílio existente na aceção do artigo 88.o, n.o 1, do Tratado CE. As linhas diretrizes que eram aplicáveis até à revisão de 2004 incluíam uma disposição específica sobre os auxílios para o pagamento de prémios de seguros, e foi nessa base que o regime de auxílios em causa foi considerado compatível com o mercado interno. Essa disposição foi eliminada com a revisão de 2004.
(21)
A Comissão considerou, na decisão de iniciar o procedimento, que os danos cobertos pelo «Regime de Seguros de Pesca» não podem ser consideradas como tendo sido causados por um acontecimento extraordinário ou por uma calamidade natural, mas antes por uma situação estrutural e permanente, ou seja, pelo contexto estrutural e permanente em que a atividade de pesca é exercida nas águas finlandesas.
(22)
Por esse motivo, em conformidade com as diretrizes (10), a Comissão considerou que este auxílio constitui um auxílio ao funcionamento, o que é em princípio incompatível já que tem o efeito de aumentar a tesouraria das empresas que dele beneficiam e foi concedido sem impor qualquer obrigação aos beneficiários.
(23)
A Comissão não concordou com a argumentação das autoridades finlandesas, que justificaram o regime de auxílios como elegível considerando que se trata de um serviço de interesse económico geral na aceção do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE. A Finlândia não forneceu qualquer argumento específico que justifique que o fornecimento de seguros às empresas de pesca pode ser qualificado como um serviço desse tipo e a Comissão não considerou, tendo em conta as características do regime, que possa ser qualificado como tal. Em especial, a Comissão observou que as associações de seguros de pesca só prestam serviços de seguros a um grupo específico de empresas cuja atividade económica consiste na produção de mercadorias vendidas no mercado, ou seja, as empresas ativas no setor das pescas. A Comissão tinha, por isso, sérias dúvidas de que o fornecimento de seguros comerciais a um grupo selecionado de entidades económicas possa ser considerado um serviço de interesse económico geral.
4. COMENTÁRIOS DAS AUTORIDADES FINLANDESAS E DE TERCEIROS INTERESSADOS
4.1. Comentários das autoridades finlandesas
(24)
As autoridades finlandesas recordaram as principais características do funcionamento do atual sistema de seguros. Apresentaram também uma descrição pormenorizada das condições específicas em que o setor das pescas opera na Finlândia: condições climáticas específicas, com gelo e escuridão no inverno, topografia das águas costeiras, com águas pouco profundas e fundos irregulares, existência de uma grande população de focas.
(25)
Apresentaram ainda informação sobre a falta de oferta de cobertura dos riscos do setor das pescas pelos seguradores privados com o mesmo nível de cobertura para este tipo de danos. Em apoio da sua posição, anexaram à sua resposta uma carta da Confederação Finlandesa do Setor Financeiro (Finanssialan Keskusliitto).
(26)
Referiram também que o valor das importações é 6,8 vezes superior ao das exportações. Em 2009, a Finlândia importou 95 046 toneladas de peixe, num valor de 244,5 milhões de EUR, tendo exportado 59 905 toneladas, num valor de 36 milhões de EUR. Só 30 % do peixe consumido é originário da Finlândia. O consumo anual de peixe finlandês diminuiu de 6,1 kg para 4,5 kg entre 2000 e 2009, enquanto que o de peixe importado aumentou de 6,6 kg para 11,2 kg. De acordo com as autoridades finlandesas, isto mostra que o regime de auxílios em causa não pode ter tido qualquer efeito negativo na concorrência.
(27)
As autoridades finlandesas recordaram que a Comissão observara, na sua decisão de lançar o procedimento, que a supressão da disposição relativa aos auxílios para o pagamento de prémios de seguros nas diretrizes de 2004 significava que esse tipo de auxílios estatais deixaria de ser autorizado. As autoridades finlandesas não concordam com esta posição. Em primeiro lugar, este regime de seguros continua a ser plenamente justificado pelas condições climáticas e geográficas específicas das águas finlandesas. Além disso, este regime foi considerado compatível em 2000, embora tais auxílios não estivessem enumerados como podendo ser considerados compatíveis no quadro das linhas diretrizes de 1997 (11), que eram aplicáveis na altura, num contexto que é semelhante ao existente a partir de 2004, com as diretrizes de 2004 e 2008.
(28)
No entanto, a Finlândia indicava, nos seus comentários, que estaria pronta a alterar o seu regime do seguinte modo:
-
exclusão de navios que exercem a pesca no alto mar, o que significa, na prática, a exclusão dos navios com mais de 12 metros de comprimento;
-
elegibilidade apenas dos danos sofridos nas águas territoriais da Finlândia ou na sua zona económica exclusiva;
-
cobertura apenas dos danos causados pelas condições específicas da Finlândia, e, por conseguinte, por condições climáticas ou geográficas adversas (gelo, neve, tempestades violentas, recifes em águas pouco profundas) ou por focas e corvos-marinhos, em navios e artes de pesca, em veículos de transporte e de carga e noutros equipamentos específicos utilizados na pesca de inverno.
(29)
A Finlândia considera que esta alteração poderia ser efetuada até 31 de dezembro de 2012. Este prazo é necessário por duas razões: em primeiro lugar, pela necessidade de alterar a legislação atualmente em vigor e que constitui a base jurídica deste regime (Lei n.o 331, de 23 de julho de 1958) e, em segundo lugar, pela necessidade de rescindir os contratos em curso no âmbito do regime existente. O novo «Regime de Seguros de Pesca» entraria portanto em vigor em 1 de janeiro de 2013.
(30)
Tal como se refere acima (12), as autoridades finlandesas confirmaram na sua carta de 19 de setembro de 2011 o seu compromisso no sentido de alterar a legislação que constitui a base jurídica do referido regime. Indicaram na altura que, se a Comissão adotasse a sua decisão final num prazo razoável, poderiam apresentar uma proposta ao seu Parlamento no momento adequado, em 2012, para que a lei possa entrar em vigor em 1 de janeiro de 2013. No entanto, sublinharam que será necessário um período transitório para a introdução das novas regras, na medida em que será preciso alterar as condições dos contratos de seguro em vigor. Para o efeito, consideram que essas alterações dos contratos deverão poder ser feitas até 1 de janeiro de 2014 e que as condições alteradas poderão ser aplicadas aos auxílios concedidos às entidades seguradoras a partir dessa data.
4.2. Comentários de terceiros
(31)
Duas associações de pescadores enviaram comentários à Comissão: a Suoman Ammattikalastajaliitto e a Katatalouden Keskuliitto. Na mesma linha que as autoridades finlandesas, ambas as associações salientam as condições específicas da pesca na Finlândia e a indisponibilidade de uma oferta de seguros para a cobertura dos danos. Uma das associações (Suoman Ammattikalastajaliitto) observou que a Comissão não forneceu quaisquer elementos de prova de que o regime de auxílios possa afetar a concorrência entre os Estados-Membros, registando em particular que a pesca profissional só representa atualmente 7 % do peixe consumido no país e que o setor e o mercado das pescas na Finlândia dependem, portanto, do peixe importado. Por essa razão, esta associação considera infundada a conclusão preliminar expressa na decisão de iniciar o procedimento.
(32)
As associações de seguros de pesca apoiam também a posição expressa pelas autoridades finlandesas. Salientam que o setor das pescas é confrontado nas águas finlandesas com condições climáticas e geográficas muito específicas. Indicam que este sistema de seguros foi estabelecido devido à falta de oferta das seguradoras privadas, que não estavam dispostas a cobrir tais riscos para a atividade da pesca, que é uma atividade de importância marginal. Além disso, as associações de seguros de pesca são obrigadas a segurar todos os pescadores estabelecidos na região da sua competência.
5. APRECIAÇÃO DO AUXÍLIO
5.1. Existência de auxílio estatal
(33)
O artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, estabelece que: «Salvo disposição em contrário dos Tratados, são incompatíveis com o mercado comum, na medida em que afetem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, os auxílios concedidos pelos Estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções.».
(34)
A compensação paga às empresas de pesca pelas associações de seguros de pesca provém parcialmente de fundos concedidos a estas associações pelo Estado. Esses fundos são provenientes do orçamento de Estado. Na medida em que esta compensação traz uma vantagem financeira para as empresas do setor das pescas, constitui uma vantagem setorial concedida através de recursos estatais.
(35)
De acordo com a jurisprudência do Tribunal de Justiça, o simples facto de a posição concorrencial de uma empresa ser reforçada comparativamente com a de outras empresas concorrentes graças a um benefício económico de que, de outra forma, não teria usufruído no decurso normal das suas atividades aponta para uma eventual distorção da concorrência (13). Além disso, os auxílios a uma empresa que opera num mercado aberto às trocas comerciais no interior da União podem afetar o comércio entre os Estados-Membros (14).
(36)
Tendo em conta que existe um comércio substancial de produtos da pesca na União Europeia, esta medida reforça a posição destas empresas no mercado da União e, por conseguinte, é suscetível de falsear ou ameaça falsear a concorrência e afeta o comércio no interior da União (15). O facto de as importações serem mais elevadas do que as exportações ou de a maioria do peixe consumido ser proveniente de outros países não é pertinente. Pelo contrário, isso mostra que o mercado dos produtos da pesca na Finlândia é de facto muito aberto e sugere, portanto, que o auxílio às empresas finlandesas melhora a sua posição em relação às empresas estabelecidas nos restantes Estados-Membros e falseia ou ameaça falsear a concorrência. O próprio facto de a quantidade de peixe importado consumido poder ter aumentado em relação ao peixe não importado consumido não altera em nada este ponto de vista; poderia apenas sugerir que as empresas finlandesas não procederam às adaptações que eram necessárias para acompanhar a evolução das condições económicas relacionadas com o mercado dos produtos da pesca na Finlândia. Em qualquer caso, estas empresas beneficiam de auxílios que melhoram a sua posição no mercado interno em relação às empresas estrangeiras.
(37)
Tendo em conta o que precede, pode concluir-se que se encontram preenchidas as condições enunciadas no artigo 107.o, n.o 1, e que a compensação paga às empresas de pesca a partir do orçamento de Estado constitui um auxílio estatal na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE.
5.2. Compatibilidade com o mercado interno
5.2.1. Natureza do presente regime de auxílios
(38)
O «Regime de Seguros de Pesca» destina-se a cobrir despesas que são parcialmente cobertas por prémios de seguro. Não constitui, por si só, um auxílio destinado ao pagamento dos prémios de seguro; não se destina a cobrir uma parte dos prémios de seguro, mas sim uma parte dos pedidos de indemnização apresentados pelas empresas às associações de seguros de pesca.
(39)
No entanto, na medida em que tais pedidos de indemnização são apresentados a essas associações, que têm de pagar a quantia elegível dos danos sofridos, a Comissão considera que este auxílio tem por efeito uma diminuição dos prémios que as empresas de pesca teriam de pagar se as associações de seguros de pesca em questão não contassem receber fundos do Estado. Assim, tem o mesmo efeito que um regime de auxílios para o pagamento dos prémios de seguros. O regime pode, portanto, ser considerado como um regime de auxílios para o pagamento dos prémios de seguros.
5.2.2. Compatibilidade com o mercado interno
(40)
A Comissão não pode concordar com a opinião das autoridades finlandesas quando afirmam que a situação em relação às diretrizes de 2004 e 2008 é comparável à das diretrizes de 1997, considerando que nenhum desses conjuntos de diretrizes estabelece disposição em matéria de auxílios para o pagamento dos prémios de seguros. A eliminação em 2004 da disposição específica sobre esse tipo de auxílios anteriormente consagrada nas diretrizes de 2001 (16) mostra que a Comissão, com a revisão de 2004, considerou claramente que tais auxílios já não poderiam beneficiar de uma derrogação ao princípio da incompatibilidade dos auxílios estatais com o mercado interno e ser considerados compatíveis com o mesmo, a partir da data de entrada em vigor das diretrizes de 2004. Essa decisão política permaneceu inalterada com a revisão seguinte, ou seja, com as diretrizes de 2008.
(41)
Além disso, o enquadramento geral no âmbito do qual a Comissão aprecia os auxílios estatais para o pagamento dos prémios de seguros evoluiu. O regime de auxílios estatais em apreciação foi considerado compatível pela Comissão em 2000 (17) no que respeitava às compensações resultantes de «condições excecionais específicas do clima e das zonas costeiras finlandesas». Para chegar a essa decisão, a Comissão fez referência na sua fundamentação à situação do setor agrícola, para o qual as orientações aplicáveis também não previam qualquer disposição, mas em que a Comissão tinha por prática adotar decisões favoráveis, caso a caso, para as medidas de auxílio relacionadas com os seguros contra calamidades naturais e circunstâncias excecionais. Em 2000, a Comissão esclareceu a sua política, tanto para o setor agrícola como para o setor das pescas, estabelecendo os critérios a seguir para a avaliação (18) desse tipo de auxílios nas respetivas orientações. Desde então, esses critérios continuam a constar das orientações para o setor agrícola (19), embora tenham deixado de existir nas diretrizes para as pescas. Assim, embora a Comissão tenha definido, para o setor agrícola, critérios precisos para a apreciação da compatibilidade dos auxílios para pagamento dos prémios de seguros com o mercado interno, esses critérios foram suprimidos nas diretrizes para o setor das pescas. Em relação ao setor das pescas a Comissão está, portanto, obrigada a regressar ao princípio geral da incompatibilidade dos auxílios estatais e a avaliar a compatibilidade ou incompatibilidade de um regime deste tipo com base nas disposições que possam ser-lhe aplicáveis.
(42)
A disposição das atuais diretrizes que poderá ser aplicável é o ponto 4.9, que estabelece que as medidas de auxílio para as quais não existam disposições aplicáveis nos pontos que enumeram as diferentes categorias de auxílios que podem ser considerados compatíveis com o mercado interno não podem, em princípio, ser consideradas compatíveis.
(43)
A título de exceção, um regime de auxílios pode contudo ser considerado compatível se o Estado-Membro demonstrar que cumpre os diversos princípios estabelecidos nessas diretrizes e serve os objetivos da política comum das pescas.
(44)
Na sua resposta à decisão de iniciar o procedimento, a Finlândia apresentou propostas concretas com vista a alterar o regime para torná-lo mais restritivo (20). Além disso, justifica a sua manutenção pela existência de uma deficiência do mercado segurador no que respeita à cobertura de uma parte significativa dos danos.
(45)
Na sua carta em anexo a essa resposta, a Confederação Finlandesa do Setor Financeiro, Finanssialan Keskusliitto, reconhece que não seria capaz de cobrir todos os danos atualmente suportados pelas associações de seguros de pesca. A cobertura seria parcial ou mesmo impossível nalguns casos, como acontece, por exemplo, com os danos nas artes de pesca. As companhias de seguros não considerariam a cobertura de tais danos ou, se o fizessem, os prémios de seguro iriam para além de uma taxa razoável.
(46)
Isto demonstra que as associações de seguros de pesca não estão em condições de falsear a concorrência no que diz respeito às seguradoras privadas e que existe uma deficiência do mercado na Finlândia, no que respeita à cobertura dos danos em causa por empresas privadas.
(47)
A Comissão considera que uma medida de auxílio estatal que responde a uma deficiência do mercado pode ser considerada compatível com o mercado interno desde que satisfaça objetivos de interesse comum. Nesses casos, consideram-se preenchidos os requisitos do ponto 4.9 das diretrizes, relativo à conformidade com os princípios estabelecidos e com os objetivos da política comum das pescas.
(48)
Os objetivos da política comum das pescas passam por garantir que a exploração dos recursos aquáticos vivos ofereça condições económicas, ambientais e sociais sustentáveis (21). A Comissão considera que este regime, tal como alterado conforme descrito pela Finlândia, poderá contribuir para criar essas condições. Juntamente com a aplicação das normas de conservação e de gestão na exploração destes recursos, permitiria a prossecução da pesca em condições que são específicas das águas costeiras da Finlândia, incluindo os danos causados ao equipamento (redes de pesca) pelas focas e, por vezes, pelos corvos-marinhos. Esse elemento contribuiria para garantir condições económicas, ambientais e sociais corretas para as empresas de pesca que enfrentam as condicionantes específicas do exercício da pesca nessas águas. Contribuiria igualmente para a manutenção do tecido socioeconómico das comunidades costeiras envolvidas.
(49)
A Comissão observa, além disso, que o regime de auxílios em causa, quando alterado, não garantirá em nenhum caso a indemnização total dos danos ocorridos. O sistema atual, que prevê, em primeiro lugar, uma franquia e, em segundo lugar, um reembolso apenas parcial da indemnização paga (22), permanecerá em vigor. Assim, este regime de auxílios continua a exigir contrapartidas por parte dos beneficiários, como determina o ponto 3.3 das diretrizes.
(50)
Por último, a Comissão estima que o período que a Finlândia considera necessário para alterar o regime (23) é aceitável. Tendo em conta o procedimento legislativo necessário, o prazo de 1 de janeiro de 2013 para a entrada em vigor da lei que alterará a atual base jurídica do presente regime é razoável. Além disso, nessa altura, os contratos de seguros em vigor entre as empresas de pesca e as associações de seguros da pesca terão sido renovados, durante o ano de 2012, de acordo com as condições aplicáveis nessa data, com termo durante o ano de 2013. Afigura-se razoável permitir que estes contratos vigorem até ao seu termo nas condições acordadas. Os mesmos contratos serão depois novamente renovados em 2013, já em conformidade com as novas condições aplicáveis nessa altura. Por conseguinte, o prazo limite de 31 de dezembro de 2013, com entrada em vigor dos contratos adaptados no dia seguinte, ou seja, 1 de janeiro de 2014, afigura-se justificado.
6. CONCLUSÕES
(51)
Tendo em conta a análise que precede, a Comissão conclui que o «Regime de Seguros de Pesca» pode ser considerado compatível com o mercado interno a partir do momento em que seja alterado em conformidade com os seguintes princípios:
-
exclusão de navios que exercem a pesca no alto mar, o que significa, na prática, a exclusão dos navios com mais de 12 metros de comprimento;
-
elegibilidade apenas dos danos sofridos nas águas territoriais da Finlândia ou na sua zona económica exclusiva;
-
cobertura apenas dos danos causados pelas condições específicas da Finlândia, e, por conseguinte, por condições climáticas ou geográficas adversas (gelo, neve, tempestades violentas, recifes em águas pouco profundas) ou por focas e corvos-marinhos, em navios e artes de pesca, em veículos de transporte e de carga e noutros equipamentos específicos utilizados na pesca de inverno.
(52)
A Comissão toma devida nota do compromisso das autoridades finlandesas no sentido da alteração da base jurídica do referido regime de auxílios, o mais tardar até 1 de janeiro de 2013, de modo a que as condições dos contratos de seguros sejam alteradas o mais tardar até 1 de janeiro de 2014,
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
1. O atual regime de auxílios «Regime de Seguros de Pesca», que foi objeto de uma proposta de medidas adequadas após a revisão das diretrizes para o exame dos auxílios estatais no setor das pescas e da aquicultura, é compatível com o mercado interno a partir do momento em que seja alterado em conformidade com os seguintes compromissos assumidos pela Finlândia:
-
exclusão de navios que exercem a pesca no alto mar, o que significa, na prática, a exclusão dos navios com mais de 12 metros de comprimento;
-
elegibilidade apenas dos danos sofridos nas águas territoriais da Finlândia ou na sua zona económica exclusiva;
-
cobertura apenas das perdas e danos causados pelas condições específicas da Finlândia, e, por conseguinte, por condições climáticas ou geográficas adversas (gelo, neve, tempestades violentas, recifes em águas pouco profundas) ou por focas e corvos-marinhos, em navios e artes de pesca, em veículos de transporte e de carga e noutros equipamentos específicos utilizados na pesca de inverno.
2. As disposições legais que alteram este regime devem entrar em vigor, o mais tardar, até 1 de janeiro de 2013, devendo os contratos de seguros relevantes celebrados com base nessas disposições entrar em vigor, o mais tardar, até 1 de janeiro de 2014.
Artigo 2.o
A destinatária da presente decisão é a República da Finlândia.
Feito em Bruxelas, em 11 de janeiro de 2012.