ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. dubna 2011
o opatřeních C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 a N 19/10), která provedl nizozemský stát ve prospěch skupiny ABN AMRO NV (vytvořené po spojení společností Fortis Bank Nederland a ABN AMRO N)
(oznámeno pod číslem K(2011) 2114)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/823/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (1) v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát společnost Fortis Bank Nederland (dále jen „FBN“) (nizozemskou bankovní dceřinou společnost finanční holdingové společnosti Fortis SA/NV (2)), včetně aktiv ABN AMRO Holding ve vlastnictví společnosti FBN (dále jen „ABN AMRO N“) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V rámci této transakce nizozemský stát rovněž nahradil Fortis Bank SA/NV, belgickou bankovní dceřinou společnost společnosti Fortis SA/NV, jakožto věřitele, pokud jde o půjčky poskytnuté společnosti FBN v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR (3). Nizozemský stát poskytl společnosti FBN rovněž krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR a souhlasil s odškodněním společnosti Fortis SA/NV za náklady a povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Dohoda akcionářů konsorcia popisovala práva a povinnosti tří finančních institucí (Fortis SA/NV, Banco Santander a Royal Bank of Scotland (dále jen „RBS“) neboli tří „členů konsorcia“), které se společně ucházely o společnost ABN AMRO Holding prostřednictvím nově založeného právního subjektu „RFS Holdings“. Dne 7. října 2008 oznámil nizozemský stát Komisi svá opatření ze dne 3. října 2008 (konkrétně nabytí společnosti FBN za částku 12,8 miliardy EUR, novaci dlouhodobých půjček v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR a krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR, dále jen „integrované transakce ze dne 3. října 2008“) jako opatření, která nepředstavují státní podporu, s cílem získat ohledně těchto opatření právní jistotu. Jelikož opatření již byla provedena, zaevidovala Komise tento případ jako případ NN (tj. NN53b/08).
(2)
Během jednání vedoucích k nabytí společnosti FBN dne 3. října 2008 vycházel nizozemský stát z externí zprávy o ocenění vypracované […] (4), jejíž kopie byla Komisi zaslána dne 15. října 2008.
(3)
Dopisem ze dne 30. října 2008 sdělila Komise nizozemskému ministerstvu financí svůj předběžný názor, že se zdá, že opatření ze dne 3. října 2008 představují státní podporu pro společnost FBN. Dne 20. listopadu 2008 se uskutečnila schůzka útvarů Komise a nizozemského státu.
(4)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát oficiálně rozhodl, že společnosti FBN a ABN AMRO N neponechá jako samostatné subjekty, nýbrž že v souladu s dřívějšími plány společnosti Fortis SA/NV obě společnosti sloučí (dále jen „spojení“).
(5)
Dne 3. prosince 2008 přijala Komise rozhodnutí (5) (dále jen „rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008“), v němž prohlásila opatření nizozemského státu ze dne 3. října 2008 ve prospěch Fortis Bank SA/NV za státní podporu, která je slučitelná se společným trhem. Ve 4. bodě odůvodnění uvedeného rozhodnutí se však výslovně uvádělo, že Komise v samostatném řízení posoudí, zda opatření provedená dne 3. října 2008 obsahovala podporu rovněž pro společnost FBN.
(6)
Dne 17. prosince 2008 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru získat od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliardy EUR. K akvizici došlo dne 24. prosince 2008. Dne 2. února 2009 nizozemské orgány z důvodu právní jistoty oznámily tuto akvizici Komisi jako opatření, které nepředstavuje státní podporu.
(7)
Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nahradil nizozemský stát v této dohodě společnost Fortis SA/NV.
(8)
Dne 6. března 2009 zaslal nizozemský stát Komisi zprávu o hloubkové kontrole (6) nabytých podniků, která byla na žádost nizozemského státu vyhotovena […].
(9)
Rozhodnutím ze dne 8. dubna 2009 (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009“) zahájila Komise s ohledem na údajnou podporu poskytnutou společnostem FBN a ABN AMRO N řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy s číslem jednacím C11/09 (ex-NN53b/08).
(10)
Dne 6. května 2009 obdržela Komise stížnost od společnosti Van Lanschot Bank (dále jen „stěžovatel“), nizozemského konkurenta společností FBN a ABN AMRO N. Tento dopis předala Komise nizozemskému státu dne 22. července 2009 a požádala jej, aby se k němu vyjádřil. Nizozemský stát požádal dne 20. srpna 2009 o prodloužení lhůty a dne 22. září 2009 zaslal velmi podrobnou odpověď na stížnost. Stěžovatel poskytl další informace v dopisech ze dne 21. srpna 2009 a 28. srpna 2009. Tyto dopisy byly nizozemskému státu předány dne 23. září 2009 a nizozemský stát na ně odpověděl dne 29. října 2009.
(11)
Dne 15. května 2009 zaslal nizozemský stát Komisi dopis, v němž odpověděl na řadu otázek uvedených v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Podrobná odpověď týkající se podstaty (s ohledem na niž si nizozemský stát vyžádal více času) byla Komisi zaslána dne 11. srpna 2009.
(12)
V pracovním dokumentu zaslaném dne 15. června 2009 a během následné schůzky s Komisí dne 16. června 2009 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru provést plán rekapitalizace v hodnotě 2,5 miliardy EUR, což společnosti ABN AMRO N umožní oddělit se od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank (7). Během této schůzky nizozemský stát uvedl, že po prvním kapitálovém vkladu ve výši 2,5 miliardy EUR budou zapotřebí další opatření, jež však ještě nelze vyčíslit.
(13)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 vyzvala Komise nizozemský orgán finančního dohledu (dále jen „DNB“), aby se vyjádřil k bonitě společností FBN resp. ABN AMRO N. Požadované informace o společnosti FBN obdržela Komise v dopise ze dne 18. června 2009 a aktuální informace dne 5. ledna 2010. Dne 20. ledna 2010 předal nizozemský stát dopis DNB týkající se společnosti ABN AMRO N.
(14)
Dne 6. července 2009 zaslala společnost ABN AMRO Bank (mateřská společnost společnosti ABN AMRO N) Komisi dopis s připomínkami k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Tento dopis byl dne 22. července 2009 předán nizozemskému státu a nizozemský stát na něj odpověděl dne 22. září 2009.
(15)
Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila veškeré krátkodobé financování ve výši 45 miliard EUR, které od nizozemského státu obdržela v rámci likvidní facility dne 3. října 2008.
(16)
Dne 15. července 2009 informoval nizozemský stát Komisi o plánech společnosti FBN na získání společnosti Fortis Clearing Americas (dále jen „FCA“) od společnosti Fortis Bank SA/NV.
(17)
Dne 17. července 2009 oznámil nizozemský stát oficiálně plán s rekapitalizačními opatřeními v hodnotě 2,5 miliardy EUR (8), který se skládal ze swapu úvěrového selhání s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliard EUR (dále jen „nástroj k snížení kapitálových požadavků“) a povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 800 milionů EUR. Tato opatření byla původně zaevidována pod číslem jednacím N429/09, jelikož však tato opatření byla provedena dříve, než o nich Komise rozhodla, byl případ převeden z rejstříku oznámených podpor do rejstříku neoznámených podpor (pod číslem NN2/10).
(18)
Dne 10. září 2009 zaslal nizozemský stát Komisi pracovní dokument s aktuálními informacemi o procesu rozdělování, v němž se rovněž uvádělo, že budou nevyhnutelná další (nevyčíslená) opatření státní podpory.
(19)
Během schůzky s Komisí dne 9. listopadu 2009 nizozemský stát uvedl, že společnosti FBN a ABN AMRO N budou potřebovat další opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR, což celkovou částku opatření (včetně opatření oznámených dne 17. července 2009) zvyšuje na celkem 6,89 miliardy EUR. Opatření byla blíže rozvedena v dodatku ze dne 10. listopadu 2009 k pracovnímu dokumentu ze dne 10. září 2009 a v dodatečné vysvětlivce ze dne 13. listopadu 2009.
(20)
Dne 26. listopadu 2009 poskytl nizozemský stát Komisi zprávu […] s připomínkami k transakci ze dne 24. prosince 2008. Podání obsahovalo rovněž některé podkladové materiály vysvětlující […].
(21)
Dne 4. prosince 2009 předal nizozemský stát Komisi první verzi (9) plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO, nového subjektu vzniklého spojením společností FBN a ABN AMRO N (dále jen „plán restrukturalizace z prosince 2009“). V tomto plánu byla popsána strategie nového subjektu a rovněž uvedeny finanční výhledy pro základní scénář.
(22)
Dne 14. ledna 2010 oznámil nizozemský stát oficiálně nová opatření státní podpory ve výši 4,39 miliardy EUR kromě opatření, která byla oznámena již v červenci 2009. Nová opatření zaevidovala Komise pod číslem N19/2010.
(23)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2010 (dále jen „rozhodnutí ze dne 5. února 2010“) Komise rozhodla o rozšíření vyšetřovacího řízení C11/09 tak, aby zahrnovalo opatření zaevidovaná pod čísly NN2/10 a N19/10. V uvedeném rozhodnutí Komise tato opatření dočasně schválila jako podporu na záchranu do dne 31. července 2010. Nizozemský stát zaslal Komisi dopis se závazkem týkajícím se zákazu cenového vedení, který platil do konce roku 2010.
(24)
Dne 23. března 2010 obdržela Komise odpověď nizozemského státu (v níž požadoval prodloužení lhůty) na rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Nizozemský stát poskytl rovněž další informace o plánu restrukturalizace nové skupiny ABN AMRO z prosince 2009, mimo jiné finanční výhledy pro pesimistický scénář.
(25)
Dne 8. dubna 2010 položila Komise další otázky, které byly zodpovězeny dne 7. května 2010. Dne 26. května 2010 poskytl nizozemský stát Komisi rovněž další informace o křížových závazcích vyplývajících z realizace nápravného opatření v souvislosti se spojením (10). Téhož dne odeslala Komise e-mail s dalšími dotazy, jež byly zodpovězeny dne 9. června 2010.
(26)
Dne 20. července 2010 požádal nizozemský stát Komisi o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, jež bylo zaevidováno pod čísly NN2/10 a N19/10. Nizozemský stát zaslal rovněž dopis, v němž byl závazek týkající se zákazu cenového vedení prodloužen do 30. června 2011 nebo do data přijetí konečného rozhodnutí Komise, podle toho co nastane dříve.
(27)
Dne 30. července 2010 rozhodla Komise o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, která byla zaevidována pod čísly jednacími NN2/10 a N19/10, dokud nedokončí své šetření C11/09.
(28)
Dne 20. srpna 2010 zaslal nizozemský stát Komisi dokument, v němž byla podrobně vysvětlena jeho strategie odchodu.
(29)
Dne 5. října 2010 poskytl nizozemský stát obchodní plán pro divizi soukromých kapitálových fondů v rámci skupiny ABN AMRO. Podobný plán pro divizi skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ byl Komisi zaslán dne 10. ledna 2010.
(30)
Dne 15. října 2010 skupina ABN AMRO oznámila, že uplatní možnost vypovězení a ke dni 31. října 2010 nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí.
(31)
Dne 8. listopadu 2010 zaslal nizozemský stát aktualizovaný plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO ze dne 4. prosince 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z listopadu 2010“), jenž byl datován dne 29. října 2010. Dne 10. ledna 2011 zaslal nizozemský stát dokument, v němž byly objasněny aktualizované výhledy skupiny ABN AMRO ze dne 8. listopadu 2010 v porovnání s původními výhledy ze dne 4. prosince 2009.
(32)
Během řízení došlo mezi zástupci nizozemského státu, společností ABN AMRO N a FBN a Evropské komise k četným výměnám informací, telekonferencím a schůzkám.
2. PODROBNÝ POPIS PŘÍJEMCŮ A OPATŘENÍ
2.1 Založení skupiny ABN AMRO
(33)
Na jaře 2007 vytvořili členové konsorcia nový právní subjekt „RFS Holdings“ za účelem nabytí společnosti ABN AMRO Holding.
(34)
Členové konsorcia hodlali společnost ABN AMRO Holding rozdělit na tři části a opatření týkající se tohoto rozdělení byla uvedena v dohodě akcionářů konsorcia.
(35)
S cílem usnadnit rozdělení vytvořili členové konsorcia tzv. „trackingové akcie“ představující ekonomické vlastnictví podniků přidělené jednotlivým členům konsorcia. V důsledku toho se společnosti RBS, Banco Santander a Fortis SA/NV staly ekonomickými (11) vlastníky tzv. podílu R, podílu S a podílu N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ a „ABN AMRO N“).
(36)
Společnost ABN AMRO R zahrnovala mimo jiné obchodní jednotku (dále jen „OJ“) Světové podniky a trhy, OJ Asie, OJ Globální transakční služby a mezinárodní síť, zatímco ABN AMRO S zahrnovala mimo jiné OJ Latinská Amerika a OJ Antonveneta (Itálie).
(37)
Společnost ABN AMRO N zahrnovala obchodní jednotky Nizozemsko a Soukromé bankovnictví a rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry.
(38)
Položky, které nebyly přiděleny jednotlivým členům konsorcia, byly spojeny v tzv. podílu ABN AMRO Z (dále jen „ABN AMRO Z“), přičemž tato společnost odpovídala například za funkce ústředí. Každý člen konsorcia měl ve společnosti ABN AMRO Z poměrnou kapitálovou účast (12).
(39)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis Bank SA/NV společnost FBN za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V důsledku této akvizice se nizozemský stát stal rovněž nepřímým vlastníkem společnosti ABN AMRO N, jelikož společnost FBN byla (v rámci Fortis Bank SA/NV) právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO N. Dne 3. října 2008 se nizozemský stát rovněž zavázal, že společnost Fortis SA/NV odškodní za jakékoli poplatky, jež by musela tato společnost uhradit v důsledku své další účasti na dohodě akcionářů konsorcia. Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nizozemský stát nahradil v dohodě akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(40)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku 6,5 miliardy EUR, čímž se stal přímým vlastníkem této společnosti. Před touto akvizicí ovládal nizozemský stát společnost ABN AMRO N nepřímo prostřednictvím společnosti FBN.
(41)
Schéma č. 1:
Oddělení společnosti ABN AMRO N
(42)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát rozhodl, že společnosti ABN AMRO N a FBN spojí (což byl nerealizovaný záměr společnosti Fortis SA/NV). Spojení bylo možno provést až poté, co byla společnost ABN AMRO N oddělena od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank. Jako první krok byly činnosti společnosti ABN AMRO N převedeny na nový právní subjekt v rámci společnosti ABN AMRO Bank, který byl nazván ABN AMRO II.
(43)
Dne 6. února 2010 byl subjekt ABN AMRO II oddělen (jak je popsáno v 41. bodě odůvodnění) a přejmenován na ABN AMRO Bank. Současně byl právní subjekt dříve nazývaný ABN AMRO Bank přejmenován na „Royal Bank of Scotland NV“ (dále jen „RBS NV“) (viz výše uvedené schéma).
(44)
Než se mohl nový subjekt, ABN AMRO Bank, spojit se společností FBN, bylo nutno provést nejprve nápravné opatření v souvislosti se spojením. Když společnost Fortis SA/NV získala v roce 2007 ABN AMRO N, dospěla Komise k závěru (13) (dále jen „rozhodnutí o spojení“), že by spojení společností ABN AMRO N a FBN vedlo k problémům způsobeným vysokou koncentrací na nizozemském bankovním trhu, zejména v segmentech komerčního bankovnictví a faktoringu.
(45)
K odstranění těchto problémů vyplývajících ze spojení se společnost Fortis SA/NV zavázala odprodat řadu činností (konkrétně divizi faktoringu IFN a činnosti „New HBU“ v oblasti komerčního bankovnictví) společnosti Deutsche Bank. Když nizozemský stát získal dne 3. října 2008 společnosti FBN a ABN AMRO N, společnost Fortis SA/NV dosud nedokončila zamýšlený prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Jakmile se nizozemský stát rozhodl přikročit ke spojení společností FBN a ABN AMRO N, obnovil jednání s Deutsche Bank (14). Prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank byl uzavřen dne 1. dubna 2010.
(46)
New HBU měla celková aktiva ve výši [10 - 20] miliard EUR a zaměstnávala přibližně [1 000 - 1 500] pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky. Subjekt New HBU zahrnoval Hollandsche Bank Unie (dále jen „HBU“) (obchodní banka ve vlastnictví společnosti ABN AMRO N), některá prodejní místa ABN AMRO (13 z celkem 78) a některé útvary ABN AMRO pro korporátní klientelu (2 z celkem 5).
(47)
Společnosti ABN AMRO Bank a FBN se dne 1. července 2010 oficiálně spojily a vytvořily skupinu ABN AMRO, jak je popsáno ve schématu č. 2 v 49. bodě odůvodnění.
(48)
Nizozemský stát převedl správu svého podílu ve společnosti ABN AMRO Z na novou společnost ABN AMRO Bank, jelikož nechtěl vyhradit zdroje na každodenní řízení této účasti. Nizozemský stát však zůstal právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO Z a má nárok na veškeré potenciální zisky a odpovídá za veškeré potenciální ztráty společnosti ABN AMRO Z (15).
(49)
Schéma č. 2:
Založení skupiny ABN AMRO
2.2 Příjemci
2.2.1 Ekonomické činnosti společností ABN AMRO N a ABN AMRO Z
(50)
Společnost ABN AMRO N - samostatně třetí největší banka v Nizozemsku za Rabobank a ING - sestávala z OJ Nizozemsko a OJ Soukromé bankovnictví.
(51)
První obchodní jednotka, OJ Nizozemsko, poskytovala služby retailového a komerčního bankovnictví prostřednictvím sítě 510 bankovních poboček a 78 poradenských center a rovněž prostřednictvím alternativních kanálů, jako je Internet, ATM (16) a střediska telefonických služeb. OJ Nizozemsko zaměstnávala přibližně 19 000 pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky.
(52)
V oblasti retailového bankovnictví měla OJ Nizozemsko franšízu s mnoha zákazníky, která byla rozdělena na „hromadné retailové bankovnictví“ (více než [3,5 - 5] milionů zákazníků) a „prémiové bankovnictví“ (více než [250 000 - 420 000] zákazníků) (17) a která nabízela širokou škálu produktů (např. spoření, investice, hypotéky, pojištění, půjčky z kreditních karet a platební služby).
(53)
V oblasti komerčního bankovnictví obsluhovala společnost ABN AMRO N [300 000 - 400 000] zákazníků z řad MSP (18) a [9 000 - 21 000] větších korporátních zákazníků (ačkoliv podle podmínek dohody akcionářů konsorcia byli větší zákazníci společnosti ABN AMRO Bank přiděleni společnosti RBS) se širokou škálou produktů (např. úvěry, správa plateb a hotovosti, spoření, finanční správa, řízení rizik a správa pojištění, složitá finanční řešení a produkty, leasing a faktoring).
(54)
Druhá obchodní jednotka, OJ Soukromé bankovnictví, se zaměřovala na fyzické osoby s čistým investovatelným majetkem ve výši více než 1 milionu EUR, a to s různými produkty v oblasti správy majetku a realitního plánování. OJ Soukromé bankovnictví vytvořila prostřednictvím organického růstu dobře rozvinutou síť v Nizozemsku a ve Francii a prostřednictvím akvizic v Německu (Delbrück Bethmann Maffei) a v Belgii (Bank Corluy). OJ Soukromé bankovnictví zahrnovala rovněž francouzský společný podnik v oblasti pojišťovnictví Neuflize Vie.
(55)
Podniky, které nizozemský stát nabyl ke dni 3. října 2008, zahrnovaly rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry, což je divize vyhrazená pro společnosti, které působí v oblasti výroby klenotů a obchodování s diamanty.
(56)
Společnost ABN AMRO Z neobsahovala žádná provozní aktiva, zahrnovala však mimo jiné daňová aktiva, řadu účastí (mimo jiné v Saudi Hollandi Bank) a zbývající portfolio soukromých kapitálových fondů. Pokud jde o závazky, existovala rezerva na vypořádání závazků vůči Ministerstvu spravedlnosti USA, další rezervy (související částečně se zaměstnanci) a mezipodnikové financování aktiv společnosti. Jak je uvedeno v poznámce pod čarou č. 11, podíl, který ve společnosti ABN AMRO Z vlastní nizozemský stát, činí 33,81 %.
(57)
V tabulce č. 1 je shrnuta řada formálních hlavních finančních údajů společnosti ABN AMRO N:
Tabulka č. 1
Hlavní finanční údaje společnosti ABN AMRO N (v milionech EUR)
2008
2009
Celkový provozní příjem (19)
5 189
4 899
Čistý zisk
471
(117)
Návratnost vlastního kapitálu
6,7 %
-2,7 %
Poměr nákladů a příjmů
73 %
77,5 %
Celková aktiva
183 539
202 084
Celkový vlastní kapitál
7 044
4 278 (20)
Rizikově vážená aktiva (RWA) (21)
91 700
74 973 (22)
Podíl kapitálu Tier 1
9,4 %
10,2 % (23)
Celkový kapitálový poměr neboli poměr rizikového kapitálu a rizikově vážených aktiv (ukazatel BIS)
12,6 %
14,8 %
Stálé financování/nelikvidní aktiva
107 %
110 %
Zdroj: ABN AMRO Bank NV, roční přehled za rok 2009, kromě ABN AMRO Z a konsolidace soukromých kapitálových fondů, avšak včetně New HBU.
(58)
Za finanční rok 2009 vykázala ABN AMRO N ztrátu ve výši 117 milionů EUR. Tato ztráta byla zapříčiněna vyšším znehodnocením úvěrů, tlakem na úrokové rozpětí, vyššími poplatky souvisejícími s nizozemským systémem pojištění vkladů a náklady na rozdělení a integraci (24). Po vyloučení nákladů na rozdělení a integraci by společnost ABN AMRO N vykázala za rok 2009 malý čistý zisk ve výši 52 milionů EUR.
2.2.2 Společnost Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Samostatně byla společnost FBN čtvrtou největší bankou na nizozemském trhu (po Rabobank, ING a ABN AMRO N, avšak před SNS REAAL).
(60)
Nizozemský stát (a předtím Fortis SA/NV) držel přímo 92,6 % akcií společnosti FBN, přičemž zbývající podíl ve výši 7,4 % ve formě prioritních akcií vlastnil investiční prostředek Fortis FBN(H) Preferred Investments BV. Nizozemský stát vlastnil v tomto investičním prostředku 70 % akcií, zatímco zbývajících 30 % bylo v rukou řady soukromých investorů (25). Prioritní akcie v soukromém vlastnictví měly nominální hodnotu ve výši 210 milionů EUR a (nekumulativní) dividendu ve výši 5,85 % (26).
(61)
Činnosti společnosti FBN byly rozděleny do tří segmentů - retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví a obchodní bankovnictví.
(62)
Činnosti v oblasti retailového bankovnictví zahrnovaly tradiční činnosti v této oblasti (se sítí 157 poboček, [2 - 3] miliony zákazníků z řad fyzických osob a [20 000 - 60 000] zákazníků z řad malých a středních podniků), avšak rovněž Directbank (která prostřednictvím zprostředkovatelů nabízela hypoteční řešení) a produkty v oblasti financování spotřebitelských úvěrů a platebních karet Alfam resp. ICS.
(63)
Soukromé bankovnictví se rozvíjelo především pod značkou Fortis Mees Pierson a na segmentovaném základě nabízelo služby v oblasti správy majetku (realitní plánování, investice, úvěry a pojištění) pro [15 000 - 40 000] zákazníků v celém Nizozemsku.
(64)
V oblasti obchodního bankovnictví rozlišovala společnost FBN sedm různých dílčích divizí. V divizi „Komerční bankovnictví“ (1) měla společnost FBN 23 obchodních středisek, která nabízela různé produkty společnostem s obratem do výše 250 milionů EUR. Společnosti s obratem vyšším než 250 milionů EUR a rovněž veřejný sektor byly obsluhovány jinou divizí, „Korporátní a veřejné bankovnictví“ (2). Existovaly rovněž dílčí divize „Investiční bankovnictví“ (3) (27), „Specializované finanční služby“ (4) (28), „Energetika, komodity a doprava“ (5), „Světové trhy a institucionální bankovnictví“ (6) (29) a „Clearingové fondy a úschova“ (7) (30).
(65)
V tabulce č. 2 je shrnuta řada hlavních finančních údajů společnosti FBN:
Tabulka č. 2
Hlavní finanční údaje společnosti FBN
(v milionech EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Celkový provozní příjem
3 473
3 553
3 096
2 171
Čistý zisk
1 157
1 296
-18 486
406
Návratnost vlastního kapitálu (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Poměr nákladů a příjmů
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Celková aktiva
209 749
272 378
184 203
189 785
Celkový vlastní kapitál
5 910
21 763
2 944
4 716
Rizikově vážená aktiva
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Podíl kapitálu Tier 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Celkový kapitálový poměr
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Poměr úvěrů k vkladům
167 %
237 %
208 %
Zdroj: výroční zprávy společnosti FBN za roky 2008/2009.
(66)
V roce 2008 vykázala společnost FBN ztrátu ve výši 18,5 miliardy EUR, tato ztráta však byla do značné míry spojena s mimořádnými položkami. Společnost musela vykázat čistou ztrátu ze své účasti ve společnosti RFS Holdings a jejího prodeje ve výši 16,8 miliard EUR a rovněž jí vznikla škoda ve výši 922 milionů EUR (po odečtení daní) v divizi Prime Fund Solutions kvůli Madoffově podvodu (34). Čistý základní zisk po vyloučení těchto prvků činil 604 milionů EUR a byl dosažen téměř výlučně v prvním pololetí roku 2008.
(67)
V roce 2009 docílila společnost FBN čistý zisk ve výši 406 milionů EUR, čemuž napomohly dva mimořádné výnosy (hotovostní vyrovnání se společností Fortis Capital ve výši 362,5 milionu EUR a snížení rezerv o 16 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem). Čistý základní zisk se snížil na 27 milionů EUR (35) (z částky ve výši 604 milionů EUR v roce 2008).
2.2.3 Skupina ABN AMRO
(68)
Skupina ABN AMRO, která vznikla spojením společností FBN a ABN AMRO Bank (tj. činnosti společnosti ABN AMRO N) dne 1. července 2010, seskupuje veškeré činnosti společností FBN a ABN AMRO N ve dvou zvláštních obchodních jednotkách, „Retailové a soukromé bankovnictví“ a „Komerční a obchodní bankovnictví“. Skupina měla v roce 2008 formální provozní příjem ve výši 7,15 miliardy EUR a formální celková aktiva ve výši 360 miliard EUR. Podle nejnovějších údajů (36) má skupina ABN AMRO celkový vlastní kapitál podle IFRS (37) ve výši 11,7 miliard EUR.
(69)
Skupina ABN AMRO je náležitě diverzifikována s provozním příjmem ve výši 4,2 miliardy EUR v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a s provozním příjmem ve výši 2,8 miliardy EUR v oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“. Ze zeměpisného hlediska pochází převážná část příjmů skupiny ABN AMRO (konkrétně [65 - 95] % celkové výše) z Nizozemska.
(70)
V oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ má integrovaná skupina ABN AMRO podíly na trhu ve výši [15 - 20] %, pokud jde o „hromadné retailové bankovnictví“, a [15 - 20] % (38) v případě „prémiového bankovnictví“ (39), což z ní činí třetí největší subjekt na nizozemském bankovním trhu z hlediska podílu na trhu. V oblasti soukromého bankovnictví (se značkou ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO zdaleka největším subjektem na nizozemském trhu s podílem na trhu ve výši přibližně [30 - 40] % (40). V oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“ činí podíl skupiny ABN AMRO na trhu přibližně [15 - 25] % (41).
(71)
Skupina ABN AMRO již nezahrnuje New HBU a činnosti IFN v oblasti faktoringu, jež byly dne 1. dubna 2010 odprodány v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením.
(72)
Jako součást procesu restrukturalizace byly odprodány rovněž dvě malé divize společnosti FBN (konkrétně Intertrust a Prime Fund Solutions (dále jen „PFS“)) a tyto již nejsou součástí skupiny ABN AMRO.
(73)
V září 2009 prodala společnost FBN (a její partner Banque Générale du Luxembourg (dále jen „BGL“) (42)) divizi Intertrust specialistovi na soukromé kapitálové fondy, společnosti Waterland. Divize Intertrust je jedním z největších aktérů v oblasti celosvětové správy svěřeného majetku a řízení společností. Zaměstnává 1 000 odborníků v 19 zemích a má provozní příjem ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(74)
V květnu 2010 oznámila společnost FBN rovněž prodej divize PFS společnosti Credit Suisse. Divize PFS poskytuje služby fondů odvětví alternativní správy majetku, včetně administrativy, bankovnictví, úschovy a financování. Její zákazníci pocházejí z řad butikových správců aktiv i velkých globálních institucí, jako jsou penzijní fondy a státní investiční fondy. Divize PFS odpovídala za rezervu po zdanění ve výši 922 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem, který společnost FBN zjistila v roce 2008. Divize PFS má příjmy ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(75)
Dne 4. března 2011 zveřejnila skupina ABN AMRO své výsledky za fiskální rok 2010 a vykázala čistou ztrátu ve výši 414 milionů EUR. Bez nákladů na rozdělení a integraci vykázala skupina ABN AMRO základní zisk ve výši 1 077 milionů EUR. Podíl základní kapitálové složky Tier 1 ke dni 31. prosince 2010 činil 10,4 %, podíl kapitálu Tier 1 byl 12,8 % a celkový kapitálový poměr pak 16,6 %. Po konzultaci s nizozemským státem vypracovala skupina ABN AMRO dividendovou politiku, jejímž cílem bylo vyplacení dividend ve výši 40 % vykázaného ročního zisku.
2.3 Popis plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010
(76)
Dne 4. prosince 2009 poskytl nizozemský stát Komisi plán restrukturalizace z prosince 2009. Další informace byly poskytnuty v březnu 2010 (43). Základem obchodní koncepce vypracované v rámci plánu restrukturalizace z prosince 2009 je spojení společností FBN a ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nová banka vzniklá na základě plánu restrukturalizace z prosince 2009, se zaměří na střední tržní segment v Nizozemsku (44) a bude působit v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a „komerčního a obchodního bankovnictví“.
(77)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 vychází z poznatku, že kapitálové potřeby nesouvisely se základní výkonností společností FBN a ABN AMRO N, nýbrž spíše s nutností financovat jejich oddělení od mateřských společností a počáteční náklady na integraci v souvislosti se spojením.
(78)
Ve srovnávacím scénáři bez státní podpory se v plánu restrukturalizace z prosince 2009 uznává, že bez koordinovaného úsilí vlád zemí Beneluxu by společnost Fortis SA/NV vyhlásila úpadek, což by stáhlo dolů i společnosti FBN a ABN AMRO N.
(79)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahuje finanční výhledy pro období 2009-2012 s rozdělením divizí na retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví a komerční a obchodní bankovnictví. Pro rok 2012 vypočetla skupina ABN AMRO rovněž zisk z operací, který nezahrnuje náklady na přechod a předpokládá, že nákladové synergie již připadly na celý rok. Tyto výhledy byly poskytnuty pro základní scénář a pesimistický scénář.
(80)
Dne 8. listopadu 2010 aktualizoval nizozemský stát v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 finanční výhledy uvedené v plánu restrukturalizace z prosince 2009 pro období do roku 2012, včetně dodatečných výhledů pro rok 2013.
(81)
V základním scénáři vychází nizozemský stát z předpokladu, že objemy obchodu porostou v souladu s inflací. Náklady na zaměstnance podle předpokladů porostou o [1 - 6] % ročně a ostatní náklady o něco mírněji, tj. o [1 - 5] % ročně. Nizozemský stát rovněž předpokládá, že se rezervy skupiny ABN AMRO na úvěrové ztráty začnou snižovat z vysoké úrovně, která byla vykázána v roce 2009.
(82)
Podle základního scénáře obsaženého v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 dosáhne skupina ABN AMRO roce 2010 záporného čistého výsledku ve výši […] milionů EUR, než se od roku 2011 vrátí k zisku (tj. v roce 2011 zisk ve výši […] milionů EUR).
(83)
V roce 2012 a 2013 se očekává, že se čisté zisky skupiny ABN AMRO zvýší na […] milionů EUR resp. […] milionů EUR, což se projeví v návratnosti vlastního kapitálu (45) ve výši přibližně […] %. Zlepšení ziskovosti skupiny ABN AMRO je založeno na vyšším provozním příjmu (který by se měl po slabém údaji za rok 2009 zlepšit), programu snižování nákladů, podle něhož by se měly náklady snižovat rychlostí 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně, a normalizaci rezerv na úvěrové ztráty po dosažení nejvyšší hodnoty v roce 2009. V roce 2013 se poměr mezi náklady a příjmy skupiny ABN AMRO odhaduje na […] %.
(84)
Základní scénář
Tabulka č. 3
2009 (skuteč-nost)
2010 (O (46))
2011 (O)
2012 (O)
2012 z činností (O)
2013 (O)
Provozní příjem
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté úrokové výnosy
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté příjmy z poplatků a provizí
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Ostatní příjmy
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - beze změn
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - přechod
- 310
(…)
(…)
(…)
Provozní výsledek
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Znehodnocení úvěrů
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Zisk před zdaněním
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Daně a menšinové podíly
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý zisk
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Základní čistý zisk
(bez nákladů na přechod)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
V pesimistickém scénáři uvedeném v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 vycházel nizozemský stát z opatrnějších předpokladů než v základním scénáři. Použil úroková rozpětí, která byla o 7,5 % nižší než v základním scénáři, obezřetnější odhady provizí a poplatků (růst o 4 % ročně na rozdíl od 7 % v základním scénáři), nižší synergie (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR) a o 15 % nižší míru snižování rezerv na úvěrové ztráty (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR).
(86)
Ačkoliv tyto opatrnější údaje vedly k nižším výsledkům, skupina ABN AMRO by byla přesto schopna docílit zisku. Pesimistický scénář předpokládá základní čistý zisk v roce 2012 ve výši […] milionů EUR a v roce 2013 […] milionů EUR (v porovnání s […] miliony EUR resp. […] miliony EUR v základním scénáři).
(87)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 se nizozemský stát zabýval rovněž strategií odchodu a zdůraznil, že nemá v úmyslu zůstat dlouhodobým investorem skupiny ABN AMRO.
(88)
V dopise ze dne 20. srpna 2010 poskytl nizozemský stát Komisi podrobnější údaje o své strategii odchodu. Nizozemský stát objasnil, že zvažuje převedení ve formě prvotní veřejné nabídky (47), nechává však otevřené i jiné možnosti, jako je soukromý prodej investorovi nebo účastníkovi trhu. V dopise ze dne 20. srpna 2010 nizozemský stát uvedl, že první podíl ve výši mezi [0 - 50] a [10 - 60] % by mohl být k dispozici pro prvotní veřejnou nabídku nejdříve v […], načež by v roce 2015 následovala druhá nabídka na podíl ve výši mezi [0-50] a [10-60] %. Nizozemský stát chce získat zpět svou původní investici navýšenou o náklady na financování ve výši [2 - 5] %. Nizozemský stát má v úmyslu snížit svůj podíl ve skupině ABN AMRO na nejvýše [25 - 65] %, pokud možno do konce roku [2014 - 2018]. Nizozemský stát je zcela odhodlán k úplnému odchodu. Konečné rozhodnutí o prvotní veřejné nabídce je na nizozemském ministrovi financí a bude záviset na situaci na trhu, „připravenosti“ skupiny ABN AMRO na prvotní veřejnou nabídku a očekávaných výnosech. Nizozemská vláda zveřejnila svou strategii odchodu dne 24. ledna 2011 (48).
(89)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že po provedení všech opatření státní podpory bude skupina ABN AMRO dostatečně vybavena kapitálem. Během období restrukturalizace by měl být podíl kapitálu Tier 1 mezi rokem 2009 a 2012 výrazně nad […] % a v roce 2013 se dále zvýšit na […] %.
(90)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 nizozemský stát objasnil, že skupina ABN AMRO již odprodala řadu podniků. Kromě prodeje New HBU a IFN v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením odprodaly společnosti ABN AMRO N a FBN rovněž divize Intertrust a PFS.
(91)
V porovnání se skupinou ABN AMRO připadá na divize Intertrust a PFS společně [0 - 5] % odhadovaného celkového provozního příjmu, [0 - 5] % nákladů a [0 - 5] % rizikově vážených aktiv.
(92)
Během procesu restrukturalizace uskutečnila společnost FBN rovněž akvizici s cílem odstranit nesoulad vyplývající z rozdělení společnosti Fortis SA/NV. Společnost FBN byla právoplatným vlastníkem OJ Zprostředkovatelství, clearingové fondy a úschova a všech kanceláří souvisejících s tímto podnikáním vyjma kanceláře v Chicagu, která zůstala součástí společnosti Fortis Bank SA/NV. K odstranění nesouladu vyplývajícího z rozdělení získala společnost FBN dne 31. července 2009 od společnosti Fortis Bank SA/NV pobočku Fortis Clearing Americas v Chicagu za cenu ve výši přibližně […] milionů USD.
2.4 Popis opatření
(93)
K určení jednotlivých opatření státní podpory použije Komise v tomto rozhodnutí stejná písmena jako v rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
2.4.1. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(94)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis SA/NV společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR (dále jen „opatření X“). S ohledem na toto opatření Komise nezahájila řízení, jelikož toto opatření samo o sobě neposkytlo společnosti FBN státní podporu, ačkoli bylo součástí transakce poskytující státní podporu společnosti FBN (viz 32. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009).
(95)
V době, kdy nizozemský stát získal společnost FBN, byla tato společnost velmi závislá na společnosti Fortis Bank SA/NV, pokud jde o financování. Za účelem zajištění úplného oddělení společnosti FBN od společnosti Fortis Bank SA/NV bylo nutné, aby nizozemský stát ukončil finanční vztah mezi společnostmi FBN a Fortis Bank SA/NV. V zájmu přerušení stávajících vazeb poskytl nizozemský stát společnosti FBN dne 3. října 2008 krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR (dále jen „opatření Y1“). Tato likvidní facilita umožnila společnosti FBN splatit společnosti Fortis Bank SA/NV krátkodobé úvěry ve výši 34 miliard EUR. Nizozemský stát v rámci tzv. „novace“ rovněž nahradil společnost Fortis Bank SA/NV jakožto poskytovatele dlouhodobých úvěrů společnosti FBN s nominální částkou ve výši 16,1 miliardy EUR (dále jen „opatření Y2“) (49).
(96)
Krátkodobá likvidní facilita, na niž se vztahovalo opatření Y1, existovala do konce června 2009. V době trvání tohoto opatření se protiplnění několikrát změnilo. V období mezi 6. říjnem 2008 a 23. říjnem 2008 poskytl nizozemský stát společnosti FBN krátkodobé financování se sazbou EONIA (50) (u výpůjček denních peněz s částkou nejvýše 5 miliard EUR) nebo EURIBOR (51) (u dlouhodobější likvidity s částkou nejvýše 40 miliard EUR) bez jakéhokoli dalšího rozpětí. Po dni 23. října 2008 existovalo krátké období (do 5. listopadu 2008), během něhož nizozemský stát uplatňoval sazbu EONIA + 50 bazických bodů a EURIBOR + 50 bazických bodů. Během tohoto druhého období se toto ujednání nadále týkalo částek v maximální výši 5 miliard EUR v případě denní likvidity a 40 miliard EUR u dlouhodobější likvidity. V období od 5. listopadu 2008 do 1. března 2009 změnil nizozemský stát protiplnění na sazbu EONIA + 25 bazických bodů u výpůjček denních peněz a EURIBOR + 25 bazických bodů u úvěrů se splatností (52) do 3 měsíců a EURIBOR + 50 bazických bodů u úvěrů se splatností delší než 3 měsíce (53). Po dni 1. března 2009 vyvinul nizozemský stát dvoustupňový systém vybízející společnost FBN k snižování závislosti na státu. První tranše finančních prostředků (bez ohledu na splatnost) byla poskytnuta se sazbou EURIBOR + 25 bazických bodů, jakmile však byla tato prahová hodnota překročena, mohla společnost FBN získat další likviditu pouze se sazbou EURIBOR + 50 bazických bodů (54). Výše celkové likvidní facility a výše první prahové hodnoty se postupně snižovaly. Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila státu veškeré krátkodobé úvěry.
(97)
Dlouhodobé úvěry, které byly postoupeny nizozemskému státu (opatření Y2), činily 16,1 miliardy EUR, včetně kapitálu Tier 2 ve výši 8,15 miliardy EUR (z toho 3 miliardy EUR nad rámec Tier 2) a prioritních půjček ve výši 7,95 miliardy EUR.
(98)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliard EUR (dále jen „opatření Z“). Nizozemský stát nezaplatil hotově, nýbrž zrušením dlouhodobých pohledávek ve výši 6,5 miliard EUR, které získal v rámci integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 jako součást opatření Y2. Jinými slovy, nizozemský stát upustil od vymáhání pohledávek vůči společnosti FBN ve výši 6,5 miliardy EUR, aby tímto způsobem zaplatil za společnost ABN AMRO N (55).
2.4.2. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(99)
Některá opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010 (56), byla Komisi oznámena v červenci 2009 a zbytek v lednu 2010. V červenci 2009 oznámil nizozemský stát nástroj k snížení kapitálových požadavků (dále jen „opatření A“ s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR), povinně převoditelný cenný papír v hodnotě 500 milionů EUR (dále jen „opatření B1“) a druhou tranši povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 300 milionů EUR („opatření B2“).
(100)
V lednu 2010 oznámil nizozemský stát další kapitálová opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR. Nizozemský stát upsal další povinně převoditelné cenné papíry v hodnotě 2,28 miliardy EUR k pokrytí dodatečných nákladů na rozdělení (780 milionů EUR, dále jen „opatření B3“), nedostatku kapitálu v důsledku prodeje New HBU (300 milionů EUR, dále jen „opatření B4“) a nákladů na integraci (1,2 miliardy EUR, dále jen „opatření B5“). S cílem zajistit ve společnosti FBN soulad kapitálu Tier 1 s požadavky stanovenými v právních předpisech přeměnil nizozemský stát kapitál Tier 2 společnosti FBN ve výši 1,35 miliardy EUR, který již vlastnil, na kapitál Tier 1 (dále jen „opatření C“). Nizozemský stát vyplatil rovněž ostatním členům konsorcia v hotovosti částku ve výši 740 milionů EUR (dále jen „opatření D“), jak se předpokládalo v dohodě akcionářů konsorcia, k vypořádání závazků, které se objevily teprve v průběhu rozdělování. Nizozemský stát poskytl rovněž záruku za křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU (dále jen „opatření E“).
(101)
Nizozemský stát prostřednictvím swapu úvěrového selhání prodal zajištění úvěrových rizik nizozemského hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N představující přibližně [30 - 80] % celkového hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Toto opatření vedlo k snížení rizikově vážených aktiv společnosti ABN AMRO N.
(102)
Jako protiplnění za zajištění úvěrových rizik obdržel nizozemský stát roční poplatek ve výši 51,5 bazického bodu (vypočteno jako procento hodnoty portfolia na začátku každého referenčního období).
(103)
Poplatek byl vypočítán pomocí ekvivalenční metody. Nizozemský stát určil, kolik kapitálu by mohla společnost ABN AMRO N uvolnit v důsledku nástroje k snížení kapitálových požadavků (konkrétně 1,7 miliardy EUR na základě požadavků rámce Basilej I, které platily v době provedení nástroje k snížení kapitálových požadavků), a poté byla vypočtena návratnost tohoto uvolněného kapitálu ve výši 10 % (tj. 10 % z částky 1,7 miliardy EUR), což odpovídalo 51,5 bazického bodu z počáteční hodnoty portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR.
(104)
Společnost ABN AMRO N udržovala každoročně tranši první ztráty ve výši 20 bazických bodů (vypočteno jako procento počáteční hodnoty portfolia).
(105)
Společnosti ABN AMRO N zůstal vertikální podíl ve výši 5 % zbývajících rizik.
(106)
Cena nástroje týkajícího se zajištění úvěrových rizik by se neupravila ani tehdy, až společnost ABN AMRO N plně přijme kapitálové požadavky rámce Basilej II, třebaže účinek nástroje k snížení kapitálových požadavků by pak byl podstatně nižší.
(107)
Smlouva o swapu úvěrového selhání měla v zásadě sedmiletou dobu platnosti, společnost ABN AMRO N však měla možnost smlouvu vypovědět, což jí umožňovalo smlouvu ukončit k několika předem stanoveným referenčním datům (například říjen 2010, leden 2011 a leden 2012) (57).
(108)
Podle dohody akcionářů konsorcia měli tři partneři konsorcia zajistit, aby společnost ABN AMRO Z měla i nadále dostatek kapitálu. V této souvislosti měl nizozemský stát přispět částkou ve výši 2,2 miliard EUR k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Cílem nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo umožnit společnosti ABN AMRO N, aby se podílela na tomto příspěvku ve výši 2,2 miliardy EUR určeném pro společnost ABN AMRO Z.
(109)
Nizozemský stát upřednostnil neobvyklé řešení v podobě nástroje k snížení kapitálových požadavků oproti tradičnímu navýšení kapitálu, jelikož před rozdělením nemohl ve společnosti ABN AMRO Bank odlišit účelově vázané kapitálové příspěvky (ring-fencing). Jinými slovy, jelikož společnost ABN AMRO N nebyla samostatným právním subjektem, mohli by vklad kapitálu do společnosti ABN AMRO Bank využít rovněž další dva členové konsorcia. Toto jednání by mohlo mít vážné důsledky zejména v případě více zátěžových scénářů.
(110)
Když došlo k rozdělení, stala se společnost ABN AMRO N samostatným právním subjektem (nová ABN AMRO Bank). Nizozemský stát nesl podle dohody akcionářů konsorcia i nadále odpovědnost za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR. Nizozemský stát se rozhodl, že by společnost ABN AMRO N měla využít hotovost z nástrojů v podobě povinně převoditelných cenných papírů (opatření B3, nakolik souviselo s obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR, a částka ve výši 1,2 miliardy EUR z opatření B5) s cílem vložit do společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 1,7 miliardy EUR, a současně v nové ABN AMRO Bank zachoval nástroj k snížení kapitálových požadavků k pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR.
(111)
Dne 15. října 2010 ABN AMRO Bank a nizozemský stát oznámily, že nástroj k snížení kapitálových požadavků bude ke dni 30. října 2010 ukončen. Jelikož společnost ABN AMRO Bank již mezitím zavedla požadavky rámce Basilej II, byl nástroj k snížení kapitálových požadavků méně zajímavý a méně nutný (58).
(112)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k úplnému pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR, poskytl nizozemský stát společnosti ABN AMRO Bank další kapitál prostřednictvím povinně převoditelného cenného papíru.
(113)
Tento povinně převoditelný cenný papír byl hodnocen jako hybridní kapitál Tier 1 s kupónem 10 % a v době oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank se automaticky přeměnil na akcie společnosti ABN AMRO II. Od tohoto okamžiku se považoval za základní kapitál Tier 1. K přeměně došlo v nominální hodnotě (59). Toto opatření společnosti ABN AMRO II (přejmenované na ABN AMRO Bank) umožnilo poskytnout společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 500 milionů EUR.
(114)
K uhrazení nákladů souvisejících s oddělením společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank upsal nizozemský stát další povinně převoditelné cenné papíry. První tranše ve výši přibližně 300 milionů EUR (opatření B2) byla oznámena v červenci 2009 a zbytek (konkrétně 780 milionů EUR) byl oznámen v lednu 2010 (opatření B3).
(115)
Celková částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) byla zapotřebí k uhrazení těchto nákladů:
-
náležitě vymezené náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR;
-
náklady na vytvoření oddělení peněžního trhu ve výši 90 milionů EUR a
-
částka ve výši 500 milionů EUR k zajištění obezřetnostního rozpětí.
(116)
Nizozemský stát poskytl další rozpis nákladů na rozdělení ve výši 480 milionů EUR. Tyto náklady souvisely s křížovými závazky ([0 - 200] milionů EUR), přidělením rizik ([0 - 200] milionů EUR), odkupem směnek souvisejících se sekuritizací ([0 - 200] milionů EUR), převodem tržních rizik zákazníků společnosti ABN AMRO N spojených s obchodováním ze společnosti ABN AMRO R ([0 - 200] milionů EUR), ukončením nástroje k snížení kapitálových požadavků ([0 - 200] milion EUR) a ostatními náklady spojenými s rozdělením a likvidací ([0 - 300] milionů EUR).
(117)
Po oddělení od mateřské společnosti ABN AMRO Bank potřebovala společnost ABN AMRO II zřídit vlastní oddělení peněžního trhu, což stálo 90 milionů EUR.
(118)
Nizozemský stát mimoto vložil další kapitál ve výši 500 milionů EUR s cílem zajistit, aby společnost ABN AMRO N mohla působit v určitém rozpětí nad minimálními kapitálovými požadavky.
(119)
Společnosti FBN a ABN AMRO N se mohly spojit teprve po odstranění problémů vyplývajících ze spojení, jež byly uvedeny v rozhodnutí o spojení. Nizozemský stát proto rozhodl o prodeji New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Tato transakce však vedla k dodatečné potřebě kapitálu ve výši 470 milionů EUR, kterou nemohla v plné výši pokrýt společnost ABN AMRO N sama. Nizozemský stát se rozhodl pomoci a vložil částku ve výši 300 milionů EUR v podobě povinně převoditelného cenného papíru (60).
(120)
Aby bylo možno provést spojení, musely společnosti ABN AMRO N a FBN (a po spojení skupina ABN AMRO) uhradit počáteční náklady na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (po zdanění) související s náklady na propuštění zaměstnanců pro nadbytečnost, integraci platforem IKT a restrukturalizaci sítě poboček. Jelikož společnosti ABN AMRO N a FBN nebyly schopny financovat tyto náklady samy, rozhodl se nizozemský stát vložit kapitál v podobě povinně převoditelného cenného papíru (61).
(121)
Společnost FBN musela zvýšit svůj kapitál Tier 1 poté, co DNB (62) oznámil nedostatek kapitálu Tier 1 ve výši přibližně 1,26 miliardy EUR. Po oddělení od své mateřské společnosti Fortis SA/NV musela společnost FBN vynaložit rovněž částku ve výši 90 milionů EUR na uhrazení nákladů souvisejících se zřízením oddělení finanční správy, modely založenými na požadavcích rámce Basilej, licencemi a poradenskými službami.
(122)
Nizozemský stát poskytl tento dodatečný kapitál přeměnou dluhu Tier 2 s nominální hodnotou ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1. Transakce proto nezahrnovala žádnou novou peněžní hotovost (63).
(123)
Když členové konsorcia v roce 2007 sjednávali akvizici společnosti ABN AMRO Holding, uvědomovali si, že v té době nejsou ještě známy všechny skutečnosti. Dohoda akcionářů konsorcia proto obsahovala řadu obecných zásad týkajících se splnění určitých platebních povinností, které vzniknou teprve během procesu rozdělování. Přesné částky vyplynuly z jednání, jichž se účastnil nizozemský stát (a před ním společnost Fortis SA/NV).
(124)
Celková částka ve výši 740 milionů EUR souvisí s:
(…)
Tento odliv hotovosti je částečně vyrovnán skutečností, že nizozemský stát obdržel od ostatních členů konsorcia […] v souvislosti s uvízlými náklady.
(125)
Tyto platby pro ostatní členy konsorcia (konkrétně 740 milionů EUR) byly vyplaceny v hotovosti, částečně přímo ostatním členům konsorcia a částečně společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(126)
I po odprodeji New HBU budou společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II (nebo její právní nástupci) nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud New HBU nebude moci plnit své povinnosti vůči vlastním věřitelům. Obdobně bude New HBU čelit křížovým závazkům vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank a ABN AMRO II. Jelikož křížové závazky měly původ v prodeji New HBU vyplývajícím z rozhodnutí společnosti ABN AMRO II a jejích akcionářů, bylo rovněž jejich odpovědností nalézt řešení. Navrhované řešení znamenalo, že se nizozemský stát a Deutsche Bank (tj. kupec New HBU) dohodly na tom, že se New HBU a ABN AMRO II vzájemně odškodní za tyto křížové závazky tím, že si vzájemně poskytnou zajištění s cílem snížit kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech na požadovaných 20 %. V důsledku této dohody musela společnost ABN AMRO II poskytnout zajištění New HBU ve výši 950 milionů EUR (postupně se snižující s tím, jak podkladové závazky nabudou splatnosti) za závazky New HBU vůči společnostem ABN AMRO II a ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Jelikož společnost ABN AMRO II neměla prostředky na poskytnutí potřebného zajištění za závazky vůči společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV), poskytl stát protizávazek odškodnění v podobě záruky za dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(127)
Nizozemský stát toto riziko ocenil tak, jako kdyby se jednalo o státní záruku za podřízený dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Cena (založená na doporučení Evropské centrální banky (dále jen „ECB“) o stanovení cen za rekapitalizaci (64)) byla stanovena ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí swapu úvěrového selhání (65).
(128)
V tabulce č. 4 jsou shrnuta opatření, která jsou posouzena v tomto rozhodnutí. Sloupec „Důvod“ je stejný jako v tabulce č. 1 v 57. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, po oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank dne 6. února 2010 došlo ke změně opatření a jejich cílů. Opatření A bylo konkrétně od tohoto dne používáno k dosažení cílů opatření B3 (pokud jde o obezřetnostní rozpětí) a opatření B5 a naopak.
Tabulka č. 4
Opatření státní podpory
Popis
Výše
(v miliardách EUR)
Důvod
Právní subjekt, jemuž je opatření určeno
Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
Y1
Krátkodobé financování
45
FBN
Y2
Dlouhodobé financování
16,1
FBN (za účelem splátky pro společnost Fortis Bank SA/NV)
Z
Nabytí ABN AMRO N
6,5
FBN (kupní cena uhrazena tak, že bylo upuštěno od vymáhání pohledávky)
Kapitálová opatření, která byla oznámena v červenci 2009 a provedena v období červenec/srpen 2009
Opatření A
Nástroj k snížení kapitálových požadavků
Swap úvěrového selhání - zajištění úvěrových rizik portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR (s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR)
Pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Opatření B1
Povinně převoditelný cenný papír
0,5
Opatření B2
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
První tranše nákladů na rozdělení
ABN AMRO Bank NV (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Další kapitálová opatření, která byla oznámena v lednu 2010
Opatření B3
Povinně převoditelný cenný papír
0,78
Druhá tranše nákladů na rozdělení a obezřetnostní rozpětí ve výši 0,5 miliardy EUR
967 milionů EUR uhrazených společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a poté ke dni rozdělení převedených na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank), zbytek zaplacen přímo společnosti ABN AMRO II
Opatření B4
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
Dopad prodeje New HBU na kapitál
Opatření B5
Povinně převoditelný cenný papír
1,2
Náklady na integraci
Opatření C
Přeměna kapitálu Tier 2 na vlastní kapitál
1,35
Nedostatek kapitálu Tier 1 na úrovni společnosti FBN
FBN
Opatření D
Platba v hotovosti partnerům v konsorciu
0,74
Platební povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia
Ostatní partneři v konsorciu/ABN AMRO Bank (nyní RBS NV)
Opatření E
Záruka za závazky ve výši 950 milionů EUR
0,95
Křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU
ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Důvody zahájení řízení v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(129)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 zahájila Komise řízení, jelikož měla důvod se domnívat, že opatření Y1, Y2 a Z (66) představovala státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N. Komise měla za to, že tato opatření společnostem FBN a ABN AMRO N umožnila setrvat na trhu a pokračovat v činnosti. Měla důvod se domnívat, že tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu.
(130)
V 29. a 30. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření X, Y1 a Y2 jsou součástí téže kupní smlouvy, jejímž cílem bylo oddělit společnost FBN od zbytku společnosti Fortis SA/NV. Rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 již obsahovalo závěr, že uzavřením této smlouvy dne 3. října 2008 nejednal nizozemský stát jako běžný investor v tržním hospodářství.
(131)
V 33. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření Y1 je pro společnost FBN zjevně výhodné, poněvadž ta obdržela částku financování, jež by nemohla získat na trzích, jelikož na trzích panoval v té době naprostý chaos. Vzhledem k této mimořádné situaci na trhu měla Komise rovněž pochybnosti, zda by úrokové sazby, které požadoval nizozemský stát, byly přijatelné pro soukromého investora. Komise rovněž uvedla, že výhodu pro společnost FBN představovala i solidnost nového poskytovatele finančních prostředků. Společnost FBN již nebyla závislá na společnosti v problémech s omezenou likviditou, jako byla společnost Fortis SA/NV, nýbrž obdržela financování od nizozemského státu.
(132)
Komise měla pochybnosti, zda je opatření Y1 slučitelné se sdělením Komise - Použití pravidel pro poskytování státní podpory na opatření přijatá ve vztahu k finančním institucím v souvislosti se současnou globální finanční krizí (dále jen „sdělení o bankovnictví“) (67), jelikož nebylo přiměřené ani omezené na nezbytné minimum. V 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 byly uvedeny zejména obavy ohledně slučitelnosti těchto prvků: 1. protiplnění, které poskytla společnost FBN, 2. maximální doba, během níž mohla společnost FBN využívat financování, 3. maximální doba splatnosti dotyčných nástrojů a 4. objem likvidní facility.
(133)
Komise rovněž uvedla, že by opatření Y2 mohlo obsahovat prvky státní podpory, pokud by se společnost Fortis Bank SA/NV v době akvizice nacházela v situaci, kdy se požadovalo okamžité splacení dlouhodobých půjček, dojde-li ke změně vlastnictví společnosti FBN. Pokud by skutečně existovalo ustanovení o splacení v případě změny vlastnictví, umožnilo by opatření Y2 společnosti FBN využívat dlouhodobé půjčky s úrokovými sazbami, které platily v době před vypuknutím krize. Opatření Y2 znamenalo, že společnost FBN nemusela hledat alternativní financování za podmínek, které na trhu převládaly v té době. Jelikož společnost Fortis Bank SA/NV byla oprávněna požádat o splacení, rozhodl se nizozemský stát poskytnout dlouhodobé půjčky, aby nevznikly problémy s krátkodobými půjčkami. V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 proto Komise vyslovila obavy, že opatření Y2 obsahovalo státní podporu po delší období, než bylo nezbytně nutné. Aby mohla Komise posoudit důsledky opatření Y2 z hlediska státní podpory, požádala nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o podmínkách předčasného splacení, které byly obsaženy v dlouhodobých úvěrových smlouvách.
(134)
V 54. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 uvedla Komise rovněž pochybnosti, zda nizozemský stát přijal v souladu s bodem 27 oznámení o bankovnictví dostatečná opatření, aby omezil neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(135)
Komise se rovněž obávala, že společnost ABN AMRO N měla (případně nepřímo) prospěch z opatření týkajících se likvidity, která byla provedena ve prospěch společnosti FBN. Požádala proto nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o finanční situaci společnosti ABN AMRO N a její strategii financování.
(136)
Co se týká opatření Z, Komise měla pochybnosti, zda nizozemský stát zaplatil společnosti FBN za nabytí společnosti ABN AMRO N tržní cenu. Komise podotkla, že nizozemský stát zaplatil více, než bylo uvedeno ve zprávě o ocenění „na základě stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008, kterou vyhotovil odborník nizozemského státu pro oblast oceňování […] a která byla zmíněna v 2. bodě odůvodnění. Komise mimoto poznamenala, že nizozemský stát nepoužil opravný koeficient s cílem zohlednit pokles na trhu cenných papírů, k němuž došlo mezi říjnem a prosincem 2008 a který byl obzvláště výrazný u cenných papírů bank. Pokud nizozemský stát zaplatil při koupi společnosti ABN AMRO N vyšší cenu, než byla tržní cena, rovnalo se opatření Z státní podpoře, která pomohla rekapitalizovat společnost FBN.
(137)
Komise v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 rovněž uvedla, že nizozemský stát dosud nepředložil hodnocení společností FBN a ABN AMRO N ze strany DNB. Nizozemský stát neposkytl rovněž plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace s podrobnými finančními výhledy. Jelikož nebyl k dispozici plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace, nemohla Komise určit, zda měly společnosti ABN AMRO N a FBN v důsledku opatření X, Y1, Y2 a Z dostatek kapitálu a byly schopny dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti.
3.2 Důvody rozšíření řízení v rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(138)
Když nizozemský stát oznámil dne 17. července 2009 a 15. ledna 2010 další opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N jako opatření, která nepředstavují státní podporu, měla Komise obavy, zda některá z těchto dodatečných opatření nepředstavují další státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N.
(139)
V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že podle dohody akcionářů konsorcia měl nizozemský stát řadu povinností, jež nebyly povinnostmi společnosti ABN AMRO N. Opatření, která nizozemský stát přijal, aby dodržel své závazky podle dohody akcionářů konsorcia (zejména povinnost hradit náklady společnosti ABN AMRO Z a povinnost oddělit společnost ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), nevypadala na první pohled jako státní podpora pro společnost ABN AMRO N.
(140)
Komise uvedla, že se zdá, že opatření A a B1 byla určena v prvé řadě na pokrytí nedostatku kapitálu společnosti ABN AMRO Z, současně však Komisi nebylo jasné, zda neexistovala rovněž nepřímá výhoda pro hospodářské činnosti společnosti ABN AMRO N. V tomto ohledu chtěla Komise vědět, zda byly společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z (bez postavení samostatného právního subjektu) dostatečně vzájemně odlišeny. Komise chtěla obdržet rovněž více informací o důvodech nedostatečného kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z a například o převodu akcií společnosti Unicredito ze společnosti ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komise měla rovněž otázky týkající se odměny, kterou společnost ABN AMRO N platila společnosti ABN AMRO Z za plnění funkcí ústředí. Komise měla podezření, že přinejmenším částečně byla nedostatečná kapitalizace společnosti ABN AMRO Z spojena se skutečností, že společnost ABN AMRO N neplatila za služby ústředí poskytované společností ABN AMRO Z tržní cenu.
(141)
Ačkoliv oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank je podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu, nemohla Komise vyloučit, že by státní rekapitalizace financující náklady na rozdělení mohla být státní podporou. Komise rovněž podotkla, že ne všechny náklady zařazené jako náklady na rozdělení byly v přísném slova smyslu spojeny s povinnostmi týkajícími se rozdělení, které byly popsány v dohodě akcionářů konsorcia. Komise podotkla, že kategorie „náklady na rozdělení“ zahrnovala částku ve výši 500 milionů EUR, která byla zapotřebí k tomu, aby bylo ve skupině ABN AMRO zajištěno obezřetnostní rozpětí nad minimálními obezřetnostními kapitálovými požadavky.
(142)
Komise podotkla, že nizozemský stát pomohl společnostem FBN a ABN AMRO N uhradit náklady související se spojením. K odstranění problémů, jež vznikly v důsledku spojení, se společnost ABN AMRO N rozhodla prodat IFN a New HBU, což vedlo k novému nedostatku kapitálu. Komise uvedla, že společnosti FBN a ABN AMRO N mohly využívat výhody plynoucí ze spojení (například synergie vzniklé spojením, výhody vyplývající ze skutečnosti, že byly po spojení společností s vyššími podíly na nizozemském trhu, …), zatímco nizozemský stát financoval počáteční náklady. Komise v této souvislosti uvedla, že nizozemský stát neměl žádnou právní povinnost uhradit tyto náklady, jelikož ty vyplývaly z rozhodnutí nizozemského státu ze dne 21. listopadu 2008 o spojení společností FBN a ABN AMRO N, a nikoli z dohody akcionářů konsorcia.
(143)
Komise vzala na vědomí skutečnost, že spojení a zvláštní podmínky spojené s rozdělením vedly ke křížovým závazkům (opatření E). Podle nizozemského práva obchodních společností byly společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II i nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud by New HBU (nebo její nový vlastník Deutsche Bank) neplnila své platební povinnosti. New HBU měla obdobné povinnosti vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II. Komise nemohla vyloučit, že řešení týkající se odškodnění, které znamenalo, že nizozemský stát poskytl věřitelům společnosti ABN Amro Bank (nyní RBS NV) záruku s prémií ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí u swapu úvěrového selhání, představovalo státní podporu.
(144)
Komise měla rovněž obavy ohledně podoby nástroje k snížení kapitálových požadavků (opatření A). Komise uznala, že se opatření A zásadně liší od ostatních opatření týkajících se znehodnocených aktiv, jelikož nebylo zavedeno s cílem chránit společnost ABN AMRO N před dalšími poklesy tzv. toxických aktiv s vysoce nejistým oceněním. Komise se však domnívala, že aby bylo opatření A slučitelné s vnitřním trhem, mělo by splňovat obecné zásady sdělení Komise o nakládání se znehodnocenými aktivy v bankovním sektoru Společenství (68) (dále jen „sdělení o znehodnocených aktivech“). Konkrétně by měly existovat dostatečné důkazy o náležitém ocenění, což znamená, že by banka neměla převést očekávané ztráty na stát. V této souvislosti chtěla Komise zjistit, jaký dopad měla řada zvláštních smluvních ujednání (např. mechanismus zpětného získání a vertikální podíl na rizicích) na skutečný peněžní tok a cenu. Komise měla rovněž pochybnosti, zda existovaly dostatečné pobídky, které by zajistily, aby společnost ABN AMRO N nástroj ukončila, jakmile již nebude nezbytně nutný.
(145)
Komise měla pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 splňuje kritéria stanovená ve sdělení Komise o návratu k životaschopnosti a hodnocení restrukturalizačních opatření ve finančním sektoru v současné krizi podle pravidel pro státní podporu (69) (dále jen „sdělení o restrukturalizaci“), pokud jde o životaschopnost, sdílení zátěže a neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(146)
Komise uznala, že se na první pohled zdálo, že skupina ABN AMRO dosáhla dostatečných příjmů k pokrytí všech svých provozních nákladů (včetně znehodnocení) a docílila přijatelné návratnosti vlastního kapitálu. Komise však rovněž podotkla, že návratnost vlastního kapitálu závisela u skupiny ABN AMRO do značné míry na splnění řady klíčových předpokladů. Za prvé, pokud se skupina ABN AMRO chce stát nákladově efektivní s přijatelným poměrem nákladů a příjmů, je zásadní, aby dosáhla plánovaných synergií (konkrétně 1,1 miliardy EUR před zdaněním v porovnání s čistým ziskem v roce 2013 ve výši […] miliard EUR). Jak je uvedeno v 118. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, mělo pro životaschopnost skupiny ABN AMRO za druhé zásadní význam rovněž to, zda bude schopna zvýšit své čisté úrokové rozpětí z nízkých úrovní, které u společností FBN a ABN AMRO N existovaly v druhém pololetí roku 2008 a prvním pololetí roku 2009. Ve svém rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že potřebuje o těchto záležitostech více informací, aby mohla posoudit, zda byla skutečně obnovena dlouhodobá životaschopnost.
(147)
Komise rovněž podotkla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 neobsahoval finanční výhledy pro pesimistický scénář, jak se požaduje v bodě 13 sdělení o restrukturalizaci. Komise si proto vyžádala takovéto pesimistické finanční výhledy, aby mohla ověřit, jak bude skupina ABN AMRO fungovat v složitějších tržních podmínkách.
(148)
Komise rovněž uvedla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval málo informací o menších dílčích divizích, takže Komise nemohla posoudit, zda jsou otázky životaschopnosti dostatečně vyřešeny i na této úrovni. Komise měla konkrétně pochybnosti, zda je dostatečně zaručena životaschopnost divize PFS ve společnosti FBN, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významné ztráty.
(149)
Komise měla pochybnosti, zda byla státní podpora omezena na minimum nezbytné k obnovení životaschopnosti skupiny ABN AMRO. V této souvislosti podotkla, že skupina ABN AMRO uvedla, že chce provést malé dodatečné akvizice, které považovala za nezbytné k opětovnému získání kompetencí s ohledem na některé produkty, o něž přišla při oddělení od společností Fortis SA/NV a ABN AMRO Holding. V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že by státní podpora neměla být použita na financování akvizic či nových investic, pokud to není nezbytné k obnovení životaschopnosti podniku. Komise nizozemský stát požádala o objasnění politiky skupiny ABN AMRO v oblasti akvizic a o poskytnutí mimo jiné podrobného seznamu činností skupiny ABN AMRO, které skupina potřebuje na obnovu z důvodu životaschopnosti.
(150)
Komise měla rovněž pochybnosti, zda všichni poskytovatelé hybridního kapitálu společností FBN a ABN AMRO N zaplatili svůj podíl na restrukturalizaci. Komise se obávala, že například držitelé prioritních akcií společnosti FBN (70) nepřispěli dostatečně k tomu, aby bylo zajištěno, že zásah nizozemského státu byl omezen na nezbytné minimum.
(151)
Státní podpora by měla být omezena na nezbytné minimum, i pokud jde o dobu trvání. V tomto ohledu Komise podotkla, že k vyřešení dočasných problémů byla zapotřebí řada opatření, Komise však měla pochybnosti, zda nizozemský stát podnikl dostatečné kroky k zajištění toho, že opatření budou ukončena, jakmile již nebudou nutná.
(152)
Pokud jde o opatření A, Komise podotkla, že nástroj k snížení kapitálových požadavků nebude přitažlivý, jakmile bude společnost ABN AMRO N smět zavést požadavky rámce Basilej II. Ačkoliv tento nástroj obsahoval možnost vypovězení, která umožňovala předčasné ukončení smlouvy, Komise poznamenala, že neexistoval jednoznačný harmonogram pro odchod nizozemského státu.
(153)
S ohledem na obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR Komise podotkla, že záměrem bylo, aby skupina ABN AMRO nahradila tuto částku kapitálem, který bude sama financovat. Komise opět poznamenala, že nebyl uveden žádný údaj o načasování.
(154)
Co se týká nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (tj. opatření B5), Komise uvedla, že nizozemský stát tvrdil, že to povede k významným synergiím ve výši 1,1 miliardy EUR (před zdaněním) ročně, přičemž tato částka by se mohla v zásadě použít k splacení státní podpory. Komise však poznamenala, že nizozemský stát nezavedl mechanismus, který by zajistil toto splacení. Pokud jde o kapitálové potřeby v souvislosti s prodejem New HBU, Komise dospěla k závěru, že kapitálové potřeby související s ochranou před úvěrovými riziky se budou rychle snižovat s tím, jak budou úvěry postupně nabývat splatnosti. Komise opět zdůraznila, že by státní podpora měla být splacena, jakmile již není zapotřebí.
(155)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, Komise uvedla, že kapitálové potřeby společností FBN a ABN AMRO N vyplývaly do jisté míry z jejich oddělení od bývalých mateřských společností a počátečních nákladů na integraci, a nikoli z rozsáhlého přejímání rizik či nesprávného řízení v rámci samotných společností FBN a ABN AMRO N. Komise v tomto kontextu dospěla k závěru, že další odprodeje nejsou pravděpodobně nutné.
(156)
Komise však současně vyslovila pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval dostatečná opatření týkající se změn v jednání, aby bylo zajištěno, že společnosti FBN a ABN AMRO N nepoužijí státní podporu k růstu na úkor svých konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím dalších finančních institucí, což by mohlo oslabit pobídky ostatních subjektů, jež nejsou příjemci podpory, k soutěži, investicím a inovacím a odrazovat od vstupu na nizozemský bankovní trh.
(157)
Pokud jde o odchod, Komise uvedla, že by bylo užitečné, kdyby nizozemský stát vypracoval a jednoznačně oznámil strategii odchodu. Opakované a masivní zásahy nizozemského státu by mohly být vkladateli vnímány jako známka trvalé podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 První soubor připomínek společnosti Van Lanschot (dopis ze dne 6. května 2009)
(158)
Stěžovatel tvrdil, že díky státní podpoře a státnímu vlastnictví nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N (včetně svých dceřiných společností, jako jsou MoneYou a Mees Pierson) u úspor fyzických osob a vkladových účtů neudržitelně vysoké úrokové sazby, čímž destabilizovaly nizozemský bankovní trh.
(159)
Stěžovatel se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, byly ztrátové. V tomto ohledu poukázal na skutečnost, že se sazby EURIBOR snížily z 5 % v září 2008 na méně než 2 % v lednu/únoru 2009, zatímco se úrokové sazby společností FBN a ABN AMRO N u spořicích účtů ve skutečnosti zvyšovaly.
(160)
Stěžovatel poukázal rovněž na zvláštnosti nizozemského trhu soukromého bankovnictví v porovnání s trhem retailového bankovnictví, jež měly tendenci zvyšovat rušivý účinek přijatých opatření. Částky úspor v soukromém bankovnictví jsou v průměru vyšší než v retailovém bankovnictví. U nižších částek úspor se zákazníci starají méně o rizikový profil banky, jelikož jsou chráněni nizozemským systém pojištění vkladů (až do výše 100 000 EUR). O rizika se však začínají více zajímat, jakmile je tato prahová hodnota překročena, což je v soukromém bankovnictví poměrně časté.
(161)
Stěžovatel rovněž tvrdil, že společnosti FBN a ABN AMRO N mají prospěch z implicitní státní záruky. Tvrdil, že zákazníci společností FBN a ABN AMRO N jsou přesvědčeni, že nizozemský stát nedopustí, aby banky ve státním vlastnictví vyhlásily úpadek.
(162)
Stěžovatel, který krizi přestál bez státní podpory, zdůraznil, že ho jednání společností FBN a ABN AMRO N narušující hospodářskou soutěž velmi poškodilo, jelikož je při financování svých aktiv tradičně ve značné míře závislý na nizozemském trhu spoření (71). V absolutním vyjádření má stěžovatel úspory a vklady ve výši 15 miliard EUR, což znamená, že by zvýšení úrokových sazeb o 1 % mohlo společnost stát přibližně 150 milionů EUR ročně (72). Kromě tohoto zvýšení nákladů existoval i dopad na objem, jelikož společnost Van Lanschot přišla o zákazníky.
4.2 Následné připomínky společnosti Van Lanschot (dopisy ze dne 21. a 28. srpna 2009)
(163)
Podle stěžovatele přetrvávalo neobvyklé jednání společností FBN a ABN AMRO N i v letních měsících roku 2009.
(164)
Jako další argument uvedl stěžovatel neobvykle velké změny v objemu a podílu na trhu na tradičně stabilním nizozemském trhu spoření. V tomto ohledu stěžovatel odkázal na tiskové zprávy společností FBN a ABN AMRO N, v nichž se uváděl příliv vkladů ve výši 9 miliard EUR, resp. 21 miliard EUR v prvním pololetí roku 2009 (73). Stěžovatel pokládal tyto údaje za vysoké vzhledem ke skutečnosti, že celkový nizozemský trh spoření má hodnotu přibližně 287 miliard EUR.
(165)
Jako na další příklad neobvyklého stanovování cen poukázal stěžovatel na skutečnost, že úrokové sazby u spoření vykazovaly v sousedních zemích, jako je Belgie, Francie a Německo, pokles sazeb EURIBOR, zatímco nizozemské úrokové sazby zůstávaly u spoření neochvějně na vysoké úrovni.
4.3 Připomínky společnosti ABN AMRO Bank (dopis ze dne 6. července 2009)
(166)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení poskytla společnost ABN AMRO Bank (tj. mateřská společnost ABN AMRO N) více informací o své finanční situaci a strategii financování. Společnost ABN AMRO Bank popřela, že by měla jakýkoli prospěch (přímo či nepřímo) z podpory financování poskytnuté společnosti FBN (opatření Y1 a Y2). Společnost ABN AMRO Bank podotkla, že v době krize nepotřebovala pomoc, aby se mohla financovat, a to díky diverzifikované strategii financování. Rovněž zdůraznila, že statistické údaje o její likviditě byly v mezích stanovených předpisy a rovněž v jejích vlastních interních mezích.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÉHO STÁTU
5.1 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(167)
Nizozemský stát připustil, že společnost FBN mohla vykonávat své činnosti díky tomu, že ji získal stát (74), tvrdil však, že akvizice byla v souladu s tzv. „zásadou investora v tržním hospodářství“. V důsledku toho neexistovala podle nizozemského státu žádná selektivní výhoda, a tudíž žádná státní podpora. Nizozemský stát tvrdil, že ačkoliv integrované transakce ze dne 3. října 2008 měly v prvé řadě zabránit destabilizaci společností FBN a ABN AMRO N a nizozemského bankovního systému obecně, nákupem účastí ve společnostech FBN a ABN AMRO N usiloval o kladnou dlouhodobou návratnost. Nizozemský stát zdůraznil, že cena za společnost FBN (včetně ABN AMRO N) byla v rámci rozpětí ocenění jeho externího odborníka pro oblast oceňování.
(168)
Nizozemský stát uvedl, že za společnost FBN zaplatil spravedlivou tržní cenu, podotkl však, že i kdyby zaplatil příliš vysokou cenu, představovala by tato platba státní podporu pro společnost Fortis SA/NV (což byla prodávající společnost), a nikoli pro společnost FBN.
(169)
Co se týká opatření Y1, nizozemský stát tvrdil, že společnosti FBN poskytl krátkodobé financování za tržních podmínek. Uvedl, že před krizí dostávala společnost FBN finanční prostředky od své mateřské společnosti za sazby EONIA nebo EURIBOR bez dodatečného rozpětí. Nizozemský stát tvrdil, že použitá cena (jak je popsána v 96. bodě odůvodnění) byla v souladu s tržní praxí. Konkrétně rovněž uvedl, že jeho systém stanovování cen, který se používal v době po 5. listopadu 2008 (s rozpětím ve výši 50 bazických bodů u úvěrů s delší než tříměsíční splatnosti), byl v souladu s nizozemským systémem záruk (75).
(170)
Pokud jde o období, během něhož byla společnosti FBN poskytnuta likvidní facilita, nizozemský stát objasnil, že v lednu 2009 zahájil jednání o ukončení likvidní facility s cílem ukončit ji co nejdříve. S ohledem na tento cíl zavedl nizozemský stát v březnu 2009 nový dvoustupňový systém stanovování cen, který zajišťoval, že po překročení předem stanovené prahové hodnoty bylo financování dražší. Nizozemský stát předpokládal, že by společnost FBN mohla splácet likvidní facilitu ve výši 4 až 5 miliard EUR měsíčně, a zamýšlel likvidní facilitu ukončit do konce roku 2009. Ve skutečnosti splatila společnost FBN likvidní facilitu rychleji, než se očekávalo. Likvidní facilita byla ukončena již dne 1. července 2009.
(171)
Nizozemský stát tvrdil, že maximální doba splatnosti likvidity stanovená v rámci likvidní facility byla přiměřená. V tomto ohledu nizozemský stát objasnil, že v prvním období (tj. od 6. do 23. října 2008) poskytl facilitu se splatností nejvýše několika týdnů. Když byla poté likvidní facitlita upravena, byla maximální splatnost prodloužena na devět měsíců, aby se zamezilo vysokým hodnotám při splácení.
(172)
Nizozemský stát objasnil, že celkový objem likvidní facility (tj. 5 miliard EUR v podobě výpůjček denních peněz a 40 miliard EUR ve formě dlouhodobějšího financování) vycházel ze skutečných potřeb společnosti FBN v oblasti financování, a představoval proto nezbytné minimum. Krátkodobá likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR zohledňovala běžnou volatilitu objemu hotovosti ve společnosti FBN a umožnila této společnosti rovněž ihned splatit společnosti Fortis SA/NV částku ve výši přibližně 34 miliard EUR.
(173)
Pokud jde o dlouhodobé půjčky (tj. opatření Y2), nizozemský stát potvrdil, že společnost Fortis Bank SA/NV mohla požádat o splacení půjček s pevnou úrokovou sazbou (nikoli však úvěrů s variabilním úročením) (76). Nizozemský stát však uvedl, že pouze nahradil společnost Fortis Bank SA/NV, přičemž se ostatní podmínky stávajících smluv nezměnily. Podle nizozemského státu představovala smlouva mezi společnostmi Fortis Bank SA/NV a FBN běžnou tržní smlouvu mezi soukromými účastníky trhu. Nizozemský stát tvrdil, že vzhledem k tomu, že nahradil investora v tržním hospodářství, bylo jeho jednání automaticky v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Nizozemský stát se domníval, že nemusel odůvodnit, proč mohly být sazby vyšší nebo proč měl nahradit tyto dlouhodobé půjčky krátkodobějšími úvěry (77).
(174)
Nizozemský stát rovněž tvrdil, že je zcela běžné, že společnosti při provádění akvizic současně poskytnou nově nabytým dceřiným společnostem likviditu.
(175)
Pokud jde o to, zda byla společnosti ABN AMRO N poskytnuta přímá či nepřímá státní podpora, nizozemský stát popřel, že by společnost ABN AMRO N obdržela od nizozemského státu nebo od společnosti FBN finanční prostředky. Nizozemský stát objasnil, že společnost ABN AMRO N (s velkou franšízou v oblasti retailového a soukromého bankovnictví) měla dostatek vlastních finančních prostředků.
(176)
Co se týká opatření Z, nizozemský stát uvedl, že cena transakce ve výši 6,5 miliardy EUR představovala spravedlivou tržní cenu. Zdůraznil, že cena byla v rozmezí mezi oceněním na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliardy EUR a oceněním „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [6,5 - 9] miliard EUR, jak ji vypočetl jeho externí odborník pro oblast oceňování počátkem října 2008 (před uskutečněním transakce dne 3. října 2008). Pokud jde o skutečnost, že k akvizici (opatření Z) došlo dva a půl měsíce po ocenění, nizozemský stát se domníval, že nebyly zapotřebí žádné opravy, jelikož nejistoty se již odrazily v ocenění z počátku října 2008 (78). Nizozemský stát rovněž tvrdil, že základem problémů ostatních bank, které souvisely s důvěrou, bylo obvykle investiční bankovnictví a toxická aktiva, což se promítlo do velkých poklesů cen akcií těchto bank. Společnost ABN AMRO N se stabilním profilem v oblasti retailového a komerčního bankovnictví se naopak od těchto bank zásadně lišila. Vzhledem k této situaci nizozemský stát uvedl, že úprava ceny analogicky s ostatními bankami neměla žádný smysl.
(177)
Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že ostatní členové konsorcia, a zejména RBS, museli transakci schválit a že […]. Nizozemský stát odkázal rovněž na body 166 a 177 předběžné zprávy odborníků pro valnou hromadu akcionářů společnosti Fortis SA/NV, která se konala dne 11. února 2009 v Bruselu (79), a tvrdil, že tyto body podporují tvrzení nizozemského státu, že za společnosti FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance a Fortis Corporate Insurance zaplatil dne 3. října 2008 spravedlivou cenu, která proto představuje platnou referenční cenu pro prodej v prosinci 2008.
(178)
Nizozemský stát provedl opatření Z tak, že se vzdal vymáhání svých pohledávek vůči společnosti FBN. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že by opravu měla uplatnit Komise (pokud by dospěla k závěru, že opatření Z představuje státní podporu). Jelikož se s podobnými nástroji ostatních bank obchodovalo se značnou slevou oproti jmenovité hodnotě (80), je logické, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla rovněž nižší než jmenovitá hodnota. Jinými slovy, převládající tržní podmínky naznačovaly, že nizozemský stát neměl nárok na jmenovitou hodnotu, nýbrž na nižší tržní hodnotu. Nizozemský stát uvedl, že s přihlédnutím k tržním podmínkám převládajícím v té době měl nárok pouze na tržní hodnotu ve výši [4,55 - 5,85] miliardy EUR (tj. jmenovitá hodnota úvěrů ve výši 6,5 miliardy EUR upravena o tržní slevu ve výši [0,65 - 1,95] miliardy EUR).
(179)
Dne 18. června 2009 předalo nizozemské ministerstvo financí Komisi hodnocení společnosti FBN, které provedl DNB, jak se požadovalo v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 […] (81), (82), (83).
(180)
Dopisem ze dne 20. ledna 2010 DNB Komisi informoval rovněž o […] ABN AMRO N. […]
5.2 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(181)
Nizozemský stát obecně tvrdil, že přijatá opatření nepředstavují státní podporu, jelikož tato opatření:
i)
neposkytla prospěch společnosti ABN AMRO N ani společnosti FBN,
ii)
byla nezbytná k oddělení společností ABN AMRO N a FBN od jejich příslušných dřívějších mateřských společností a vyplývala ze smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV v dohodě akcionářů konsorcia nebo
iii)
byla z hlediska soukromého investora ekonomicky racionální.
(182)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zásadu investora v tržním hospodářství uplatnit na každé jednotlivé opatření, které nizozemský stát přijal. Zejména co se týká opatření souvisejících se spojením (tj. opatření B4 a B5), nizozemský stát zdůraznil, že spojení představovalo investici s kladnou čistou současnou hodnotou, a bylo proto v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(183)
Jinými slovy, nizozemský stát nesouhlasil s předběžným názorem Komise, který byl uveden v 96. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, že se na opatření následující po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008 zásada investora v tržním hospodářství nevztahuje, jelikož tato opatření byla součástí větší operace na záchranu a restrukturalizaci.
(184)
Nizozemský stát připustil, že pravidla státní podpory znamenají, že se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije, pokud se v krátkém čase uskuteční několik vzájemně souvisejících kapitálových vkladů. Tvrdil však, že tato analýza v případě společností FBN a ABN AMRO N neplatí, jelikož integrované transakce ze dne 3. října 2008 podle jeho názoru neobsahovaly opatření státní podpory a s původní transakcí nebyla mimoto spojena žádná následná opatření.
(185)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zohlednit velmi zvláštní podmínky, za nichž byl nizozemský stát povinen koupit společnost FBN. Nizozemský stát poukázal rovněž na skutečnost, že prodej New HBU byl pro stát a pro společnost ABN AMRO N velmi obtížný se záporným dopadem na kapitál ve výši 470 milionů EUR.
(186)
Nizozemský stát tvrdil, že svá opatření založil na zásadách uvedených ve sdělení o bankovnictví (84) a ve sdělení Komise - Rekapitalizace finančních institucí během současné finanční krize: omezení podpory na nezbytné minimum a záruky proti neoprávněnému narušení hospodářské soutěže (85) (dále jen „sdělení o rekapitalizaci“). Obecně nizozemský stát tvrdil, že jeho opatření byla dobře cílená, úměrná daným problémům a navržena tak, aby minimalizovala negativní dopady na ostatní konkurenty.
(187)
Nizozemský stát tvrdil, že opatření A a opatření B1 nepředstavují státní podporu, jelikož stát měl smluvní povinnost vyřešit problémy s kapitálem, s nimiž se potýkala společnost ABN AMRO Z. Nizozemský stát měl podle dohody akcionářů konsorcia povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding. DNB povolil zahájení procesu oddělování společnosti ABN AMRO II až poté, co všichni členové zaplatili svůj podíl na nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Nizozemský stát připustil, že společnosti ABN AMRO Z poskytl prostřednictvím společnosti ABN AMRO N kapitál, zdůraznil však, že společnost ABN AMRO N fungovala pouze jako zprostředkovatel. Společnost ABN AMRO N pouze předala kapitál společnosti ABN AMRO Z a opatření A neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(188)
Pokud jde o to, zda byl nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z výsledkem selektivních výhod poskytnutých společnosti ABN AMRO N, nizozemský stát uvedl, že členové konsorcia již v době získání společnosti ABN AMRO Holdings konsorciem (viz 33. bod odůvodnění) zajistili, aby byly aktivity s různými trackingovými akciemi (jak byly definovány v 35. bodě odůvodnění) dostatečně vzájemně odlišeny. Toto opatření znamenalo, že se jednoznačně rozlišovalo rovněž mezi činnostmi společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z. To například znamenalo, že společnost ABN AMRO N měla vlastní strukturu řízení podniku a vlastní výkaznictví. Nizozemský stát upozornil Komisi rovněž na skutečnost, že společnost ABN AMRO N byla od 6. února 2010 (86) samostatným právním subjektem.
(189)
Nizozemský stát předložil rovněž důkazy, že nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z existoval již v době nabytí dne 3. října 2008. Počáteční rozvaha společnosti ABN AMRO Z ke dni 3. října 2008 již vykazovala zápornou částku ve výši 7,4 miliard EUR a podíl společnosti Fortis SA/NV činil přibližně 2,5 miliardy EUR. Co se týká příčin nedostatečného kapitálu, nizozemský stát připustil, že došlo k převodu akcií společnosti Unicredito v hodnotě 1 miliardy EUR ze společnosti ABN AMRO Z na provozní trackingové akcie (včetně částky ve výši přibližně 300 milionů EUR pro společnost ABN AMRO N), poskytl však informace prokazující, že k převodu akcií Unicredito došlo v únoru 2008, tj. dlouho před zásahem nizozemského státu. Převod akcií společnosti Unicredito proto nelze považovat za státní podporu.
(190)
Co se týká nákladů hrazených společností ABN AMRO Z, které souvisely s funkcemi ústředí, nizozemský stát zdůraznil, že se tyto náklady po nabytí společnosti ABN AMRO Holding členy konsorcia výrazně snížily, jak bylo popsáno v 33. bodě odůvodnění. Jelikož členové konsorcia neměli zájem na udržování velkého integrovaného ústředí, bylo logické udržovat tyto náklady na co nejnižší úrovni. Údaje, které poskytl nizozemský stát, prokazují, že náklady na fungování skupiny, které hradila společnost ABN AMRO Z, v roce 2008 činily [0 - 0,5] miliardy EUR a v roce 2009 pak [0 - 0,2] miliardy EUR, což nizozemský stát pokládal za zanedbatelné. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu povinnost absorbovat tyto náklady vznikla, když po nabytí společnosti FBN (včetně ABN AMRO N) dne 3. října 2008 nahradil jako strana dohody akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(191)
Pokud by se Komise domnívala, že opatření A představuje státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by se nemělo použít sdělení o znehodnocených aktivech (87). Podle nizozemského státu neexistovala žádná nejistota ohledně ocenění zajištěných aktiv, jež proto nebylo možno považovat za „znehodnocená“ ve smyslu použitém ve sdělení. I kdyby Komise s tímto názorem nesouhlasila, nizozemská vláda tvrdila, že swap úvěrového selhání společnosti ABN AMRO N je i tak v souladu s obecnými zásadami uvedeného sdělení. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že nástroj k zajištění úvěrových rizik byl nezbytný a přiměřený, přičemž narušení hospodářské soutěže bylo minimální.
(192)
Nizozemský stát uvedl, že v případě nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo protiplnění (výnosnost uvolněného kapitálu ve výši 10 %) dostatečně vysoké. Předložil rovněž důkazy, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů byla podstatně vyšší než očekávaná ztráta. Nizozemský stát tvrdil, že náležitý základ pro odhad rozpětí očekávaných ztrát v budoucnu poskytly minulé ztráty (konkrétně [0 - 15] bazických bodů) a ztráty odhadované pro rok 2010 ([0 - 30] bazických bodů) u hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Rovněž informace o trhu obsažené ve zprávách o ratingu (88) potvrzovaly, že tranše první ztráty překračovala očekávané ztráty. Nizozemský stát odkázal rovněž na dokument investiční banky […], který simuloval, jak by se mohly vyvíjet peněžní toky nizozemského státu podle jednotlivých zátěžových scénářů.
(193)
Nizozemský stát se rovněž domníval, že nástroj k snížení kapitálových požadavků obsahoval dostatečné pobídky k odchodu. Nizozemský stát upozornil Komisi na možnosti vypovězení obsažené v nástroji k snížení kapitálových požadavků a na skutečnost, že tento nástroj bude poměrně neatraktivní, jakmile bude skupina ABN AMRO moci působit podle požadavků rámce Basilej II. V tomto kontextu se nizozemský stát domníval, že společnost ABN AMRO N pravděpodobně nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí v lednu 2011, kdy se očekávalo, že přechod na požadavky rámce Basilej II povede k snížení uvolněného kapitálu.
(194)
Nizozemský stát objasnil, že náklady na rozdělení (tj. opatření B2 a B3) byly důsledkem dohody akcionářů konsorcia, jejíž stranou byl nizozemský stát ode dne 3. října 2008. Podle podmínek této dohody měl stát povinnost (na rozdíl od společnosti ABN AMRO N) rozdělit společnost ABN AMRO Holding na tři části. Nizozemský stát popřel, že tyto náklady poskytly společnosti ABN AMRO N výhodu, a rovněž objasnil, že náklady na rozdělení uhradil, jelikož provedení rozdělení představovalo smluvní povinnost státu.
(195)
Co se týká obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR (rovněž zařazeného do nákladů na rozdělení), nizozemský stát tvrdil, že se jednalo o běžnou bankovní praxi. Banky nemohou fungovat pouze s minimálním požadovaným kapitálem, nýbrž potřebují dodatečné pohodlné rozpětí. Pokud by tomu tak nebylo, dostaly by se banky okamžitě do finančních potíží již při malém zhoršení situace. Nizozemský stát však uvedl, že by jeho příspěvek k obezřetnostnímu rozpětí měl být dočasný a že v dlouhodobějším horizontu by společnost ABN AMRO N měla vytvořit obezřetnostní rozpětí sama bez pomoci nizozemského státu.
(196)
Co se týká opatření B4, nizozemský stát tvrdil, že toto opatření nepředstavuje státní podporu. Nizozemský stát uvedl, že rozhodnutí o spojení obou bank již bylo v době, kdy získal společnost FBN, přijato a částečně provedeno. Nizozemský stát toto tvrzení doložil odkazem na skutečnost, že v době uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 již byla správa majetku společnosti ABN AMRO oddělena a začleněna do společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu Komise uložila povinnost provést nápravné opatření v souvislosti se spojením v zájmu vyřešení zbývajících problémů vyplývajících ze spojení a že nápravné opatření v souvislosti se spojením týkající se New HBU zdědil od společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž uvedl, že se finanční prostředky společnosti ABN AMRO N nezvýšily, a proto hájil názor, že opatření B4 nepředstavuje státní podporu.
(197)
Nizozemský stát uvedl, že by se státní prostředky poskytnuté na financování nákladů na integraci (opatření B5) měly považovat za rozumnou investici, která vedla k náležité návratnosti ve formě synergií. Nizozemská vláda tyto synergie odhadla na částku ve výši 1,1 miliardy EUR ročně (před zdaněním), přičemž počáteční náklady na integraci činily 1,2 miliardy EUR (po zdanění). Podle nizozemského státu by celková čistá současná hodnota spojení (s přihlédnutím k synergiím, nákladům na integraci a nákladům na nápravné opatření v souvislosti se spojením) měla představovat kladnou částku ve výši 2,88 miliardy EUR (89).
(198)
Podle nizozemského státu neposkytla přeměna kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (opatření C) společnosti FBN selektivní výhodu. Nizozemský stát uvedl, že přeměna byla v zájmu nizozemského státu, jelikož ten mohl přeměnit úvěry s průměrným kupónem ve výši 2,976 % na vlastní kapitál, u něhož podle jeho názoru existovalo přitažlivé protiplnění. V tomto ohledu odkázal nizozemský stát na odhadovanou normalizovanou návratnost vlastního kapitálu skupiny ABN AMRO v roce 2012 ve výši přibližně […] %, jak se uvádělo v plánu restrukturalizace z prosince 2009.
(199)
Pokud by Komise považovala opatření C za státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by Komise neměla považovat za státní podporu všechny půjčky, od jejichž vymáhání již upustil. Nizozemský stát objasnil, že přeměnu lze rozdělit na splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě a vklad základního kapitálu Tier 1 (bez čistých dopadů na hotovost). Podle nizozemského státu nebylo možno v té době přiměřeně předpokládat splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě, jelikož se se srovnatelnými nástroji ostatních bank obchodovalo s významnou slevou oproti jmenovité hodnotě, což bylo odrazem nejisté situace na trhu. Nizozemský stát uvedl, že na základě srovnatelných údajů byla sleva ve výši [135 - 405] milionů EUR odůvodněná.
(200)
Nizozemský stát uvedl, že platba ve výši 740 milionů EUR (opatření D) představovala jednu z jeho povinností vyplývajících z dohody akcionářů konsorcia. Nizozemský stát mimoto zdůraznil, že se jednalo pouze o platby ostatním členům konsorcia, a nikoli společnosti ABN AMRO N, takže této společnosti nebyla poskytnuta žádná státní podpora.
(201)
Pokud jde o opatření E, nizozemský stát tvrdil, že společnost ABN AMRO II neměla prospěch z protizávazku odškodnění (který byl popsán v 126. bodě odůvodnění), nýbrž že opatření E pouze znamenalo, že společnost ABN AMRO II poskytla protizávazek odškodnění společnosti Deutsche Bank. Nizozemský stát uvedl, že tento protizávazek odškodnění nemohla banka využít k rozvoji nových oblasti podnikání, a že tudíž nevedl k narušení hospodářské soutěže.
(202)
Nizozemský stát měl za to, že protizávazek odškodnění je v souladu se sdělením Komise o rekapitalizaci. Nizozemský stát zdůraznil, že při stanovení ceny vycházel z doporučení ECB o stanovení cen za rekapitalizaci.
(203)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k podezření Komise, že držitelé prioritních akcií společnosti FBN (90) neposkytli dostatečný příspěvek, pokud jde o sdílení zátěže. Nizozemský stát objasnil, že investoři do prioritních akcií neobdrželi v roce 2008 dividendy (v hotovosti ani jako příjmy příštích období) a že se s prioritními akciemi obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota. Nizozemský stát dodal, že schopnost společnosti FBN vyplatit nebo rezervovat v budoucnu pevně stanovené dividendy závisela na tom, zda bude mít společnost dostatečný zisk podle IFRS. Nizozemský stát podotkl, že ustanovení o dividendách, jimiž se řídí prioritní akcie společnosti FBN, zahrnovalo tzv. systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend (91) a že nejistota ohledně dividendové politiky skupiny ABN AMRO snížila jistotu, kterou investorům do prioritních akcií poskytoval systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend.
(204)
Pokud jde o to, zda bude kapitál splacen, jakmile zaniknou (dočasné) kapitálové potřeby, nizozemský stát tvrdil, že zamýšlí využívat dividendovou politiku skupiny ABN AMRO tak, aby skupina ABN AMRO neměla nadbytečný kapitál, který by mohl vést k narušení hospodářské soutěže (92).
(205)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, nizozemský stát uvedl, že nesouhlasí s názorem Komise, že společnosti ABN AMRO N a FBN byly v důsledku spojení v Nizozemsku posíleny, ani s tím, že tento vývoj mohl vést k neoprávněnému narušení hospodářské soutěže. Nizozemský stát se domníval, že opak je pravdou, a v této souvislosti poukázal na skutečnost, že oddělení společností FBN a ABN AMRO N od jejich mateřských společností a následné spojení bylo velmi pracné a znamenalo, že vedení společností FBN a ABN AMRO N mohlo věnovat méně času každodenní obchodní činnosti, a proto tvrdil, že oddělení a následné spojení mělo negativní dopad na soutěžní postavení společností FBN a ABN AMRO N (nebo skupiny ABN AMRO po spojení).
5.3 Připomínky nizozemského státu k podáním zúčastněných stran
5.3.1 Připomínky nizozemského státu k dopisu stěžovatele ze dne 6. května 2009
(206)
Nizozemský stát obecně zdůraznil, že podle jeho názoru nesplňovala opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N definici Unie týkající se státní podpory, a neměla proto účinky narušující hospodářskou soutěž. Nizozemský stát se domníval, že tržní chování společností FBN a ABN AMRO N na trhu spoření a trhu vkladů bylo v souladu s chováním rozumně uvažujícího účastníka trhu, který chrání své obchodní zájmy. Nizozemský stát se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, nenarušovaly hospodářskou soutěž. Tvrdil proto, že nedošlo k porušení práva Unie v oblasti hospodářské soutěže.
(207)
Nizozemský stát předložil řadu srovnávacích tabulek s úrokovými sazbami nabízenými u konkrétních vkladových a spořicích produktů. Nizozemský stát popřel, že by společnosti FBN a ABN AMRO N trvale nabízely nejvyšší úrokové sazby, zejména ve srovnání s menšími nizozemskými bankami, jako jsou SNS, NIBC a DSB. Nizozemský stát rovněž uvedl, že úrokové sazby u spořicích účtů byly v Nizozemsku vysoké již před finanční krizí, a to částečně kvůli chování menších bank s agresivní cenovou politikou. Nizozemský stát se domníval, že se banky během finanční krize snažily chránit své franšízy v oblasti spoření tím, že u spořicích produktů nabízely zákazníkům poměrně vysoké úrokové sazby.
(208)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k cenové strategii MoneYou, internetové značky společnosti ABN AMRO N, která byla na trh zavedena v září 2008. Nizozemský stát tvrdil, že MoneYou je specializovaný internetový produkt, který se značně liší od tradičnějších produktů, pokud jde o nákladovou základnu a úroveň služeb. Nizozemský stát uvedl, že MoneYou musela v prvních šesti měsících své existence zajistit uznání své značky, a musela proto nabízet úrokové sazby, které byly většinou mírně nižší nebo stejné jako sazby nabízené podobnými účastníky trhu poskytujícími internetové bankovnictví (93). Od druhého čtvrtletí 2009 se úrokové sazby nabízené MoneYou snížily a MoneYou se usadila v tzv. středním tržním segmentu (Mid-Tier-Segment) (94). Co se týká MoneYou, nizozemský stát dodal, že dosud získala pouze omezené objemy finančních prostředků (konkrétně [0 - 5] miliard EUR), což představuje přibližně [0 - 5] % celkového objemu na nizozemském trhu spoření. Nizozemský stát dodal, že bývalí zákazníci společnosti Van Lanschot představovali pouze malou část podnikání MoneYou ([0 - 5 000] účtů, tj. [0 - 5] % účtů MoneYou).
(209)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by se společnosti ABN AMRO N a FBN při samofinancování spoléhaly výhradně na nizozemský trh spoření. Nizozemský stát poskytl nové informace prokazující, že společnost ABN AMRO N vydala 6. července 2009 kryté dluhopisy v hodnotě 2 miliardy EUR a že společnost FBN vydala dluhové nástroje se státní zárukou v hodnotě 15,5 miliardy EUR. Podle nizozemského státu byla tvrzení stěžovatele nesprávná a unáhlená. Nizozemský stát uvedl, že společnost FBN potřebovala pouze určitý čas na vytvoření pokladních operací a vydání dluhových nástrojů se státní zárukou. Nizozemský stát taktéž uvedl, že vkladové a spořicí produkty jsou důležité rovněž k navázání vztahů se zákazníky a mají jiný a širší účel než v případě jiných finančních nástrojů. V tomto ohledu nizozemský stát podotkl, že úbytek podílu na trhu spoření a vkladů mohl vést k úbytku podílu na trhu jiných bankovních produktů.
(210)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by spotřebitelé a účastníci trhu vnímali společnosti ABN AMRO N a FBN jako bezpečnější banky, než jsou jejich konkurenti. Poukázal na rating společností FBN a ABN AMRO N u ratingových agentur, jenž byl nižší než například rating AAA v případě Rabobank. Obdobně to platí pro relativní rozpětí swapu úvěrového selhání. Nizozemský stát se rovněž domníval, že státní vlastnictví nezajistilo, že společnosti ABN AMRO N nebo FBN byly v očích zákazníků a účastníků trhu považovány za bezpečnější. V této souvislosti uvedl, že mnoho státních zásahů ad hoc ukázalo, že by nizozemský stát zasáhl u jakékoli banky v soukromém vlastnictví, pokud by to bylo možné. Nizozemský stát proto usuzoval, že fakticky neexistoval žádný vnímaný rozdíl mezi bezpečností, kterou poskytovaly nizozemské banky v soukromém vlastnictví v porovnání s bankami ve vlastnictví nizozemského státu.
(211)
Pokud jde o výpočet, zda byly úrokové sazby nabízené u spořicích produktů ztrátové, nizozemský stát tvrdil, že by se neměly srovnávat se sazbami EURIBOR, nýbrž se sazbami vyplývajícími z tzv. „metody reprodukce portfolia“(replicating portfolio methodology) (95). S použitím této metody nizozemský stát uznal, že u některých produktů existovalo dočasné záporné rozpětí. Tvrdil však, že se jednalo o racionální tržní chování, jež bylo v souladu s tržním chováním konkurentů (v soukromém vlastnictví) v tomto konkrétním časovém okamžiku.
5.3.2 Připomínky nizozemského státu k tvrzením stěžovatele ze dne 21. a 28. srpna 2009
(212)
Nizozemský stát uvedl, že platí jeho dřívější připomínky týkající se stěžovatele, jež jsou shrnuty v 206. až 211. bodě odůvodnění.
(213)
Nizozemský stát mimoto poznamenal, že tvrzení stěžovatele, že se podíl společností ABN AMRO N a FBN na trhu zvýšil, bylo založeno na chybných statistických údajích. Pokud jde o údajný nárůst vkladů získaných společností ABN AMRO N ve výši 21 miliard EUR, nizozemský stát tvrdil, že na nizozemské retailové vklady připadalo pouze 5,1 miliardy EUR, zatímco zbytek připadal na úspory korporátních zákazníků a zahraniční vklady. Nizozemský stát poskytl rovněž údaje prokazující, že velká část zvýšeného objemu vkladů a úspor společnosti FBN plynula z korporátního bankovnictví, a nikoli z retailového a soukromého bankovnictví.
(214)
Nizozemský stát podotkl, že nizozemští zákazníci investovali více do úspor kvůli nejistému makroekonomickému prostředí. Nizozemský stát poukázal na údaje Ústředního statistického úřadu, které udávaly, že v prvním pololetí roku 2009 vzrostly úspory meziročně o 7,7 %. Úspory zákazníků společnosti ABN AMRO N vzrostly meziročně o 7,5 %, což naznačuje, že se podíl společnosti ABN AMRO N na trhu spíše snížil. Společnost FBN rovněž předložila důkazy prokazující, že se úspory jejích zákazníků vyvíjely v souladu s trhem.
5.3.3 Připomínky nizozemského státu k připomínkám společnosti ABN AMRO Bank
(215)
Nizozemský stát potvrdil, že společnosti ABN AMRO N neposkytl likvidní facilitu, čímž obecně potvrdil tvrzení společnosti ABN AMRO Bank.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence podpory
(216)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Z toho vyplývá, že se státní opatření považuje za státní podporu, pokud splňuje tato čtyři (kumulativní) kritéria:
-
státní prostředky,
-
selektivní výhoda,
-
narušení hospodářské soutěže a
-
ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
(217)
První kritérium je splněno u opatření Y1 až E uvedených v tabulce č. 4 v 128. bodě odůvodnění, jelikož všechna tato opatření jsou přímo financována z prostředků nizozemského státu.
(218)
Skutečnost, zda opatření představuje selektivní výhodu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení (druhé kritérium), je analyzována v 220. až 278. bodě odůvodnění, přičemž každé opatření je posouzeno zvlášť.
(219)
Existuje-li v tomto případě selektivní výhoda, bylo by splněno i třetí a čtvrté kritérium. Všechna opatření narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž, jelikož společnostem FBN a ABN AMRO N nebo skupině ABN AMRO po spojení zajišťují výhodnější postavení v porovnání s ostatními konkurenčními bankami (třetí kritérium). Opatření mimoto ovlivňují rovněž obchod mezi členskými státy. Společnosti FBN, ABN AMRO N a skupina ABN AMRO po spojení jsou banky zaměřené na mezinárodní klientelu s činnostmi mimo Nizozemsko, přičemž na domácím trhu rovněž soutěží s dceřinými společnostmi zahraničních bank (čtvrté kritérium).
6.1.1 Opatření Y1 a Y2 ze dne 3. října 2008
(220)
Je vhodné připomenout, že toto rozhodnutí posuzuje pouze potenciální podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení. Potenciální podpora společnosti Fortis Bank SA/NV vyplývající z opatření Y1 a Y2 byla posouzena v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008.
(221)
Jak je uvedeno v 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 (96) a v prvotním posouzení těchto opatření z hlediska státní podpory v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, opatření přijatá dne 3. října 2008 (tj. opatření X, Y1 a Y2) jsou neoddělitelně spojená. Nizozemský stát oddělil společnosti FBN a ABN AMRO N od jejich mateřské společnosti s omezenou likviditou nabytím společnosti FBN. Aby však společnost FBN plně izoloval od problémů její mateřské společnosti souvisejících s likviditou, musel nizozemský stát převzít rovněž úlohu poskytovatele finančních prostředků pro společnost FBN. Stalo se tak formou opatření Y1 a Y2. Dne 3. října 2008 převzal mimoto nizozemský stát povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia.
(222)
Jak je uvedeno v 50. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, Komise nemůže uznat, že u integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008, jimiž nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR a rovněž poskytl společnosti FBN velmi vysokou částku finančních prostředků, je splněna zásada investora v tržním hospodářství. Vzhledem k tehdejším převládajícím tržním podmínkám by žádný kupec nebyl schopen a ochoten nabídnout za záchranu společnosti FBN tak vysokou částku (97). Doplňkové informace, které poskytl nizozemský stát, mimoto potvrdily, že se dne 3. října 2008 nizozemský stát dohodl rovněž na odškodnění společnosti Fortis SA/NV za její závazky vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Tato dohoda znamenala, že by integrované transakce ze dne 3. října 2008 byly pro investora v tržním hospodářství ještě méně přijatelné. Bez náležité hloubkové kontroly by žádný investor nepřevzal povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia, které později vedly k významným závazkům (čehož si byl nizozemský stát dne 3. října 2008 již částečně vědom).
(223)
Pro nizozemský stát byly integrované transakce ze dne 3. října 2008 nezbytné, aby zamezil velkým negativním vedlejším účinkům na nizozemský bankovní systém a hospodářství (98). Investor v tržním hospodářství k takovýmto vedlejším účinkům obvykle nepřihlíží.
(224)
Snaha zamezit vážnému narušení nizozemského bankovního systému a hospodářství rovněž vysvětluje, proč nizozemský stát přijal rozhodnutí tak rychle. Investor v tržním hospodářství by k posouzení možné potřeby dalších kapitálových vkladů potřeboval mnohem více času a podrobněji by prověřil rovněž finanční situaci společností. Investor v tržním hospodářství (s dostatkem času na provedení náležité hloubkové kontroly) by proto měl lepší přehled o následných investicích a vzal by tyto informace v úvahu ve svém ocenění. Nizozemský stát, který musel jednat rychle, aby v Nizozemsku zachoval finanční stabilitu, se nemohl chovat jako investor v tržním hospodářství a vzít si více času na důkladnější posouzení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 a povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia.
(225)
Komise proto potvrzuje své hodnocení, že integrované transakce ze dne 3. října 2008 nebyly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství (tento závěr již byl obsažen v rozhodnutí ze dne 3. října 2008, v němž se usuzovalo, že tyto transakce představují státní podporu pro společnost Fortis Bank SA/NV).
(226)
Pokud jde o existenci výhody, opatření ze dne 3. října 2008 společně umožnila oddělení společností FBN a ABN AMRO N od společnosti Fortis SA/NV, a proto poskytla důležitou selektivní výhodu společnosti FBN, která již byla ve značném rozsahu začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, a zejména byla velmi závislá na financování poskytovaném posledně uvedenou společností. V plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz rovněž 78. bod odůvodnění) nizozemský stát připustil, že pokud by nezasáhl, stáhla by společnost Fortis SA/NV dolů i společnost FBN. Bez opatření státní podpory by byla společnost FBN nadále vystavena závazkům společnosti Fortis SA/NV, která byla na pokraji úpadku, a to by bylo značně na překážku činnostem společnosti FBN. Vyčleněním svých činností ze společnosti Fortis SA/NV byla společnost FBN schopna zamezit do značné míry problémům a nákladům, jež jsou obvyklé u (finanční) společnosti v potížích (např. vyšší náklady financování, horší platební podmínky ze strany dodavatelů a protistran, vyšší mzdové náklady k udržení zaměstnanců, omezení činnosti a snížení rizikově vážených aktiv k zachování kapitálu) (99). Ačkoliv společnost ABN AMRO N zůstala na provozní úrovni samostatnou společností, nizozemský stát se obával kontaminace vyplývající ze skutečnosti, že by si trhy mohly společnost ABN AMRO N spojovat s bývalým vlastníkem, společností Fortis SA/NV.
(227)
Opatření Y1 (důležitá součást integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008) poskytlo velkou výhodu i společnosti FBN, zejména vzhledem k rozsahu transakce a tehdejším převládajícím tržním podmínkám.
(228)
Vysoká likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR (100) byla poskytnuta v době, kdy byly velkoobchodní trhy prakticky uzavřené, zejména s ohledem na velké částky a společnosti s poměrně vysokým poměrem úvěrů k vkladům, jak tomu bylo v případě společnosti FBN. Skutečnost, že by takováto vysoká částka likvidity nebyla na trhu snadno dostupná, potvrzuje i to, že společnost FBN potřebovala několik čtvrtletí na to, aby krátkodobou likvidní facilitu nahradila jinými zdroji financování. Společnost FBN nakonec splatila veškeré krátkodobé financování poskytnuté nizozemským státem v červnu 2009, devět měsíců po poskytnutí podpory v podobě likvidity. Refinancování se uskutečnilo částečně prostřednictvím emise dluhopisů se státní zárukou (101).
(229)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y1 představuje státní podporu, jelikož společnosti FBN poskytlo výhodu v podobě financování, které by za převládajících tržních podmínek v té době nebylo dostupné na trhu.
(230)
Co se týká opatření Y2, novace dlouhodobých úvěrů poskytnutých společností Fortis Bank SA/NV, Komise se domnívá, že toto opatření poskytuje společnosti FBN selektivní výhodu. Z informací předložených nizozemským státem vyplývá, že společnost Fortis Bank SA/NV měla v případě změny vlastnictví na úrovni společnosti FBN nárok na okamžité splacení dlouhodobých půjček s pevnou úrokovou sazbou (v nominální hodnotě ve výši 7,9 miliardy EUR). Díky opatření Y2 nemusela společnost FBN hledat nové financování na trhu, aby mohla tyto dlouhodobé půjčky splatit. Měla i nadále prospěch z existujících půjček s úrokovými sazbami platnými v době před krizí.
(231)
Tím, že nizozemský stát souhlasil s novací, poskytl společnosti FBN dlouhodobou půjčku s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Investor v tržním hospodářství by tyto půjčky neposkytl s úrokovými sazbami platnými v době před krizí, nýbrž by vyjednal úrokové sazby, jež by lépe odrážely převládající tržní podmínky v té době, zejména vzhledem k tomu, že se jednalo o půjčky ve značné výši.
(232)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y2 představuje státní podporu pro společnost FBN, jelikož této společnosti poskytlo selektivní výhodu v podobě půjčky s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Nizozemský stát se nepokusil uvést u splatných půjček úrokové sazby do souladu s úrokovými sazbami platnými v době po skončení krize, nejednal tudíž jako investor v tržním hospodářství.
(233)
Komise obdržela dostatečné informace, aby mohla vyvodit závěr, že společnost ABN AMRO N neobdržela prostřednictvím opatření Y1 a Y2 žádné finanční prostředky. Neměla proto z těchto opatření žádný prospěch.
(234)
Integrované transakce ze dne 3. října 2008 proto nejsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a poskytly společnosti FBN selektivní výhodu. Tato opatření umožnila společnosti FBN setrvat na trhu a dále vykonávat své činnosti, aniž by ji zatěžovaly problémy její mateřské společnosti. Společnost FBN obdržela rovněž velmi vysokou částku podpory financování, která by nebyla na trhu dostupná v tak krátkém čase. Opatření Y1 a Y2 proto představují státní podporu, zatímco (jak je uvedeno v 32. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009) opatření X jako takové nepředstavuje státní podporu pro společnost FBN, nýbrž je součástí širší transakce (oddělení společnosti FBN od Fortis Bank SA/NV), která zahrnovala státní podporu společnosti FBN.
6.1.2 Použitelnost zásady investora v tržním hospodářství na opatření, která byla provedena po poskytnutí počáteční pomoci dne 3. října 2008
(235)
Nizozemský stát přijal ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N velký počet opatření, jež byla rozložena v období přibližně 18 měsíců. Nizozemský stát uvedl, že by se přezkoumání zásady investora v tržním hospodářství mělo použít na každé z těchto opatření zvlášť (a zejména na opatření B4 a B5 související se spojením). Na základě časové posloupnosti opatření (I), společného účelu opatření (II) a situace společností v době provedení každého opatření (III) však Komise vyvozuje názor, že tato opatření nebyla dostatečně odlišená, aby mohla být s ohledem na zásadu investora v tržním hospodářství posouzena samostatně. Komise má za to, že všechna opatření byla součástí jednoho zdlouhavého procesu restrukturalizace (102), (103).
(236)
Časová posloupnost opatření (I), která byla popsána dříve v oddíle 2.1 a v oddíle 2.4 tohoto rozhodnutí, prokazuje, že všechna opatření spolu vzájemně souvisí a byla přijata v krátkém čase.
(237)
Opatření v souvislosti se spojením jsou mimoto jednoznačně spojená s předchozími zásahy. Když nizozemský stát dne 21. listopadu 2008 (o něco málo více než šest týdnů po záchranném zásahu dne 3. října 2008) rozhodl o spojení společností FBN a ABN AMRO N, mohl tak učinit jen proto, že tyto dvě společnosti právě zachránil před úpadkem. Jinými slovy, ve srovnávacím scénáři bez zásahu ze dne 3. října 2008 by provedení spojení nebylo možné, jelikož by tyto dvě společnosti již neexistovaly, nebo by existovaly v podstatně omezené podobě, která by vedla k mnohem menšímu a méně přitažlivému subjektu vzniklému spojením, což nizozemský stát připouští rovněž v plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz 78. bod odůvodnění).
(238)
Všechna opatření měla společný cíl (II), a to plně obnovit životaschopnost společností FBN a ABN AMRO N. Ihned po provedení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 bylo zřejmé, že nizozemský stát situaci pouze stabilizoval, přičemž důležité provozní problémy dosud čekají na vyřešení, zejména kvůli oddělení jednotlivých subjektů od bývalé mateřské společnosti.
(239)
Spojení bylo mimoto opatřením, které bylo zapotřebí k dosažení společného cíle, a to úplného obnovení životaschopnosti. Finanční situace samostatné společnosti FBN byla slabá, jelikož tato společnost měla poměrně malou retailovou franšízu a závisela do značné míry na velkém mezibankovním financování (104). Společnost ABN AMRO N přišla o důležité kompetence s ohledem na některé produkty a velkou část své mezinárodní sítě. Obě společnosti se potýkaly s provozními problémy souvisejícími například s informačními technologiemi, daněmi a řízením rizik a nebylo rovněž jisté, zda mají ve všech oblastech činnosti, v nichž působily, dostatečný rozsah. Nizozemský stát zvážil řadu alternativ a rychle rozhodl, že spojení a dodatečné navýšení kapitálu je nejlepším způsobem, jak plně obnovit životaschopnost. Ve scénáři založeném na spojení kompenzovaly činnosti ABN AMRO N s vysokými vklady v oblasti retailového bankovnictví slabou finanční situaci společnosti FBN, zatímco společnost FBN mohla společnosti ABN AMRO N zajistit větší velikost a poskytnout mezinárodní pobočky. Subjekt vzniklý spojením měl mimoto lepší postavení při řešení praktických problémů a mohl využít rovněž dodatečných úspor z rozsahu. Spojení zamezilo nutnosti přeorganizovat každý subjekt zvlášť.
(240)
Pokud jde o situaci společností v době provedení každého opatření (III), Komise podotýká, že životaschopnost společností byla plně obnovena až po provedení všech opatření. Společnosti nebyly životaschopné v přechodné fázi, například ke dni 21. listopadu 2008, kdy bylo rozhodnuto o spojení. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že na konci prosince 2008, a tudíž po přijetí rozhodnutí o spojení, hrozilo, že společnost FBN nebude splňovat minimální kapitálové požadavky DNB, jelikož s ohledem na společnost ABN AMRO N musela provést odpis. Společnost ABN AMRO N byla v účetnictví společnosti FBN dosud vykazována s oceněním, které po ocenění použitém v opatření X již nebylo reálné (105), a proto byl nevyhnutelný odpis. Aby se vyřešily problémy společnosti FBN s kapitálem, získal nizozemský stát společnost ABN AMRO N od společnosti FBN za částku ve výši 6,5 miliardy EUR a koncem roku 2009 přijal další nápravná opatření spočívající v přeměně kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (viz 121. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 52 tohoto rozhodnutí). Prohlášení nizozemského státu, […] a […] potvrzují, že i po uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 se společnosti FBN a ABN AMRO N i nadále potýkaly se značnými problémy ohledně životaschopnosti (106).
(241)
Komise rovněž podotýká, že nizozemský stát předložil plnohodnotný plán restrukturalizace až poté, co bylo rozhodnuto o opatřeních, což naznačuje, že k úplnému obnovení životaschopnosti došlo až po tomto rozhodnutí. V průběhu řízení Komise opakovaně žádala o předložení podrobného plánu restrukturalizace (viz například 137. bod odůvodnění), který byl nezbytný pro posouzení, zda byla plně obnovena životaschopnost společnosti, která obdržela podporu.
(242)
Dne 4. prosince 2009 předložil nizozemský stát plán restrukturalizace z prosince 2009, v tomto prvním plánu však dosud chyběly důležité údaje uvedené ve sdělení o restrukturalizaci, jako jsou finanční výhledy pro pesimistický scénář. Potřebné doplňkové informace byly obdrženy dne 23. března 2010. Nizozemský stát na předchozí žádosti Komise o předložení plánu restrukturalizace odpověděl, že při restrukturalizaci společností FBN a ABN AMRO N hrálo zásadní úlohu spojení těchto společností. Podle něj potřebovalo dočasné vedení skupiny ABN AMRO na vypracování plánu určitý čas a před dokončením spojení nemohlo mít úplnou představu o budoucí podobě skupiny.
6.1.3 Existence výhody a závěr ohledně existence podpory u opatření provedených po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008
(243)
Opatření Z bylo nezbytné, aby se zamezilo poklesu podílů kapitálu společnosti FBN pod minimální kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech.
(244)
Problém společnosti FBN s kapitálem byl zapříčiněn vysokým oceněním společnosti ABN AMRO N v jejím účetnictví. Simulace ve zprávě o hloubkové kontrole vyhotovené […] prokazují, že snížení účetní hodnoty společnosti ABN AMRO N na 6,5 miliardy EUR by ve společnosti FBN vedlo k podílu kapitálu Tier 1 ve výši 3,8 % a celkovému kapitálovému poměru ve výši 7,6 % (107). Jinými slovy, hrozilo, že společnost FBN nedodrží minimální požadavky stanovené v právních předpisech, podle nichž musel minimální celkový kapitálový poměr činit 8 % (s nejvýše jednou polovinou kapitálu Tier 2). Podle zprávy […] zvýšil prodej společnosti ABN AMRO N nizozemskému státu za cenu ve výši 6,5 miliardy EUR podíl kapitálu Tier 1 a celkový kapitálový poměr ve společnosti FBN na 7,8 %, resp. 15,7 %, čímž se vyřešil problém společnosti FBN s kapitálem a společnosti to umožnilo setrvat na trhu.
(245)
Opatření poskytlo společnosti FBN výhodu v podobě kapitálu, který by nemohla získat na trzích. Společnost nemohla k (částečnému) vyřešení problému využít interně vytvořené základní zisky, mj. proto, že v roce 2008 utrpěla v souvislosti s Madoffovým podvodem ztráty ve výši 922 milionů EUR. Jelikož společnosti FBN hrozilo, že nesplní minimální kapitálové požadavky, umožnilo toto opatření společnosti dodržet požadavky stanovené v právních předpisech a pokračovat v činnosti.
(246)
Komise dospěla k závěru, že se nákup společnosti ABN AMRO N nizozemským státem neuskutečnil za tržních podmínek, a to z níže uvedených důvodů.
(247)
Investor v tržním hospodářství (108) zajímající se o nabytí společnosti ABN AMRO N v prosinci 2008 by použil tržní cenu s přihlédnutím k tržním podmínkám v té době. Ve zprávě […] měl nizozemský stát k dispozici dvě ocenění: ocenění „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [5 - 9] miliard EUR, které předpokládalo normalizaci trhů, a ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliard EUR, jež bylo založeno na tržních podmínkách v prvních dnech října roku 2008 (109). Investor v tržním hospodářství by jako výchozí bod použil ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“.
(248)
Každopádně by bylo nutné ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ upravit, aby se zohlednilo zhoršení tržních podmínek mezi dnem 3. října 2008 (tj. datem vydání zprávy […] o ocenění) a skutečným dnem, kdy bylo nizozemským státem rozhodnuto o získání společnosti ABN AMRO N. V tomto období klesl index Euro Stoxx 50 o 22,2 % a index Euro Stoxx Banks o 45,3 %.
(249)
Tvrzení nizozemského státu, že úprava nebyla vzhledem ke konzervativnímu rizikovému profilu společnosti ABN AMRO N (tj. žádná toxická aktiva, dobrá finanční situace atd.) nutná, nelze uznat. Pokles trhu byl rozsáhlý, a to zejména v případě akcií bank, což naznačovalo, že nebyl až tolik spojen se zvláštnostmi akcií, nýbrž spíše se zhoršujícími se hospodářskými a finančními tržními podmínkami a s tím spojeným zvýšením požadovaných rizikových prémií. Vzhledem k této situaci je nezbytné upravit ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008 směrem dolů, aby byl získán přiměřený odhad hodnoty společnosti ABN AMRO N ke dni 14. prosince 2008. Použití zaznamenaného procentního poklesu u indexů Euro Stoxx 50 a Euro Stoxx Banks (22,2 % a 45,3 %) vede k rozpětí tržní ceny v prosinci 2008 od [2,2 - 3,6] miliardy EUR do [3,1 - 5,1] miliardy EUR (tj. [4 - 6,5] miliardy EUR po snížení o 22,2 % a 45,3 %) (110).
(250)
Komise může uznat, že (jak tvrdí nizozemské orgány) je nutno provést úpravu s cílem zohlednit skutečnost, že nizozemský stát nezaplatil za transakci hotově. V důsledku opatření Y2 vlastnil nizozemský stát dluhopisy emitované společností FBN a poté za společnost ABN AMRO N zaplatil společnosti FBN tím, že upustil od vymáhání tohoto dluhu v nominální hodnotě ve výši 6,5 miliardy EUR. Jelikož se s dluhopisy vydanými ostatními bankami v této době obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota, může Komise uznat, že hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. Podle dostupných informací o trhu může Komise uznat úpravu ve výši [10 - 30] %, tj. [0,65 - 1,95] miliardy EUR. To znamená, že skutečná cena transakce činila [4,55 - 5,85] miliardy EUR (6,5 miliardy EUR minus [0,65 - 1,95] miliardy EUR) místo 6,5 miliardy EUR (111).
(251)
Výši podpory obsažené v opatření Z pak představuje rozdíl mezi zaplacenou cenou a tržní hodnotou společnosti ABN AMRO N. Tento rozdíl je v rozmezí od [0 - 2,75] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [3,1 - 5,1] miliardy EUR) do [0,95 - 3,65] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [2,2 - 3,6] miliardy EUR).
(252)
Komise nevidí žádný důvod pro tvrzení nizozemského státu, že jeho ocenění ve výši 6,5 miliardy EUR bylo přesvědčivě doloženo schválením ostatními členy konsorcia a zprávou […]. Zaplacení příliš vysoké ceny za společnost ABN AMRO N nemělo na ostatní členy konsorcia žádný vliv, což znamená, že schválení prodeje z jejich strany neznamenalo schválení samotného ocenění. Není k dispozici rovněž žádný údaj o tom, že by členové konsorcia sami provedli nové ocenění. Rovněž dopis […] nepodporuje tvrzení nizozemského státu. Společnost […] pouze ověřila metodiku a postup a příslušnou stručnou zprávu nelze pokládat za věrohodné ocenění. Ve zprávě […] byla jako základ použita cena, kterou nizozemský stát zaplatil za společnosti FBN a ABN AMRO N dne 3. října 2008. Jak bylo objasněno výše, transakce ze dne 3. října 2008 není tržní transakcí. K odvození tržní ceny nelze použít transakci, která obsahuje podporu.
(253)
Ani zpráva odborníků pracujících pro akcionáře společnosti Fortis SA/NV nepodporuje hypotézu, že nizozemský stát nezaplatil příliš vysokou cenu. Zpráva je pouze druhotnou analýzou ocenění a metod oceňování, které byly v tomto procesu použity, a nepředstavuje nové ocenění. Zprávu je mimoto nutno posoudit v tomto kontextu. Akcionáři společnosti Fortis SA/NV měli obavy, že za aktiva, která získal nizozemský stát, obdrželi příliš nízkou cenu, a zpráva se zabývá především tímto tvrzením, tj. že nizozemský stát zaplatil příliš nízkou cenu. Je nutno rovněž zmínit, že odstavce, na něž odkazuje nizozemský stát, neříkají nic o samotné společnosti ABN AMRO N, nýbrž se vztahují na celý soubor aktiv, která získal nizozemský stát.
(254)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Z je opatřením státní podpory ve prospěch společnosti FBN, jelikož jí poskytlo kapitál, který této společnosti umožnil setrvat na trhu. Zjištěná výše podpory je v rozmezí od [0-2,75] miliardy EUR do [0,95 - 3,65] miliardy EUR.
(255)
Komise dospěla k závěru, že za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z odpovídal nizozemský stát, a nikoli společnost ABN AMRO N. Ode dne 3. října 2008 byl nizozemský stát vázán podmínkami dohody akcionářů konsorcia. Byl proto povinen provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding za podmínek popsaných ve zmíněné dohodě. Jelikož orgán finančního dohledu povolil zahájení procesu rozdělení teprve po vyřešení problému společnosti ABN AMRO Z s kapitálem, neměl nizozemský stát a ostatní členové konsorcia jinou možnost, než pokrýt nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z.
(256)
Společnost ABN AMRO N jednala při poskytnutí potřebného kapitálu společnosti ABN AMRO Z, která neměla žádné provozní činnosti, pouze jako zprostředkovatel.
(257)
Komise nenalezla žádné důkazy o nepřímé podpoře poskytnuté společnosti ABN AMRO N. Vysvětlení, které poskytl nizozemský stát, potvrdilo, že se všechny významné finanční transakce mezi společnostmi ABN AMRO Z a ABN AMRO N uskutečnily za tržních podmínek, nebo k nim došlo před zásahem státu dne 3. října 2008.
(258)
Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, nástroj k snížení kapitálových požadavků byl zaveden po oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank za účelem pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR, zatímco hotovost pocházející z povinně převoditelných cenných papírů byla vložena do společnosti ABN AMRO Z. Ode dne oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank (tj. 6. února 2010) (do skončení platnosti nástroje k snížení kapitálových požadavků v říjnu 2010) představoval zmíněný nástroj státní podporu pro společnost ABN AMRO II, zatímco částka výnosů z povinně převoditelných cenných papírů ve výši 1,7 miliardy EUR, která byla převedena na společnost ABN AMRO Z, přestala být k témuž dni podporou pro společnosti ABN AMRO N/ABN AMRO II. Tyto změny proto nemění výši podpory, nýbrž pouze nástroje, jejichž prostřednictvím byla podpora poskytnuta, a dobu trvání. Tato změna formy nenastoluje žádné otázky, jež by bylo nutno posoudit ve zbývající části tohoto rozhodnutí.
(259)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření A nepředstavuje státní podporu. Podle dohody akcionářů konsorcia bylo smluvní povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV vyřešit nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Opatření proto neposkytuje společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu ani ji neosvobozuje od nákladů, které by musela normálně hradit.
(260)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z, musel nizozemský stát vložit další kapitál prostřednictvím povinně převoditelných cenných papírů. Zdůvodnění uvedené s ohledem na opatření A se vztahuje rovněž na opatření B1.
(261)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření B1 nepředstavuje státní podporu, jelikož financování nedostatečného kapitálu společnosti ABN AMRO Z bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu a neposkytlo společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu.
(262)
Celá částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) zahrnuje obecné náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR, náklady ve výši 90 milionů EUR spojené se zřízením oddělení peněžního trhu a vytvoření obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR. Je nutné rozlišovat mezi obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR a ostatními náklady na rozdělení ve výši 580 milionů EUR.
(263)
Co se týká ostatních nákladů na rozdělení, Komise uznává, že dohoda akcionářů konsorcia ukládala nizozemskému státu povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding na tři samostatné části podle pokynů uvedených v dohodě. Jinými slovy, náklady na rozdělení byly důsledkem smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV. Společnost ABN AMRO N neměla v důsledku tohoto opatření na čistém základě lepší kapitálovou pozici, jelikož nizozemský stát vložil kapitál, který byl ihned spotřebován na náklady na rozdělení.
(264)
Toto odůvodnění však neplatí pro obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, jelikož stát neměl smluvní povinnost je poskytnout. Pokud by nizozemský stát neposkytl tuto pomoc, nacházela by se společnost ABN AMRO N v horší finanční situaci a musela by například snížit svá rizikově vážená aktiva, aby uvolnila kapitál. Jinými slovy, obezřetnostní rozpětí představuje selektivní výhodu, která zlepšila soutěžní postavení společnosti ABN AMRO N v porovnání se scénářem, podle něhož by toto opatření nebylo provedeno.
(265)
Vyvozuje se proto závěr, že zatímco obecné náklady na rozdělení nepředstavují státní podporu, obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR (tj. část opatření B3) ano. Toto obezřetnostní rozpětí poskytlo společnosti ABN AMRO N dodatečný kapitál a představuje selektivní výhodu.
(266)
Komise podotýká, že po získání společností FBN a ABN AMRO N nizozemským státem neexistovala žádná smluvní nebo ekonomická povinnost tyto dvě společnosti spojit. Divize správy majetku ve společnosti ABN AMRO N byla začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, tato divize však není pro banky naprosto nezbytnou činností, jelikož mnoho ostatních bank pořizuje produkty v oblasti správy majetku od specializovaných externích poskytovatelů. Nizozemský stát sám dne 21. listopadu 2008 rozhodl o spojení společností ABN AMRO N a FBN. Tuto možnost upřednostnil před ostatními alternativami restrukturalizace, jako je samostatná strategie pro obě banky, rychlý prodej jedné či obou společností nebo rychlý prodej významných dceřiných společností.
(267)
Společnosti FBN a ABN AMRO N nebyly s to uhradit počáteční náklady na integraci vyplývající ze spojení samy. Komise podotýká, že nizozemský stát hájil na veřejnosti spojení tím, že „obě banky jsou silnější společně než samostatně“ (112). Spojení mělo vést k významným výhodám v podobě synergií (v odhadované výši 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně) a silnějšímu soutěžnímu postavení (např. vyšší podíly na trhu, lepší finanční základna atd.).
(268)
K získání přínosů plynoucích ze spojení musely společnosti FBN a ABN AMRO N uhradit různé náklady (konkrétně náklady spojené s nápravným opatřením v souvislosti se spojením, náklady na integraci). Nizozemský stát tyto náklady uhradil prostřednictvím rekapitalizace (v době, kdy byl kapitál dosud obtížně dostupný), zatímco společnosti FBN a ABN AMRO N získaly všechny výhody. To proto poskytuje společnostem FBN a ABN AMRO N jednoznačnou výhodu.
(269)
Podle nizozemského státu vedlo spojení ke kladné čisté současné hodnotě (113). Jak však již bylo podrobně rozvedeno v 235. až 242. bodě odůvodnění, opatření B4 a B5 souvisela s ostatními opatřeními státní podpory a byla součástí širšího plánu restrukturalizace, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(270)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření B4 a B5 představují státní podporu ve výši 300 milionů EUR resp. 1,2 miliardy EUR. Tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu tím, že jim poskytla kapitál.
(271)
Opatření C poskytuje společnosti FBN kapitál, který jí umožnil splnit minimální regulační požadavky orgánu finančního dohledu. Pokud by nizozemský stát nepřeměnil její kapitál Tier 2 na kapitál Tier I, musela by společnost FBN ukončit svou činnost, nebo by musela hledat alternativní řešení, jako je snížení rizikově vážených aktiv k uvolnění kapitálu Tier 1. Díky tomuto opatření měla společnost FBN nakonec k dispozici více kapitálu a silnější soutěžní postavení než v případě scénáře „bez podpory“.
(272)
Nizozemský stát přeměnil dluhové nástroje Tier 2 v nominální hodnotě ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1 ve stejné výši. Tato přeměna vede ke stejným peněžním tokům jako scénář, podle něhož by společnost FBN odkoupila nástroje Tier 2 ve vlastnictví státu za nominální hodnotu, načež by následovalo navýšení kapitálu o stejnou částku. Analogicky s 250. bodem odůvodnění může Komise uznat, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. S přihlédnutím k snížení hodnoty podobných nástrojů rovnocenných bank je snížení hodnoty ve výši [135 - 405] milionů EUR (tj. o [10 - 30] %) odůvodněné. Jinými slovy, nepřímým odkupem nástrojů v nominální hodnotě by společnost FBN nepřímo zaplatila nizozemskému státu částku zbytečně vyšší o [135 - 405] milionů EUR. Výše podpory proto činí [0,945 - 1,215] miliardy EUR, nikoli 1,35 miliardy EUR.
(273)
Tvrzení nizozemského státu, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, nelze přijmout. Opatření bylo provedeno společně s jinými opatřeními, jež obsahovala státní podporu, jak je objasněno v 235. až 242. bodě odůvodnění, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(274)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření C představuje státní podporu ve výši [0,945 - 1,215] miliardy EUR, jelikož poskytuje společnosti FBN výhodu v podobě dodatečného kapitálu.
(275)
Co se týká plateb pro ostatní členy konsorcia, Komise vyvodila závěr, že platby byly skutečně součástí povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia. Členové konsorcia předvídali, že se během procesu rozdělování objeví některé neočekávané záležitosti, a dohoda akcionářů konsorcia popisuje postupy, jež se použijí k vyřešení těchto záležitostí. Komise nenalezla žádné důkazy, že by platby nizozemského státu pro ostatní členy konsorcia vedly k dodatečnému převodu čistých aktiv na společnost ABN AMRO N či k jiné výhodě poskytnuté této společnosti.
(276)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření D nepředstavuje státní podporu, jelikož toto opatření představovalo podle dohody akcionářů konsorcia povinnost státu, a nikoli povinnost společnosti ABN AMRO N. Opatření neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(277)
Komise dospěla k závěru, že křížové závazky souvisely do značné míry se zvláštní situací s ohledem na oddělení společnosti ABN AMRO N od mateřské společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Podle nizozemského práva obchodních společností je Deutsche Bank jakožto kupec New HBU i nadále odpovědná za dluhy společnosti ABN AMRO Bank, pokud by tato neplnila své povinnosti. Deutsche Bank proto chtěla být odškodněna za riziko, které podstupuje s ohledem na společnost ABN AMRO Bank. Pokud by společnost ABN AMRO N nebyla oddělena od ABN AMRO Bank, tyto křížové závazky mezi New HBU a ABN AMRO Bank by neexistovaly. Nizozemský stát proto poskytl záruku za křížové závazky, které existují výhradně v důsledku oddělení společnosti ABN AMRO N. Nizozemský stát neposkytl záruku za křížový závazek mezi New HBU a společností ABN AMRO N.
(278)
Vyvozuje se proto závěr, že lze uznat, že opatření E nepředstavuje státní podporu, jelikož oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu.
6.1.4 Vyčíslení státní podpory
(279)
Skupina ABN AMRO (nebo společnosti FBN a ABN AMRO N před spojením) měla prospěch z podpory na rekapitalizaci, která je v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR. Tato částka představuje 2,75 % - 3,5 % rizikově vážených aktiv skupiny ABN AMRO.
(280)
Komise podotýká, že společnost FBN měla prospěch rovněž z vysoké částky podpory likvidity, a to v relativním i absolutním vyjádření.
Tabulka č. 5
Státní podpora: Souhrnná tabulka podpory na rekapitalizaci a podpory likvidity
Podpora na rekapitalizaci
(všechny údaje v miliardách EUR)
Minimální státní podpora
Maximální státní podpora
Rizikově vážená aktiva subjektu vzniklého spojením FBN-ABN AMRO N
Min. % rizikově vážených aktiv
Max. % rizikově vážených aktiv
Opatření Z: nizozemský stát získává AA od FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Opatření B3: náklady na rozdělení (obezřetnostní rozpětí)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Opatření B4: nedostatek kapitálu v souvislosti s prodejem HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Opatření B5: náklady na integraci
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Opatření C: přeměna kapitálu Tier 2 na Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Podpora na restrukturalizaci celkem
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Podpora financování/likvidity
Opatření Y1: krátkodobá likvidní facilita
45
Opatření Y2: dlouhodobé úvěry
7,9
Emise nových dluhových nástrojů se zárukou v rámci nizozemského systému záruk
18,8
Celková podpora financování/likvidity
71,7 (tj. 52,9 po opravě s ohledem na dvojí započtení) (116)
6.2 Slučitelnost jednotlivých opatření podpory
(281)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, mají-li „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Pokud jde o nizozemské hospodářství, riziko vážné poruchy potvrdila skutečnost, že Komise několikrát schválila opatření nizozemských orgánů v boji proti finanční krizi, např. systém záruk.
(282)
V této souvislosti je však důležité vyzdvihnout, že Soud prvního stupně zdůraznil, že ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy je nutno uplatňovat restriktivně (117), takže by se hospodářská porucha měla týkat celého členského státu a neměla by mít pouze regionální rozměr. Komise podotýká, že společnosti ABN AMRO N a FBN patří k předním nizozemským bankám s celostátní sítí poboček a v řadě segmentů mají na nizozemském trhu retailového bankovnictví a bankovnictví pro malé a střední podniky přední postavení. V kontextu různých nejistot ohledně překonání světové finanční a hospodářské krize by ukončení činnosti těchto bank vedlo k vážné poruše v nizozemském hospodářství, a proto lze státní podporu nizozemské vlády posoudit podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(283)
Komise uvedla podrobnější údaje o slučitelnosti konkrétních opatření ve svém sdělení o bankovnictví, sdělení o rekapitalizaci a sdělení o znehodnocených aktivech a o požadované restrukturalizaci ve sdělení o restrukturalizaci.
(284)
Jednotlivá opatření je nutno přezkoumat na základě příslušných sdělení Komise. Nástroj k snížení kapitálových požadavků nezahrnuje znehodnocená aktiva a je ve skutečnosti náhradou rekapitalizačního opatření. Obecné zásady uvedené ve sdělení o znehodnocených aktivech by však měly platit i pro nástroj k snížení kapitálových požadavků, aby byl tento nástroj v souladu s vnitřním trhem. V zájmu zachování rovných podmínek musela Komise ověřit, zda nebyl tento nástroj využit k přesunu očekávaných ztrát z portfolia na stát. Opatření A by mělo obsahovat rovněž dostatečné pobídky k odchodu a v případě, že by se ekonomická situace zhoršila, musela by společnost ABN AMRO N převzít určité ztráty prostřednictvím vertikálního podílu na rizicích. Opatření v oblasti likvidity (opatření Y1 a Y2) je nutno posoudit podle sdělení o bankovnictví a rekapitalizační opatření (a zejména opatření Z, B4 a B5 a rovněž obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, které bylo součástí opatření B3 a C) podle sdělení o rekapitalizaci.
6.2.1 Slučitelnost opatření Y1 a Y2 podle sdělení o bankovnictví
(285)
Aby byla opatření Y1 a Y2 v souladu se sdělením o bankovnictví, měla by být dobře cílená, přiměřená a navržená v takové podobě, aby zamezila neoprávněnému narušení hospodářské soutěže.
(286)
Komise opakuje závěr uvedený v 51. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, že opatření k přerušení veškerých vazeb mezi společností FBN a její mateřskou společností Fortis SA/NV s omezenou likviditou bylo nezbytné k ochraně společnosti FBN před tehdejšími akutními problémy její mateřské společnosti. Opatření proto lze považovat za dobře cílená na záchranu společnosti FBN.
(287)
Opatření Y1 a Y2 by měla být rovněž přiměřená a neměla by zbytečně narušovat hospodářskou soutěž. V tomto ohledu hodnotí Komise kladně systém stanovování cen vypracovaný nizozemským státem, který měl vytvořit rovné podmínky se systémem záruk (viz 169. bod odůvodnění). Co se týká systémů záruk, Komise soustavně požadovala, aby členské státy účtovaly u záruk delších než tři měsíce (a ne delších než 12 měsíců) prémii ve výši nejméně 50 bazických bodů. Komise zjistila, že nizozemský stát nepožadoval u půjček delších než tři měsíce konzistentně sazbu EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise proto může prohlásit opatření Y1 za slučitelné s vnitřním trhem pouze pod podmínkou, že bude provedena opravná platba ve výši 18,2 milionu EUR s cílem zajistit, aby za úvěry se splatností delší než tři měsíce bylo skutečně poskytnuto protiplnění ve výši EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise hodnotí kladně, že všechny likvidní facility byly splaceny a ukončeny v červnu 2009.
(288)
Pokud jde o opatření Y2, Komise podotýká, že jelikož nizozemský stát nezměnil úrokovou sazbu a splatnost půjček, měla společnost FBN prospěch z relativně levných půjček, které mohly narušit hospodářskou soutěž. Komise tedy může prohlásit toto opatření za slučitelné se sdělením o bankovnictví pouze v případě, budou-li splněny všechny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí, a zejména budou-li náležitě provedena opatření, která mají omezit narušení hospodářské soutěže.
6.2.2 Slučitelnost opatření Z, B3 (konkrétně 500 milionů EUR), B4 a B5 a C na základě sdělení o rekapitalizaci
(289)
Komise dospěla k závěru, že dotyčná opatření byla zavedena s cílem vyřešit skutečné potřeby a představovala minimum nezbytné k úplnému obnovení životaschopnosti dotyčných společností.
(290)
Pokud jde o protiplnění, Komise podotýká, že stát již vlastnil veškeré kmenové akcie společnosti FBN (a nepřímo veškeré akcie společnosti ABN AMRO N). Všechna tato opatření byla nevyhnutelná k zachování hodnoty těchto účastí.
(291)
Skupina ABN AMRO docílí v roce 2013 návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %, což naznačuje, že díky všem státním zásahům byl vytvořen životaschopný a ziskový subjekt.
(292)
Veškerá dostupná ocenění skupiny ABN AMRO značně překračují částku podpory obsažené v opatřeních Z, B3, B4, B5 a C (tj. v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR). Stát proto obdrží za podporu, která byla poskytnuta společnostem ABN AMRO N a FBN, odpovídající protiplnění (118).
(293)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že opatření Z, B3, B4, B5 a C jsou slučitelná se sdělením o rekapitalizaci, budou-li náležitě splněny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí.
6.2.3 Slučitelnost nástroje k snížení kapitálových požadavků se zásadami stanovenými ve sdělení o znehodnocených aktivech
(294)
Komise uznává, že nástroj k snížení kapitálových požadavků, který zavedl nizozemský stát, se liší od obvyklých opatření týkajících se znehodnocených aktiv, která byla posuzována v jiných případech. Zatímco ostatní opatření týkající se znehodnocených aktiv měla banky zbavit znehodnocených aktiv, portfoliem, které je chráněno nástrojem k snížení kapitálových požadavků, je tradiční nizozemské hypoteční portfolio, u něhož společnost ABN AMRO N ani externí odborníci neočekávají významné zhoršení výkonnosti.
(295)
Komise podotýká, že obvyklá rekapitalizace na úrovni společnosti ABN AMRO N nebyla pro nizozemský stát vhodná, jelikož tato společnost nebyla v příslušném okamžiku samostatným právním subjektem a nizozemský stát nebyl schopen ohraničit její příspěvek ke kapitálu, což by mohlo mít negativní dopady zejména v zátěžových scénářích. Soukromé nástroje k snížení kapitálových požadavků navíc nebyly schůdné vzhledem k rozsahu transakce a složitosti v souvislosti s rozdělením ABN AMRO Bank NV, mateřské společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z.
(296)
Vzhledem k této zvláštní situaci může Komise uznat, že nástroj k snížení kapitálových požadavků představuje spíše alternativu tradičního navýšení kapitálu než ochranu před toxickými aktivy, a jedná se proto o nezbytné a vhodně zacílené opatření k vyřešení kapitálového problému společnosti ABN AMRO Z.
(297)
Navzdory skutečnosti, že opatření představuje především náhradu rekapitalizace, mělo by být toto opatření v souladu s ostatními režimy na záchranu kapitálu, a tudíž chránit vnitřní trh, jak je objasněno v 284. bodě odůvodnění.
(298)
Komise dospěla k závěru, že nizozemský stát poskytl dostatečné důkazy, aby prokázal, že ocenění bylo takové, že společnost ABN AMRO N nebo její právní nástupce ponesou očekávané ztráty. Údaje o trhu (zejména zprávy o ratingu), historické údaje a nejnovější důkazy od společnosti ABN AMRO N prokazují, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů ročně by měla postačovat k pokrytí očekávaných ztrát.
(299)
Protiplnění, které poskytla společnost ABN AMRO N, není nižší, než se požaduje ve sdělení o znehodnocených aktivech a ve sdělení o rekapitalizaci. Protiplnění znamená, že společnost ABN AMRO N zaplatí z kapitálu uvolněného transakcí v důsledku snížení rizikově vážených aktiv 10 %. Tato sazba obstála v porovnání s minimálními sazbami uvedenými v bodě 27 sdělení o rekapitalizaci. Vzhledem k relativně vysokému protiplnění lze mít za to, že vertikální podíl na rizicích ve výši 5 % a mechanismus zpětného získání jsou v souladu s bodem 24 a poznámkou pod čarou č. 15 ve sdělení o znehodnocených aktivech.
(300)
Opatření A obsahuje rovněž dostatečné pobídky k odchodu. Možnost vypovězení popsaná v 107. bodě odůvodnění naznačuje, že pro společnost ABN AMRO N (nebo nyní skupinu ABN AMRO) je snadné opatření ukončit. Ceny jsou mimoto stanoveny tak, že opatření je postupem času dražší. Smluvní podmínky znamenají, že cena nebude upravena, pokud skupina ABN AMRO začne vypočítávat své kapitálové požadavky podle rámce Basilej II. Neexistence úpravy omezí účinek opatření v podobě snížení kapitálových požadavků, přičemž se poplatek za poskytnutí záruky nesníží. Tranše první ztráty je mimoto vypočítána jako procento původní hodnoty portfolia, takže se tranše první ztráty jako procento zbývajícího portfolia (tj. původního portfolia opraveného mimo jiné o splátky) bude postupem času zvyšovat.
(301)
Vzhledem k charakteristikám nástroje k snížení kapitálových požadavků a s ohledem na plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 popsaný v oddíle 2.3 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že opatření A je slučitelné s obecnými zásadami vztahujícími se na opatření na záchranu znehodnocených aktiv a se zásadami vnitřního trhu, jak byly objasněny v 284. bodě odůvodnění.
(302)
Skutečnost, že nástroj k snížení kapitálových požadavků skupina ABN AMRO brzy po zavedení požadavků rámce Basilej II vypověděla, potvrzuje dodatečně analýzu, která byla provedena v 294. až 301. bodě odůvodnění.
6.3 Posouzení podpory a plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010 podle sdělení o restrukturalizaci
(303)
Vzhledem k výši a rozsahu podpory (jak bylo popsáno v předchozích odstavcích), a zejména vzhledem ke skutečnosti, že podpora na rekapitalizaci překračuje 2 % rizikově vážených aktiv, se Komise domnívá, že v souladu s bodem 4 sdělení o restrukturalizaci je zapotřebí důkladná restrukturalizace.
6.3.1 Životaschopnost
(304)
Z plánu restrukturalizace by mělo být patrné, že strategie banky je založena na ucelené koncepci, a tento plán by měl prokazovat, že banka obnoví dlouhodobou životaschopnost bez státní podpory.
(305)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí ze dne 5. února 2010, obchodní modely společností FBN a ABN AMRO N nebyly založeny na přejímání nadměrného rizika a neudržitelných úvěrových praktikách. V důsledku oddělení od svých mateřských skupin byly však oba subjekty zranitelné a v určitých základních oblastech činnosti nedostatečně vybavené. Po oddělení od mateřské společnosti měla společnost ABN AMRO N špatný přístup k větším společnostem, neměla již mezinárodní síť a postrádala řadu kapacit v oblasti produktů a informačních technologií. Společnost FBN byla oddělením od své mateřské společnosti rovněž vážně zasažena a její financování bylo velmi závislé na velkoobchodních trzích. Plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že integrace společností ABN AMRO N a FBN významně omezuje nedostatky jednotlivých subjektů. Spojení společností FBN a ABN AMRO N pomohlo některé tyto problémy zmírnit. Velká franšíza společnosti ABN AMRO N v oblasti retailového a soukromého bankovnictví měla dostatek vkladů, což vytvářelo lepší finanční profil integrované skupiny, společnost FBN vyřešila částečně problém společnosti ABN AMRO N v souvislosti s mezinárodní sítí a obě společnosti dohromady mohly lépe vyřešit například problémy související s informačními technologiemi (nemusely znovu vytvářet samostatně platformu informačních technologií a jiné nástroje podpory).
(306)
Z finančních výhledů vyplývá, že na konci období restrukturalizace by měl být subjekt vzniklý spojením schopen pokrýt své náklady a docílit přiměřené návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %. I v případě zátěžového scénáře bude společnost i nadále zisková, přičemž její poměry kapitálové přiměřenosti budou vyšší než minimální prahové hodnoty stanovené v právních předpisech. Zdá se proto, že kapitálová rezerva společnosti je (po opakovaných státních zásazích) dostatečně vysoká, aby společnost mohla přestát budoucí nepříznivou situaci, aniž by se musela znovu obrátit na stát.
(307)
Jak prokazují údaje za druhé pololetí roku 2008 a první pololetí roku 2009, aby byla společnost zcela životaschopná, má zásadní význam dosažení dostatečně vysokých čistých úrokových výnosů. Plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 lze proto prohlásit za slučitelné s požadavky na životaschopnost uvedenými ve sdělení o restrukturalizaci pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude usilovat o dosažení aktualizovaných čistých úrokových výnosů, které jsou uvedeny v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Skupina ABN AMRO by měla Komisi pravidelně (alespoň čtvrtletně) informovat o vývoji. Pokud skupina ABN AMRO zjistí rozdíly oproti těmto výhledům, měla by okamžitě přijmout nápravná opatření.
(308)
Plán restrukturalizace by měl obsahovat výhledy s potřebným rozčleněním a restrukturalizace vyžaduje rovněž ukončení činností, jež by ve střednědobém horizontu byly ze strukturálního hlediska nadále ztrátové (119). V 120. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010 vyslovila Komise pochybnosti, zda byly přiměřeně řešeny otázky životaschopnosti divize Prime Fund Solutions, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významnou ztrátu. Tato záležitost byla vyřešena prodejem divize PFS společnosti Credit Suisse (viz rovněž 74. bod odůvodnění). Podrobné výhledy na úrovni divizí prokazují, že v základním i zátěžovém scénáři přispějí všechny divize kladně k výsledkům. Komise proto může vyvodit závěr, že neexistují žádné další divize, jež by měly ze strukturálního hlediska problémy se ziskovostí, a na základě tohoto závěru usuzuje, že k zlepšení životaschopnosti společnosti nejsou zapotřebí další odprodeje.
6.3.2 Sdílení zátěže/nezbytné minimum
(309)
Plán restrukturalizace by měl jednoznačně prokazovat, že podpora je omezena na nezbytné minimum. Náklady spojené s restrukturalizací by neměl nést pouze stát, nýbrž v maximálním možném rozsahu i ti, kteří do banky investovali. Jinými slovy, banka a držitelé jejího kapitálu by se na restrukturalizaci měli podílet v maximální možné míře svými vlastními zdroji. Podpora na restrukturalizaci by měla být omezena na pokrytí nákladů nezbytných k obnovení životaschopnosti. To znamená, že podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace, jako je například nabytí nových podniků (120).
(310)
Ve sdělení o restrukturalizaci je připomenuto, že zákaz akvizic je nezbytný k tomu, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum. V bodě 23 sdělení o restrukturalizaci je výslovně uvedeno, že „podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace. Prostřednictvím státní podpory by například nemělo být financováno nabytí podílů v jiných podnicích nebo nové investice, pokud to pro obnovení životaschopnosti podniku nemá zásadní význam“.
(311)
Ve sdělení o restrukturalizaci je zákaz akvizic spojen rovněž s narušením hospodářské soutěže. V bodech 39 a 40 sdělení je objasněno, že „státní podpora nesmí být použita na úkor konkurentů, kteří podobnou veřejnou podporu nedostávají“, a že by „banky neměly použít státní podporu na akvizice konkurenčních podniků. Tato podmínka by měla platit alespoň po dobu tří let a v závislosti na rozsahu, výši a délce trvání podpory může být zachována až do konce období restrukturalizace“.
(312)
V souladu s bodem 40 sdělení o restrukturalizaci může být podpora prohlášena za slučitelnou pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude po dobu tří let od data vydání tohoto rozhodnutí důsledně dodržovat zákaz akvizic (121). Zákaz akvizic by se měl prodloužit, bude-li nizozemský stát po třech letech vlastnit i nadále více než 50 % skupiny ABN AMRO. Zákaz akvizic by však neměl přesahovat pět let. Zatímco část podpory již byla splacena, některá opatření (zejména opatření Z a C) nemůže banka splatit kvůli formě, v jaké byla poskytnuta (tj. nikoli ve formě hybridního dluhového nástroje). Ukončení státního vlastnictví představuje náhradu za odhad, kdy skončí výhoda plynoucí z podpory.
(313)
Komise podotýká, že plán restrukturalizace z prosince 2009 (doplněný dne 23. března 2010 o pesimistické finanční výhledy) již uváděl, že skupina ABN AMRO se stala životaschopným subjektem, který by měl dosáhnout přiměřené návratnosti vlastního kapitálu a u nějž se očekává dosažení přiměřeného zisku i v případě špatných hospodářských podmínek. Aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 tuto analýzu potvrdil. Obnovení životaschopnosti nezávisí na akvizicích. Zákaz akvizic proto není v rozporu s obnovením životaschopnosti.
(314)
Komise se domnívá, že podle bodu 26 sdělení o restrukturalizaci je nevyhnutelný zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (122). V kontextu restrukturalizace nejsou opatření, která snižují celkové množství vlastních finančních prostředků, slučitelná s cílem týkajícím se sdílení zátěže a s požadavkem na nezbytné minimum.
(315)
Jak je uvedeno v bodě 26 sdělení o restrukturalizaci, „pokud tyto činnosti nevytváří dostatečné zisky, neměly by banky k výplatě odměn za kapitál (vlastní kapitál a podřízený závazek) používat státní podporu“. Podrobné posouzení plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010) Komisi umožňuje vyvodit závěr, že během přibližně dvou let by skupina ABN AMRO měla obnovit svou životaschopnost, jak dokládá přijatelná návratnost vlastního kapitálu ve výši přibližně […] % v roce 2012 resp. 2013. V tomto kontextu se zdá, že dvouletý zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (123) je vhodný k zajištění náležitého sdílení zátěže ze strany držitelů kapitálu společnosti (124). Podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze pod podmínkou dvouletého zákazu výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákazu týkajícího se koupě těchto nástrojů, jak je podrobně popsáno v článku 8 v normativní části rozhodnutí. Tento zákaz týkající se výplaty kupónů a koupě by se měl vztahovat rovněž na držitele prioritních akcií FBNH, aby byly odstraněny pochybnosti Komise, které byly uvedeny v 130. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
(316)
V ostatních případech jsou opatření týkající se sdílení zátěže nezbytná rovněž k zajištění toho, že zachráněné banky nesou přiměřenou odpovědnost za důsledky svého chování v minulosti, aby vytvořily vhodné pobídky pro své chování i chování ostatních v budoucnu. Tento faktor je v tomto případě méně důležitý, jelikož problémy společnosti byly do značné míry spojeny s bývalou mateřskou společností Fortis SA/NV (viz oddíl 6.3.3 „Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže“). Z hlediska sdílení zátěže lze proto uznat, že nedojde k významným odprodejům kromě prodeje divizí PFS a Intertrust, na něž společně připadalo […] % celkového provozního příjmu a […] % rizikově vážených aktiv.
6.3.3 Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže
(317)
Co se týká opatření, která jsou nezbytná k omezení narušení hospodářské soutěže, tento případ vykazuje některé atypické znaky.
(318)
V bodě 28 sdělení o restrukturalizaci je uvedeno, k jakému druhu narušení hospodářské soutěže může dojít, je-li státní podpora poskytnuta s cílem přispět k finanční stabilitě v dobách systémové krize: „V situaci, kdy banky spolu soutěží na základě kvality svých produktů a služeb, pak ty banky, které nakumulují nadměrné riziko nebo se spoléhají na neudržitelné obchodní modely, nakonec v rámci konkurence bankovních produktů a služeb ztratí podíl na trhu a pravděpodobně trh opustí, zatímco jiní, efektivnější soutěžitelé na příslušných trzích expandují nebo na tyto trhy vstoupí. Státní podpora prodlužuje narušení hospodářské soutěže, ke kterým došlo v minulosti v důsledku nadměrného riskování a neudržitelných obchodních modelů, a to tím, že uměle podporuje tržní sílu příjemců podpory. Tak může podpora vytvářet morální hazard pro příjemce podpory a zároveň u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, oslabit motivaci k soutěžení, investicím a inovacím.“
(319)
Jak je objasněno v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, potíže společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV vyplývaly z nadměrných rizik: i) společnost Fortis Bank SA/NV investovala velkou částku peněz do strukturovaného úvěru a ii) společnost Fortis SA/NV se rozhodla koupit společnost ABN AMRO N za velmi vysokou cenu. Aby bylo možno schválit podporu pro tyto banky, požaduje Komise významné omezení přítomnosti příjemce podpory na trhu. V tomto ohledu Komise podotýká, že se společnost Fortis SA/NV rozdělila na čtyři části: belgická a mezinárodní aktiva v oblasti pojištění jsou dosud součástí kótované společnosti Fortis SA/NV (která se po úpadku společnosti Fortis SA/NV přejmenovala na Ageas); Fortis Bank SA/NV a BGL získala společnost BNP Paribas; nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) a nizozemský stát převzal rovněž nizozemské činnosti v oblasti pojištění (125). Jinými slovy, společnost Fortis SA/NV byla rozdělena na menší subjekty a samotná společnost Fortis Bank SA/NV se rozdělila na dvě části (126).
(320)
Komise podotýká, že opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N, která jsou posuzována v tomto rozhodnutí, mají zvláštní charakteristiky, které se liší od ostatních případů restrukturalizace, jimiž se musela zabývat během současné krize, včetně případů společností Fortis Bank SA/NV a Fortis SA/NV. V tomto případě společnosti FBN a ABN AMRO N nepotřebovaly státní podporu v prvé řadě proto, že přijaly chybná manažerská rozhodnutí. Potřeba státní podpory nevyplývala například z kumulace nadměrného rizika v jejich investicích či v jejich úvěrové politice, tyto společnosti rovněž neprováděly neudržitelnou cenovou politiku. Problém společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV stejně tak nevyplýval z rizikových úvěrových nebo cenových politik v oblasti retailového bankovnictví, soukromého bankovnictví nebo komerčního bankovnictví, tyto činnosti byly naopak ziskové. Komise se proto domnívá, že podpora poskytnutá společnostem FBN a ABN AMRO N narušuje hospodářskou soutěž podstatně méně než podpora schválená pro finanční instituce, které kumulovaly nadměrné riziko. Komise z těchto důvodů usuzuje, že nejsou nutné další odprodeje.
(321)
Je však třeba zajistit, aby společnosti FBN a ABN AMRO N nevyužily státní podporu k svému růstu na úkor konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím jiných finančních institucí. Pokud by k tomu došlo, podpora by „oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím“ a mohla by snižovat účinnost „pobídek podporujících přeshraniční aktivity“ tím, že by odrazovala od vstupu na nizozemský trh.
(322)
Státní podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze tehdy, budou-li zavedena dostatečná opatření, která zajišťují, aby státní podpora nebyla použita na úkor ostatních konkurentů, z nichž někteří neobdrželi podobnou veřejnou podporu. Je nutno zachovat rovné podmínky mezi bankami, které obdržely veřejnou podporu, a bankami, které takovouto podporu neobdržely. Je nutno zamezit rovněž tomu, aby státní podpora oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím a aby byly vytvořeny překážky pro vstup na trh, které by mohly narušit přeshraniční aktivity.
(323)
Ve sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že povaha a forma takovýchto omezení bude záležet na výši podpory a na podmínkách a okolnostech, za kterých byla podpora udělena, a rovněž na vlastnostech trhu či trhů, na kterých bude banka přijímající podporu působit. Výše podpory je popsána v oddíle 6.1.3 Vyčíslení podpory. Zvláštní podmínky a okolnosti, za kterých byla podpora udělena, byly projednány na začátku tohoto oddílu. Jak je uvedeno v bodě 32 sdělení o restrukturalizaci, důležitá je i velikost a relativní význam banky na trhu nebo trzích. Pokud restrukturalizovaná banka omezila svou přítomnost na trhu, budou s menší pravděpodobností zapotřebí další opatření. Podmínky nezbytné pro to, aby mohla být podpora prohlášena za slučitelnou, souvisí proto zejména s retailovým a soukromým bankovnictvím, jelikož v oblasti komerčního bankovnictví společnost již svou přítomnost významně omezila odprodejem New HBU.
(324)
Podporu lze prohlásit za slučitelnou se sdělením o restrukturalizaci pod podmínkou, že skupina ABN AMRO provede opatření, která jsou popsána v 325. až 329. bodě odůvodnění.
(325)
V oblasti retailového a soukromého bankovnictví lze podporu prohlásit za slučitelnou pod podmínkou, že skupina ABN AMRO nebude u standardních spořicích a hypotečních produktů usilovat o to, aby určovala ceny. V souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci by skupina ABN AMRO neměla nabízet cenové podmínky, které jsou pro konkurenty, kteří nejsou příjemcem státní podpory, nedosažitelné.
(326)
Jelikož zákaz určování cen může být méně účinný v segmentech s mnoha nestandardními produkty, jako je soukromé bankovnictví v Nizozemsku, jehož se týkala konkrétní stížnost, je v souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci zapotřebí dodatečná podmínka, aby bylo možno podporu prohlásit za slučitelnou. Skupina ABN AMRO musí usilovat o dosažení čistých úrokových výnosů, jež byly Komisi předloženy dne 8. listopadu 2010. Jakmile proto skupina ABN AMRO zjistí, že zaostává za svými výhledy, zejména je-li to zapříčiněno nízkým úrokovým rozpětím, musí přijmout náležitá opatření.
(327)
Jelikož v oblasti soukromého bankovnictví je dodržování a sledování zákazu určování cen obtížné, je nezbytné provést jiná vhodná nápravná opatření s cílem zajistit účinnou hospodářskou soutěž, například opatření podporující vstup na trh, jak je popsáno v bodě 44 sdělení o restrukturalizaci. V této souvislosti je nezbytnou podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou to, aby skupina ABN AMRO zavedla opatření, které usnadňuje přechod zákazníků k jiným společnostem. Skupina ABN AMRO by měla konkrétně uhradit vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce u zákazníků divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví a převedení portfolií (127). Toto opatření by mělo platit po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců a mělo by být zavedeno co nejdříve, nejpozději však do jednoho roku od data vydání tohoto rozhodnutí. Jakmile začne běžet dvouměsíční lhůta, banka jednoznačným způsobem informuje všechny své zákazníky v oblasti soukromého bankovnictví o nabízené možnosti. Skupina ABN AMRO by měla Komisi předložit rovněž důkazy, že k převodům zákazníků došlo běžným postupem a že se během převodu zákazníků nedošlo k žádným prodlevám.
(328)
Budou-li náležitě provedena opatření k omezení hospodářské soutěže, a zejména zvláštní opatření v oblasti retailového a soukromého bankovnictví, budou rovněž dostatečně vyřešeny záležitosti, na něž upozornil stěžovatel. Při zkoumání těchto záležitostí Komise zjistila, že skupina ABN AMRO stanovila ceny některých produktů dočasně se ztrátou, tato cenová politika však byla uplatňována v situaci omezené likvidity, kdy všechny banky agresivně soutěžily o úspory, přičemž je nutno vzít v úvahu rovněž zvláštní kontext v souvislosti se spuštěním značky MoneYou (o němž bylo rozhodnuto před úpadkem společnosti Fortis SA/NV).
(329)
V bodě 44 sdělení o restrukturalizaci je rovněž uvedeno, že banky nesmí používat státní podporu jako konkurenční výhodu při uvádění svých finančních nabídek na trh. Podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou proto je, že skupina ABN AMRO nepoužije po dobu tří let státní podporu ve svých marketingových kampaních a sděleních pro investory. Tyto zákazy by se měly prodloužit na dobu pěti let, bude-li nizozemský stát držet nejméně 50 % akcií skupiny ABN AMRO.
(330)
Z hlediska neoprávněného narušení hospodářské soutěže hodnotí Komise kladně odprodeje divizí PFS a Intertrust. Prodej PFS snižuje přitažlivost společnosti pro institucionální zákazníky, zatímco divize Intertrust poskytovala mimo jiné služby, jež by mohly posílit franšízu v oblasti soukromého bankovnictví. Její prodej proto mohl ostatním konkurentům usnadnit zlepšení jejich soutěžního postavení vůči značce ABN AMRO Mees Pierson. Komise se rovněž domnívá, že k omezení narušení hospodářské soutěže přispívá skutečnost, že část podpory byla splacená. Komise hodnotí rovněž příznivě dividendovou politiku, která byla popsána v 75. bodě odůvodnění.
6.3.4 Závěr
(331)
Budou-li náležitě splněny všechny podmínky popsané v oddílech 6.2 a 6.3, poskytuje plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, dostatečné důkazy, že byla obnovena dlouhodobá životaschopnost skupiny ABN AMRO. Plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, zajišťuje dostatečné sdílení zátěže a obsahuje přiměřená opatření k omezení neoprávněného narušení hospodářské soutěže. Komise proto může plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, podmíněně prohlásit za slučitelný se sdělením o restrukturalizaci.
7. ZÁVĚR
Komise konstatuje, že Nizozemsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy protiprávně státní podporu uvedenou v oddíle 6.1.3 „Vyčíslení podpory“. Tato podpora však může být prohlášena za slučitelnou, budou-li splněny podmínky uvedené v oddílech 6.2 a 6.3, které jsou podrobněji popsány v normativní části tohoto rozhodnutí.
Komise podotýká, že nizozemský stát výjimečně souhlasil s tím, že znění tohoto rozhodnutí obdrží pouze v angličtině,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Nizozemsko poskytlo skupině ABN AMRO, je slučitelná s vnitřním trhem s výhradou podmínek stanovených v článcích 3 až 9.
Státní podpora byla poskytnuta takto:
-
podpora na rekapitalizaci v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N a
-
podpora likvidity ve výši 71,7 miliardy EUR.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a)
„skupinou ABN AMRO“ rozumí skupina ABN AMRO a přímé a nepřímé dceřiné společnosti, jejichž je jediným akcionářem, včetně subjektů, v nichž má skupina ABN AMRO výlučnou kontrolu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („nařízení o spojování“) (128);
b)
„prvním místem v pořadí“ rozumí nabízení nejatraktivnější ceny;
c)
„retailovými zákazníky“ rozumí všichni zákazníci z řad fyzických osob (na rozdíl od korporátních zákazníků);
d)
„standardními retailovými spořicími a vkladovými produkty“ rozumí všechny standardní retailové spořicí a vkladové produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO na retailovém trhu spoření a vkladů;
e)
„standardními hypotečními produkty“ rozumí všechny standardní hypoteční produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO v oblasti hypoték;
f)
„soukromým bankovnictvím v Nizozemsku“ rozumí všichni zákazníci obchodní jednotky Soukromé bankovnictví vyjma zákazníků, kteří patří do obchodní jednotky Mezinárodní soukromé bankovnictví (129).
Článek 3
1. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní retailové spořicí a vkladové produkty pro retailové zákazníky mezi […] finančními institucemi s největším podílem na trhu z hlediska objemu na nizozemském retailovém trhu spoření v některém z těchto segmentů:
-
spořicí účty;
-
termínové vklady na dobu jednoho roku;
-
termínové vklady na dobu dvou let;
-
termínové vklady na dobu tří let;
-
termínové vklady na dobu čtyř let a
-
termínové vklady na dobu pěti let.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem v segmentu nizozemského retailového trhu spoření a vkladů, přizpůsobit u standardních produktů v příslušném segmentu sazbu těmto třem finančním institucím.
2. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní typ hypoték mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu, přizpůsobit u příslušného standardního typu hypotéky sazbu těmto třem finančním institucím.
3. Za účelem dodržování odstavců 1 a 2 sleduje skupina ABN AMRO trvale (a nejméně jednou týdně) podmínky, které nabízejí […] jiné finanční instituce s největším podílem z hlediska objemu na příslušných nizozemských trzích spoření, jsou-li tyto podmínky dostupné ve veřejné doméně. Pokud údaje některé z těchto […] jiných finančních institucí nejsou veřejně dostupné, budou nahrazeny údaji dalších největších finančních institucí v pořadí podle podílu na trhu.
Jakmile skupina ABN AMRO zjistí, že u kteréhokoli ze svých produktů nabízí výhodnější cenu, než je cena, kterou může nabízet podle odstavce 1 a odstavce 2 tohoto článku, vyrozumí o tom skupina ABN AMRO neprodleně Komisi. Cenu produktů ihned upraví a úpravu ceny zavede co nejdříve.
Co se týká retailových spořicích a vkladových produktů, skupina ABN AMRO provede úpravu nejpozději do deseti pracovních dnů ode dne, kdy zjistila odchylku od stanovené podmínky. Pokud se však odchylka týká produktů, u nichž lze cenu změnit teprve na konci měsíce, a mezi okamžikem zjištění odchylky a koncem měsíce zbývá méně než deset pracovních dnů, provede skupina ABN AMRO úpravu při první příležitosti od konce následujícího měsíce.
Pokud jde o hypotéky, skupina ABN AMRO upraví svou cenu do deseti pracovních dnů ode dne, k němuž zjistila odchylku od stanovené podmínky, a úprava bude zavedena nejpozději do patnácti pracovních dnů ode dne zjištění odchylky od stanovené podmínky.
4. Podmínka stanovená v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy o dodržování této podmínky, a to nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění čtvrtletních finančních výsledků skupiny ABN AMRO.
Článek 4
1. Skupina ABN AMRO se všemožně vynasnaží dosáhnout výhledů (včetně čistých úrokových výnosů), jež byly Komisi předloženy v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovány v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Výhledů z listopadu 2010 je nutno dosáhnout na konsolidované úrovni skupiny ABN AMRO.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy s rozčleněním výhledů a skutečných údajů (včetně čistých úrokových výnosů) na úrovni čtyř segmentů vymezených v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a v plánu restrukturalizace z listopadu 2010: retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví, komerční a obchodní bankovnictví.
Skupina ABN AMRO může podat Komisi odůvodněnou žádost o revizi výhledů (včetně čistých úrokových výnosů) s cílem zohlednit vnější vývoj.
2. Skupina ABN AMRO poskytne rozpis výhledů týkajících se čistých úrokových výnosů podle objemu a rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) zprávy, v nichž je objasněno, zda jsou čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s výhledy uvedenými v odstavci 1. Tato zpráva obsahuje rovněž srovnání odhadovaných a skutečných rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Nejsou-li čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s těmito výhledy, uvede skupina ABN AMRO v této zprávě opatření, která přijme k dosažení těchto výhledů.
3. Povinnosti stanovené v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Skupina ABN AMRO nesmí v žádném podniku získat kontrolu přesahující [0 - 7] %.
2. Odchylně od odstavce 1 může skupina ABN AMRO uskutečnit akvizice, pokud celková hrubá kumulativní kupní cena (s vyloučením převzetí či převodu dluhu v souvislosti s těmito akvizicemi) zaplacená skupinou ABN AMRO za veškeré tyto akvizice v období tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nepřesáhne [0 - 600] milionů EUR.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na akvizice soukromých kapitálových fondů ze strany skupiny ABN AMRO, jsou-li v souladu s jejím obchodním plánem a plánovaným rozpočtem divize „Soukromé kapitálové fondy“, který byl Komisi předložen dne 5. října 2010.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje rovněž na […] podíly na vlastním kapitálu, které převzala divize skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ na podporu své běžné činnosti v oblasti financování, jsou-li v souladu s obchodním plánem skupiny ABN AMRO a plánovaným rozpočtem této divize, který byl Komisi předložen dne 10. ledna 2010.
Skupina ABN AMRO bude Komisi čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) předkládat zprávy. V těchto zprávách jsou uvedeny skutečné akvizice, které uskutečnily divize „Soukromé kapitálové fondy“ a „Energetika, komodity a doprava“. Zpráva obsahuje rovněž podrobné údaje o ostatních akvizicích skupiny ABN AMRO, jež směla uskutečnit podle odstavce 1.
3. Zákaz stanovený v odstavci 1 platí alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Pokud zákaz stanovený v odstavci 1 platí déle než tři roky ode dne vydání tohoto rozhodnutí, zvyšuje se celková hrubá kumulativní kupní cena podle odst. 2 prvního pododstavce o [0 - 200] milionů EUR ročně.
Článek 6
Skupina ABN AMRO nesmí zmiňovat v reklamě skutečnost, že je ve státním vlastnictví, ani na obdrženou státní podporu odkazovat v komunikaci se stávajícími či potenciálními zákazníky nebo investory, a to alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Bez ohledu na tento zákaz může skupina ABN AMRO poukázat na skutečnost, že je ve státním vlastnictví, a na případnou jinou státní podporu, kterou obdržela, pokud se to vyžaduje podle platných právních a správních předpisů.
Článek 7
1. Skupina ABN AMRO nabídne zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku možnost ukončit vztah se skupinou ABN AMRO v rámci soukromého bankovnictví a převést investiční portfolia do jiných bank. Tato nabídka platí po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců (dále jen „příslušné období“).
Příslušné období začne co nejdříve ode dne vydání tohoto rozhodnutí tak, aby byl (v případě potřeby) k dispozici přiměřený čas na přípravu, nejpozději však do jednoho roku ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO předloží Komisi ke schválení počáteční datum příslušného období, a to nejméně čtyři týdny před předpokládaným začátkem příslušného období.
2. Skupina ABN AMRO sdělí jednoznačným způsobem všem zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku podmínky nabídky popsané v odstavci 1, a to nejpozději k prvnímu dni příslušného období. Informace, které skupina ABN AMRO zašle svým zákazníkům, budou nejprve předloženy Komisi, a to nejméně čtyři týdny před rozesláním těchto informací zákazníkům.
3. Skupina ABN AMRO usnadní ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví, pokud o to zákazníci požádají, použitím běžných postupů s co nejnižšími náklady. Jestliže se zákazník rozhodne převést svou pozici a/nebo (související) zajištění pohledávek a je-li tento převod možný z hlediska nabývající banky, skupina ABN AMRO takovýto převod usnadní. Zákazníci jsou informováni o možnosti převést pozice místo jejich likvidace a budou informováni rovněž o nákladech těchto dvou možností.
Skupina ABN AMRO uhradí své vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahu v rámci soukromého bankovnictví a převodu portfolií (130).
Skupina ABN AMRO není povinna uhradit jiné finanční důsledky vzniklé zákazníkům.
Článek 8
Skupina ABN AMRO nevyplatí kupóny z nástrojů týkajících se základní kapitálové složky Tier 1, kapitálu Tier 1 a kapitálu Tier 2 (včetně hybridních kapitálových nástrojů a prioritních akcií), které byly vydány přede dnem přijetí tohoto rozhodnutí, ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto kapitálovým nástrojům do dne 10. března 2013 včetně, neexistuje-li právní povinnost tak učinit.
Skupina ABN AMRO může po dni přijetí tohoto rozhodnutí vydat nové kapitálové nástroje nebo vyplatit kupóny z těchto nových kapitálových nástrojů, pokud tyto emise či výplaty nevedou k povinnosti vyplatit kupóny z vlastních stávajících kapitálových nástrojů.
Odchylně od prvního pododstavce může skupina ABN AMRO odkoupit nástroj FCC (konkrétně 87,5 milionu EUR, nekumulativní, časově neomezené prioritní akcie bez hlasovacích práv třídy A série I s dividendou 6,25 % vydané společností Fortis Capital Company Ltd).
Do dne 10. března 2013 včetně bude skupina ABN AMRO vyplácet dividendy ze svých kmenových akcií pouze v případě, že tyto dividendy přesáhnou 100 milionů EUR (131).
Článek 9
Nejpozději do dne 30. června 2011 zaplatí skupina ABN AMRO Nizozemsku upravenou úrokovou sazbu z půjček uvedených v e-mailu, který Komise zaslala nizozemskému státu dne 24. června 2010. Částky upravené o úroky činí 18 152 722 EUR.
Článek 10
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informuje Nizozemsko Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 11
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 5. dubna 2011.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 5 de Abril de 2011
relativa às medidas C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 e N 19/10) executadas pelo Estado Neerlandês a favor do ABN AMRO GROUP NV (criado na sequência da fusão entre o Fortis Bank Nederland e o ABN AMRO N)
[notificada com o número C(2011) 2114]
(Apenas faz fé o texto em língua inglesa)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2011/823/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE), nomeadamente o artigo 108.o, n.o 2, primeiro parágrafo,
Após ter convidado as partes interessadas a apresentarem as suas observações (1), nos termos do artigo 108.o, n.o 2, do Tratado, e tendo em conta essas observações,
Considerando o seguinte:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Em 3 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês adquiriu o Fortis Bank Nederland («FBN»), (ou seja, a filial bancária neerlandesa da sociedade gestora de participações financeiras Fortis SA/NV (2)), incluindo os activos pertencentes ao FBN («ABN AMRO N»), pelo montante de 12,8 mil milhões de EUR. No âmbito da mesma transacção, o Estado neerlandês substituiu-se também ao Fortis Bank SA/NV, a filial belga do Fortis SA/NV, como credor de empréstimos ao FBN no valor nominal de 16,1 mil milhões de EUR (3). O Estado neerlandês concedeu ainda ao FBN uma linha de crédito de curto prazo no montante de 45 mil milhões de EUR e aceitou indemnizar o Fortis SA/NV pelos custos e obrigações decorrentes do pacto do consórcio de accionistas («CSA»). No CSA eram descritos os direitos e obrigações das três instituições financeiras (Fortis SA/NV, Banco Santander e Royal Bank of Scotland («RBS»), ou os três membros do consórcio) que tinham apresentado uma proposta conjunta de aquisição do ABN AMRO Holding, através da nova entidade jurídica «RFS Holdings», criada para o efeito. Em 7 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês notificou à Comissão as suas medidas de 3 de Outubro de 2008 (ou seja, a aquisição do FBN, pelo montante de 12,8 mil milhões de EUR, a novação de empréstimos de longo prazo no valor nominal de 16,1 mil milhões de EUR e a linha de crédito de curto prazo no montante de 45 mil milhões de EUR, a seguir designadas por «transacções integradas de 3 de Outubro de 2008»), enquanto medidas que não constituíam um auxílio estatal, por razões de segurança jurídica. Uma vez que as medidas tinham sido já executadas, a Comissão registou o processo como auxílio NN (ou seja, NN53b/08).
(2)
Nas negociações que levaram à aquisição do FBN, em 3 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês baseou-se numa relatório de avaliação externo de […] (4), de que foi enviado um exemplar à Comissão em 15 de Outubro de 2008.
(3)
Por carta de 30 de Outubro de 2008, a Comissão comunicou ao Ministério das Finanças neerlandês o seu parecer preliminar no sentido de que as medidas de 3 de Outubro de 2008 pareciam constituir um auxílio estatal ao FBN. Em 20 de Novembro de 2008 realizou-se uma reunião entre os serviços da Comissão e o Estado neerlandês.
(4)
Em 21 de Novembro de 2008, o Estado neerlandês decidiu oficialmente que não manteria o FBN e o ABN AMRO N como entidades separadas, mas antes procederia a uma fusão das duas empresas («fusão»), em conformidade com os planos anteriores do Fortis SA/NV.
(5)
Em 3 de Dezembro de 2008, a Comissão adoptou uma decisão (5) («Decisão de 3 de Dezembro de 2008») declarando que as medidas do Estado neerlandês de 3 de Outubro de 2008 a favor do Fortis Bank SA/NV constituíam um auxílio estatal compatível com o mercado comum. Contudo, no quarto considerando da referida decisão afirmava-se explicitamente que a Comissão apreciaria no âmbito de um procedimento distinto se as medidas executadas em 3 de Outubro de 2008 continham também um auxílio ao FBN.
(6)
Em 17 de Dezembro de 2008, o Estado neerlandês informou a Comissão da sua intenção de comprar o ABN AMRO N ao FBN, por 6,5 mil milhões de EUR. A aquisição teve lugar em 24 de Dezembro de 2008. Em 2 de Fevereiro de 2009, as autoridades neerlandesas notificaram essa aquisição à Comissão enquanto medida que não constituía um auxílio estatal, por motivos de segurança jurídica.
(7)
Em 24 de Dezembro 2008, o RBS, o Banco Santander e o Estado neerlandês assinaram um aditamento ao CSA em virtude do qual o Estado neerlandês substituía o Fortis SA/NV no CSA.
(8)
Em 6 de Março de 2009, o Estado neerlandês enviou à Comissão um relatório de auditoria jurídica (6) sobre todas as empresas adquiridas, elaborado por […] a pedido do Estado neerlandês.
(9)
Por decisão de 8 de Abril de 2009 («Decisão de 8 de Abril de 2009»), a Comissão deu início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do Tratado, no processo C11/09 (ex-NN53b/08), relativamente ao alegado auxílio concedido ao FBN e ao ABN AMRO N.
(10)
Em 6 de Maio de 2009, a Comissão recebeu uma carta de denúncia do Lanschot Bank («autor da denúncia»), um concorrente neerlandês do FBN e do ABN AMRO N. Esta carta foi transmitida pela Comissão ao Estado neerlandês em 22 de Julho de 2009, convidando-o a apresentar observações. O Estado neerlandês solicitou uma prorrogação do prazo em 20 de Agosto de 2009 e enviou uma resposta detalhada à denúncia em 22 de Setembro de 2009. O autor da denúncia apresentou novas informações por cartas de 21 de Agosto de 2009 e de 28 de Agosto de 2009. Estas cartas foram transmitidas ao Estado neerlandês em 23 de Setembro de 2009 e o Estado neerlandês respondeu em 29 de Outubro de 2009.
(11)
Em 15 de Maio de 2009, o Estado neerlandês enviou uma carta à Comissão em que respondia a várias questões formuladas na Decisão de 8 de Abril de 2009. Em 11 de Agosto de 2009 foi enviada à Comissão uma resposta mais detalhada, para a qual o Estado neerlandês solicitara um prazo mais prolongado.
(12)
Num documento oficioso enviado em 15 de Junho de 2009 e no decurso de uma reunião de seguimento com a Comissão, realizada em 16 de Junho de 2009, o Estado neerlandês informou a Comissão da sua intenção de executar um plano de recapitalização no montante de 2,5 mil milhões de EUR que permitiria que o ABN AMRO N se separasse da sua empresa-mãe, o ABN AMRO Bank (7). No decurso dessa reunião, o Estado neerlandês referiu que, após a primeira injecção de capital no montante de 2,5 mil milhões de EUR, seriam necessárias medidas adicionais, ainda não quantificáveis.
(13)
Na Decisão de 8 de Abril de 2009, a Comissão convidava o supervisor prudencial neerlandês a apresentar as suas observações relativamente à solidez do FBN e do ABN AMRO N, respectivamente. A Comissão recebeu as informações sobre o FBN por carta de 18 de Junho de 2009 e uma actualização em 5 de Janeiro de 2010. O Estado neerlandês transmitiu também uma carta do supervisor prudencial neerlandês relativa ao ABN AMRO N, em 20 de Janeiro de 2010.
(14)
Em 6 de Julho de 2009, o ABN AMRO Bank, a empresa-mãe do ABN AMRO N, enviou uma carta à Comissão em que apresentava observações sobre a Decisão de 8 de Abril de 2009. Essa carta foi transmitida ao Estado neerlandês em 22 de Julho de 2009 e o Estado neerlandês respondeu em 22 de Setembro de 2009.
(15)
Em 9 de Julho de 2009, o Estado neerlandês informou a Comissão de que o FBN tinha reembolsado todos os financiamentos de curto prazo concedidos pelo Estado neerlandês ao abrigo da linha de crédito no montante de 45 mil milhões de EUR criada em 3 de Outubro de 2008.
(16)
Em 15 de Julho de 2009, o Estado neerlandês informou a Comissão do plano do FBN de aquisição do Fortis Clearing Americas («FCA») ao Fortis Bank SA/NV.
(17)
Em 17 de Julho de 2009, o Estado neerlandês notificou oficialmente um plano de medidas de recapitalização no montante de 2,5 mil milhões de EUR (8), que consistiam num swap de risco de incumprimento («CDS») com um efeito de redução das necessidades de capital de 1,7 mil milhões de EUR («instrumento de redução das necessidades de capital», capital relief instrument, «CRI») e na emissão de valores mobiliários convertíveis obrigatórios (Mandatory Convertible Security, «MCS») no valor de 800 mil milhões de EUR. As medidas foram registadas inicialmente com a referência N429/09, mas dado que foram executadas antes de a Comissão ter tomado uma decisão relativamente às mesmas, o processo foi transferido do registo dos auxílios notificados para o dos auxílios não notificados (com a referência NN 2/10).
(18)
Em 10 de Setembro de 2009, o Estado neerlandês enviou à Comissão um documento oficioso apresentando informações actualizadas sobre o processo de cisão e referindo que seriam inevitáveis medidas de auxílio estatal adicionais (não quantificadas).
(19)
No decurso de uma reunião com a Comissão realizada em 9 de Novembro de 2009, o Estado neerlandês informou que o FBN e o ABN AMRO N necessitariam de medidas adicionais no montante de 4,39 mil milhões de EUR, que elevariam assim o montante total das medidas (incluindo as medidas notificadas em 17 de Julho de 2009) para 6,89 mil milhões de EUR. As medidas eram descritas em mais pormenor num aditamento de 10 de Novembro de 2009 ao documento oficioso de 10 de Setembro de 2009, bem como numa nota explicativa complementar de 13 de Novembro de 2009.
(20)
Em 26 de Novembro de 2009, o Estado neerlandês apresentou à Comissão um relatório de […] com observações sobre a transacção de 24 de Dezembro de 2008. O relatório apresentado continha também material de referência explicando […].
(21)
Em 4 de Dezembro de 2009, o Estado neerlandês apresentou à Comissão uma primeira versão (9) de um plano de reestruturação do Grupo ABN AMRO («plano de reestruturação de Dezembro de 2009»), a nova entidade resultante da fusão entre o FBN e o ABN AMRO N. Esse plano descrevia a estratégia da nova entidade, contendo também projecções financeiras para um cenário de base.
(22)
Em 14 de Janeiro de 2010, o Estado neerlandês notificou oficialmente as novas medidas de auxílio estatal no montante de 4,39 mil milhões de EUR, além das medidas já notificadas em Julho de 2009. A Comissão registou as novas medidas com a referência N19/10.
(23)
Por decisão de 5 de Fevereiro de 2010 («Decisão de 5 de Fevereiro de 2010»), a Comissão decidiu alargar o procedimento de investigação C11/09 de modo a incluir as medidas registadas com as referências NN2/10 e N19/10. Nesta decisão, a Comissão aprovava temporariamente essas medidas enquanto medidas de auxílio à reestruturação, até 31 de Julho de 2010. O Estado neerlandês enviou à Comissão uma carta contendo uma proibição de ocupar uma posição de liderança em matéria de preços, aplicável até ao final de 2010.
(24)
Em 23 de Março de 2010, a Comissão recebeu uma resposta do Estado neerlandês (que solicitara uma prorrogação do prazo) à Decisão de 5 de Fevereiro de 2010. O Estado neerlandês apresentou também informações complementares sobre o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 do novo Grupo ABN AMRO, que incluía projecções financeiras para um cenário menos favorável.
(25)
A Comissão formulou em 8 de Abril de 2010 novas perguntas a que foi dada resposta em 7 de Maio de 2010. O Estado neerlandês forneceu também à Comissão informações suplementares sobre as responsabilidades cruzadas resultantes da aplicação das medidas de correcção da concentração (10), em 26 de Maio de 2010. No mesmo dia, a Comissão enviou uma mensagem de correio electrónico com perguntas subsequentes, a que foi dada resposta em 9 de Junho de 2010.
(26)
Em 20 de Julho de 2010, o Estado neerlandês solicitou à Comissão uma prorrogação da aprovação temporária das medidas de auxílio à reestruturação registadas com as referências NN2/10 e N19/10. O Estado neerlandês enviou também uma carta prorrogando a proibição de ocupar uma posição de liderança em matéria de preços pelo menos até 30 de Junho de 2011 ou até à data de adopção da decisão final da Comissão.
(27)
Em 30 de Julho de 2010, a Comissão decidiu prorrogar a aprovação temporária das medidas de auxílio à reestruturação registadas com as referências NN2/10 e N19/10 até que a Comissão terminasse a sua investigação C11/09.
(28)
Em 20 de Agosto de 2010, o Estado neerlandês enviou à Comissão um documento em que explicava em pormenor a sua estratégia de saída.
(29)
Em 5 de Outubro de 2010, o Estado neerlandês apresentou um plano de actividades para a divisão «Private Equity» do Grupo ABN AMRO. Em 10 de Janeiro de 2010 foi enviado à Comissão um plano semelhante para a divisão «Energy, Commodities & Transportation» do Grupo ABN AMRO.
(30)
Em 15 de Outubro de 2010, o Grupo ABN AMRO anunciou que exerceria a sua opção de recompra para amortizar antecipadamente o instrumento de redução das necessidades de capital, a partir de 31 de Outubro de 2010.
(31)
Em 8 de Novembro de 2010, o Estado neerlandês comunicou uma versão actualizada («plano de reestruturação de Novembro de 2010»), datada de 29 de Outubro de 2010, do plano de reestruturação do Grupo ABN AMRO. Em 10 de Janeiro de 2011, o Estado neerlandês enviou um documento explicando como é que o Grupo ABN AMRO actualizara as projecções de 8 de Novembro de 2010, em comparação com as projecções iniciais de 4 de Dezembro de 2009.
(32)
No decurso do procedimento realizaram-se numerosas trocas de informação, teleconferências e reuniões entre representantes do Estado neerlandês, do ABN AMRO N e do FBN e da Comissão Europeia.
2. DESCRIÇÃO DETALHADA DOS BENEFICIÁRIOS E DAS MEDIDAS
2.1. Criação do Grupo ABN AMRO
(33)
Na Primavera de 2007, os membros do consórcio criaram uma nova entidade jurídica, o «RFS Holdings», para adquirir o ABN AMRO Holding.
(34)
Os membros do consórcio tencionavam dividir o ABN AMRO Holding em três partes e as disposições relativas a esse processo de cisão foram estabelecidas no «CSA».
(35)
Para facilitar a repartição, os membros do consórcio criaram as chamadas «tracking-shares», acções de valor indexado a cada uma das partes do negócio, e, portanto, representando a propriedade económica do negócio atribuível a cada um deles. Por consequência, o RBS, o Banco Santander e o Fortis SA/NV passaram a ser os proprietários económicos (11) das chamadas R-share, S-share e N-share («ABN AMRO R», «ABN AMRO S» e «ABN AMRO N»).
(36)
O ABN AMRO R incluía inter alia as unidades de negócio («business unit», ou «BU») «BU Global Business & Markets», «BU Asia», «BU Global Transaction Services» e a rede internacional, ao passo que o ABN AMRO S incluía inter alia a «BU Latin America» e a «BU Antonveneta» (Itália).
(37)
O ABN AMRO N incluía a «BU Netherlands» e a «BU Private Banking», bem como o «International Diamond and Jewelry Group».
(38)
As actividades que não eram atribuídas aos membros individuais do consórcio foram agrupadas na chamada ABN AMRO Z-share («ABN AMRO Z»), que continuava a ser responsável pelas funções da sede, por exemplo. Cada um dos membros do consórcio detinha uma participação proporcional (12) no ABN AMRO Z.
(39)
Em 3 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês comprou o FBN ao Fortis Bank SA/NV, por 12,8 mil milhões de EUR. Em consequência dessa aquisição, o Estado neerlandês passou também a ser o proprietário indirecto do ABN AMRO N, dado que o FBN, quando estava integrado no Fortis Bank SA/NV, era o proprietário legal do ABN AMRO N. Em 3 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês comprometeu-se igualmente a indemnizar o Fortis SA/NV por quaisquer encargos em que o Fortis SA/NV pudesse incorrer em consequência de continuar a ser parte do CSA. Em 24 de Dezembro 2008, o RBS, o Banco Santander e o Estado neerlandês assinaram um aditamento ao CSA em virtude do qual o Estado neerlandês substituía o Fortis SA/NV no CSA.
(40)
Em 24 de Dezembro 2008, o Estado neerlandês comprou o ABN AMRO N ao FBN, por 6,5 mil milhões de EUR, passando assim a ser o proprietário directo do ABN AMRO N. Antes dessa aquisição, o Estado neerlandês controlava indirectamente o ABN AMRO N, através do FBN.
(41)
Gráfico 1:
Cisão do ABN AMRO N
(42)
Em 21 de Novembro de 2008, o Estado neerlandês decidiu que procederia a uma fusão do ABN AMRO N com o FBN (que fora já a intenção não concretizada do Fortis SA/NV). A fusão só poderia ter lugar após a cisão entre o ABN AMRO N e o ABN AMRO Bank, a sua empresa-mãe. Numa primeira etapa, as actividades do ABN AMRO N foram transferidas para uma nova entidade jurídica integrada no ABN AMRO Bank, a que foi dado o nome de ABN AMRO II.
(43)
Em 6 de Fevereiro de 2010, verificou-se a cisão do ABN AMRO II, tal como é descrita no considerando 41, que passou a ser designado pelo nome de ABN AMRO Bank. Em simultâneo, a entidade jurídica designada anteriormente pelo nome de ABN AMRO Bank recebeu a nova designação de «The Royal Bank of Scotland NV» («RBS NV») (ver gráfico supra).
(44)
Antes que a nova entidade, o ABN AMRO Bank, se pudesse fundir com o FBN, era necessário aplicar medidas de correcção dos problemas de concorrência. Quando o Fortis SA/NV adquiriu o ABN AMRO N, em 2007, a Comissão concluíra (13) («Decisão de concentração») que uma fusão entre o ABN AMRO N e o FBN criaria problemas de concentração no mercado bancário neerlandês, nomeadamente nos segmentos da banca comercial e de factoring.
(45)
A fim de resolver esses problemas de concentração, o Fortis SA/NV comprometeu-se a vender ao Deutsche Bank várias actividades (ou seja, a divisão de factoring, ou IFN, e as actividades de banca comercial do New HBU). Quando o Estado neerlandês adquiriu o FBN e o ABN AMRO N, em 3 de Outubro de 2008, o Fortis SA/NV não tinha ainda concretizado a venda do New HBU e da IFN ao Deutsche Bank. Após ter decidido que procederia à fusão do FBN com o ABN AMRO N, o Estado neerlandês retomou as negociações com o Deutsche Bank (14). A operação de venda do New HBU e da IFN ao Deutsche Bank foi concluída em 1 de Abril 2010.
(46)
O New HBU, que possuía activos no valor total de [10 - 20] mil milhões de EUR e empregava cerca de [1 000 - 1 500] equivalentes a tempo inteiro («ETI»), incluía o Hollandsche Bank Unie («HBU») (um banco comercial que era propriedade do ABN AMRO N), alguns departamentos de vendas do ABN AMRO (13, num total de 78) e algumas Unidades de Clientes Empresariais do ABN AMRO (2, num total de 5).
(47)
A fusão oficial entre o ABN AMRO Bank e o FBN, formando o Grupo ABN AMRO, teve lugar em 1 de Julho de 2010, tal como se descreve no gráfico 2 do considerando 49.
(48)
O Estado neerlandês transferiu a gestão da sua participação no ABN AMRO Z para o novo ABN AMRO Bank, pois não desejava dedicar recursos à gestão quotidiana dessa participação. Contudo, o Estado neerlandês continua a ser o proprietário legal do ABN AMRO Z, tendo direito a todos os lucros potenciais e sendo responsável por todas as perdas potenciais do ABN AMRO Z (15).
(49)
Gráfico 2:
Criação do Grupo ABN AMRO
2.2. Beneficiários
2.2.1. Actividades económicas do ABN AMRO N e do ABN AMRO Z
(50)
O ABN AMRO N - que enquanto entidade autónoma é o terceiro maior banco dos Países Baixos, depois do Rabobank e do ING - era constituído pela BU Netherlands e pela BU Private Banking.
(51)
A primeira unidade de negócios, a BU Netherlands, prestava serviços de banca de retalho e comercial, através de uma rede de agências constituída por 510 agências bancárias e 78 agências de consultoria financeira, bem como através de canais alternativos como a Internet, as ATM (16) e os centros de atendimento telefónico. A BU Netherlands empregava cerca de 19 000 ETI.
(52)
Na banca de retalho, a BU Netherlands tinha uma base de clientes sólida, nos segmentos de «mass retail» (retalho de massa) (mais de [3,5 - 5] milhões de clientes) e de «preferred banking» (banca de afluentes) (mais de [250 000 - 420 000] clientes) (17), disponibilizando uma ampla gama de produtos (tais como poupança, investimentos, hipotecas, seguros, crédito e pagamentos por cartão de crédito).
(53)
Na banca comercial, o ABN AMRO N prestava serviços a [300 000 - 400 000] PME (18) e a [9 000 - 21 000] grandes empresas (se bem que, nos termos do CSA, os grandes clientes do ABN AMRO Bank fossem atribuídos ao RBS), disponibilizando uma ampla gama de produtos (tais como crédito, pagamentos e gestão de tesouraria, poupança, tesouraria, gestão de riscos e seguros, produtos e soluções financeiras complexas, leasing e factoring).
(54)
A segunda unidade de negócios, a «BU Private Banking», dirigia-se a clientes com activos líquidos investíveis no valor de mais de 1 milhão de EUR, disponibilizando vários produtos de gestão de activos e administração de bens imóveis. A «BU Private Banking» tinha criado uma rede muito desenvolvida, através de um crescimento orgânico nos Países Baixos e em França e de aquisições efectuadas na Alemanha (Delbrück Bethmann Maffei) e na Bélgica (Bank Corluy). Incluía também uma empresa comum com a Neuflize Vie, uma seguradora francesa.
(55)
As sociedades adquiridas em 3 de Outubro de 2008 pelo Estado neerlandês incluíam também o «International Diamond and Jewelry Group», uma divisão dedicada às empresas com actividades nos sectores do fabrico de jóias e do comércio de diamantes.
(56)
O ABN AMRO Z não possuía activos operacionais, mas incluía inter alia activos fiscais, várias participações (entre outras no Saudi Hollandi Bank) e a restante carteira de private equity. Em termos de passivo, existia uma provisão para liquidar obrigações para com o Departamento de Justiça dos Estados Unidos, outras provisões (em parte relacionadas com o pessoal) e financiamento inter-empresas de activos da sociedade. Tal como se refere na nota de rodapé 11, o Estado neerlandês detém uma participação de 33,81 % no ABN AMRO Z.
(57)
No quadro 1 infra são apresentados resumidamente alguns dos principais dados financeiros pro-forma do ABN AMRO N:
Quadro 1
Principais dados financeiros do ABN AMRO N (em mil milhões de EUR)
2008
2009
Rendimento total de exploração (19)
5 189
4 899
Lucro líquido
471
(117)
Rendimento do capital próprio
6,7 %
-2,7 %
Rácio custos/benefícios
73 %
77,5 %
Total dos activos
183 539
202 084
Capital social total
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Rácio de fundos próprios de base
9,4 %
10,2 % (23)
Rácio de capital total ou BIS-ratio
12,6 %
14,8 %
Recursos estáveis/activos não líquidos
107 %
110 %
Fonte: ABN AMRO Bank NV, Annual Review 2009, ex ABN AMRO Z e consolidação private equity, mas incluindo o New HBU.
(58)
No exercício de 2009, o ABN AMRO N registou um prejuízo de 117 milhões de EUR. O prejuízo foi devido a imparidades de crédito mais elevadas, à redução das margens de juros, a encargos mais elevados relacionados com o sistema de garantia de depósitos neerlandês e aos custos de cisão e integração (24). Excluindo os custos de cisão e integração, o ABN AMRO N teria registado em 2009 um pequeno lucro líquido de 52 milhões de EUR.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Enquanto entidade autónoma, o FBN era o quarto maior banco do mercado neerlandês (depois do Rabobank, do ING e do ABN AMRO N, mas antes do SNS REAAL).
(60)
O Estado neerlandês (e anteriormente o Fortis SA/NV) detinha directamente 92,6 % do FBN, ao passo que o veículo de investimento Fortis FBN(H) Preferred Investments BV era o proprietário da restante participação de 7,4 %, sob a forma de acções preferenciais. O Estado neerlandês detinha 70 % das acções desse veículo de investimento e os restantes 30 % pertenciam a vários investidores privados (25). As acções preferenciais de propriedade privada tinham o valor nominal de 210 milhões de EUR e pagavam um dividendo não cumulativo de 5,85 % (26).
(61)
As actividades do FBN estavam subdivididas em três segmentos: banca de retalho, banca privada e banca de comercial e de investimento.
(62)
As actividades de banca de retalho incluíam as actividades tradicionais da banca de retalho (com uma rede de 157 agências, [2 - 3] milhões de clientes individuais e [20 000 - 60 000] de PME), mas também o Directbank (que disponibilizava soluções de hipotecas, através de intermediários) e os produtos de consumer finance e cartões de pagamento do Alfam e do ICS, respectivamente.
(63)
As actividades de banca privada eram desenvolvidas principalmente com o nome de marca de Fortis Mees Pierson, disponibilizando serviços de gestão de fortunas (administração de bens imóveis, investimento, empréstimos e seguros) dirigidos a um segmento de [15 000 - 40 000] clientes de todo o território dos Países Baixos.
(64)
As actividades de banca comercial e de investimento do FBN eram desempenhadas por sete subdivisões diferentes. A divisão de «Commercial Banking» (1) do FBN dispunha de 23 escritórios que disponibilizavam variados produtos a empresas com um volume de negócios até 250 milhões de EUR. As empresas com um volume de negócios superior a 250 milhões de EUR, bem como o sector público, eram atendidos por outra subdivisão, «Corporate & Public Banking» (2). As outras subdivisões eram as seguintes: «Investment banking» (3) (27), «Specialised Financial Services» (4) (28), «Energy, Commodities & Transportation» (5), «Global Markets & Institutional Banking» (6) (29) e «Clearing Funds & Custody» (7) (30).
(65)
No quadro 2 infra são apresentados resumidamente alguns dos principais dados financeiros do FBN:
Quadro 2
Principais dados financeiros do FBN
(em mil milhões de EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Rendimento total de exploração
3 473
3 553
3 096
2 171
Lucro líquido
1 157
1 296
-18 486
406
Rendimento do capital próprio (normalizado) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Rácio custos/benefícios
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Total dos activos
209 749
272 378
184 203
189 785
Capital social total
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Rácio de fundos próprios de base
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Rácio de capital total
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Rácio empréstimos/depósitos
167 %
237 %
208 %
Fonte: Relatórios anuais do FBN de 2008/2009.
(66)
Em 2008, o FBN registou prejuízos no montante de 18,5 mil milhões de EUR, mas esses prejuízos estavam relacionados em grande medida com itens extraordinários. A empresa foi obrigada a registar um prejuízo líquido de 16,8 mil milhões de EUR relativamente à sua participação no RFS Holdings e à venda da mesma e incorreu também em perdas por imparidade no montante de 922 milhões de EUR (líquidas de impostos) na sua divisão Prime Fund Solutions, devido à fraude Madoff (34). Os lucros líquidos pro-forma, à exclusão desses elementos, ascenderam a 604 milhões de EUR, tendo sido realizados quase exclusivamente na primeira metade de 2008.
(67)
Em 2009, o FBN obteve lucros líquidos de 406 milhões de EUR, para o que contribuíram duas receitas extraordinárias (uma liquidação em numerário no montante de 362,5 milhões de EUR da Fortis Capital Company e a recuperação de provisões no montante de 16 milhões de EUR relacionadas com o caso Madoff). Os lucros líquidos pro-forma reduziram-se para 27 milhões de EUR (35) (em comparação com 604 milhões de EUR em 2008).
2.2.3. Grupo ABN AMRO
(68)
O Grupo ABN AMRO, que foi criado na sequência da fusão entre o FBN e o ABN AMRO Bank (ou seja, actividades do ABN AMRO N), em 1 de Julho de 2010, reúne todas as actividades do FBN e do ABN AMRO N em duas unidades empresariais distintas, «Retail and Private banking» (banca de retalho e de particulares) e «Commercial and Merchant banking» (banca comercial e de investimento). Em 2008 o grupo obteve um rendimento de exploração pro-forma de 7,15 mil milhões de EUR e possuía um total de activos pro-forma no valor de 360 mil milhões de EUR. De acordo com os valores mais recentes (36), o Grupo ABN AMRO dispõe de um capital social total, nos termos das IFRS (37), no valor de 11,7 mil milhões de EUR.
(69)
O Grupo ABN AMRO é muito diversificado, com um rendimento de exploração de 4,2 mil milhões de EUR na área da banca de retalho e de clientes particulares e um rendimento de exploração de 2,8 mil milhões de EUR na área da banca comercial. Do ponto de vista geográfico, o grosso das receitas do Grupo ABN AMRO (nomeadamente [65 - 95] % do total) é obtido nos Países Baixos.
(70)
Na área de «Retail and Private Banking» (banca de retalho e de clientes particulares), o Grupo ABN AMRO integrado detém quotas de mercado de [15 - 20] % e de [15 - 20] % (38), nos segmentos de «mass retail» (retalho de massas) e «preferred banking» (banca de afluentes) (39), sendo assim o terceiro maior banco do mercado neerlandês, em temos de quota de mercado. No segmento de banca privada (com o nome de marca ABN AMRO Mees Pierson), o Grupo ABN AMRO é de longe o maior do mercado neerlandês, com uma quota de mercado de cerca de [30 - 40] % (40). No segmento «Commercial and Merchant banking» (banca comercial e de investimento), a quota de mercado do Grupo ABN AMRO é de cerca de [15 - 25] % (41).
(71)
O Grupo ABN AMRO não inclui já o New HBU e as actividades de factoring da IFN, que foram alienadas ao abrigo da medida de correcção para a concentração, em 1 de Abril de 2010.
(72)
No âmbito do processo de reestruturação, duas pequenas divisões do FBN (nomeadamente a Intertrust e a Prime Fund Solutions («PFS»)) foram também alienadas e não pertencem já ao Grupo ABN AMRO.
(73)
Em Setembro de 2009, o FBN (e o seu parceiro Banque Générale du Luxembourg, «BGL») (42) vendeu a Intertrust à Waterland, uma empresa de private equity. A Intertrust é um dos maiores operadores no mercado global de consultoria de negócios e gestão. Emprega 1 000 peritos em 19 países e o seu rendimento de exploração e RWA ascendem, respectivamente, a […] mil milhões de EUR e […] mil milhões de EUR.
(74)
Em Maio de 2010, o FBN anunciou também a venda da PFS ao Crédit Suisse. A PFS presta serviços financeiros às empresas do sector da gestão de activos alternativos, por exemplo, serviços de administração, bancários, de custódia e de financiamento. Os seus clientes variam de pequenas empresas de gestão de activos a grandes instituições como fundos de pensões e fundos soberanos. A PFS era responsável por uma provisão de 922 mil milhões de EUR depois de impostos relacionada com a fraude Madoff, que o FBN registou em 2008. A PFS tem receitas de […] mil milhões de EUR e RWA no valor de […] mil milhões de EUR.
(75)
Em 4 de Março de 2011, o Grupo ABN AMRO publicou os seus resultados do exercício de 2010, que registavam um prejuízo líquido de 414 milhões de EUR. Excluindo os custos de cisão e integração, o Grupo ABN AMRO registou um lucro pro-forma de 1 077 milhões de EUR. Em 31 de Dezembro de 2010, os rácios de fundos próprios de base, Tier 1 e capital social total do Grupo ABN AMRO eram respectivamente de 10,4 %, 12,8 % e 16,6 %. Em consulta com o Estado neerlandês, o Grupo ABN AMRO estabeleceu uma política de dividendos que previa o pagamento de dividendos de 40 % dos lucros anuais registados.
2.3. Descrição do plano de reestruturação de Dezembro de 2009 e do plano de reestruturação actualizado de Novembro de 2010
(76)
O Estado neerlandês apresentou à Comissão em 4 de Dezembro de 2009 o plano de reestruturação de Dezembro 2009. Em Março de 2010 foram apresentadas novas informações (43). A fusão entre o FBN e o ABN AMRO N é um elemento central do conceito empresarial desenvolvido no plano de reestruturação de Dezembro de 2009. O Grupo ABN AMRO, o novo banco cuja criação era prevista no plano de reestruturação de Dezembro de 2009, centrar-se-ia no segmento médio do mercado dos Países Baixos (44) e exerceria as suas actividades no sector da banca de retalho e da banca privada, bem como da banca comercial e de investimento.
(77)
O plano de reestruturação de Dezembro de 2009 baseia-se no diagnóstico de que as necessidades de capital não estavam relacionadas com o desempenho subjacente do FBN e do ABN AMRO N, mas antes com a necessidade de financiar a cisão entre essas empresas e as respectivas empresas-mãe e os custos iniciais de integração da fusão.
(78)
Num cenário contrafactual sem auxílio estatal, o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 reconhece que, na ausência de um esforço coordenado dos governos do Benelux, o Fortis SA/NV teria falido, arrastando consigo o FBN e o ABN AMRO N.
(79)
O plano de reestruturação de Dezembro de 2009 contém projecções financeiras para o período de 2009-2012, repartidas pelas divisões «Retail Banking», «Private Banking NL», «Private Banking International» e «Commercial & Merchant Banking». Era também calculado especificamente para o ABN AMRO N um lucro pro-forma para 2012 que excluía os custos de transição e que assumia que eram também tidas em conta as sinergias de custos para todo o ano. Eram apresentadas projecções para um cenário de base e para um cenário menos favorável.
(80)
Em 8 de Novembro de 2010, o Estado neerlandês actualizou as projecções financeiras do plano de reestruturação de Dezembro de 2009 até 2012, incluindo no plano de reestruturação de Novembro de 2010 projecções adicionais para 2013.
(81)
No cenário de base, o Estado neerlandês parte do princípio de que os volumes de negócio aumentarão, acompanhando a inflação. Nesse cenário pressupõe-se que os custos de pessoal aumentarão [1 - 6] % por ano e que outros custos registarão um aumento mais moderado de [1 - 5] % por ano. O Estado neerlandês prevê também que as provisões para perdas de crédito do Grupo ABN AMRO começarão a reduzir-se em comparação com o nível elevado registado em 2009.
(82)
No cenário de base do plano de reestruturação de Novembro de 2010, o Grupo ABN AMRO registará um resultado líquido negativo de […] milhões de EUR em 2010, antes de voltar a ter lucros a partir de 2011 (ou seja, lucros de […] milhões de EUR em 2011).
(83)
Em 2012 e 2013, espera-se que os lucros líquidos do Grupo ABN AMRO aumentem para […] milhões de EUR e […] milhões de EUR, respectivamente, o que se traduzirá numa rentabilidade dos capitais próprios (45) («ROE») de cerca de […] %. O aumento da rentabilidade do Grupo ABN AMRO será impulsionado por uma melhoria do rendimento de exploração (que deverá recuperar, após os resultados fracos de 2009), pelo programa de redução dos custos, que a um ritmo normal deverá reduzir os custos em 1,1 mil milhões de EUR antes de impostos por ano, e pela normalização das provisões para perdas de crédito, após o pico verificado em 2009. De acordo com as projecções, em 2013 o rácio custos/benefícios do Grupo ABN AMRO será de […] %.
(84)
Cenário de base
Quadro 3
2009 (Efectivo)
2010 (E (46))
2011 (E)
2012 (E)
2012 Proforma (E)
2013 (E)
Rendimento total de exploração
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Resultado líquido de juros e de custos e proveitos equiparados
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Comissões recebidas e outros proveitos bancários
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Outros rendimentos
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Despesas de exploração
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Desp. exp. - cenário «business as usual»
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Desp. exp. - transição
- 310
[…]
[…]
[…]
Resultado de exploração
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Imparidades de crédito
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Lucros antes de impostos
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Impostos e interesses minoritários
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Lucro líquido
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Lucro líquido pro-forma
(por ex. custos de transição)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
No cenário menos favorável previsto no plano de reestruturação de Novembro de 2010, o Estado neerlandês partia de pressupostos mais conservadores do que no cenário de base. Previa margens de lucro 7,5 % mais baixas do que no cenário de base, as previsões em matéria de comissões recebidas e outros proveitos bancários eram mais cautelosas (crescimento de 4 % por ano, para 7 % no cenário de base), previa sinergias menores (impacto de - […] milhões de EUR nos lucros de 2013) e uma taxa de recuperação das provisões para perdas de crédito 15 % mais baixa (impacto de - […] milhões de EUR nos lucros de 2013).
(86)
Apesar de estes valores mais conservadores produzirem resultados mais baixos, o Grupo ABN AMRO continuaria a registar lucros. No cenário menos favorável é previsto um lucro líquido pro-forma de […] milhões de EUR e de […] milhões de EUR em 2012 e 2013, respectivamente (em comparação com […] milhões de EUR e […] milhões de EUR, respectivamente, no cenário de base).
(87)
No seu plano de reestruturação de Dezembro de 2009, o Estado neerlandês abordava também a questão da sua estratégia de saída, sublinhando que não tencionava manter-se durante muito tempo como investidor no Grupo ABN AMRO.
(88)
Por carta de 20 de Agosto de 2010, o Estado neerlandês fornecia à Comissão informações mais pormenorizadas sobre a sua estratégia de saída. O Estado neerlandês explicava que estava a equacionar a possibilidade de uma alienação sob a forma de uma IPO (47), mas que mantinha também em aberto outras opções, tais como uma venda privada a um investidor ou a um operador de mercado. Na sua carta de 20 de Agosto de 2010, o Estado neerlandês informava que poderia ser disponibilizada brevemente uma participação de [0 - 50] - [10 - 60] % no âmbito de uma IPO […], a que se seguiria uma segunda oferta de outros [0 - 50] - [10 - 60] %, em 2015. O Estado neerlandês pretende recuperar o seu investimento inicial, acrescido de um custo de financiamento de [2 - 5] %. O Estado neerlandês tenciona reduzir a sua participação no Grupo ABN AMRO para [25 - 65] %, no máximo, de preferência antes do fim de [2014 - 2018]. Em última análise, o Estado neerlandês está empenhado numa saída total. A decisão final no que se refere à IPO compete ao Ministro das Finanças neerlandês e dependerá das condições de mercado, da preparação do Grupo ABN AMRO para a IPO e dos resultados esperados. Em 24 de Janeiro de 2011, o Governo neerlandês anunciou também publicamente a sua estratégia de saída (48).
(89)
O plano de reestruturação de Dezembro de 2009 (bem como o plano de reestruturação actualizado de Novembro de 2010) indica que, após a execução de todas as medidas de auxílio estatal, o Grupo ABN AMRO ficará suficientemente capitalizado. Durante o período de reestruturação, os rácios de fundos próprios de Tier 1 projectados situam-se a um nível satisfatório, superior a […] %, entre 2009 e 2012, e deverão aumentar para […] % em 2013.
(90)
No seu plano de reestruturação de Dezembro de 2009, o Estado neerlandês explica que o Grupo ABN AMRO alienou já várias empresas. Além da venda do New HBU e da IFN, no decurso do processo de aplicação da medida de correcção para a concentração, o ABN AMRO N e o FBN alienaram também a Intertrust e a PFS.
(91)
Em comparação com o Grupo ABN AMRO, a Intertrust e a PFS representam conjuntamente [0 - 5] %, [0 - 5] % and [0 - 5] %, em termos do rendimento de exploração total, dos custos e dos RWA projectados, respectivamente.
(92)
No decurso do processo de reestruturação, o FBN efectuou também uma aquisição destinada a corrigir um desajustamento resultante da cisão do Fortis SA/NV. O FBN era o proprietário legal da «BU Brokerage, Clearing and Custody» e de todos os escritórios relacionados com essa actividade, à excepção do escritório de Chicago, que continuara a fazer parte do Fortis Bank SA/NV. A fim de corrigir esse desajustamento relacionado com a cisão, o FBN adquiriu a filial de Chicago da Fortis Clearing Americas ao Fortis Bank SA/NV, em 31 de Julho de 2009, pelo preço de cerca de […] milhões de USD.
2.4. Descrição das medidas
(93)
A fim de identificar as medidas individuais de auxílio estatal, a Comissão utiliza na presente decisão os mesmos códigos alfabéticos da sua Decisão de 5 de Fevereiro de 2010.
2.4.1. Medidas abrangidas pela Decisão de 8 de Abril de 2009
(94)
Em 3 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês comprou o FBN (incluindo o ABN AMRO N) ao Fortis SA/NV, por 12,8 mil milhões de EUR («medida X»). A Comissão não deu início ao procedimento em relação a essa medida, que enquanto tal não constituía um auxílio estatal ao FBN, apesar de se integrar numa transacção que prestava um auxílio estatal ao FBN (ver considerando 32 da Decisão de 8 de Abril de 2009).
(95)
À data da aquisição do FBN pelo Estado neerlandês, o FBN estava fortemente dependente do Fortis Bank SA/NV para efeitos de financiamento. Ora a fim de garantir uma cisão total entre o FBN e o Fortis Bank SA/NV, era necessário que o Estado neerlandês pusesse termo à relação de financiamento entre o FBN e o Fortis Bank SA/NV. Para cortar os laços existentes, o Estado neerlandês concedeu ao FBN uma linha de crédito de curto prazo no montante de 45 mil milhões de EUR («medida Y1»), em 3 de Outubro de 2008. Essa linha de crédito permitiu que o FBN reembolsasse empréstimos de curto prazo no montante de 34 mil milhões de EUR concedidos pelo Fortis Bank SA/NV. O Estado neerlandês substituiu-se também ao Fortis Bank SA/NV como mutuante dos empréstimos de longo prazo concedidos ao FBN, no valor nominal de 16,1 mil milhões de EUR, numa transacção designada pelo nome de «novação» («medida Y2») (49).
(96)
A linha de crédito de curto prazo da medida Y1 manteve-se em vigor até ao fim de Junho de 2009. Enquanto essa medida esteve em vigor, a remuneração foi alterada várias vezes. No período compreendido entre 6 de Outubro de 2008 e 23 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês concedeu ao FBN financiamentos de curto prazo à taxa EONIA (50) (para empréstimos overnight no montante máximo de 5 mil milhões de EUR) ou EURIBOR (51) (para liquidez de mais longo prazo, no montante máximo de 40 mil milhões de EUR) sem taxa spread extra. Depois de 23 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês aplicou durante um período curto (até 5 de Novembro de 2008) a EONIA + 50 pontos base e a EURIBOR + 50 pontos base. Numa segunda fase, esta disposição continuou a ser aplicada para montantes máximos de 5 mil milhões de EUR, para liquidez overnight, e para montantes de 40 mil milhões de EUR, para liquidez a mais longo prazo. No período compreendido entre 5 de Novembro de 2008 e 1 de Março de 2009, o Estado neerlandês alterou a remuneração para a EONIA + 25 pontos base, para empréstimos overnight, a EURIBOR + 25 pontos base, para empréstimos com uma maturidade (52) de menos de 3 meses, e a EURIBOR + 50 pontos base, para empréstimos com uma maturidade de mais de 3 meses (53). Depois de 1 de Março de 2009, o Estado neerlandês passou a aplicar um sistema em dois níveis, destinado a incentivar o FBN a reduzir a sua dependência em relação ao Estado. Uma primeira tranche de financiamento (independentemente da respectiva maturidade) era disponibilizada à taxa EURIBOR + 25 pontos base, mas assim que esse limiar era excedido, o FBN só podia obter liquidez extra à taxa EURIBOR + 50 pontos base (54). O montante total da linha de crédito e o montante da primeira tranche foram reduzidos gradualmente. Em 9 de Julho de 2009, o Estado neerlandês informou a Comissão de que o FBN tinha reembolsado todos os empréstimos de curto prazo concedidos pelo Estado.
(97)
Os empréstimos de longo prazo comprados pelo Estado neerlandês através de contratos de novação (medida Y2) ascendiam a 16,1 mil milhões de EUR, incluindo 8,15 mil milhões de EUR de fundos próprios de Tier 2 (incluindo 3 mil milhões de EUR de upper Tier 2) e 7,95 mil milhões de EUR em empréstimos privilegiados.
(98)
Em 24 de Dezembro de 2008, o Estado neerlandês comprou o ABN AMRO N ao FBN por 6,5 mil milhões de EUR («medida Z»). O Estado neerlandês não pagou essa compra em numerário, mas sim cancelando uma dívida de longo prazo de 6,5 mil milhões de EUR de que se tornara credor através das transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 abrangidas pela medida Y2. Ou seja, por outras palavras, o Estado neerlandês renunciou a créditos no montante de 6,5 mil milhões de EUR sobre o FBN para pagar a compra do ABN AMRO N (55).
2.4.2. Medidas abrangidas pela Decisão de 5 de Fevereiro de 2010
(99)
Algumas das medidas abrangidas pela Decisão de 5 de Fevereiro de 2010 (56) foram notificadas à Comissão em Julho de 2009 e as restantes em Janeiro de 2010. Em Julho de 2009, o Estado neerlandês notificou um instrumento de redução das necessidades de capital («medida A», com um efeito de redução das necessidades de capital de 1,7 mil milhões de EUR), a emissão de valores mobiliários convertíveis obrigatórios («MCS») no valor de 500 milhões de EUR («medida B1») e de uma segunda tranche de MCS no valor de 300 milhões de EUR («medida B2»).
(100)
Em Janeiro de 2010, o Estado neerlandês notificou medidas de recapitalização suplementares no montante de 4,39 mil milhões de EUR. O Estado neerlandês subscreveu emissões adicionais de MCS no valor de 2,28 mil milhões de EUR, a fim de cobrir os custos suplementares da cisão (780 milhões de EUR, «medida B3»), o défice de capital decorrente da venda do New HBU (300 milhões de EUR, «medida B4») e os custos de integração (1,2 mil milhões de EUR, «medida B5»). A fim de satisfazer os requisitos regulamentares em termos de fundos próprios de Tier 1 do FBN, o Estado neerlandês converteu também 1,35 mil milhões de EUR dos seus empréstimos de fundos próprios de Tier 2 ao FBN em fundos próprios de Tier 1 («medida C»). O Estado neerlandês pagou ainda aos outros membros do consórcio 740 milhões de EUR em numerário («medida D»), tal como estava previsto no CSA, para resolver problemas que só surgiriam no decurso do processo de cisão. Finalmente, o Estado neerlandês criou um mecanismo de garantia para as responsabilidades cruzadas decorrentes da venda do New HBU («medida E»).
(101)
O Estado neerlandês procedeu à venda de uma protecção de crédito relativa a uma carteira neerlandesa de créditos hipotecários do ABN AMRO N que representava cerca de [30 - 80] % do total da carteira de crédito nacional do ABN AMRO N. Esta medida teve o efeito de reduzir os activos ponderados pelo risco do ABN AMRO N.
(102)
A título de remuneração da protecção de crédito, o Estado neerlandês recebia uma comissão anual de 51,5 pontos base (calculada sob a forma de uma percentagem do valor da carteira no início de cada período de referência).
(103)
Essa taxa foi calculada utilizando a metodologia de cálculo dos custos em equivalente de capital. O Estado neerlandês determinou o montante do capital que o ABN AMRO N poderia libertar através do instrumento de redução das necessidades de capital (nomeadamente 1,7 mil milhões de EUR, com base nos requisitos de Basileia I, que eram ainda aplicados à data de entrada em vigor do acordo CRI), calculando seguidamente uma rentabilidade de 10 % para esse instrumento de redução das necessidades de capital (nomeadamente, 10 % de 1,7 mil milhões de EUR), que era equivalente a 51,5 pontos base de 34,5 mil milhões de EUR, o valor inicial da carteira.
(104)
O ABN AMRO N mantinha todos os anos uma primeira tranche de perdas de 20 pontos base (calculada em termos de percentagem do valor inicial do carteira).
(105)
O ABN AMRO N mantinha uma participação de 5 % na totalidade do risco.
(106)
O preço do instrumento de protecção de crédito não seria ajustado depois de o ABN AMRO N ter adoptado plenamente os requisitos de capital de Basileia II, apesar de o efeito de redução das necessidades de capital do CRI sofrer uma redução importante a partir desse momento.
(107)
Em princípio, o contrato relativo ao swap de risco de incumprimento tinha uma maturidade de sete anos, mas o ABN AMRO N detinha opções de recompra que lhe permitiam rescindir o contrato em várias datas de referência previamente determinadas (por exemplo, Outubro de 2010, Janeiro de 2011 e Janeiro de 2012) (57).
(108)
Nos termos do CSA, os três parceiros do consórcio deviam assegurar que o ABN AMRO Z estivesse suficientemente capitalizado. Neste contexto, o Estado neerlandês devia contribuir com 2,2 mil milhões de EUR para compensar o défice de capital do ABN AMRO Z. O objectivo do instrumento de redução das necessidades de capital consistia em permitir que o ABN AMRO N participasse com uma parte dessa contribuição de 2,2 mil milhões de EUR para o ABN AMRO Z.
(109)
O Estado neerlandês preferiu a solução não convencional do instrumento de redução das necessidades de capital a um aumento de capital tradicional, uma vez que antes da cisão não podia afectar essas contribuições de capital ao ABN AMRO Bank. Ou seja, uma vez que o ABN AMRO N não era uma entidade jurídica distinta, uma injecção de capital no ABN AMRO Bank beneficiaria também os outros dois membros do consórcio. Essa medida poderia ter repercussões graves, nomeadamente em cenários de crise.
(110)
Após a cisão, o ABN AMRO N passou a ser uma entidade jurídica distinta (o novo ABN AMRO Bank). O Estado neerlandês, nos termos do CSA, continuou a ser responsável por compensar o défice de capital de 2,2 mil milhões de EUR do ABN AMRO Z. O Estado neerlandês decidiu que o ABN AMRO N deveria utilizar o numerário dos instrumentos MCS (nomeadamente a medida B3, que estava relacionada com a margem prudencial de 500 milhões de EUR, e os 1,2 mil milhões de EUR da medida B5) para injectar 1,7 mil milhões de EUR no ABN AMRO Z, mantendo em vigor no novo ABN AMRO Bank o instrumento de redução das necessidades de capital, para cobrir a margem prudencial de 500 milhões de EUR e os custos de integração de 1,2 mil milhões de EUR.
(111)
Em 15 de Outubro de 2010, o ABN AMRO Bank e o Estado neerlandês anunciaram que o instrumento de redução das necessidades de capital seria extinto a partir de 30 de Outubro de 2010. Efectivamente, dado que o ABN AMRO Bank aplicara entretanto os requisitos de Basileia II, o instrumento de redução das necessidades de capital passara a ter menos interesse e a ser menos necessário (58).
(112)
Uma vez que o CRI não era suficiente para compensar na totalidade o défice de capital de 2 200 mil milhões de EUR do ABN AMRO Z, o Estado neerlandês disponibilizou capital suplementar ao ABN AMRO Bank, através da emissão de MCS.
(113)
Os MCS eram equiparáveis a fundos próprios híbridos de Tier 1, com um cupão de 10 %, que seriam convertidos automaticamente em acções do ABN AMRO II à data da cisão entre o ABN AMRO N e o ABN AMRO Bank. A partir dessa data, passariam a ser equiparáveis a fundos próprios de base de Tier 1. A conversão foi efectuada ao valor nominal (59). Esta medida permitia que o ABN AMRO II (sob a nova designação de ABN AMRO Bank) contribuísse com 500 milhões de EUR para o ABN AMRO Z.
(114)
A fim de cobrir os custos relacionados com a cisão entre o ABN AMRO N e o ABN AMRO Bank, o Estado neerlandês subscreveu uma emissão adicional de MCS. Uma primeira tranche de cerca de 300 milhões de EUR (medida B2) foi notificada em Julho de 2009, sendo o restante (nomeadamente 780 milhões de EUR) notificado em Janeiro de 2010 (medida B3).
(115)
O montante total de 1,08 mil milhões de EUR (nomeadamente as medidas B2 e B3, conjuntamente) era necessário para cobrir os seguintes custos:
-
480 milhões de EUR de custos de cisão bem definidos;
-
90 milhões de EUR para criar uma mesa de mercado de capitais;
-
500 milhões de EUR para dispor de uma margem prudencial.
(116)
O Estado neerlandês apresentou uma nova repartição dos custos de cisão de 480 milhões de EUR. Esses custos relacionavam-se com a exposição a responsabilidades cruzadas ([0 - 200] milhões de EUR), desfazer de cartas de alocação de risco (EUR [0 - 200] milhões de EUR), recompra de obrigações titularizadas ([0 - 200] milhões de EUR), transferência do risco de operações de mercado de clientes do ABN AMRO N do ABN AMRO R para o ABN AMRO N ([0 - 200] milhões de EUR), amortização antecipada dos instrumentos de redução das necessidades de capital ([0 - 200] milhões de EUR) e outros custos de cisão e cancelamento ([0 - 300] milhões de EUR).
(117)
Depois de se ter separado da sua empresa-mãe ABN AMRO Bank, o ABN AMRO II teve necessidade de criar uma mesa de mercado de capitais própria, com custos de 90 milhões de EUR.
(118)
Finalmente, o Estado neerlandês injectou mais 500 milhões de EUR em capital para assegurar que o ABN AMRO N pudesse funcionar com alguma margem acima dos requisitos mínimos regulamentares.
(119)
O FBN e o ABN AMRO N só podiam fundir-se depois de terem sido resolvidos os problemas de concentração identificados na Decisão relativa à Concentração. Por consequência, o Estado neerlandês decidiu vender o New HBU e a IFN ao Deutsche Bank. Porém, esta transacção esteve na origem de novas necessidades de capital de 470 milhões de EUR, que o ABN AMRO N não podia satisfazer só por si. O Estado neerlandês decidiu ajudar e injectou 300 milhões de EUR, sob a forma de MCS (60).
(120)
Para executar a concentração, o ABN AMRO N e o FBN (e após a concentração o Grupo ABN AMRO) tiveram de suportar custos iniciais de integração de 1,2 mil milhões de EUR (depois de impostos), relacionados com os custos de redundância, a integração das plataformas de TIC e a reestruturação da rede de filiais. Dado que o ABN AMRO N e o FBN não podiam financiar esses custos, o Estado neerlandês decidiu injectar capital, sob a forma de MCS (61).
(121)
O FBN foi obrigado a aumentar os seus fundos próprios de Tier 1, depois de o supervisor prudencial neerlandês (62) ter referido que havia um défice de fundos próprios de Tier 1 de cerca de 1,26 mil milhões de EUR. Após a cisão da sua empresa-mãe, a Fortis SA/NV, o FBN fora também obrigado a despender 90 milhões de EUR para cobrir os custos relacionados com a criação de uma mesa de tesouraria, modelos relacionados com Basileia, licenças e serviços de consultoria.
(122)
O Estado neerlandês disponibilizou esse capital suplementar convertendo dívida de Tier 2 no valor nominal de 1,35 mil milhões de EUR em fundos próprios de Tier 1. Por consequência, a transacção não implicava novas contribuições em numerário (63).
(123)
Quando os membros do consórcio negociaram a aquisição do ABN AMRO Holding, em 2007, aperceberam-se de que nem todos os factos eram já conhecidos à época. Portanto, o CSA continha vários princípios gerais relativos à liquidação de certas obrigações de pagamento que só se tornariam patentes no decurso do processo de cisão. Os montantes exactos foram determinados através de um processo de negociação em que o Estado neerlandês participou (e antes dele o Fortis SA/NV).
(124)
O montante total de 740 milhões de EUR diz respeito a:
[…]
Essas saídas de numerário foram compensadas em parte pelo facto de o Estado neerlandês ter recebido […] dos outros membros do consórcio, relacionados com estes custos ociosos.
(125)
O saldo das obrigações de pagamento para com outros membros do consórcio (nomeadamente 740 milhões de EUR) foi pago em numerário, em parte directamente aos outros membros do consórcio e em parte ao ABN AMRO Bank (actual RBS NV).
(126)
Após a alienação do New HBU, o ABN AMRO Bank (actual RBS NV) e o ABN AMRO II (ou os seus sucessores legais) continuarão a ser responsáveis perante os credores do New HBU, se o New HBU não puder cumprir as suas obrigações face aos seus próprios credores. Da mesma forma, o New HBU deverá fazer face a responsabilidades cruzadas perante os credores do ABN AMRO Bank e do ABN AMRO II. Uma vez que as responsabilidades cruzadas decorrem da venda do New HBU, que foi consequência de uma decisão do ABN AMRO II e dos seus accionistas, estes eram também responsáveis por encontrar uma solução. A solução proposta implicava que o Estado neerlandês e o Deutsche Bank (ou seja, o comprador do New HBU) concordassem em que o New HBU e o ABN AMRO II se indemnizariam mutuamente por essas responsabilidades cruzadas, prestando mutuamente garantias, a fim de reduzir para os desejáveis 20 % os requisitos em termos de fundos próprios regulamentares assim induzidos. Em consequência deste acordo, o ABN AMRO II teve de prestar garantias ao New HBU no montante de 950 milhões de EUR (que se foi reduzindo com o tempo, à medida que as responsabilidades subjacentes atingiam a maturidade) pelas responsabilidades do New HBU para com o ABN AMRO II e para com o ABN AMRO Bank (actual RBS NV). Dado que o ABN AMRO II não tinha recursos que lhe permitissem prestar as necessárias garantias relativas às responsabilidades para com o ABN AMRO Bank (actual RBS NV), o Estado concedeu uma contra-garantia, sob a forma de uma garantia da dívida do ABN AMRO Bank (actual RBS NV).
(127)
O Estado neerlandês fixou o preço desse risco como se fosse uma garantia estatal da dívida subordinada do ABN AMRO Bank (actual RBS NV). O preço foi fixado com base na Recomendação sobre Recapitalização (64) do Banco Central Europeu (BCE) em 200 pontos base mais o spread médio dos CDS (65).
(128)
No quadro 4 é apresentado um resumo das medidas avaliadas na presente decisão. A coluna «Razão» é igual à do Quadro 1 do ponto 57 da Decisão de 5 de Fevereiro de 2010. Tal como se refere no considerando 110, na sequência da cisão entre o ABN AMRO N e o ABN AMRO Bank, em 6 de Fevereiro de 2010, as medidas e os objectivos das medidas foram reajustados. Mais especificamente, a medida A foi utilizada a partir dessa data para os objectivos da medida B3 (uma vez que diz respeito à margem prudencial) e da medida B5, e vice-versa.
Quadro 4
Medidas de apoio estatal
Descrição
Montante
(em milhares de milhões de EUR)
Razão
Entidade jurídica a quem é concedida a medida
Medidas abrangidas pela Decisão de 8 de Abril de 2009
Y1
Financiamento curto prazo
45
FBN
Y2
Financiamento longo prazo
16,1
FBN (para permitir o reembolso ao Fortis Bank SA/NV)
Z
Aquisição do ABN AMRO N
6,5
FBN (preço de compra pago através do perdão da dívida)
Medidas de recapitalização notificadas em Julho de 2009 e executadas em Julho/Agosto de 2009
Medida A
Instrumento de redução das necessidades de capital
CDS de protecção de uma carteira de 34,5 mil milhões de EUR (com um efeito de redução das necessidades de capital de 1,7 mil milhões de EUR)
Compensação do défice de capital do ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (actual RBS NV), transferido para o ABN AMRO II (actual ABN AMRO Bank) à data da cisão
Medida B1
MCS
0,5
Medida B2
MCS
0,3
Primeira tranche dos custos da cisão
ABN AMRO Bank NV (actual RBS NV) e transferido para o ABN AMRO II (actual ABN AMRO Bank) à data da cisão
Medidas adicionais de recapitalização notificadas em Janeiro de 2010
Medida B3
MCS
0,78
Segunda tranche dos custos da cisão e margem prudencial de 0,5 mil milhões de EUR
967 milhões de EUR pagos ao ABN AMRO Bank (actual RBS NV) e transferidos depois para o ABN AMRO II (actual ABN AMRO Bank) à data da cisão, sendo o restante pago directamente ao ABN AMRO II
Medida B4
MCS
0,3
Impacto em termos de capital da venda do New HBU
Medida B5
MCS
1,2
Custos de integração
Medida C
Conversão de Tier 2 em fundos próprios comuns
1,35
Défice de Tier 1 a nível do FBN
FBN
Medida D
Pagamento em numerário aos membros do consórcio
0,74
Obrigações de pagamento decorrentes do CSA
Outros parceiros do consórcio/ABN AMRO Bank (actual RBS NV)
Medida E
Garantia de responsabilidades no montante de 950 milhões de EUR
0,95
Responsabilidades cruzadas decorrentes da venda do New HBU
ABN AMRO II (actual ABN AMRO Bank)
3. MOTIVOS PARA DAR INÍCIO AO PROCEDIMENTO
3.1. Motivos para dar início ao procedimento na Decisão de 8 de Abril de 2009
(129)
Através da Decisão de 8 de Abril de 2009, a Comissão deu início ao procedimento porque tinha razões para crer que as medidas Y1, Y2 e Z (66) representavam auxílios estatais a favor do FBN e do ABN AMRO N. A Comissão considerava que essas medidas tinham permitido que o FBN e o ABN AMRO N se mantivessem no mercado e prosseguissem as suas actividades. Tinha razões para crer que essas medidas favoreciam selectivamente o FBN e o ABN AMRO N.
(130)
Nos considerandos 29 e 30 da Decisão de 8 de Abril de 2009, a Comissão observava que as medidas X, Y1 e Y2 faziam parte do mesmo contrato de venda, destinado a separar o FBN do resto do Fortis SA/NV. A Decisão de 3 de Dezembro de 2008 concluía já que, ao celebrar esse contrato, em 3 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês não tinha agido como um investidor normal numa economia de mercado.
(131)
No considerando 33 da Decisão de 8 de Abril de 2009, a Comissão alegava que a medida Y1 favorecia aparentemente o FBN, que tinha recebido um financiamento num montante que não teria podido obter no mercado, numa época em que os mercados estavam em crise. Tendo em conta essa situação excepcional dos mercados, a Comissão duvidava também que as taxas de juro exigidas pelo Estado neerlandês fossem consideradas aceitáveis por um investidor privado. A Comissão observava ainda que a solidez do novo financiador parecia favorecer o FBN. O FBN deixava de estar dependente de uma empresa em crise, com problemas de liquidez, como o Fortis SA/NV, para passar a ser financiado pelo Estado neerlandês.
(132)
A Comissão duvidava de que a medida Y1 fosse compatível com a Comunicação da Comissão - Aplicação das regras relativas aos auxílios estatais às medidas adoptadas em relação às instituições financeiras no contexto da actual crise financeira global («Comunicação relativa aos bancos») (67), uma vez que não era proporcional nem limitada ao mínimo necessário. No considerando 52 da Decisão de 8 de Abril de 2009 eram expressas preocupações mais específicas no que se referia à compatibilidade dos seguintes elementos: 1) remuneração paga pelo FBN, 2) período máximo durante o qual o FBN poderia beneficiar do financiamento, 3) maturidade máxima dos instrumentos em causa e 4) volume da linha de crédito.
(133)
A Comissão referia também que a medida Y2 poderia conter elementos de auxílio estatal se à data da aquisição o Fortis Bank SA/NV estivesse em posição de pedir o reembolso imediato dos empréstimos de longo prazo, em caso de mudança de propriedade do FBN. Efectivamente, se existisse uma cláusula de reembolso relacionada com a propriedade, a medida Y2 permitiria que o FBN beneficiasse de empréstimos de longo prazo às taxas de juro anteriores à crise. A medida Y2 implicava que o FBN não estava obrigado a procurar financiamentos alternativos, nas condições de mercado prevalecentes à época. Além disso, uma vez que o Fortis Bank SA/NV tinha o direito de pedir o reembolso, a opção do Estado neerlandês de conceder empréstimos de longo prazo, em vez de empréstimos de curto prazo, podia ser posta em causa. Por conseguinte, na Decisão de 8 de Abril de 2009, a Comissão manifestava a preocupação de que a medida Y2 poderia conter auxílio estatal durante um período mais prolongado do que o estritamente necessário. A fim de poder avaliar as implicações da medida Y2 em termos de auxílios estatais, a Comissão solicitou que o Estado neerlandês fornecesse mais informações sobre as condições contratuais de reembolso antecipado dos contratos de empréstimos a longo prazo.
(134)
No considerando 54 da Decisão de 8 de Abril de 2009, a Comissão duvidava também que o Estado neerlandês tivesse tomado medidas suficientes para limitar as distorções indevidas da concorrência, em conformidade com o ponto 27 da Comunicação relativa aos bancos.
(135)
A Comissão estava também preocupada com a possibilidade de o ABN AMRO N ter podido beneficiar (potencialmente de forma indirecta) das medidas de liquidez concedidas ao FBN. Por conseguinte, solicitava ao Estado neerlandês que fornecesse mais informações sobre a situação em termos de financiamento e a estratégia de financiamento do ABN AMRO N.
(136)
No que se referia à medida Z, a Comissão duvidava que o Estado neerlandês tivesse pago ao FBN o preço de mercado pela aquisição do ABN AMRO N. A Comissão observava que o Estado neerlandês tinha pago um preço superior ao da avaliação de 3 de Outubro de 2008, efectuada nas «condições de mercado actuais» por um avaliador do Estado neerlandês […], tal como constava do relatório desse perito, citado no considerando 2. A Comissão observava também que o Estado neerlandês não aplicara um factor de correcção que reflectisse a descida dos preços registada no mercado de valores mobiliários entre Outubro e Dezembro de 2008, que fora especialmente acentuada no caso das acções dos bancos. Se o Estado neerlandês tivesse pago um preço demasiado elevado pela compra do ABN AMRO N, a medida Z equivaleria a um auxílio estatal de recapitalização do FBN.
(137)
De um modo geral, a Comissão observava também na Decisão de 8 de Abril de 2009 que o Estado neerlandês não tinha apresentado ainda uma avaliação do FBN e do ABN AMRO N efectuada pelo supervisor prudencial neerlandês. O Estado neerlandês tão-pouco tinha apresentado um plano de viabilidade ou um plano de reestruturação com projecções financeiras detalhadas. Dado que não estava disponível um plano de viabilidade ou um plano de reestruturação, a Comissão não podia determinar se, em consequência das medidas X, Y1, Y2 e Z, o ABN AMRO N e o FBN dispunham de capital suficiente e podiam atingir um nível de rentabilidade aceitável.
3.2. Motivos para alargar o processo inicial referidos na Decisão de 5 de Fevereiro de 2010
(138)
Quando o Estado neerlandês notificou, em 17 de Julho de 2009 e em 15 de Janeiro de 2010, medidas adicionais a favor do FBN e do ABN AMRO N enquanto medidas que não constituíam auxílios estatais, a Comissão manifestou preocupações no sentido de que algumas dessas medidas adicionais pudessem representar auxílios estatais suplementares ao FBN e ao ABN AMRO N.
(139)
Na Decisão de 5 de Fevereiro de 2010, a Comissão observava que, nos termos do CSA, incumbiam ao Estado neerlandês várias obrigações que não eram obrigações do ABN AMRO N. As medidas aplicadas pelo Estado neerlandês para cumprir as obrigações do CSA (nomeadamente a obrigação de suportar os custos do ABN AMRO Z e a obrigação de separar o ABN AMRO N do ABN AMRO Bank) à primeira vista não pareciam constituir um auxílio estatal ao ABN AMRO N.
(140)
A Comissão referia que as medidas A e B1 pareciam ter sido concebidas principalmente para compensar o défice de capital do ABN AMRO Z, mas por outro lado não era claro para a Comissão que não tivesse havido também uma vantagem indirecta para as actividades económicas do ABN AMRO N. No que a esse ponto se refere, a Comissão queria saber se havia uma separação suficiente entre o ABN AMRO N e o ABN AMRO Z (que não tinham o estatuto de entidades jurídicas distintas). A Comissão desejava também receber mais informações sobre as razões do défice em capital do ABN AMRO Z e, por exemplo, sobre a transferência de acções do Unicredito do ABN AMRO Z para o ABN AMRO N. A Comissão tinha também dúvidas sobre a remuneração paga pelo ABN AMRO N ao ABN AMRO Z pelo desempenho das funções de sede. A Comissão suspeitava que a subcapitalização do ABN AMRO Z estava relacionada (pelo menos em parte) com o facto de o ABN AMRO N não pagar um preço de mercado pelos serviços de sede prestados pelo ABN AMRO Z.
(141)
Apesar de a cisão entre o ABN AMRO N e o ABN AMRO Bank constituir uma obrigação do Estado neerlandês nos termos do CSA, a Comissão não podia excluir que a recapitalização estatal de financiamento dos custos da cisão constituísse um auxílio estatal. A Comissão observava que nem todos os custos classificados como custos da cisão estavam relacionados strictu senso com as obrigações associadas à cisão, tal como eram descritas no CSA. A Comissão observava que a categoria «custos da cisão» incluía um montante de 500 milhões de EUR que era necessário para proporcionar ao Grupo ABN AMRO uma margem prudencial, para além dos requisitos prudenciais mínimos.
(142)
A Comissão observava que o Estado neerlandês tinha ajudado o FBN e o ABN AMRO N a pagar os custos relacionados com a concentração. Para resolver os problemas de concentração daí decorrentes, o ABN AMRO N decidiu vender a IFN e o New HBU, o que esteve na origem de um novo défice de capital. A Comissão observava que o FBN e o ABN AMRO N podiam ser favorecidos pelos benefícios da concentração (por exemplo, sinergias da concentração, vantagens de ser uma empresa mais forte, com uma quota de mercado mais elevada no mercado neerlandês, etc.), sendo os custos iniciais financiados pelo Estado neerlandês. No que a este ponto se refere, a Comissão observava que o Estado neerlandês não tinha a obrigação legal de suportar esses custos, uma vez que resultavam da decisão de fusão do FBN com o ABN AMRO N tomada pelo Estado neerlandês em 21 de Novembro de 2008, e não do CSA.
(143)
A Comissão tomava nota do facto de que a concentração e as condições específicas relacionadas com a cisão tinham estado na origem de responsabilidades cruzadas (medida E). Nos termos da legislação comercial neerlandesa, o ABN AMRO Bank (actual RBS NV) e o ABN AMRO II eram responsáveis perante os credores do New HBU, caso o New HBU (ou o seu novo proprietário, o Deutsche Bank) não cumprissem as suas obrigações de pagamento. O New HBU tinha obrigações semelhantes para com os credores do ABN AMRO Bank (actual RBS NV) e do ABN AMRO II. A Comissão não podia excluir que a solução da indemnização, que implicava que o Estado neerlandês prestasse garantias aos credores do ABN AMRO Bank (actual RBS NV), a uma remuneração de 200 pontos base mais o spread médio dos CDS, constituísse um auxílio estatal.
(144)
A Comissão manifestava também as suas preocupações relativamente à concepção do instrumento de redução das necessidades de capital (medida A). A Comissão reconhecia que a medida A era essencialmente diferente de outras medidas relativas a activos depreciados, uma vez que não era aplicada para proteger o ABN AMRO N de novas depreciações de activos tóxicos com um valor muito incerto. Contudo, a Comissão considerava que, para ser compatível com o mercado interno, a medida A deveria respeitar os princípios gerais da Comunicação da Comissão relativa ao tratamento dos activos depreciados no sector bancário da Comunidade (68) (Comunicação relativa aos activos depreciados). Mais especificamente, deveria haver provas suficientes de que o preço era adequado, ou seja, de que o banco não transferira para o Estado os prejuízos esperados. No que a este ponto se refere, a Comissão queria também saber qual seria o impacto de condições contratuais específicas (por exemplo, as cláusulas de reembolso e a percentagem de participação nos riscos) nos fluxos de caixa e nos preços reais. Finalmente, a Comissão duvidava também de que houvesse incentivos suficientes que garantissem que o ABN AMRO N amortizaria antecipadamente o instrumento assim que este deixasse de ser absolutamente necessário.
(145)
A Comissão duvidava que o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 preenchesse os critérios estabelecidos na Comunicação da Comissão sobre o regresso à viabilidade e a avaliação, em conformidade com as regras em matéria de auxílios estatais, das medidas de reestruturação aplicadas no sector financeiro no contexto da actual crise (69) («Comunicação relativa à reestruturação»), em termos de viabilidade, repartição dos encargos e distorções indevidas da concorrência.
(146)
A Comissão reconhecia que, à primeira vista, o Grupo ABN AMRO parecia poder obter receitas suficientes para cobrir todos os seus custos de exploração (incluindo as imparidades) e um rendimento do capital próprio satisfatório. Porém, a Comissão observava também que o rendimento do capital próprio do Grupo ABN AMRO dependia em grande medida da concretização de vários pressupostos essenciais. Em primeiro lugar, para que o Grupo ABN AMRO possa ser eficiente em termos de custos e obter um rácio custos/benefícios satisfatório, é essencial que concretize as sinergias projectadas (nomeadamente um lucro de 1,1 mil milhões de EUR antes de impostos, em comparação com um lucro líquido de […] mil milhões de EUR em 2013). Em segundo lugar, como se refere no considerando 118 da Decisão de 5 de Fevereiro de 2010, outro aspecto que se revestia também de importância crucial para a viabilidade do Grupo ABN AMRO era a capacidade de o Grupo melhorar a sua margem de lucro líquida, em comparação com os baixos níveis registados pelo FBN e pelo ABN AMRO N na segunda metade de 2008 e na primeira metade de 2009. Na sua Decisão de 5 de Fevereiro de 2010, a Comissão referia que necessitava de informações mais detalhadas sobre essas questões para poder avaliar se a viabilidade a longo prazo fora efectivamente restabelecida.
(147)
A Comissão observava também que o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 não incluía projecções financeiras para um cenário de crise, como se estipula no ponto 13 da Comunicação relativa à reestruturação. Por conseguinte, a Comissão solicitou que lhe fossem apresentadas projecções financeiras reflectindo os pressupostos mais desfavoráveis, para poder verificar o desempenho do grupo ABN AMRO em condições de crise de mercado.
(148)
A Comissão observava também que o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 continha poucas informações sobre as subdivisões mais pequenas, pelo que a Comissão não podia avaliar se tinham sido suficientemente abordadas todas as questões relacionadas com a viabilidade a esse nível. Mais especificamente, a Comissão duvidava que a viabilidade da PFS, uma divisão do FBN que tinha registado em 2008 grandes prejuízos relacionados com o caso Madoff, estivesse suficientemente garantida.
(149)
A Comissão punha em dúvida que o auxílio estatal se tivesse limitado ao mínimo necessário para restabelecer a viabilidade do Grupo ABN AMRO. No que a este ponto se refere, observava que o Grupo ABN AMRO tinha informado que desejava efectuar pequenas aquisições adicionais que considerava necessárias para repor as competências em termos de produtos perdidas na sequência do processo de cisão entre o Fortis SA/NV e o ABN AMRO Holding. Na Decisão de 5 de Fevereiro de 2010, a Comissão alegava que o auxílio estatal não deveria ser utilizado para financiar aquisições ou novos investimentos, a menos que fossem essenciais para restabelecer a viabilidade da empresa. A Comissão solicitou ao Estado neerlandês que clarificasse a política de aquisições do Grupo ABN AMRO e que apresentasse, inter alia, uma lista detalhada das actividades que o Grupo ABN AMRO deveria repor por razões de viabilidade.
(150)
A Comissão duvidava também que todos os financiadores de capitais híbridos do FBN e do ABN AMRO N tivessem suportado a sua quota-parte dos custos de reestruturação. A Comissão receava que os accionistas preferenciais do FBN (70), por exemplo, não tivessem contribuído suficientemente para que a intervenção do Estado neerlandês se limitasse ao mínimo necessário.
(151)
O auxílio estatal deve limitar-se ao mínimo necessário também em termos de duração. No que a este ponto se refere, a Comissão observava que tinham sido necessárias várias medidas para resolver problemas temporários, mas que a Comissão duvidava que o Estado neerlandês tivesse tomado disposições suficientes para assegurar que essas medidas fossem suprimidas quando deixassem de ser necessárias.
(152)
No que se refere à medida A, a Comissão observava que o instrumento de redução das necessidades de capital deixaria de ter interesse quando o ABN AMRO N fosse autorizado a aplicar os requisitos de Basileia II. Apesar de esse instrumento incluir opções de recompra que permitiam a rescisão antecipada do contrato, a Comissão observava que não era apresentado um calendário claro de saída do Estado neerlandês.
(153)
No que se refere à margem prudencial de 500 milhões de EUR, a Comissão observava também que a intenção era a de que o Grupo ABN AMRO substituísse esse montante por capital autofinanciado. A Comissão observava novamente que não eram dadas quaisquer indicações em termos de calendário.
(154)
No que se refere aos custos de integração de 1,2 mil milhões de EUR (nomeadamente a medida B5), a Comissão observava que o Estado neerlandês afirmava que haveria sinergias importantes, no montante de 1,1 mil milhões de EUR (antes de impostos) anuais, que em princípio poderia ser utilizado para reembolsar o auxílio estatal. Contudo, a Comissão observava que o Estado neerlandês não tinha criado um mecanismo que assegurasse esse reembolso. Relativamente às necessidades de capital relacionadas com a venda do New HBU, a Comissão concluía que os requisitos de capital associados à protecção de crédito se reduziriam rapidamente, à medida que os empréstimos fossem atingindo gradualmente a maturidade. A Comissão sublinhava mais uma vez que o auxílio estatal deveria ser reembolsado assim que deixasse de ser necessário.
(155)
Em termos de distorções da concorrência, a Comissão observava que as necessidades de capital do FBN e do ABN AMRO N resultavam em certa medida da cisão entre essas empresas e as respectivas empresas-mãe e dos custos iniciais de integração, e não da assunção de riscos excessivos ou de uma má gestão por parte do FBN e do ABN AMRO N. Neste contexto, a Comissão concluía que não seriam provavelmente necessárias novas alienações.
(156)
Por outro lado, a Comissão manifestava também dúvidas de que o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 contivesse medidas comportamentais suficientes para assegurar que o FBN e o ABN AMRO N não utilizassem o auxílio estatal para crescer à custa dos seus concorrentes, por exemplo, aplicando uma política de preços insustentável ou adquirindo outras instituições financeiras, o que poderia reduzir os incentivos dos não beneficiários a concorrerem, investirem e inovarem e desincentivar a entrada no mercado bancário neerlandês.
(157)
Em termos de saída, a Comissão alegava que seria útil que o Estado neerlandês concebesse e comunicasse claramente uma estratégia de saída. Efectivamente, as intervenções maciças e repetidas do Estado neerlandês poderiam ser interpretadas pelos depositantes como um sinal de apoio permanente.
4. OBSERVAÇÕES DAS PARTES INTERESSADAS
4.1. Primeiras observações do Van Lanschot (carta de 6 de Maio de 2009)
(158)
O autor da denúncia alegava que, graças ao auxílio estatal e à propriedade estatal, o FBN e o ABN AMRO N (incluindo as suas filiais, tais como o MoneYou e o Mees Pierson) ofereciam taxas de juro insustentavelmente altas para os depósitos e as poupanças individuais, desestabilizando assim o mercado bancário neerlandês.
(159)
O autor da denúncia considerava que as taxas de juro oferecidas pelo FBN e pelo ABN AMRO N eram causadoras de prejuízos. No que a este ponto se refere, citava o facto de as taxas EURIBOR terem descido de 5 %, em Setembro de 2008, para menos de 2 %, em Janeiro/Fevereiro de 2009, ao passo que as taxas de juro oferecidas pelo FBN e o ABN AMRO N para as contas de poupança tinham aumentado.
(160)
O autor da denúncia chamava também a atenção para as especificidades do mercado neerlandês da banca privada, em comparação com o da banca de retalho, que tendem a agravar os efeitos de distorção das medidas aplicadas. Os montantes das contas de poupança do sector da banca privada em média são mais elevados do que os da banca de retalho. No caso das contas de poupança de baixo montante, os clientes preocupam-se menos com o perfil de risco do seu banco, pois essas contas são protegidas pelo regime de garantia de depósitos neerlandês (até ao montante de 100 000 EUR). Porém, a sensibilização para os riscos é maior quando esse limiar é ultrapassado, o que é frequente na banca privada.
(161)
O autor da denúncia alegava também que o FBN e o ABN AMRO N beneficiavam de uma garantia estatal implícita. Afirmava que os clientes do FBN e do ABN AMRO N estão convencidos de que o Estado neerlandês não permitirá que bancos de propriedade estatal abram falência.
(162)
O autor da denúncia - que resistira à crise sem auxílio estatal - sublinhava que tinha sido gravemente afectado pelas distorções da concorrência causadas pelo comportamento do FBN e do ABN AMRO N, uma vez que dependia tradicionalmente e em grande medida do mercado neerlandês da poupança para financiar os seus activos (71). Em termos absolutos, o montante total das contas de poupança e dos depósitos do autor da denúncia ascendia a 15 mil milhões de EUR, o que implicava que um aumento de 1 % das taxas de juro custaria à empresa cerca de 150 milhões de EUR por ano (72). Além desse aumento dos custos, havia também um efeito de volume, pois o Van Lanschot perdera clientes.
4.2. Observações de seguimento do Van Lanschot (cartas de 21 e 28 de Agosto de 2009)
(163)
Segundo o autor da denúncia, este comportamento inabitual do FBN e do ABN AMRO N manteve-se durante os meses de Verão de 2009.
(164)
O autor da denúncia apresentava ainda um outro argumento, referindo as grandes alterações em termos de quotas de mercado e de volume que se tinham verificado no mercado de poupanças neerlandês, que era tradicionalmente estável. A este respeito, o autor da denúncia chamava a atenção para os comunicados de imprensa do FBN e do ABN AMRO N, que anunciavam novos depósitos no montante de 9 mil milhões de EUR e de 21 mil milhões de EUR, no primeiro semestre de 2009 (73). O autor da denúncia considerava que esses valores eram muito elevados, tendo em conta o facto de o volume total de poupanças do mercado da poupança neerlandês ascender a cerca de 287 mil milhões de EUR.
(165)
Para ilustrar essa fixação de preços inabitual, o autor da denúncia referia ainda que as taxas de juro da poupança em países vizinhos, como a Bélgica, a França e a Alemanha, tinham acompanhado a descida das taxas EURIBOR, ao passo que as taxas de juro da poupança nos Países Baixos se tinham mantido persistentemente a um nível elevado.
4.3. Observações do ABN AMRO Bank (carta de 6 de Julho de 2009)
(166)
Formulando observações sobre a Decisão de 8 de Abril de 2009 de início do procedimento formal de investigação, o ABN AMRO Bank (ou seja, a empresa-mãe do ABN AMRO N) apresentava mais informações sobre a sua situação em termos de financiamento e a sua estratégia de financiamento. O ABN AMRO Bank negava ter beneficiado, directa ou indirectamente, de auxílios ao financiamento concedidos ao FBN (medidas Y1 e Y2). O ABN AMRO Bank observava que não necessitara de ajuda para se financiar durante toda a crise, graças à sua estratégia de financiamento diversificada. Sublinhava também que as suas estatísticas de liquidez se tinham mantido dentro dos níveis regulamentares, bem como dentro dos seus próprios limite internos.
5. OBSERVAÇÕES DO ESTADO NEERLANDÊS
5.1. Observações do Estado neerlandês sobre a Decisão de 8 de Abril de 2009
(167)
O Estado neerlandês reconhecia que o FBN tinha podido prosseguir as suas actividades graças à sua aquisição pelo Estado (74), mas alegava que a aquisição fora conforme com o chamado «princípio do investidor numa economia de mercado». Por consequência, segundo o Estado neerlandês não tinha havido uma vantagem selectiva e, portanto, um auxílio estatal. O Estado neerlandês afirmava que, apesar de as transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 se destinarem principalmente a evitar a desestabilização do FBN e do ABN AMRO N, bem como do sistema bancário neerlandês em geral, o seu objectivo quando adquirira as participações no FBN e no ABN AMRO N era obter uma rentabilidade positiva, a longo prazo. O Estado neerlandês sublinhava que o preço do FBN (incluindo o ABN AMRO N) se incluíra dentro dos limites da avaliação do seu avaliador externo.
(168)
O Estado neerlandês afirmava que pagara um preço de mercado justo pelo FBN, mas observava que mesmo que tivesse pago um preço excessivo, esse pagamento teria sido um auxílio estatal ao Fortis SA/NV (que era a sociedade vendedora) e não um auxílio estatal ao FBN.
(169)
No que respeita à medida Y1, o Estado neerlandês afirmava que concedera financiamentos de curto prazo ao FBN em condições de mercado. Alegava que antes da crise o FBN recebera financiamentos da sua empresa-mãe às taxas EONIA ou EURIBOR, sem spread adicional. O Estado neerlandês alegava que os critérios de fixação de preços aplicados (tal como são descritos no considerando 96) eram conformes com as práticas de mercado. Mais especificamente, alegava também que o sistema de fixação de preços utilizado no período posterior a 5 de Novembro de 2008 (com um spread de 50 pontos base para os empréstimos a mais de três meses) era conforme com o regime de garantias neerlandês (75).
(170)
No que se refere ao período durante o qual foi concedida uma linha de crédito ao FBN, o Estado neerlandês explicava que iniciara em Janeiro de 2009 negociações destinadas a encerrar o mais rapidamente possível a linha de crédito. Tendo em vista esse objectivo, o Estado neerlandês introduziu em Março de 2009 um novo sistema de fixação de preços com dois níveis, que agravava o preço dos financiamentos de montante superior a um limiar pré-definido. O Estado neerlandês pressupunha que o FBN poderia reembolsar a linha de crédito ao ritmo de 4 a 5 mil milhões de EUR por mês e tencionava encerrar a linha de crédito até ao fim de 2009. Na realidade, o FBN reembolsou a linha de crédito mais rapidamente do que estava previsto. A linha de crédito tinha já terminado em 1 de Julho de 2009.
(171)
O Estado neerlandês alegava que a maturidade máxima do crédito concedido ao abrigo da linha de crédito era proporcional. No que a este ponto se refere, o Estado neerlandês explicava que no período inicial (ou seja, de 6 a 23 de Outubro de 2008), concedera crédito com uma maturidade não superior a algumas semanas. Quando a linha de crédito foi ajustada posteriormente, a maturidade máxima foi prolongada para nove meses, para evitar os picos de reembolso.
(172)
O Estado neerlandês explicava que o volume total da linha de crédito (nomeadamente 5 mil milhões de EUR overnight e 40 mil milhões de EUR para os financiamentos de mais longo prazo) se baseava nas necessidades efectivas de financiamento do FBN e, portanto, se limitava ao mínimo necessário. A linha de crédito de curto prazo de 45 mil milhões de EUR tinha em conta a volatilidade normal das disponibilidades de tesouraria do FBN, permitindo também que o FBN reembolsasse imediatamente cerca de 34 mil milhões de EUR ao Fortis SA/NV.
(173)
No que diz respeito aos empréstimos de longo prazo (nomeadamente a medida Y2), o Estado neerlandês reconhecia que o Fortis Bank SA/NV poderia ter exigido o reembolso dos empréstimos de taxa de juro fixa (mas não o dos empréstimos de taxa de juro variável) (76). O Estado neerlandês alegava, porém, que se tinha limitado a substituir-se ao Fortis Bank SA/NV, sem alterar as condições dos contratos em vigor. Segundo o Estado neerlandês, o contrato entre o Fortis Bank SA/NV e o FBN era um contrato normal de mercado entre dois agentes de mercado privados. O Estado neerlandês alegava que, uma vez que se tinha substituído a um investidor numa economia de mercado, o seu comportamento era automaticamente conforme com o princípio do investidor numa economia de mercado. Como tal, o Estado neerlandês considerava que não tinha de justificar porque é que as taxas poderiam ter sido mais altas ou porque é que deveria ter substituído esses empréstimos de longo prazo por empréstimos de curto prazo (77).
(174)
O Estado neerlandês alegava também que era habitual que as empresas, quando efectuavam aquisições, disponibilizassem simultaneamente liquidez às novas filiais.
(175)
No que se refere a determinar se fora concedido um auxílio estatal directo ou indirecto ao ABN AMRO N, o Estado neerlandês negava que o ABN AMRO N tivesse recebido financiamentos do Estado neerlandês ou do FBN. O Estado neerlandês explicava que o ABN AMRO N, com a sua grande base de clientes de retalho e da banca privada, dispunha de financiamentos próprios suficientes.
(176)
No que respeita à medida Z, o Estado neerlandês afirmava que o preço de transacção de 6,5 mil milhões de EUR era um preço de mercado justo. Sublinhava que o preço se situava entre a avaliação de [4 - 6,5] mil milhões de EUR «nas actuais condições de mercado» e a avaliação de [6,5 - 9] mil milhões de EUR «em todo o ciclo», tal como fora calculada pelo seu avaliador externo no princípio de Outubro de 2008 (antes da transacção de 3 de Outubro de 2008). Quanto ao facto de a aquisição (medida Z) ter sido efectuada dois meses e meio depois da avaliação, o Estado neerlandês considerava que não eram necessárias correcções, uma vez que as incertezas se reflectiam já na avaliação efectuada no princípio de Outubro de 2008 (78). O Estado neerlandês alegava também que, no caso de outros bancos, a banca de investimento e os activos tóxicos estavam geralmente na base de problemas de confiança que se traduziam em descidas importantes dos preços das acções desses bancos. O ABN AMRO N, em contrapartida, devido ao seu perfil estável de banco de retalho e comercial, era basicamente diferente de outros bancos. Nesse contexto, o Estado neerlandês alegava que uma correcção de preços por analogia com outros bancos não fazia sentido.
(177)
O Estado neerlandês sublinhava também que os outros membros do consórcio, nomeadamente o RBS, deviam aprovar a transacção e que […]. O Estado neerlandês referia-se igualmente ao pontos 166 e 177 do relatório preliminar dos peritos apresentado em 11 de Fevereiro de 2009, em Bruxelas, à Assembleia Geral de Accionistas do Fortis SA/NV (79), afirmando que o conteúdo desses pontos apoiava o argumento do Estado neerlandês no sentido de que, em 3 de Outubro de 2008, tinha pago um preço justo pelo FBN, pelo ABN AMRO N, pelo Fortis Insurance e pelo Fortis Corporate Insurance, que constituía, portanto, um preço de referência válido para a venda de Dezembro de 2008.
(178)
O Estado neerlandês executou a medida Z cancelando uma dívida do FBN. O Estado neerlandês alegava também que a Comissão, caso chegasse à conclusão de que a medida Z implicava um auxílio estatal, deveria aplicar uma correcção. Uma vez que instrumentos semelhantes de outros bancos estavam a ser transaccionados com um desconto substancial em relação ao valor nominal (80), era lógico que o valor de mercado dos instrumentos de dívida cancelados pelo Estado neerlandês fosse também inferior ao valor nominal. Ou seja, as condições prevalecentes no mercado sugeriam que o Estado neerlandês não tinha direito ao valor nominal, mas antes a um valor de mercado mais baixo. O Estado neerlandês afirmava que, tendo em conta as condições prevalecentes no mercado, tinha apenas direito ao valor de mercado de [4,55 - 5,85] mil milhões de EUR (portanto, ao valor nominal de 6,5 mil milhões de EUR dos empréstimos, corrigido através de um desconto de mercado de [0,65 - 1,95] mil milhões de EUR).
(179)
Em 18 de Junho de 2009, o Ministério das Finanças neerlandês transmitiu à Comissão a avaliação do FBN efectuada pelo supervisor prudencial neerlandês, tal como fora solicitado na Decisão de 8 de Abril de 2009. […] (81), (82), (83)
(180)
O supervisor prudencial informou também a Comissão sobre […] o ABN AMRO N, por carta de 20 de Janeiro de 2010 […].
5.2. Observações do Estado neerlandês sobre a Decisão de 5 de Fevereiro de 2010
(181)
De um modo geral, o Estado neerlandês alegava que as medidas aplicadas não constituíam um auxílio estatal, porque as medidas:
i)
não beneficiavam o ABN AMRO N ou o FBN,
ii)
eram necessárias para separar o ABN AMRO N e o FBN das suas respectivas empresas-mãe anteriores e decorriam de obrigações contratuais do Estado neerlandês, enquanto sucessor do Fortis SA/NV no CSA, ou
iii)
eram economicamente racionais, do ponto de vista de um investidor privado.
(182)
O Estado neerlandês alegava que a Comissão deveria aplicar o princípio do investidor numa economia de mercado a todas as medidas individuais executadas pelo Estado neerlandês. Especialmente no que respeitava às medidas relacionadas com a concentração (nomeadamente as medidas B4 e B5), o Estado neerlandês sublinhava que a concentração era um investimento com um valor actual líquido (VAL) positivo e, portanto, compatível com o princípio do investidor numa economia de mercado.
(183)
Ou seja, por outras palavras, o Estado neerlandês não aceitava a posição preliminar da Comissão, tal como era exposta no considerando 96 da Decisão de 5 de Fevereiro de 2010, de que o princípio do investidor numa economia de mercado se não aplicava às medidas subsequentes às transacções integradas de 3 de Outubro de 2008, uma vez que essas medidas se integravam numa operação mais vasta de emergência e reestruturação.
(184)
O Estado neerlandês reconhecia que as regras relativas aos auxílios estatais implicam que o princípio do investidor numa economia de mercado se não aplica quando são efectuadas durante um curto período de tempo várias injecções de capital interrelacionadas. Contudo, alegava que essa análise se não aplicava no caso do FBN e do ABN AMRO N, pois as transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 não continham, em sua opinião, medidas de auxílio estatal e, por outro lado, as medidas de seguimento não estavam relacionadas com a transacção inicial.
(185)
O Estado neerlandês alegava que a Comissão deveria ter em conta as condições muito específicas em que o Estado neerlandês fora obrigado a comprar o FBN. O Estado neerlandês observava também que a venda do New HBU tinha acarretado grandes encargos para o Estado neerlandês e o ABN AMRO N, com um impacto negativo em termos de capital de 470 milhões de EUR.
(186)
O Estado neerlandês afirmava que tinha baseado toda as suas medidas nos princípios estabelecidos na Comunicação relativa aos bancos (84) e na Comunicação da Comissão - A recapitalização das instituições financeiras na actual crise financeira: limitação do auxílio ao mínimo necessário e salvaguardas contra distorções indevidas da concorrência (85) («Comunicação relativa à recapitalização»). De um modo geral, o Estado neerlandês alegava que as suas medidas eram bem orientadas, proporcionais ao problema em causa e concebidas de forma a minimizar as repercussões negativas para os concorrentes.
(187)
O Estado neerlandês alegava que a medida A e a medida B1 não constituíam auxílios estatais, uma vez que o Estado era obrigado contratualmente a resolver os problemas de capital do ABN AMRO Z. O Estado neerlandês era obrigado contratualmente pelo CSA a executar a cisão do ABN AMRO Holding. Ora o supervisor prudencial só autorizava que a cisão do ABN AMRO II fosse iniciada depois de todos os membros do consórcio terem contribuído com a sua quota-parte para compensar o défice de capital do ABN AMRO Z. O Estado neerlandês admitia que tinha disponibilizado capital ao ABN AMRO Z através do ABN AMRO N, mas sublinhava que o ABN AMRO N tinha actuado apenas como veículo intermédio. Em última análise, o ABN AMRO N tinha-se limitado a transmitir o capital ao ABN AMRO Z e a medida A não tinha favorecido selectivamente o ABN AMRO N.
(188)
Quanto a determinar se o défice de capital do ABN AMRO Z era uma consequência das vantagens selectivas concedidas ao ABN AMRO N, o Estado neerlandês afirmava que os membros do consórcio tinham já assegurado, à data da aquisição do ABN AMRO Holdings pelo consórcio (ver considerando 33), que as actividades das diferentes tracking shares (tal como são definidas no considerando 35) estavam suficientemente separadas entre si. Esta disposição significava que existia também uma distinção clara entre as actividades do ABN AMRO N e do ABN AMRO Z. Significava, por exemplo, que o ABN AMRO N tinha a sua própria estrutura de governação empresarial e de apresentação de informação. O Estado neerlandês chamava também a atenção da Comissão para o facto de o ABN AMRO N ter um estatuto jurídico distinto desde 6 de Fevereiro de 2010 (86).
(189)
O Estado neerlandês apresentava também provas de que o défice de capital do ABN AMRO Z existia já à data da aquisição, em 3 de Outubro de 2008. Em 3 de Outubro de 2008, o ABN AMRO Z tinha já um balanço de abertura negativo de 7,4 mil milhões de EUR e a quota-parte do Fortis SA/NV para o mesmo era de cerca de 2,5 mil milhões de EUR. No que se refere às origens do défice de capital, o Estado neerlandês admitia que tinha sido efectuada uma transferência de acções do Unicredito no montante de mil milhões de EUR do ABN AMRO Z para as tracking shares operacionais (incluindo cerca de 300 milhões de EUR para o ABN AMRO N), mas apresentava também informações demonstrando que a transferência de acções do Unicredito tinha tido lugar em Fevereiro de 2008, muito antes da intervenção do Estado neerlandês. Portanto, a transferência das acções do Unicredito não podia ser considerada como um auxílio estatal.
(190)
No que respeita aos custos suportados pelo ABN AMRO Z e relacionados com as suas funções de sede principal, o Estado neerlandês sublinhava que esses custos se tinham reduzido consideravelmente após a aquisição do ABN AMRO Holding pelos membros do consórcio, referida no considerando 33. Uma vez que os membros do consórcio não tinham interesse em manter uma sede principal integrada de grandes dimensões, era lógico que esses custos fossem reduzidos ao mínimo. Os valores apresentados pelo Estado neerlandês demonstravam que os custos de funcionamento do grupo suportados pelo ABN AMRO Z ascendiam a [0 - 0,5] mil milhões de EUR em 2008 e a [0 - 0,2] mil milhões de EUR em 2009, custos esses que o Estado neerlandês considerava insignificantes. O Estado neerlandês sublinhava também que tinha incorrido na obrigação de absorver esses custos quando substituíra o Fortis SA/NV como parte no CSA, na sequência da aquisição do FBN (incluindo o ABN AMRO N), em 3 de Outubro de 2008.
(191)
Caso a Comissão considerasse a medida A como um auxílio estatal, o Estado neerlandês alegava que a Comunicação relativa aos activos depreciados (87) não era aplicável. Segundo o Estado neerlandês, não havia incertezas quanto à avaliação dos activos protegidos que, portanto, não podiam ser considerados «depreciados» na acepção da Comunicação. Se a Comissão não estivesse de acordo com este ponto de vista, o Governo neerlandês alegava que os CDS do ABN AMRO N continuavam a cumprir os princípios gerais dessa Comunicação. Alegava também que o instrumento de protecção de crédito era necessário e proporcional, reduzindo ao mínimo as distorções da concorrência.
(192)
O Estado neerlandês asseverava que a remuneração do instrumento de redução das necessidades de capital (rentabilidade de 10 % do capital libertado) era suficientemente elevada. Apresentava também provas de que a primeira tranche de perdas de 20 pontos base fora consideravelmente mais elevada do que as perdas esperadas. O Estado neerlandês alegava que as perdas históricas (nomeadamente [0 - 15] pontos base) e as perdas projectadas de 2010 (nomeadamente [0 - 30] pontos base) da carteira de hipotecas do ABN AMRO N permitiam formular previsões sobre uma série de perdas futuras esperadas. A informação de mercado extraída dos relatórios de rating (88) confirmava que a primeira tranche de perdas excedera as perdas esperadas. O Estado neerlandês remetia também para um documento do banco de investimento […] que continha uma simulação da evolução dos fluxos de caixa do Estado neerlandês em diferentes cenários de crise.
(193)
O Estado neerlandês entendia igualmente que o instrumento de redução das necessidades de capital continha incentivos suficientes à saída. O Estado neerlandês chamava a atenção da Comissão para as opções de recompra incluídas no instrumento de redução das necessidades de capital e para o facto de esse instrumento deixar de ter interesse a partir do momento em que o Grupo ABN AMRO fosse autorizado a aplicar os requisitos de Basileia II. Neste contexto, o Estado neerlandês entendia que o ABN AMRO N provavelmente exerceria a sua opção de recompra do instrumento de redução das necessidades de capital em Janeiro de 2011, data a partir da qual a transição para os requisitos de Basileia II deveria estar na origem de uma redução do capital libertado.
(194)
O Estado neerlandês explicava que os custos da cisão (nomeadamente as medidas B2 e B3) decorriam do CSA, de que o Estado neerlandês era parte de facto desde 3 de Outubro de 2008. Nos termos do CSA, o Estado (e não o ABN AMRO N) era obrigado a dividir o ABN AMRO Holding em três partes. O Estado neerlandês negava que esses custos beneficiassem o ABN AMRO N e explicava que suportara os custos da cisão porque o Estado tinha a obrigação contratual de efectuar a cisão.
(195)
No que respeita à margem prudencial de 500 milhões de EUR, incluída também nos custos da cisão, o Estado neerlandês alegava que se tratava de uma prática bancária habitual. Os bancos não podem funcionar apenas com o capital mínimo regulamentar, necessitam de uma margem de conforto suplementar, pois caso contrário o mais pequeno contratempo causar-lhes-á problemas financeiros. O Estado neerlandês informava, porém, que a sua contribuição para a margem prudencial seria temporária e que, a mais longo prazo, o ABN AMRO N geraria por si a margem prudencial, sem necessidade da ajuda do Estado neerlandês.
(196)
No que respeita à medida B4, o Estado neerlandês alegava que a medida não constituía um auxílio estatal. O Estado neerlandês afirmava que a decisão de fundir os dois bancos tinha sido já tomada e executada parcialmente quando adquirira o FBN. O Estado neerlandês defendia a sua posição referindo que o ABN AMRO Asset Management tinha sido já destacado e integrado no Fortis SA/NV à data das transacções integradas de 3 de Outubro de 2008. O Estado neerlandês sublinhava também que a Comissão o obrigara a tomar medidas de correcção dos problemas decorrentes da concentração e que herdara do Fortis SA/NV a medida relativa ao New HBU. O Estado neerlandês referia ainda que, em última análise, os recursos financeiros do ABN AMRO não aumentariam e, portanto, defendia a posição de que a medida B4 não constituía um auxílio estatal.
(197)
O Estado neerlandês referia que os financiamentos estatais concedidos para financiar os custos de integração (medida B5) deveriam ser considerados como um investimento racional, que produziria uma boa rentabilidade, sob a forma de sinergias. O Governo neerlandês estimava essas sinergias em cerca de 1,1 mil milhões de EUR por ano (antes de impostos), ao passo que os custos iniciais de integração ascendiam a 1,2 mil milhões de EUR (depois de impostos). Segundo o Estado neerlandês, o VAL total da concentração (tendo em conta as sinergias, os custos de integração e os custos das medidas de correcção) deveria ascender ao valor positivo de 2,88 mil milhões de EUR (89).
(198)
Segundo o Estado neerlandês, a conversão dos fundos próprios de Tier 2 em fundos próprios de Tier 1 (medida C) não beneficiava selectivamente o FBN. O Estado neerlandês afirmava que a conversão era do interesse do Estado neerlandês, que podia assim converter empréstimos com um cupão médio de 2,976 % em capital social que, em sua opinião, tinha uma remuneração atraente. A este respeito, o Estado neerlandês referia o ROE normalizado de cerca de […] % projectado para o Grupo ABN AMRO em 2012, tal como era apresentado no plano de reestruturação de Dezembro de 2009.
(199)
Caso a Comissão considerasse que a medida C constituía um auxílio estatal, o Estado neerlandês alegava que a Comissão não devia considerar como auxílios estatais todos os empréstimos cancelados. Explicava que a conversão podia ser decomposta em reembolso ao par de fundos próprios de Tier 2, em combinação com uma injecção de capital de Tier 1 (sem implicações em termos de recursos financeiros líquidos). Segundo o Estado neerlandês, não seria razoável esperar nessa data um reembolso ao par do capital de Tier 2, uma vez que instrumentos comparáveis de outros bancos estavam a ser transaccionados com um desconto substancial em relação ao valor nominal, reflectindo as condições de fragilidade do mercado. O Estado neerlandês referia que se justificava um desconto de [135 - 405] milhões de EUR, com base em valores comparáveis.
(200)
O Estado neerlandês referia que o pagamento de 740 milhões de EUR (medida D) era uma das suas obrigações decorrentes do CSA. Sublinhava também que só tinham sido efectuados pagamentos aos outros membros do consórcio e não ao ABN AMRO N e que, portanto, não tinha sido concedido qualquer auxílio estatal ao ABN AMRO N.
(201)
No que se refere à medida E, o Estado neerlandês alegava que o ABN AMRO II não fora favorecido pela contra-garantia (descrita no considerando 126), mas que a medida E se limitara a colocar o ABN AMRO II em posição de prestar uma contra-garantia ao Deutsche Bank. Afirmava que a contra-garantia não podia ser utilizada pelo banco para desenvolver novas actividades e que, portanto, não provocava distorções da concorrência.
(202)
O Estado neerlandês considerava que a contra-garantia era conforme com a Comunicação da Comissão relativa à recapitalização e sublinhava que baseara a sua fixação de preços na Recomendação sobre Recapitalização do BCE.
(203)
O Estado neerlandês apresentava também observações sobre a suspeita da Comissão de que os accionistas preferenciais do FBN (90) não teriam contribuído suficientemente em termos de repartição dos encargos. O Estado neerlandês explicava que os investidores em acções preferenciais não tinham recebido dividendos em 2008 (em numerário ou em acções suplementares) e que as acções preferenciais estavam também a ser transaccionadas abaixo do seu valor nominal. O Estado neerlandês acrescentava que a capacidade do FBN para pagar ou provisionar o pagamento de dividendos fixos no futuro dependia da obtenção pelo FBN de lucros suficientes, nos termos das IFRS. O Estado neerlandês observava que a cláusula relativa aos dividendos que regia o pagamento dos dividendos das acções preferenciais do FBN incluía as condições dividend stopper/pusher (91) e que as incertezas da política de dividendos do Grupo ABN AMRO reduziam as certezas que os investidores em acções preferenciais poderiam derivar das condições dividend stopper/pusher.
(204)
No que se referia ao reembolso do capital depois de as necessidades (temporárias) de capital terem cessado, o Estado neerlandês alegava que tencionava aplicar a política de dividendos do Grupo ABN AMRO de modo a que o Grupo ABN AMRO não dispusesse de um excesso de capital que pudesse dar origem a distorções da concorrência (92).
(205)
No que respeitava às distorções da concorrência, o Estado neerlandês referia que não concordava com a posição da Comissão no sentido de que o ABN AMRO N e o FBN tinham sido reforçados nos Países Baixos em consequência da concentração ou de que essa evolução tinha criado distorções indevidas da concorrência. Era da opinião contrária e observava a esse respeito que a separação do FBN e do ABN AMRO N das respectivas empresas-mãe e a concentração subsequente tinham exigido muito trabalho, o que tivera por consequência que as direcções do FBN e do ABN AMRO N tinham tido menos tempo para dedicar às actividades quotidianas das empresas; portanto, alegava que a separação e a concentração subsequente tinham tido um impacto negativo na competitividade do FBN e do ABN AMRO N (ou do Grupo ABN AMRO, após a concentração).
5.3. Observações do Estado neerlandês sobre as observações das partes interessadas
5.3.1. Observações do Estado neerlandês sobre a carta de 6 de Maio de 2009 do autor da denúncia
(206)
De um modo geral, o Estado neerlandês sublinhava que, em sua opinião, as medidas a favor do FBN e do ABN AMRO N não correspondiam à definição de auxílio estatal da União e, portanto, não tinham tido efeitos de distorção. Considerava que o comportamento de mercado do FBN e do ABN AMRO N no mercado dos depósitos e das poupanças tinha sido conforme com o de um investidor de mercado racional, que protegia os seus interesses comerciais. O Estado neerlandês entendia que as taxas de juro oferecidas pelo FBN e pelo ABN AMRO N não distorciam a concorrência. Por consequência, alegava que não tinha havido incumprimento da legislação europeia da concorrência.
(207)
O Estado neerlandês apresentou vários quadros comparativos entre as taxas de juro oferecidas para depósitos e produtos de poupança específicos. O Estado neerlandês negava que o FBN e o ABN AMRO N estivessem a oferecer regularmente as taxas de juro mais elevadas, nomeadamente em comparação com bancos neerlandeses mais pequenos como o SNS, o NIBC e o DSB. O Estado neerlandês observava também que as taxas de juro das contas de poupança eram já elevadas nos Países Baixos antes da crise financeira, em parte devido ao comportamento de pequenos bancos que praticavam uma política de preços agressiva. O Estado neerlandês entendia que durante a crise financeira os bancos tinham tentado proteger a sua base de clientes oferecendo-lhes taxas de juro relativamente altas para os produtos de poupança.
(208)
O Estado neerlandês apresentava também observações sobre a estratégia de preços do MoneYou, a marca Internet do ABN AMRO N, que fora lançada no mercado em Setembro de 2008. O Estado neerlandês alegava que o MoneYou é um produto Internet específico que difere consideravelmente de outros produtos clássicos, em termos de estrutura de custos e nível dos serviços. O Estado neerlandês referia que o MoneYou tivera de conquistar o reconhecimento da marca nos primeiros seis meses da sua existência e, portanto, fora obrigado a oferecer taxas de juro que eram na sua maior parte ligeiramente inferiores ou iguais às que eram oferecidas por outros operadores de mercado da banca electrónica (93). A partir do segundo trimestre de 2009, as taxas de juro oferecidas pelo MoneYou foram reduzidas e o MoneYou passou a situar-se no chamado segmento médio (94). Relativamente ao MoneYou, o Estado neerlandês acrescentava que angariara apenas volumes limitados de fundos (nomeadamente [0 - 5] mil milhões de EUR), que representavam aproximadamente [0 - 5] % do volume total do mercado de poupanças neerlandês. O Estado neerlandês acrescentava que os clientes do antigo Van Lanschot representavam apenas uma pequena parte das actividades do MoneYou (nomeadamente [0 - 5 000] contas ou [0 - 5] % das contas do MoneYou).
(209)
O Estado neerlandês negava também que o ABN AMRO N e o FBN dependessem exclusivamente do mercado de poupanças neerlandês para se financiarem. O Estado neerlandês apresentava novas informações, demonstrando que o ABN AMRO N emitira em 6 de Julho de 2009 obrigações cobertas no valor de 2 mil milhões de EUR e que o FBN emitira instrumentos de dívida garantidos pelo Estado no valor de 15,5 mil milhões de EUR. Segundo o Estado neerlandês, as alegações do autor da denúncia eram incorrectas e prematuras. O Estado neerlandês referia que o FBN precisava apenas de algum tempo para organizar operações de tesouraria e emitir instrumentos de dívida garantidos pelo Estado. O Estado neerlandês referia também que os depósitos e os produtos de poupança eram importantes para estabelecer uma relação com o cliente e tinham finalidades diferentes e mais diversificadas do que outros instrumentos de financiamento. A esse respeito, o Estado neerlandês observava que a perda de quota de mercado de um banco no mercado dos depósitos e das poupanças podia acarretar perdas de quotas de mercado noutros produtos bancários.
(210)
O Estado neerlandês negava também que os consumidores e os agentes de mercado considerassem que o ABN AMRO N e o FBN eram bancos mais seguros do que os seus concorrentes. Referia os ratings atribuídos ao FBN e ao ABN AMRO N pelas agências de rating, que eram inferiores ao rating AAA do Rabobank, por exemplo. Os spreads relativos dos CDS destes bancos tinham um significado semelhante. O Estado neerlandês entendia também que a propriedade estatal não conferia mais segurança ao ABN AMRO N ou ao FBN, aos olhos dos consumidores e dos agentes de mercado. A este respeito, observava que as numerosas intervenções ad hoc do Estado tinham demonstrado que o Estado neerlandês interviria, se possível, em qualquer banco de propriedade privada. Por consequência, entendia que não havia nenhuma diferença de facto na percepção da segurança oferecida pelos bancos neerlandeses de propriedade privada, em comparação com os bancos que eram propriedade do Estado neerlandês.
(211)
A fim de calcular se as taxas de juro oferecidas para os produtos de poupança eram causadoras de prejuízos, o Estado neerlandês alegava que essas taxas não podiam ser comparadas com as taxas EURIBOR, mas sim com as taxas calculadas de acordo com a chamada «metodologia da carteira réplica (replicating portfolio methodology)» (95). Através da aplicação dessa metodologia, o Estado neerlandês reconhecia que, no caso de alguns produtos, se verificava uma margem temporária negativa. Contudo, alegava que se tratava de um comportamento de mercado racional e conforme com o comportamento de mercado de concorrentes (de propriedade privada) nessa data específica.
5.3.2. Observações do Estado neerlandês sobre os argumentos apresentados em 21 e 28 de Agosto de 2009 pelo autor da denúncia
(212)
O Estado neerlandês alegava que as suas observações anteriores sobre a carta do autor da denúncia, sintetizadas nos considerandos 206 a 211, continuavam a ser válidas.
(213)
Além disso, o Estado neerlandês observava que a alegação do autor da denúncia de que a quota de mercado do ABN AMRO N e do FBN aumentara se baseava em estatísticas incorrectas. No que se referia ao alegado aumento de 21 mil milhões de EUR dos depósitos angariados pelo ABN AMRO N, o Estado neerlandês afirmava que apenas 5 100 provinham do mercado de retalho neerlandês da poupança, ao passo que o restante consistia principalmente em poupanças de clientes empresariais e em depósitos estrangeiros. O Estado neerlandês apresentava também dados que demonstravam que grande parte do aumento do volume dos depósitos e das poupanças do FBN provinha do sector da banca de empresas, e não dos da banca de retalho ou da banca privada.
(214)
O Estado neerlandês observava que os clientes neerlandeses tinham investido mais na poupança devido às condições de incerteza a nível macroeconómico. Chamava a atenção para dados do Serviço Central de Estatística que indicavam que a poupança tinha aumentado 7,7 % em termos homólogos no primeiro semestre de 2009. As poupanças dos clientes do ABN AMRO N tinham aumentado 7,5 % em termos homólogos, o que indicava que a quota de mercado do ABN AMRO N se tinha reduzido. O FBN apresentou também provas demonstrando que as poupanças dos seus clientes tinham evoluído em conformidade com as tendências de mercado.
5.3.3. Observações do Estado neerlandês sobre as observações do ABN AMRO Bank
(215)
O Estado neerlandês confirmou que não concedera uma linha de crédito ao ABN AMRO N, confirmando assim em termos gerais os argumentos do ABN AMRO Bank.
6. APRECIAÇÃO
6.1. Existência de auxílio
(216)
O artigo 107.o, n.o 1, do Tratado prevê que são incompatíveis com o mercado interno, na medida em que afectem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, os auxílios concedidos pelos Estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções. Por conseguinte, uma medida estatal constitui um auxílio estatal se preencher os quatro critérios (cumulativos) seguintes:
-
recursos estatais;
-
vantagem selectiva;
-
efeito de falseamento da concorrência;
-
impacto nas trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(217)
O primeiro critério é preenchido no caso das medidas Y1 a E do quadro 4 do considerando 128, uma vez que todas essas medidas são financiadas directamente por recursos do Estado neerlandês.
(218)
Nos considerandos 220 a 278, em que são examinadas separadamente todas as medidas, analisa-se se a medida confere uma vantagem selectiva ao FBN, ao ABN AMRO N ou ao Grupo ABN AMRO pós-concentração (segundo critério).
(219)
Se existe uma vantagem selectiva em qualquer destes casos, o terceiro e o quarto critério são também preenchidos. Todas as medidas falseiam ou ameaçam falsear a concorrência, uma vez que colocam o FBN, o ABN AMRO N ou o Grupo ABN AMRO, depois da concentração, numa posição vantajosa em relação a outros bancos concorrentes (terceiro critério). Além disso, as medidas têm também impacto nas trocas comerciais entre os Estados-Membros. O FBN, o ABN AMRO N e o Grupo ABN AMRO pós-concentração são bancos com actividades a nível internacional, no exterior dos Países Baixos, ao mesmo tempo que concorrem com filiais de bancos estrangeiros, no seu mercado doméstico (quarto critério).
6.1.1. Medidas Y1 e Y2 de 3 de Outubro de 2008
(220)
É conveniente recordar que, na presente decisão, são apenas apreciados os auxílios potenciais ao FBN, ao ABN AMRO N ou ao Grupo ABN AMRO pós-concentração. Os auxílios potenciais ao Fortis Bank SA/NV decorrentes das medidas Y1 e Y2 foram apreciados na Decisão de 3 de Dezembro de 2008.
(221)
Tal como se refere no considerando 52 da Decisão de 3 de Dezembro de 2008 (96) e na apreciação inicial do carácter de auxílio estatal dessas medidas efectuada na Decisão de 8 de Abril de 2009, as medidas executadas em 3 de Outubro de 2008 (nomeadamente as medidas X, Y1 e Y2) estão estreitamente relacionadas. O Estado neerlandês separou o FBN e o ABN AMRO N da sua empresa-mãe, que tinha problemas de liquidez, através da aquisição do FBN; porém, a fim de isolar completamente o FBN dos problemas de liquidez da sua empresa-mãe, o Estado neerlandês foi também obrigado a assumir as funções de financiador do FBN. Esse objectivo traduziu-se nas medidas Y1 e Y2. Além disso, em 3 de Outubro de 2008 o Estado neerlandês assumiu as obrigações do Fortis SA/NV ao abrigo do CSA.
(222)
Tal como se refere no considerando 50 da Decisão de 3 Dezembro 2008, a Comissão não pode aceitar que o princípio do investidor numa economia de mercado tenha sido respeitado nas transacções integradas de 3 de Outubro de 2008, no âmbito das quais o Estado neerlandês adquiriu o FBN (incluindo o ABN AMRO N) por 12,8 mil milhões de EUR, concedendo também ao FBN financiamentos de montante muito elevado. Atendendo às condições de mercado que prevaleciam à época, nenhum outro comprador teria podido e querido oferecer o mesmo para salvar o FBN (97). Além disso, informações suplementares apresentadas pelo Estado neerlandês confirmavam que, em 3 de Outubro de 2008, o Estado neerlandês concordara também em indemnizar o Fortis SA/NV pelas suas obrigações ao abrigo do CSA. O pacto de accionistas e de consórcio (CSA) teria levado a que as transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 fossem ainda menos aceitáveis para um investidor numa economia de mercado. Sem uma auditoria jurídica adequada, nenhum investidor teria assumido as obrigações do Fortis SA/NV nos termos do CSA, que num estádio posterior estiveram na origem de responsabilidades importantes (de que o Estado neerlandês tinha já conhecimento parcial em 3 de Outubro de 2008).
(223)
Na opinião do Estado neerlandês, as transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 eram necessárias para evitar repercussões negativas na economia e no sistema bancário neerlandeses (98). Um investidor numa economia de mercado não tem habitualmente em conta essas repercussões.
(224)
O desejo de evitar perturbações graves da economia e do sistema bancário neerlandeses explica também porque é que o Estado neerlandês tomou tão rapidamente as suas decisões. Um investidor numa economia de mercado levaria muito mais tempo a avaliar a necessidade potencial de injecções de capital suplementares e teria também investigado em mais pormenor a situação financeira das empresas. Por consequência, um investidor numa economia de mercado (com tempo suficiente para efectuar uma auditoria jurídica adequada) teria tido uma ideia mais clara dos investimentos suplementares necessários e teria tido em conta essas informações na sua avaliação. O Estado neerlandês, que tinha de actuar rapidamente para preservar a estabilidade financeira nos Países Baixos, não se podia comportar como um investidor numa economia de mercado e perder mais tempo a analisar em profundidade as transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 e as obrigações relacionadas com o CSA.
(225)
Por conseguinte, a Comissão confirma a sua apreciação de que as transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 não eram conformes com o princípio do investidor numa economia de mercado (conclusão que fora já retirada na Decisão de 3 Dezembro 2008, que considerava que essas transacções constituíam um auxílio estatal ao Fortis Bank SA/NV).
(226)
No que se refere à existência de uma vantagem, as medidas de 3 de Outubro de 2008 no seu conjunto permitiram que o FBN e o ABN AMRO N se separassem do Fortis SA/NV e, portanto, conferiram uma vantagem selectiva importante ao FBN, que estava fortemente integrado no Fortis Bank SA/NV e que, nomeadamente, estava muito dependente deste último em termos de financiamento. No plano de reestruturação de Dezembro de 2009 (ver também considerando 78), o Estado neerlandês admitia que, caso não tivesse intervindo, o FBN teria sido arrastado para a falência pelo Fortis SA/NV. Sem as medidas de auxílio estatal, o FBN teria continuado a estar exposto às responsabilidades do Fortis SA/NV, que estava à beira da falência, e essa exposição teria dificultado muito as actividades do FBN. Separando as suas actividades das do Fortis SA/NV, o FBN pôde evitar em grande medida os problemas e os custos característicos de uma empresa (financeira) em dificuldades (por exemplo, custos de financiamento mais elevados, condições mais desfavoráveis de pagamento aos fornecedores e às contrapartes, custos de pessoal mais elevados para manter o pessoal, redução das actividades e dos activos ponderados pelo risco, para preservar o capital) (99). Apesar de o ABN AMRO N ter continuado a ser uma empresa distinta a nível operacional, o Estado neerlandês receava o contágio resultante do facto de os mercados poderem associar o ABN AMRO N ao seu futuro proprietário, o Fortis SA/NV.
(227)
A medida Y1, uma componente importante das transacções integradas de 3 de Outubro de 2008, conferia também uma vantagem importante ao FBN, nomeadamente tendo em conta a dimensão da transacção e as condições de mercado que prevaleciam à época.
(228)
A linha de crédito no elevado valor de 45 mil milhões de EUR (100) foi concedida quando os mercados grossistas estavam praticamente fechados, nomeadamente para grandes montantes e para empresas com um rácio empréstimos/depósitos relativamente elevado, como era o caso do FBN. O facto de esse montante de crédito elevado não estar facilmente disponível no mercado é confirmado pelo facto de o FBN só ao fim de vários trimestres ter conseguido substituir a linha de crédito de curto prazo por outras fontes de financiamento. O FBN reembolsou finalmente todo o financiamento de curto prazo do Estado neerlandês em Junho de 2009, nove meses depois de esse auxílio à liquidez ter sido concedido. O refinanciamento foi efectuado em parte através da emissão de dívida garantida pelo Estado (101).
(229)
Por consequência, deve concluir-se que a medida Y1 constitui um auxílio estatal, na medida em que conferia uma vantagem ao FBN, sob a forma de financiamento que não poderia ter sido obtido no mercado, nas condições de mercado prevalecentes à época.
(230)
No que respeita à medida Y2, a novação de empréstimos de longo prazo concedidos pelo Fortis Bank SA/NV, a Comissão considera que a medida confere uma vantagem selectiva ao FBN. As informações apresentadas pelo Estado neerlandês demonstram que o Fortis Bank SA/NV tinha direito ao reembolso imediato dos empréstimos de longo prazo a taxas fixas (com um valor nominal de 7,9 mil milhões de EUR) devido à mudança de propriedade a nível do FBN. Graças à medida Y2, o FBN não foi obrigado a procurar novos financiamentos no mercado para reembolsar esses empréstimos de longo prazo. Podia continuar a beneficiar dos empréstimos existentes, a taxas de antes da crise.
(231)
Ao aceitar a novação, o Estado neerlandês disponibilizou ao FBN empréstimos de longo prazo a taxas de juro de antes da crise. Um investidor numa economia de mercado não teria disponibilizado esses empréstimos a taxas de juro de antes da crise, mas antes teria negociado taxas de juro que reflectissem melhor as condições de mercado prevalecentes à época, nomeadamente porque estavam em causa empréstimos de montante elevado.
(232)
Por consequência, deve-se concluir que a medida Y2 constitui um auxílio estatal ao FBN, na medida em que lhe conferia uma vantagem selectiva, sob a forma de um empréstimo a taxas de juro de antes da crise. O Estado neerlandês não tentou alinhar as taxas de juro dos empréstimos amortizáveis com as taxas de juro posteriores à crise, não se comportando, portanto, como um investidor numa economia de mercado.
(233)
A Comissão recebeu informações suficientes para concluir que o ABN AMRO N não beneficiou de financiamentos através das medidas Y1 e Y2. Portanto, não retirou vantagens dessas medidas.
(234)
Assim, as transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 não são conformes com o princípio do investidor numa economia de mercado e conferem ao FBN uma vantagem selectiva. Essas medidas permitiram que o FBN se mantivesse no mercado e prosseguisse as suas actividades, não continuando a ser afectado pelos problemas da sua empresa-mãe. O FBN recebeu também um auxílio sob a forma de um financiamento de montante elevado, que não estaria disponível no mercado a tão curto prazo. As medidas Y1 e Y2 constituem, portanto, um auxílio estatal, se bem que, como se refere no considerando 32 da Decisão de 8 de Abril de 2009, a medida X em si mesma não constitua um auxílio estatal ao FBN, integrando-se antes numa transacção mais alargada (a cisão entre o FBN e o Fortis Bank SA/NV) que implicava um auxílio estatal ao FBN.
6.1.2. Aplicabilidade do princípio do investidor numa economia de mercado às medidas executadas após o auxílio inicial de 3 de Outubro de 2008
(235)
O Estado neerlandês executou um grande número de medidas a favor do FBN e do ABN AMRO N, distribuídas ao longo de um período de cerca de 18 meses. O Estado neerlandês afirma que o teste do princípio do investidor numa economia de mercado deve ser aplicado a cada uma das medidas individuais (nomeadamente às medidas B4 e B5, relacionadas com a concentração). Porém, com base na cronologia das medidas (I), no objectivo comum das medidas (II) e na situação das empresas à data de execução de cada uma das medidas (III), a Comissão conclui que essas medidas não são suficientemente diferenciadas para poderem ser avaliadas independentemente, à luz do princípio do investidor numa economia de mercado. A Comissão considera que todas as medidas fazem parte de um longo processo de reestruturação (102), (103).
(236)
A cronologia das medidas (I), descrita anteriormente na secção 2.1 e na secção 2.4 da presente decisão, demonstra que todas as medidas estão interrelacionadas e foram executadas num curto espaço de tempo.
(237)
Por outro lado, as medidas relacionadas com a concentração estão claramente associadas às intervenções anteriores. Quando o Estado neerlandês decidiu, em 21 de Novembro de 2008 (pouco mais de seis semanas depois da intervenção de emergência de 3 de Outubro de 2008), fundir o FBN e o ABN AMRO N, só o pôde fazer porque tinha acabado de salvar da falência as duas empresas. Ou seja, por outras palavras, num cenário contrafactual sem a intervenção de 3 de Outubro de 2008, a execução da concentração não teria sido possível, porque as duas empresas ou já não existiriam, ou existiriam numa forma substancialmente reduzida, que teria levado à criação de uma entidade resultante da fusão muito mais pequena e muito menos atraente, um facto que o Estado neerlandês reconhece também no seu plano de reestruturação de Dezembro de 2009 (ver considerando 78).
(238)
Todas as medidas tinham o objectivo comum (II) de restabelecer plenamente a viabilidade do FBN e do ABN AMRO N. Imediatamente após as transacções integradas de 3 de Outubro de 2008, era evidente que o Estado neerlandês se limitara a estabilizar a situação e era ainda necessário resolver problemas operacionais importantes, que eram consequência, nomeadamente, da separação de cada uma das entidades da respectiva empresa-mãe.
(239)
Além do mais, a concentração era uma medida necessária à realização desse objectivo comum, o restabelecimento pleno da viabilidade. Considerando isoladamente os diferentes casos, a situação financeira do FBN era desfavorável, pois o banco tinha uma base de clientes relativamente reduzida e dependia em grande medida dos fundos captados no mercado grossista (104). O ABN AMRO N tinha perdido competências importantes em termos de produtos e grande parte da sua rede internacional. As duas empresas confrontavam-se com problemas operacionais como, por exemplo, a gestão fiscal, dos riscos e das TI, e não era certo que tivessem escala suficiente em todos os sectores em que exerciam actividades. O Estado neerlandês considerou várias alternativas e decidiu rapidamente que uma concentração, com aumentos de capital adicionais, constituía a melhor forma de restabelecer plenamente a viabilidade. Num cenário de concentração, as actividades de retalho do ABN AMRO N, com bons resultados em termos de depósitos, compensavam as dificuldades de financiamento do FBN, ao passo que o FBN proporcionava ao ABN AMRO N filiais de maiores dimensões e filiais internacionais. A entidade combinada estava em melhor posição para resolver problemas tácticos e podia também beneficiar de economias de escala suplementares. A concentração permitia evitar a necessidade de reestruturar separadamente as duas entidades.
(240)
No que se refere à situação das empresas à data de cada uma das medidas (III), a Comissão observa que a viabilidade das empresas só seria plenamente restabelecida após a execução de todas as medidas. As empresas não eram viáveis numa etapa intermédia, por exemplo, em 21 de Novembro de 2008, quando foi tomada a decisão de fusão. A esse respeito, a Comissão sublinha que no final de Dezembro 2008 e, portanto, depois de ter sido tomada a decisão de concentração, o FBN estava em risco de não cumprir os requisitos mínimos de capital regulamentar do supervisor prudencial neerlandês, uma vez que tinha de reduzir o valor do ABN AMRO N na sua contabilidade. O ABN AMRO N continuava a constar da contabilidade do FBN com um valor que deixara de ser realista (105), depois da avaliação efectuada no âmbito da medida X e, portanto, essa redução era inevitável. A fim de resolver os problemas de capital do FBN, o Estado neerlandês comprou o ABN AMRO N ao FBN por 6,5 mil milhões de EUR e, no final de 2009, aplicou outras medidas de correcção do capital social, através da conversão dos fundos próprios de Tier 2 em fundos próprios de Tier 1 (ver considerando 121 e nota de rodapé 52 da presente decisão). As declarações do Estado neerlandês […] e […] confirmam que o FBN e o ABN AMRO N continuavam a confrontar-se com problemas de viabilidade importantes depois das transacções integradas de 3 de Outubro de 2008 (106).
(241)
A Comissão observa também que o Estado neerlandês só apresentou um plano de reestruturação completo depois de terem sido decididas todas as medidas, o que indica que só então a viabilidade foi plenamente restabelecida. No decurso do procedimento, a Comissão solicitou repetidamente que lhe fosse apresentado um plano de reestruturação detalhado (ver, por exemplo, considerando 137), que é indispensável para avaliar se a viabilidade de uma empresa que recebeu um auxílio foi plenamente restabelecida.
(242)
O Estado neerlandês apresentou em 4 de Dezembro de 2009 o plano de reestruturação de Dezembro de 2009, mas esse primeiro plano não continha elementos importantes referidos na Comunicação relativa à reestruturação, tais como projecções financeiras para um cenário de crise. As necessárias informações complementares foram apresentadas em 23 de Março de 2010. O Estado neerlandês respondeu aos pedidos anteriores de Comissão, em que esta solicitava que lhe fosse apresentado um plano de reestruturação, afirmando que a fusão entre o FBN e o ABN AMRO N desempenhava um papel crucial na reestruturação dessas empresas. Segundo o Estado neerlandês, a equipa de gestão da transição do Grupo ABN AMRO precisava de mais tempo para elaborar um plano e não teria uma visão completa da estrutura futura do grupo antes da execução da fusão.
6.1.3. Existência de uma vantagem e conclusão sobre a existência de auxílio nas medidas executadas depois das transacções integradas de 3 de Outubro de 2008
(243)
A medida Z era necessária para evitar que os rácios de capital do FBN descessem abaixo do nível dos requisitos mínimos de capital regulamentar.
(244)
O problema de capital do FBN era devido à avaliação elevada do ABN AMRO N na sua contabilidade. As simulações do relatório de auditoria jurídica de […] demonstram que a redução do valor contabilístico do ABN AMRO N para 6,5 mil milhões de EUR permitira obter rácios de capital de Tier 1 e de capital total de 3,8 % e 7,6 %, respectivamente, para o FBN (107). Ou seja, por outras palavras, havia o risco de o rácio de capital do FBN descer abaixo dos requisitos mínimos de capital regulamentar, que exigiam um rácio mínimo de capital total de 8 % (em que o capital de Tier 2 equivalesse no máximo a metade desse rácio de capital total). Segundo o relatório […], a venda do ABN AMRO N ao Estado neerlandês pelo preço de 6,5 mil milhões de EUR elevava os rácios de capital de Tier 1 e de capital total do FBN para 7,8 % e 15,7 %, respectivamente, resolvendo assim o problema de capital do FBN e permitindo que a empresa se mantivesse no mercado.
(245)
A medida conferia uma vantagem ao FBN, sob a forma de capital que não teria podido obter nos mercados. A empresa não podia também utilizar os lucros gerados internamente para resolver (parcialmente) o problema, em parte porque sofrera em 2008 prejuízos de 922 milhões de EUR, relacionados com a fraude Madoff. Uma vez que o FBN estava em risco de não cumprir os requisitos mínimos de capital regulamentar, a medida permitia que a empresa cumprisse esses requisitos e prosseguisse as suas actividades.
(246)
A Comissão concluiu que a compra do ABN AMRO N pelo Estado neerlandês não teve lugar em condições de mercado, pelas seguintes razões.
(247)
Um investidor numa economia de mercado (108) interessado em adquirir o ABN AMRO N em Dezembro de 2008 teria oferecido um preço de mercado, tendo em conta as condições de mercado nessa data específica. No relatório […], eram facultadas ao Estado neerlandês duas avaliações: uma avaliação «em todo o ciclo», de [5 - 9] mil milhões de EUR, que assumia a normalização dos mercados, e uma avaliação «nas condições de mercado actuais», de [4 - 6,5] mil milhões de EUR, que se baseava nas condições de mercado nos primeiros dias de Outubro de 2008 (109). Um investidor numa economia de mercado teria utilizado como ponto de partida a avaliação «nas condições de mercado actuais».
(248)
De qualquer modo, seria necessária uma correcção da avaliação «nas condições de mercado actuais», para ter em conta a deterioração das condições de mercado entre 3 de Outubro de 2008 (nomeadamente a data do relatório de avaliação […]) e a data efectiva da decisão da aquisição do ABN AMRO N pelo Estado neerlandês. Durante esse período, o índice Euro Stoxx 50 desceu 22,2 %, ao passo que o índice Euro Stoxx Banks desceu 45,3 %.
(249)
O argumento do Estado neerlandês de que não era necessária uma correcção, devido ao perfil de risco conservador do ABN AMRO N (nomeadamente inexistência de activos tóxicos, boa situação em termos de financiamento, etc.) não pode ser aceite. A deterioração do mercado era geral, nomeadamente no que se referia às acções dos bancos, o que indicava que essa deterioração se não relacionava apenas com acções específicas, mas antes com a degradação económica e financeira das condições de mercado e o aumento daí decorrente dos prémios de risco exigidos. Nesse contexto, era necessário corrigir em baixa a avaliação «nas condições de mercado actuais» para efectuar uma estimativa razoável do valor do ABN AMRO N em 14 de Dezembro de 2008. A aplicação das descidas efectivas do índice Euro Stoxx 50 e do índice Euro Stoxx Banks (22,2 % e 45,3 %) permitiria obter um preço de mercado para Dezembro de 2008 compreendido entre [2,2 - 3,6] mil milhões de EUR e [3,1 - 5,1] mil milhões de EUR (nomeadamente, aplicando uma redução de 22,2 % e 45,3 %, respectivamente, ao valor de [4 - 6,5] mil milhões de EUR) (110).
(250)
A Comissão pode aceitar que, tal como o defendem as autoridades neerlandesas, deve ser feita uma correcção para ter em conta o facto de o Estado neerlandês não ter efectuado o pagamento da transacção em numerário. Em consequência da medida Y2, o Estado neerlandês passou a ser proprietário de dívida emitida pelo FBN, efectuando depois o pagamento do ABN AMRO N ao FBN através do cancelamento de uma parte dessa dívida, com o valor nominal de 6,5 mil milhões de EUR. Dado que a dívida emitida por outros bancos era transaccionada à época com um desconto em relação ao valor nominal, a Comissão pode aceitar que o valor do instrumento de dívida cancelado era inferior ao valor nominal. Com base na informação de mercado disponível, a Comissão poderia aceitar uma correcção de [10 - 30] %, ou [0,65 - 1,95] mil milhões de EUR, o que implicaria um preço efectivo de transacção de [4,55 - 5,85] mil milhões de EUR (6,5 mil milhões de EUR menos [0,65 - 1,95] mil milhões de EUR), e não de 6,5 mil milhões de EUR (111).
(251)
O montante do auxílio concedido através da medida Z equivaleria assim à diferença entre o preço pago e o valor de mercado do ABN AMRO N, ou seja, [0 - 2,75] mil milhões de EUR ([4,55 - 5,85] mil milhões de EUR menos [3,1 - 5,1] mil milhões de EUR) e [0,95 - 3,65] mil milhões de EUR ([4,55 - 5,85] mil milhões de EUR menos [2,2 - 3,6] mil milhões de EUR).
(252)
A Comissão não vê razões para aceitar a alegação do Estado neerlandês de que a sua avaliação de 6,5 mil milhões de EUR fora corroborada convincentemente pela aprovação dos outros membros do consórcio e pelo relatório de […]. O facto de ter sido efectuado um pagamento demasiado elevado pelo ABN AMRO N não afectava os outros membros do consórcio, o que significa que a sua aprovação da venda não implicava a aprovação da avaliação. Nada indica também que os membros do consórcio tenham efectuado uma nova avaliação. A carta de […] também não apoia a alegação do Estado neerlandês, […] pois limitava-se a verificar a metodologia e o processo, e o seu breve relatório não pode ser considerado como uma avaliação credível. No relatório […] era também utilizado como base o preço pago em 3 de Outubro de 2008 pelo Estado neerlandês pelo FBN e pelo ABN AMRO N. Tal como se refere supra, a transacção de 3 de Outubro de 2008 não é uma transacção de mercado. Uma transacção que implica um auxílio não pode ser utilizada para determinar um preço de mercado.
(253)
O relatório dos peritos que trabalhavam para os accionistas do Fortis SA/NV também não apoia a hipótese de que o Estado neerlandês não pagou um preço excessivo. O relatório é apenas uma análise secundária das avaliações e dos métodos de avaliação utilizados no decurso do processo, e não uma nova avaliação. Por outro lado, esse relatório deve ser considerado no seu contexto. Os accionistas do Fortis SA/NV receavam ter recebido um preço demasiado baixo pelos activos adquiridos pelo Estado neerlandês e o relatório aborda principalmente essa alegação, ou seja, a de que o Estado neerlandês pagou um preço demasiado baixo. Finalmente, refira-se que os pontos citados pelo Estado neerlandês não se referem ao ABN AMRO N separadamente, mas apenas ao pacote total de activos adquirido pelo Estado neerlandês.
(254)
Por consequência, deve-se concluir que a medida Z é uma medida de auxílio estatal a favor do FBN, uma vez que disponibiliza ao FBN capital que lhe permite manter-se no mercado. O montante do auxílio, tal como foi determinado, situa-se entre [0 - 2,75] mil milhões de EUR e [0,95 - 3,65] mil milhões de EUR.
(255)
A Comissão concluiu que era da responsabilidade do Estado neerlandês (e não do ABN AMRO N) compensar o défice em capital do ABN AMRO Z. O Estado neerlandês era obrigado a respeitar as disposições do CSA desde 3 de Outubro de 2008. Por consequência, era obrigado a executar a cisão do ABN AMRO Holding nas condições previstas no CSA. Dado que o supervisor financeiro só autorizava a operação de cisão depois de o problema de capital do ABN AMRO Z ter sido resolvido, o Estado neerlandês e os outros membros do consórcio foram obrigados a compensar o défice de capital do ABN AMRO Z.
(256)
O ABN AMRO N limitou-se a actuar como intermediário, numa operação destinada a fornecer o necessário capital ao ABN AMRO Z, que não tinha actividades operacionais.
(257)
A Comissão não detectou provas de auxílio indirecto ao ABN AMRO N. Os esclarecimentos prestados pelo Estado neerlandês confirmaram que todas as transacções financeiras significativas entre o ABN AMRO Z e o ABN AMRO N tinham sido efectuadas em condições de mercado ou antes da intervenção do Estado de 3 de Outubro de 2008.
(258)
Tal como se refere no considerando 110, o CRI foi mantido depois da cisão entre o ABN AMRO II e o ABN AMRO Bank, a fim de financiar a margem prudencial de 500 milhões de EUR e os custos de integração de 1,2 mil milhões de EUR, ao passo que o numerário obtido através dos instrumentos MCS foi injectado no ABN AMRO Z. Assim, a partir da data da cisão entre o ABN AMRO II e o ABN AMRO Bank (nomeadamente 6 de Fevereiro de 2010) (e até ao fim do CRI, em Outubro de 2010), o CRI constituiu um auxílio estatal ao ABN AMRO II, ao passo que o montante de 1,7 mil milhões de EUR de receitas dos MCS que foi transferido para o ABN AMRO Z deixou de constituir na mesma data um auxílio ao ABN AMRO N/ABN AMRO II. Estas alterações não afectam, portanto, o volume do auxílio, mas apenas os instrumentos através dos quais o auxílio foi concedido e a sua duração. Esta alteração formal não coloca questões que devam ser tidas em consideração na parte restante da presente decisão.
(259)
Por consequência, deve-se concluir que a medida A não constitui um auxílio estatal. Nos termos do CSA, o Estado neerlandês, na sua qualidade de sucessor do Fortis SA/NV, tinha a obrigação contratual de compensar os défices de capital do ABN AMRO Z. Como tal, a medida não representa uma vantagem selectiva para o ABN AMRO N, não o isentando de custos que deveria suportar normalmente.
(260)
Uma vez que o CRI não foi suficiente para compensar o défice de capital do ABN AMRO Z, o Estado neerlandês teve de injectar capital suplementar, através de um MCS. A argumentação desenvolvida em relação à medida A aplica-se também à medida B1.
(261)
Por consequência, deve-se concluir que a medida B1 não constitui um auxílio estatal, uma vez que o financiamento do défice de capital do ABN AMRO Z era uma obrigação do Estado neerlandês nos termos do CSA e não confere uma vantagem selectiva ao ABN AMRO N.
(262)
O montante total de 1,08 mil milhões de EUR (nomeadamente as medidas B2 e B3, conjuntamente) inclui os custos gerais da cisão, no montante de 480 milhões de EUR, custos de 90 milhões de EUR relacionados com a criação de uma mesa de mercado de capitais e a constituição de uma margem prudencial de 500 milhões de EUR. É importante estabelecer uma distinção entre a margem prudencial de 500 milhões de EUR e os outros custos de cisão de 580 milhões de EUR.
(263)
No que se refere aos outros custos da cisão, a Comissão aceita que o CSA obrigava o Estado neerlandês a efectuar a cisão do ABN AMRO Holding em três entidades distintas, de acordo com as orientações do CSA. Ou seja, por outras palavras, os custos da cisão são consequência das obrigações contratuais do Estado neerlandês ao abrigo do CSA, na sua qualidade de sucessor do Fortis SA/NV. Em termos líquidos, a base de capital do ABN AMRO N não aumenta devido a essa medida, pois o Estado neerlandês injecta capital que é consumido imediatamente pelos custos da cisão.
(264)
Porém, este raciocínio não se aplica à margem prudencial de 500 milhões de EUR, pois o Estado não tinha a obrigação contratual de a disponibilizar. Se o Estado neerlandês não tivesse prestado essa ajuda, a posição financeira do ABN AMRO N seria pior e o banco seria obrigado, por exemplo, a reduzir os seus RWA para libertar capital. Ou seja, por outras palavras, a margem prudencial é uma vantagem selectiva que melhorou a competitividade do ABN AMRO N, em comparação com um cenário em que a medida não tivesse sido executada.
(265)
Por consequência, deve-se concluir que, apesar de o financiamento dos custos gerais da cisão não constituir um auxílio estatal, a margem prudencial de 500 milhões de EUR (nomeadamente uma parte da medida B3) constitui um auxílio estatal, pois disponibiliza capital suplementar ao ABN AMRO N e representa uma vantagem selectiva.
(266)
A Comissão observa que não existia a obrigação contratual ou económica de fundir o FBN e o ABN AMRO N quando o Estado neerlandês adquiriu essas empresas. Efectivamente, a divisão de gestão de activos do ABN AMRO N tinha sido integrada no Fortis Bank SA/NV, mas essa divisão não é uma unidade de negócio essencial dos bancos, pois muitos outros bancos utilizam os serviços de gestão de activos de prestadores externos especializados. Foi o próprio Estado neerlandês que decidiu em 21 de Novembro de 2008 fundir o ABN AMRO N e o FBN, pois preferiu essa opção a outros modelos alternativos de reestruturação, tais como uma estratégia independente para os dois bancos, a venda rápida de uma ou de ambas as empresas ou a venda rápida das principais filiais.
(267)
O FBN e o ABN AMRO N não podiam suportar só por si os custos iniciais de integração decorrentes da concentração. A Comissão observa que o Estado neerlandês defendeu publicamente a concentração, afirmando que «os dois bancos juntos são mais fortes do que sozinhos» (112). Efectivamente, a concentração deveria trazer grandes vantagens, sob a forma de sinergias (estimadas em 1,1 mil milhões de EUR antes de impostos, por ano) e de uma posição competitiva mais forte (por exemplo, quotas de mercado mais elevadas, melhor base de financiamento, etc.).
(268)
Para beneficiarem das vantagens da concentração, o FBN e o ABN AMRO N tinham de incorrer em vários custos (nomeadamente custos relacionados com as medidas de correcção da concentração, custos de integração). O Estado neerlandês pagou esses custos através de uma recapitalização (numa época em que ainda era possível obter capital, mas só com dificuldade), ao passo que o FBN e o ABN AMRO N beneficiaram de todas as vantagens. Portanto, esta medida conferiu uma vantagem clara ao FBN e ao ABN AMRO N.
(269)
Segundo o Estado neerlandês, a concentração teve um valor actual líquido positivo (113). Contudo, como foi já explicado em pormenor nos considerandos 235 a 242, as medidas B4 e B5 vêm na sequência de uma outra medida de auxílio estatal e integram-se num plano de reestruturação mais alargado, portanto não é aplicável o princípio do investidor numa economia de mercado.
(270)
Por consequência, deve-se concluir que as medidas B4 e B5 constituem um auxílio estatal no montante de 300 milhões de EUR e 1,2 mil milhões de EUR, respectivamente. Conferem ao FBN e ao ABN AMRO N uma vantagem selectiva, disponibilizando-lhes capital.
(271)
A medida C disponibiliza ao FBN capital que lhe permitiu cumprir os requisitos mínimos regulamentares do supervisor financeiro. Se o Estado neerlandês não tivesse convertido o seu capital de Tier 2 em capital de Tier 1, o FBN teria sido obrigado a cessar as suas actividades ou a procurar soluções alternativas, tais como reduzir os seus RWA para libertar capital de Tier 1. Graças à medida, o FBN obteve mais capital e ficou numa posição competitiva mais forte do que no cenário «ausência de auxílio».
(272)
O Estado neerlandês converteu instrumentos de dívida de Tier 2 com um valor nominal de 1,35 mil milhões de EUR num montante equivalente de capital de Tier 1. Esta conversão permitiu obter os mesmos fluxos de caixa do que um cenário em que o FBN tivesse recomprado ao par os instrumentos de Tier 2 pertencentes ao Estado, seguido por um aumento de capital no mesmo montante. Por analogia com o considerando 250, a Comissão poderia aceitar que o valor de mercado dos instrumentos de dívida cancelados pelo Estado neerlandês era inferior ao valor nominal. Tendo em conta os descontos sobre instrumentos semelhantes praticados por bancos comparáveis, justificar-se-ia um desconto de [135 - 405] milhões de EUR (ou [10 - 30] %). Ou seja, por outras palavras, o FBN pagou indirectamente [135 - 405] milhões de EUR a mais ao Estado neerlandês ao recomprar implicitamente esses instrumentos ao par. O montante do auxílio ascenderia assim a [0,945 - 1,215] mil milhões de EUR, e não a 1,35 mil milhões de EUR.
(273)
A alegação do Estado neerlandês de que a medida é conforme com o princípio do investidor numa economia de mercado não pode ser aceite. A medida segue-se a outras medidas de auxílio estatal interrelacionadas, como se explica nos considerandos 235 a 242, portanto não se aplica o princípio do investidor numa economia de mercado.
(274)
Por consequência, deve-se concluir que a medida C constitui um auxílio estatal no montante de [0,945 - 1,215] mil milhões de EUR, pois confere uma vantagem ao FBN, sob a forma de capital suplementar.
(275)
No que se refere aos pagamentos a outros membros do consórcio, a Comissão concluiu que esses pagamentos se incluem efectivamente nas obrigações relacionadas com o CSA. Os membros do consórcio tinham previsto que poderiam surgir problemas inesperados no decurso do processo de cisão e são descritos no CSA os procedimentos a utilizar para resolver esses problemas. A Comissão não encontrou provas de que os pagamentos efectuados pelo Estado neerlandês aos outros membros do consórcio estivessem na origem de uma transferência suplementar de activos líquidos para o ABN AMRO N ou de qualquer outra vantagem para a empresa.
(276)
Por consequência, deve-se concluir que a medida D não constitui um auxílio estatal, uma vez que a medida D era uma obrigação do Estado nos termos do CSA, e não do ABN AMRO N. A medida não implicava qualquer vantagem selectiva para o ABN AMRO N.
(277)
A Comissão chegou à conclusão de que as responsabilidades cruzadas se relacionam em grande medida com o contexto específico da cisão entre o ABN AMRO N e a sua empresa-mãe, o ABN AMRO Bank (actual RBS NV). Nos termos da legislação comercial neerlandesa, o Deutsche Bank, na sua qualidade de comprador do New HBU, é responsável pelas dívidas do ABN AMRO Bank se este último não cumprir as suas obrigações. Portanto, o Deutsche Bank quer ser indemnizado pelo risco em que incorre em relação ao ABN AMRO Bank. Se o ABN AMRO N não tivesse sido separado do ABN AMRO Bank, essas responsabilidades cruzadas entre o New HBU e o ABN AMRO Bank não existiriam. Portanto, o Estado neerlandês presta uma garantia para uma responsabilidade cruzada que só existe devido à cisão do ABN AMRO N. O Estado neerlandês não presta uma garantia para a responsabilidade cruzada entre o New HBU e o ABN AMRO N.
(278)
Por consequência, pode ser aceite que a medida não constitui um auxílio estatal, uma vez que a cisão entre o ABN AMRO N e o ABN AMRO Bank era uma obrigação do Estado neerlandês nos termos do CSA.
6.1.4. Quantificação do auxílio estatal
(279)
O Grupo ABN AMRO (ou o FBN e o ABN AMRO N antes da fusão) tinha beneficiado de auxílios à recapitalização da ordem dos 4,2 mil milhões de EUR a 5,45 mil milhões de EUR. Esse montante traduz-se num intervalo de variação de 2,75 %-3,5 %, quando comparado com os activos ponderados pelo risco do Grupo ABN AMRO.
(280)
A Comissão observa que o FBN beneficiou também de um auxílio à liquidez de montante considerável, em termos tanto relativos, como absolutos.
Quadro 5
Auxílio estatal: Quadro de síntese do auxílio à recapitalização e do auxílio à liquidez
Auxílio à recapitalização
(Todos os valores são expressos em milhares de milhões de EUR)
Auxílio estatal mín.
Auxílio estatal máx.
RWA da entidade combinada FBN-ABN AMRO N
% mín. de RWA
% máx. de RWA
Medida Z: O Estado neerlandês adquire AA ao FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Medida B3: Custos da cisão (margem prudencial)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Medida B4: Défice de capital relacionado com a venda do HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Medida B5: Custos de integração
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Medida C: Conversão Tier 2 == Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82 %
Montante total do auxílio à recapitalização
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Montante total do financiamento/auxílio à liquidez
Medida Y1: Facilidade de liquidez de curto prazo
45
Medida Y2: Empréstimos a longo prazo
7,9
Emissão de um novo instrumento de dívida garantido ao abrigo do regime de garantias neerlandês
18,8
Montante total do financiamento/auxílio à liquidez
71,7 (ou 52,9, após a correcção da dupla contagem) (116)
6.2. Compatibilidade das diferentes medidas de auxílio
(281)
O artigo 107.o, n.o 3, alínea b), do Tratado dá poderes à Comissão para declarar que um auxílio é compatível com o mercado interno, se se destinar a «sanar uma perturbação grave da economia de um Estado-Membro». No que se refere à economia neerlandesa, o risco de uma perturbação grave foi confirmado pelas várias decisões da Comissão aprovando as medidas aplicadas pelas autoridades neerlandesas para combater a crise financeira, tais como o regime de garantias neerlandês.
(282)
A este respeito, é porém importante sublinhar que o Tribunal de Primeira Instância salientou que o artigo 107.o, n.o 3, alínea b), do Tratado deveria ser aplicado restritivamente (117), ou seja, a perturbação em questão deve afectar o conjunto da economia do Estado-Membro em causa e não ter apenas uma dimensão regional. A Comissão observa que o ABN AMRO N e o FBN eram bancos neerlandeses importantes, com uma rede de filiais a nível nacional e posições de mercado proeminentes numa ampla gama de segmentos de mercado da banca de retalho e da banca de PME neerlandesa. No contexto das várias incertezas que afectavam a recuperação da crise económica e financeira global, a cessação das actividades desses bancos criaria perturbações graves para a economia neerlandesa e, portanto, o auxílio estatal do Governo neerlandês pode ser apreciado ao abrigo do artigo 107.o, n.o 3, alínea b), do Tratado.
(283)
A Comissão estipulou mais pormenorizadamente as condições de compatibilidade de medidas específicas na Comunicação relativa aos bancos, na Comunicação relativa à recapitalização e na Comunicação relativa aos activos depreciados, bem como as condições de reestruturação, na Comunicação relativa à reestruturação.
(284)
As medidas individuais devem ser analisadas à luz das comunicações relevantes da Comissão. O instrumento de redução das necessidades de capital não diz respeito aos activos depreciados, sendo de facto um substituto de uma medida de recapitalização. Os princípios gerais que estão na base da Comunicação relativa aos activos depreciados serão, porém, aplicáveis ao instrumento de redução das necessidades de capital, para que este possa ser conforme com o mercado interno. A fim de manter condições de igualdade de concorrência, a Comissão tinha de verificar se o CRI não era utilizado para transferir para o Estado as perdas esperadas da carteira dos bancos. A medida A deveria prever igualmente incentivos suficientes à saída e, caso a situação económica se deteriorasse, o ABN AMRO N deveria suportar também algumas perdas, através de uma participação percentual na totalidade dos riscos. As medidas de liquidez (medidas Y1 e Y2) deveriam ser apreciadas à luz da Comunicação relativa aos bancos e as medidas de recapitalização (e, mais especificamente, as medidas Z, B4 e B5, bem como a margem prudencial de 500 milhões de EUR incluída nas medidas B3 e C) à luz da Comunicação relativa à recapitalização.
6.2.1. Compatibilidade das medidas Y1 e Y2 ao abrigo da Comunicação relativa aos bancos
(285)
Para serem conformes com a Comunicação relativa aos bancos, as medidas Y1 e Y2 deveriam ser bem orientadas, proporcionais e concebidas de forma a minimizar as distorções da concorrência.
(286)
A Comissão repete a conclusão do considerando 51 da Decisão de 8 de Abril de 2009 no sentido de que a medida de corte de todos os laços entre o FBN e a sua empresa-mãe Fortis SA/NV, que se confrontava com problemas de liquidez, era necessária para proteger o FBN das dificuldades graves com que se debatia à época a sua empresa-mãe. Por consequência, as medidas podem ser consideradas como sendo bem orientadas, para resolver a situação de emergência do FBN.
(287)
As medidas Y1 e Y2 deveriam ser também proporcionais e não causar distorções desnecessárias da concorrência. A este respeito, a Comissão considera favoravelmente o sistema de fixação de preços desenvolvido pelo Estado neerlandês, que se destinava a criar igualdade de condições de concorrência, através do regime de garantias (ver considerando 169). Relativamente aos regimes de garantias, a Comissão tem solicitado repetidamente aos Estados-Membros que cobrem um prémio de pelo menos 50 pontos base por garantias de duração superior a três meses (e não superior a 12 meses). A Comissão constatou que o Estado neerlandês não exigia consistentemente uma remuneração à taxa EURIBOR + 50 pontos base para empréstimos de duração superior a três meses. Por consequência, a Comissão só poderá declarar que a medida Y1 é compatível com o mercado interno na condição de ser efectuado um pagamento correctivo de 18,2 milhões de EUR, destinado a assegurar que os empréstimos com uma maturidade de mais de três meses sejam efectivamente remunerados à taxa EURIBOR + 50 pontos base. A Comissão observa positivamente que todas as facilidades de liquidez foram reembolsadas e terminaram em Junho de 2009.
(288)
No que respeita à medida Y2, a Comissão observa que, dado que o Estado neerlandês não alterou a taxa de juro e a maturidade dos empréstimos, o FBN beneficiou de empréstimos relativamente baratos, que poderiam falsear a concorrência. Por conseguinte, a Comissão só pode declarar que a medida é compatível com a Comunicação relativa aos bancos se todas as condições estabelecidas mais adiante na presente decisão e, mais especificamente, as medidas destinadas a limitar as distorções da concorrência forem correctamente executadas.
6.2.2. Compatibilidade das medidas Z, B3 (nomeadamente 500 milhões de EUR), B4 e B5 e C ao abrigo da Comunicação relativa à recapitalização
(289)
A Comissão concluiu que as medidas em causa foram aplicadas para dar resposta a uma necessidade genuína e representavam o mínimo necessário para restabelecer plenamente a viabilidade das empresas em causa.
(290)
No que se refere à remuneração, a Comissão observava que o Estado era já proprietário de 100 % das acções ordinárias do FBN (e indirectamente de 100 % das do ABN AMRO N). Todas essas medidas eram indispensáveis para preservar o valor dessa participação accionista.
(291)
O Grupo ABN AMRO registará um ROE de cerca de […] % em 2013, o que indica que, graças a todas as intervenções do Estado, foi criada uma entidade viável e rentável.
(292)
Todas as avaliações do Grupo ABN AMRO são muito superiores ao montante total das medidas Z, B3, B4, B5 e C (nomeadamente entre 4,2 mil milhões de EUR e 5,45 mil milhões de EUR). Portanto, o Estado receberá uma remuneração adequada pelo auxílio concedido ao ABN AMRO N e ao FBN (118).
(293)
Tendo em conta o que precede, a Comissão concluiu que as medidas Z, B3, B4, B5 e C são compatíveis com a Comunicação relativa à recapitalização, se todas as condições estabelecidas mais adiante na presente decisão forem correctamente executadas.
6.2.3. Compatibilidade do instrumento de redução das necessidades de capital com os princípios estabelecidos na Comunicação relativa aos activos depreciados
(294)
A Comissão reconhece que o instrumento de redução das necessidades de capital aplicado pelo Estado neerlandês difere das medidas tradicionais de apoio aos activos depreciados avaliadas noutros casos. Ao passo que outras medidas de apoio aos activos depreciados se destinavam a permitir que os bancos beneficiassem de medidas de apoio aos activos depreciados, a carteira protegida pelo CRI é uma carteira de crédito neerlandesa tradicional, cujo desempenho se não deveria deteriorar significativamente, de acordo com as expectativas do ABN AMRO N e dos peritos externos.
(295)
A Comissão observa que uma recapitalização tradicional a nível do ABN AMRO N não era oportuna para o Estado neerlandês, porque na época relevante o banco não era ainda uma entidade jurídica distinta e o Estado neerlandês não teria possibilidade de defender a sua contribuição de capital das consequências negativas que se poderiam verificar, principalmente em cenários de crise. Por outro lado, não seria viável recorrer a instrumentos privados de redução das necessidades de capital, atendendo à dimensão da transacção e às complexidades relacionadas com a cisão do ABN AMRO Bank NV, a empresa-mãe do ABN AMRO N e do ABN AMRO Z.
(296)
Atendendo a esse contexto específico, a Comissão pode aceitar que o CRI constituiu uma alternativa a um aumento de capital tradicional, mais do que uma protecção contra activos tóxicos e que, portanto, foi uma medida necessária e bem orientada para resolver o problema específico de capital do ABN AMRO Z.
(297)
Apesar de a medida ser principalmente um substituto de uma medida de recapitalização, pode ser considerada compatível com outros regimes de redução das necessidades de capital, protegendo assim o mercado interno, como se explica no considerando 284.
(298)
A Comissão concluiu que o Estado neerlandês apresentou provas suficientes para demonstrar que a avaliação foi efectuada de modo a que o ABN AMRO N ou o seu sucessor legal suportassem as perdas esperadas. Dados de mercado (em particular relatórios de rating), informação histórica e elementos de prova recentes referentes ao ABN AMRO mostram que uma primeira tranche de 20 pontos base (0,2 %) de perdas anuais deverá ser suficiente para cobrir as perdas esperadas.
(299)
A remuneração paga pelo ABN AMRO N não é inferior à que é exigida na Comunicação relativa aos activos depreciados e na Comunicação relativa à recapitalização. A remuneração implica que o ABN AMRO N pagará uma taxa de 10 % sobre o capital libertado pela transacção em consequência da redução dos RWA. Essa taxa é comparativamente superior às taxas mínimas estabelecidas no ponto 27 da Comunicação relativa à recapitalização. Atendendo a essa remuneração relativamente elevada, a participação de 5 % na totalidade do risco e as cláusulas de reembolso podem ser consideradas compatíveis com o ponto 24 e a nota de rodapé 15 da Comunicação relativa aos activos depreciados.
(300)
A medida A contém também incentivos suficientes à saída. As opções de recompra referidas no considerando 107 indicam que o ABN AMRO N (ou a actual Grupo ABN AMRO) podem facilmente pôr termo à medida. Além disso, os preços foram fixados de modo a que a medida se torne mais dispendiosa à medida que o tempo vai passando. As condições contratuais implicam que a fixação dos preços não será ajustada quando o Grupo ABN AMRO começar a calcular os seus requisitos de capital com base em Basileia II. O facto de esse ajustamento não ser efectuado reduzirá o efeito de redução das necessidades de capital da medida, ao mesmo tempo que, por outro lado, a taxa de remuneração da garantia não será reduzida. Além do mais, a primeira tranche de perdas é calculada sob a forma de uma percentagem do valor da carteira, pelo que a primeira tranche de perdas, em percentagem da carteira de empréstimos concedidos (nomeadamente a carteira inicial, corrigida, inter alia, em função dos reembolsos), aumentará gradualmente, com o tempo.
(301)
Tendo em conta as características do CRI, bem como o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 e o plano de reestruturação actualizado de Novembro de 2010, tal como são descritos na secção 2.3 da presente decisão, a Comissão considera que a medida A é compatível com os princípios gerais da Comunicação relativa aos activos depreciados e com os princípios do mercado interno, tal como se explica no considerando 284.
(302)
O facto de o Grupo ABN AMRO ter amortizado o CRI pouco depois de ter começado a aplicar os requisitos de Basileia II confirma ex-post a análise efectuada nos considerandos 294 a 301.
6.3. Apreciação do auxílio, do plano de reestruturação de Dezembro de 2009 e do plano de reestruturação actualizado de Novembro de 2010 ao abrigo da Comunicação relativa à reestruturação
(303)
Atendendo ao montante e ao âmbito do auxílio, tal como foi descrito nos pontos anteriores e, nomeadamente, ao facto de o auxílio à recapitalização ser superior a 2 % dos RWA, a Comissão entende que é necessária uma reestruturação mais profunda, em conformidade com o ponto 4 da Comunicação relativa à reestruturação.
6.3.1. Viabilidade
(304)
Um plano de reestruturação deve demonstrar que a estratégia do banco assenta num conceito coerente e que o banco restabeleceu a sua viabilidade a longo prazo sem a intervenção de auxílios estatais.
(305)
Tal como se concluiu já na Decisão de 5 de Fevereiro de 2010, os modelos empresariais do FBN e do ABN AMRO N não se baseavam na assunção de riscos excessivos e em práticas de concessão de crédito insustentáveis. Porém, as duas entidades eram vulneráveis e estavam mal equipadas em certos domínios essenciais, em consequência de se terem separado das respectivas empresas-mãe. Após a sua cisão da empresa-mãe, o ABN AMRO N tinha um acesso insuficiente a empresas de maiores dimensões e deixara de dispor de uma rede internacional, bem como de vários produtos e de capacidade de TI. O FBN foi também muito afectado pela sua cisão da empresa-mãe e estava muito dependente dos fundos captados no mercado grossista. O plano de reestruturação de Dezembro de 2009 do Grupo ABN AMRO (bem como o plano de reestruturação actualizado de Novembro de 2010) demonstra que a integração entre o ABN AMRO N e o FBN reduz substancialmente as insuficiências de cada uma dessas entidades individuais. A combinação do FBN com o ABN AMRO N contribuiu para resolver alguns desses problemas. A grande base de clientes dos segmentos da banca de retalho e da banca privada do ABN AMRO N facilitava a angariação de depósitos, dotando assim o grupo integrado de um perfil de financiamento mais favorável, ao passo que o FBN resolvia parcialmente o problema da rede internacional do ABN AMRO N e os dois grupos combinados podiam resolver mais facilmente os problemas relacionados com as TI, por exemplo (nomeadamente, não tiveram de reconstituir separadamente uma plataforma de TI e outras ferramentas de apoio).
(306)
As projecções financeiras demonstram que, no final do período de reestruturação, a entidade combinada poderia cobrir os seus custos e obter uma rentabilidade dos capitais próprios adequada, de cerca de […] %. A empresa continuaria a ser lucrativa, inclusive num cenário de crise, e manteria os seus rácios de fundos próprios a um nível superior aos limites mínimos regulamentares. Portanto, os níveis de fundos próprios da empresa parecem ser suficientemente elevados (após as intervenções repetidas do Estado) para resistir a condições adversas, sem necessidade de recorrer novamente ao apoio do Estado.
(307)
Como o demonstravam os valores relativos à segunda metade de 2008 e à primeira metade de 2009, para criar uma empresa plenamente viável será essencial obter receitas líquidas de juros suficientemente elevadas. Por consequência, o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 e o plano de reestruturação actualizado de Novembro de 2010 só podem ser declarados compatíveis com os requisitos de viabilidade da Comunicação relativa à reestruturação na condição de o Grupo ABN AMRO se esforçar por obter as receitas líquidas de juros actualizadas previstas no plano de reestruturação de Novembro de 2010. O Grupo ABN AMRO deverá notificar regularmente (pelo menos trimestralmente) à Comissão os progressos registados. Se o Grupo ABN AMRO detectar divergências em relação a essas projecções, deverá tomar imediatamente medidas correctivas.
(308)
Um plano de reestruturação deve conter projecções com a necessária discriminação e a reestruturação exige também a retirada de actividades que continuariam a ser estruturalmente deficitárias a médio prazo (119). No considerando 120 da Decisão de 5 de Fevereiro de 2010, a Comissão duvidava que os problemas de viabilidade da divisão «Prime Fund Solutions», que registara em 2008 perdas importantes relacionadas com o caso Madoff, tivessem sido adequadamente resolvidos. Ao vender a PFS ao Crédit Suisse (ver também considerando 74), esse problema foi resolvido. As projecções detalhadas a nível de divisão demonstram que tanto num cenário de base, como num cenário de crise, todas as divisões prestam um contributo positivo para os resultados. Por consequência, a Comissão pode concluir que não há outras divisões com problemas estruturais de rentabilidade e que, à luz desta conclusão, não são necessárias novas alienações para melhorar a viabilidade da empresa.
6.3.2. Repartição dos encargos/mínimo necessário
(309)
Um plano de reestruturação deve demonstrar claramente que o auxílio se limitou ao mínimo necessário. Os custos associados à reestruturação devem ser não apenas suportados pelo Estado, mas igualmente pelos que investiram no banco. Ou seja, por outras palavras, o banco e os seus accionistas devem contribuir para a reestruturação tanto quanto possível com os seus próprios recursos. Os auxílios à reestruturação devem limitar-se à cobertura dos custos necessários para efeitos do restabelecimento da viabilidade. Por consequência, uma empresa não deve beneficiar de recursos públicos que possam ser utilizados para financiar actividades susceptíveis de provocar distorções no mercado, não relacionadas com o processo de reestruturação, tais como, por exemplo, aquisições (120).
(310)
A Comunicação relativa à reestruturação recorda que será necessário proibir as aquisições para limitar o auxílio ao mínimo necessário. O ponto 23 da Comunicação relativa à reestruturação refere explicitamente que «uma empresa não deve beneficiar de recursos públicos que possam ser utilizados para financiar actividades susceptíveis de provocar distorções no mercado, não relacionadas com o processo de reestruturação. Por exemplo, as aquisições de participações noutras empresas ou a realização de novos investimentos não podem ser financiadas através de auxílios estatais, a menos que tal financiamento seja essencial para restabelecer a viabilidade da empresa em causa».
(311)
A Comunicação relativa à reestruturação relaciona também a proibição das aquisições com as distorções da concorrência. Nos pontos 39 e 40, a Comunicação explica que «os auxílios estatais não devem ser utilizados em detrimento dos concorrentes que não beneficiam de um apoio público análogo» e que «os bancos não devem utilizar os auxílios estatais para a aquisição de empresas concorrentes. Esta condição deve aplicar-se durante, pelo menos, três anos e pode ser mantida até ao final do período de reestruturação, em função do âmbito, dimensão e duração do auxílio».
(312)
Em conformidade com o ponto 40 da Comunicação relativa à reestruturação, o auxílio só pode ser declarado compatível na condição de o Grupo ABN AMRO aplicar estritamente uma proibição de aquisições (121) nos três anos seguintes à data da presente decisão. A proibição de aquisições deverá ser prorrogada se ao fim de três anos o Estado neerlandês continuar a ser proprietário de mais de 50 % do Grupo ABN AMRO. Porém, a proibição de aquisições não deve ir além de cinco anos. Se bem que os auxílios tenham sido já parcialmente reembolsados, algumas medidas (nomeadamente as medidas Z e C) não podem ser reembolsadas pelo banco devido à forma como foram concedidas (ou seja, não sob a forma de um instrumento de dívida híbrido). A data em que termina a propriedade estatal proporciona um meio indirecto de estimar quando é que termina a vantagem decorrente do auxílio.
(313)
A Comissão observa que o plano de reestruturação de Dezembro de 2009 (completado pelas projecções financeiras de 23 de Março de 2010 para um cenário menos favorável) indicava já que o Grupo ABN AMRO passara a ser uma entidade viável, que deveria poder obter uma rentabilidade dos fundos próprios satisfatória e até lucros satisfatórios, em piores condições económicas. O plano de reestruturação actualizado de Novembro de 2010 confirmava esta análise. Esse restabelecimento da viabilidade não está dependente de aquisições. Portanto, uma proibição de aquisições não obsta ao restabelecimento da viabilidade.
(314)
A Comissão considera que, nos termos do ponto 26 da Comunicação relativa à reestruturação, são inevitáveis uma proibição do pagamento de cupões sobre instrumentos híbridos e uma proibição de recompra de instrumentos híbridos (122). Num contexto de reestruturação, as medidas que reduzem o montante total dos fundos próprios não são compatíveis com o objectivo da repartição dos encargos e com a limitação do auxílio ao mínimo necessário.
(315)
Tal como se refere no ponto 26 da Comunicação relativa à reestruturação, «os bancos não devem utilizar os auxílios estatais para remunerar os seus fundos próprios (capital e dívida subordinada), sempre que essas actividades não gerem lucros suficientes». Uma apreciação detalhada do plano de reestruturação de Dezembro de 2009 do Grupo ABN AMRO (e do plano de reestruturação actualizado de Novembro de 2010) permite que a Comissão conclua que o Grupo ABN AMRO terá restabelecido a sua viabilidade dentro de cerca de dois anos, como o ilustra o ROE aceitável de cerca de […] % em 2012 e 2013, respectivamente. Neste contexto, uma proibição de pagamento de cupões sobre instrumentos híbridos e uma proibição de recompra de instrumentos híbridos por um período de dois anos (123) parece assegurar uma repartição adequada dos encargos pelos accionistas da empresa (124). Portanto, o auxílio só pode ser declarado compatível na condição de ser respeitada uma proibição de pagamento de cupões de instrumentos híbridos e de recompra de instrumentos híbridos durante dois anos, tal como se descreve no artigo 8.o do articulado da decisão. Esta proibição de pagamento de cupões de instrumentos híbridos e de recompra de instrumentos híbridos aplicar-se-á também aos detentores de acções preferenciais FBNH Preferred Shares, para dissipar a dúvida expressa pela Comissão no considerando 130 da Decisão de 5 de Fevereiro de 2010.
(316)
Noutros casos são também necessárias medidas destinadas a assegurar que os bancos que recebem auxílios de emergência assumam a responsabilidade pelas consequências do seu comportamento anterior, proporcionando assim incentivos adequados à adopção futura de um comportamento adequado, por parte desses e de outros bancos. Este factor é menos relevante no caso vertente, pois os problemas da empresa estavam associados em grande medida aos da sua empresa-mãe, o Fortis SA/NV (ver secção 6.3.3, «Medidas de limitação das distorções da concorrência»). Por consequência, pode também ser aceite que, na perspectiva da repartição dos encargos, se não verificaram alienações importantes, além da venda da PFS e da Intertrust, que eram responsáveis conjuntamente por […] % do rendimento total de exploração e por […] % dos RWA.
6.3.3. Medidas de limitação das distorções da concorrência
(317)
No que se refere às medidas necessárias para limitar as distorções da concorrência, o presente caso apresenta algumas características atípicas.
(318)
No ponto 28 da Comunicação relativa à reestruturação são enumerados os tipos de distorção da concorrência que se podem verificar quando é concedido um auxílio estatal de apoio à estabilidade financeira em períodos de crise sistémica: «Quando os bancos concorrem entre si com base nos méritos dos seus produtos e serviços, os que acumulam riscos excessivos e/ou se baseiam em modelos empresariais insustentáveis irão, em última instância, perder quota de mercado e, possivelmente, dele retirar-se, enquanto os concorrentes mais eficientes expandem ou entram nos mercados em causa. Os auxílios estatais prolongam as distorções da concorrência criadas no passado por uma assunção de risco excessiva e por modelos empresariais insustentáveis, apoiando artificialmente o poder de mercado dos beneficiários. Deste modo, podem criar um risco moral para os beneficiários, enfraquecendo ao mesmo tempo os incentivos para os não beneficiários concorrerem, investirem e inovarem».
(319)
Tal como se explicava na Decisão de 3 Dezembro 2008, as dificuldades do Fortis SA/NV e do Fortis Bank SA/NV seguiram-se à assunção de riscos excessivos: (i) o Fortis Bank SA/NV investiu grandes montantes de numerário em crédito estruturado e (ii) o Fortis SA/NV decidiu comprar o ABN AMRO N a um preço muito elevado. Para autorizar os auxílios a esses bancos, a Comissão exige uma redução significativa da presença de mercado do beneficiário. No que a este ponto se refere, a Comissão observa que o Fortis SA/NV foi dividido em quatro: os activos em termos de seguros belgas e internacionais continuam a fazer parte do Fortis SA/NV cotado (que depois do colapso do Fortis SA/NV recebeu a nova designação de Ageas); o Fortis Bank SA/NV e o BGL foram adquiridos pelo BNP Paribas; o Estado neerlandês adquiriu o FBN (incluindo o ABN AMRO N); e o Estado neerlandês adquiriu também as actividades de seguros neerlandesas (125). Ou seja, por outras palavras, o Fortis SA/NV foi cindido em entidades mais pequenas e o próprio Fortis Bank SA/NV foi dividido em duas partes (126).
(320)
A Comissão observa que as medidas a favor do FBN e do ABN AMRO N apreciadas na presente decisão têm características específicas que as diferenciam de outros processos de reestruturação que analisou no decurso da presente crise, incluindo os do Fortis Bank SA/NV e do Fortis SA/NV. No presente processo, o FBN and ABN AMRO N não necessitavam de auxílio estatal principalmente porque tomaram decisões incorrectas. A necessidade de auxílio estatal não decorre, por exemplo, da acumulação de riscos excessivos nos seus investimentos ou da política de crédito destas instituições, ou de uma política de fixação de preços insustentável. As dificuldades do Fortis SA/NV e do Fortis Bank SA/NV tão-pouco decorriam das suas políticas de crédito ou de fixação de preços arriscadas nas suas actividades de banca de retalho, de banca privada ou de banca comercial que, pelo contrário, eram rentáveis. Por consequência, a Comissão considera que o auxílio ao FBN e ao ABN AMRO N tem efeitos de distorção da concorrência significativamente menores do que os auxílios aprovados a favor de instituições financeiras que acumularam riscos excessivos. Como tal, a Comissão considera que não são necessárias novas alienações.
(321)
Contudo, deve ser assegurado que o auxílio estatal não seja utilizado pelo FBN e pelo ABN AMRO N para crescer à custa dos concorrentes, por exemplo, aplicando uma política de fixação de preços insustentável ou adquirindo outras instituições financeiras. Se assim fosse, o auxílio enfraqueceria «os incentivos para os não beneficiários concorrerem, investirem e inovarem» e poderia comprometer «os incentivos para a realização de actividades transfronteiras», desmotivando a entrada no mercado neerlandês.
(322)
O auxílio estatal pode, portanto, ser declarado compatível se forem tomadas medidas suficientes para assegurar que o auxílio estatal não seja utilizado em detrimento dos concorrentes, alguns dos quais não receberam um apoio semelhante. Deve ser mantida a igualdade de condições de concorrência entre os bancos que receberam apoio público e os que o não receberam. É também necessário evitar que o auxílio estatal enfraqueça os incentivos para os não beneficiários concorrerem, investirem e inovarem e que sejam criadas barreiras à entrada no mercado que comprometam a realização de actividades transfronteiras.
(323)
A Comunicação relativa à reestruturação prevê que a natureza e a forma destes limites dependerá do montante do auxílio e das condições e circunstâncias em que foi concedido, mas também das características do ou dos mercados em que o banco beneficiário irá operar. O montante do auxílio foi descrito na secção 6.1.3, «Quantificação do auxílio». As condições e circunstâncias específicas em que foi concedido foram discutidas no início da presente secção. Tal como se refere no ponto 32 da Comunicação relativa à reestruturação, a dimensão e a importância relativa do banco no ou nos seus mercados têm também a sua influência. Se o banco reestruturado ocupar uma posição limitada no mercado, são menos susceptíveis de ser necessárias restrições adicionais. Por consequência, as condições necessárias para declarar o auxílio compatível relacionam-se principalmente com os segmentos de mercado da banca de retalho e da banca privada, pois a empresa reduziu já substancialmente a sua presença no mercado da banca comercial, através da alienação do New HBU.
(324)
O auxílio pode ser declarado compatível com a Comunicação relativa à reestruturação na condição de que o Grupo ABN AMRO aplique as medidas descritas nos pontos 325 a 329.
(325)
Na banca privada e na banca de retalho, o auxílio pode ser declarado compatível na condição de que o Grupo ABN AMRO não exerça uma liderança em matéria de preços de produtos normalizados de poupança e crédito à habitação. Em conformidade com o ponto 44 da Comunicação relativa à reestruturação, o Grupo ABN AMRO não deve oferecer condições de preço que os concorrentes que não beneficiam de auxílios não possam igualar.
(326)
Uma vez que uma proibição de exercer uma liderança em matéria de preços poderia ser menos eficaz em segmentos em que existem numerosos produtos não normalizados, tais como o da banca privada dos Países Baixos (que apresentou uma denúncia específica), em conformidade com o ponto 44 da Comunicação relativa à reestruturação será necessário satisfazer uma outra condição para que o auxílio possa ser declarado compatível. O Grupo ABN AMRO deve tentar obter as receitas líquidas de juros apresentadas à Comissão em 8 de Novembro de 2010. Portanto, o Grupo ABN AMRO deverá tomar as medidas adequadas assim que constatar que as suas projecções não estão a ser atingidas, nomeadamente se o que estiver em causa forem as baixas margens de juros.
(327)
Dado que é difícil aplicar e controlar uma proibição de exercer uma liderança em matéria de preços no segmento da banca privada, será necessário aplicar outras medidas correctivas adequadas, a fim de assegurar uma concorrência efectiva, tais como as medidas que favorecem a entrada no mercado (como se descreve no ponto 44 da Comunicação relativa à reestruturação). No que a este ponto se refere, uma condição necessária para declarar o auxílio compatível é que o Grupo ABN AMRO aplique uma medida que facilite a mudança de fornecedor. Concretamente, o Grupo ABN AMRO deverá cobrir os seus próprios custos administrativos, de transferência e de transacção com os seus clientes do Private Banking NL, que são consequência directa do fim da relação de banca privada e da transferência das carteiras (127). Esta medida será aplicável durante um período de dois meses consecutivos, devendo ser iniciada o mais rapidamente possível e o mais tardar no prazo de um ano a contar da data da decisão. Assim que se iniciar o período de dois meses, o Banco informará de forma não ambígua todos os seus clientes do segmento da banca privada da possibilidade que lhes é assim proporcionada. O Grupo ABN AMRO deverá também apresentar provas à Comissão de que as transferências de clientes foram executadas de acordo com os procedimentos normais e de que não houve atrasos no processo de transferência dos clientes.
(328)
Se as medidas destinadas a limitar as distorções indevidas da concorrência e, em especial, as medidas específicas a aplicar nos segmentos da banca de retalho e da banca privada forem correctamente aplicadas, serão suficientes para dar resposta às questões colocadas pelo autor da denúncia. Ao investigar essas questões, a Comissão constatou que o ABN AMRO estava a fixar temporariamente abaixo dos custos os preços de alguns produtos, mas que essa política de fixação dos preços era aplicada em condições de falta de liquidez, em que todos os bancos competiam agressivamente para atrair poupanças, e que tinha coincidido também com o contexto específico do início das actividades do MoneYou (cujo lançamento fora decidido antes do colapso do Fortis SA/NV).
(329)
No ponto 44 da Comunicação relativa à reestruturação refere-se ainda que os bancos não podem invocar o apoio público de que beneficiam como uma vantagem concorrencial quando comercializam os seus produtos financeiros. Portanto, uma condição necessária para declarar o auxílio compatível é que durante um período de três anos o Grupo ABN AMRO não utilize o auxílio estatal nas suas campanhas de marketing e de comunicação com os investidores. Essas proibições devem ser prorrogadas por um período de cinco anos enquanto o Estado neerlandês detiver uma participação de pelo menos 50 % no Grupo ABN AMRO.
(330)
Na perspectiva das distorções indevidas da concorrência, a Comissão considera positivas as alienações da PFS e da Intertrust. A venda da PFS reduz a atractividade da empresa para os clientes institucionais, ao passo que a Intertrust prestava, inter alia, serviços que poderiam reforçar a base de clientes da banca privada. Por consequência, a venda dessas empresas contribuirá para facilitar a melhoria da posição competitiva dos concorrentes em relação à do ABN AMRO Mees Pierson. A Comissão considera igualmente que o facto de parte do auxílio ter sido reembolsado contribui para limitar as distorções da concorrência. A Comissão considera também favoravelmente a política de dividendos, tal como é referida no considerando 75.
6.3.4. Conclusão
(331)
Por consequência, se todas as condições descritas nas secções 6.2 e 6.3 forem correctamente aplicadas, o plano de reestruturação de Dezembro de 2009, actualizado pelo plano de reestruturação de Novembro de 2010, contém provas suficientes de que a viabilidade a longo prazo do Grupo ABN AMRO foi restabelecida. O plano de reestruturação de Dezembro de 2009, actualizado pelo plano de reestruturação de Novembro de 2010, prevê uma repartição suficiente dos encargos e contém medidas adequadas de limitação das distorções indevidas da concorrência. Por conseguinte, a Comissão pode declarar condicionalmente o plano de reestruturação de Dezembro de 2009, tal como foi actualizado pelo plano de reestruturação de Novembro de 2010, conforme com a Comunicação relativa à reestruturação.
7. CONCLUSÃO
A Comissão conclui que os Países Baixos executaram ilegalmente o auxílio estatal referido na secção 6.1.3, «Quantificação do auxílio estatal», em violação do artigo 108.o, n.o 3, do Tratado. Porém, esse auxílio pode ser considerado compatível se forem aplicadas as condições estipuladas nas secções 6.2 e 6.3 e descritas em mais pormenor no articulado da presente decisão.
A Comissão observa que o Estado neerlandês concordou excepcionalmente em receber o texto da presente decisão apenas em inglês.
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
O auxílio estatal concedido pelos Países Baixos ao Grupo ABN AMRO é compatível com o mercado interno, desde que sejam preenchidas as condições estipuladas nos artigos 3.o a 9.o.
Esse auxílio estatal foi concedido nas seguintes condições:
-
auxílio à recapitalização no montante de 4,2 mil milhões de EUR e 5,45 mil milhões de EUR, respectivamente, a favor do FBN e do ABN AMRO N, e
-
auxílio à liquidez no montante de 71,7 mil milhões de EUR.
Artigo 2.o
Para efeitos do disposto na presente decisão, entende-se por:
a) «Grupo ABN AMRO»: o Grupo ABN AMRO e todas as suas filiais detidas directa e indirectamente a 100 %, incluindo as entidades de que o Grupo ABN AMRO detém o controlo exclusivo, na acepção do Regulamento (CE) n.o 139/2004 do Conselho, de 20 de Janeiro de 2004, relativo ao controlo das concentrações de empresas («Regulamento das concentrações comunitárias») (128);
b) «ocupa a primeira posição»: oferece o preço mais atraente;
c) «clientes de retalho»: todos os clientes individuais (por oposição aos clientes empresariais);
d) «produtos normalizados de poupança e depósito de retalho»: todos os produtos normalizados de poupança e depósito de retalho que representem em qualquer momento pelo menos 85 % do volume dos produtos do Grupo ABN AMRO no mercado de retalho da poupança e dos depósitos;
e) «produtos hipotecários normalizados»: todos os produtos normalizados de retalho e depósito que representem em qualquer momento pelo menos 85 % do volume dos produtos hipotecários do Grupo ABN AMRO.
f) Private Banking NL: todos os clientes da BU Private Banking excepto os da divisão Private Banking International (129).
Artigo 3.o
1. Na ausência de autorização prévia da Comissão, o Grupo ABN AMRO não ocupará a primeira posição no que respeita aos produtos normalizados de poupança e depósito de retalho dirigidos aos clientes de retalho, entre as […] instituições financeiras que detêm a maior quota de mercado, em volume, no mercado neerlandês de retalho da poupança, em qualquer dos seguintes segmentos:
-
contas de poupança;
-
depósitos a prazo fixo por um período de um ano;
-
depósitos a prazo fixo por um período de dois anos;
-
depósitos a prazo fixo por um período de três anos;
-
depósitos a prazo fixo por um período de quatro anos; e
-
depósitos a prazo fixo por um período de cinco anos.
Não obstante o disposto no primeiro parágrafo, quando três instituições financeiras ocupam conjuntamente a primeira posição entre as […] instituições financeiras que detêm a maior quota de mercado num segmento do mercado neerlandês de retalho da poupança e dos depósitos, o Grupo ABN AMRO poderá igualar a taxa dessas três instituições financeiras relativamente aos produtos normalizados do segmento correspondente.
2. Na ausência de autorização prévia da Comissão, o Grupo ABN AMRO não ocupará a primeira posição no que respeita a qualquer produto hipotecário normalizado, entre as […] instituições financeiras que detêm a maior quota de mercado no mercado neerlandês de retalho das hipotecas.
Não obstante o disposto no primeiro parágrafo, quando três instituições financeiras ocupam conjuntamente a primeira posição entre as instituições financeiras […] que detêm a maior quota de mercado no mercado neerlandês de retalho das hipotecas, o Grupo ABN AMRO poderá igualar a taxa dessas três instituições financeiras no que se refere aos tipos de produtos hipotecários normalizados correspondentes.
3. A fim de assegurar o cumprimento do disposto nos n.os 1 e 2, o Grupo ABN AMRO controlará permanentemente, e pelo menos uma vez por semana, as condições oferecidas pelas […] outras instituições financeiras que detêm a maior quota de mercado, em volume, nos respectivos mercados neerlandeses da poupança, na medida em que essas condições sejam do domínio público. Se os valores relativos a qualquer dessas […] outras instituições financeiras não forem públicos, serão substituídos pelos valores relativos às instituições financeiras que ocupam as posições seguintes na lista das instituições com as quotas de mercado mais elevadas.
Assim que o Grupo ABN AMRO detectar que está a oferecer um preço mais favorável para qualquer dos seus produtos do que o preço que está autorizado a oferecer com base no n.o 1 e no n.o 2 do presente artigo, o Grupo ABN AMRO informará imediatamente a Comissão. Ajustará imediatamente o preço dos produtos e aplicará o mais depressa possível esses preços ajustados.
No que se refere ao mercado de retalho dos produtos de poupança e depósito, o Grupo ABN AMRO aplicará a correcção o mais tardar ao fim de dez dias úteis a contar da data em que detectou a variação das condições. Porém, se essa variação disser apenas respeito a produtos cujos preços só podem ser corrigidos no fim do mês e se essa variação tiver sido detectada menos de dez dias úteis antes do fim do mês, o Grupo ABN AMRO aplicará a correcção na primeira oportunidade, a partir do fim do mês subsequente.
No que se refere às hipotecas, o Grupo ABN AMRO corrigirá os seus preços no prazo de dez dias úteis a partir da data em que detectou a variação das condições e a correcção será aplicada no prazo máximo de quinze dias úteis a contar da data em que foi detectada a variação das condições.
4. A condição estabelecida nos n.os 1 e 2 será aplicável durante um período de três anos a contar da data da presente decisão. O Grupo ABN AMRO apresentará trimestralmente à Comissão um relatório relativo ao cumprimento desta condição, o mais tardar no prazo de duas semanas a contar da data de publicação dos resultados financeiros trimestrais do Grupo ABN AMRO.
Artigo 4.o
1. O Grupo ABN AMRO envidará os seus melhores esforços para atingir as projecções (incluindo as que se referem às receitas líquidas de juros) apresentadas à Comissão no plano de reestruturação de Dezembro de 2009, tal como foi actualizado pelo plano de reestruturação de Novembro de 2010. As projecções de Novembro de 2010 deverão ser atingidas a nível consolidado do Grupo ABN AMRO.
O Grupo ABN AMRO apresentará à Comissão um relatório trimestral contendo uma repartição das projecções e os valores efectivos (incluindo as receitas líquidas de juros) a nível dos quatro segmentos definidos no plano de reestruturação de Dezembro de 2009 e no plano de reestruturação de Novembro de 2010: nomeadamente, «Retail Banking», «Private Banking NL», «Private Banking International» e «Commercial & Merchant Banking».
O Grupo ABN AMRO poderá apresentar à Comissão um pedido fundamentado de revisão das suas projecções (incluindo as que se referem às receitas líquidas de juros), para ter em conta a evolução externa.
2. O Grupo ABN AMRO apresentará uma repartição em volumes e margens das projecções em matéria de receitas líquidas de juros, a nível consolidado e a nível da banca privada.
O Grupo ABN AMRO apresentará à Comissão relatórios trimestrais, o mais tardar no prazo de duas semanas a contar da data de publicação dos seus resultados financeiros trimestrais, estabelecendo se as receitas líquidas de juros atingidas a nível consolidado são conformes com as projecções referidas no n.o 1. O relatório incluirá uma comparação entre as margens projectadas e as margens efectivas, a nível consolidado e a nível da banca privada.
Se as receitas líquidas de juros atingidas a nível consolidado não forem conformes com essas projecções, o Grupo ABN AMRO referirá nesse relatório as medidas tomadas para atingir essas projecções.
3. As obrigações estabelecidas nos n.os 1 e 2 serão aplicáveis durante um período de três anos a contar da data da presente decisão.
Artigo 5.o
1. O Grupo ABN AMRO não adquirirá o controlo de mais de [0 - 7] % de qualquer empresa.
2. Em derrogação ao n.o 1, o Grupo ABN AMRO poderá efectuar aquisições se o preço bruto de compra cumulativo (excluindo a assunção ou transferência de dívida em relação a tais aquisições) pago pelo Grupo ABN AMRO por tais aquisições durante um período de três anos a contar da data da presente decisão for inferior a [0-600] milhões de EUR.
A proibição estabelecida no n.o 1 não será aplicável a aquisições com capital de investimento privado efectuadas pelo Grupo ABN AMRO, se estiverem previstas no plano de actividades e no orçamento da divisão «Private Equity», tal como foram apresentados à Comissão em 5 de Outubro de 2010.
A proibição estabelecida no n.o 1 tão-pouco será aplicável às […] participações no capital social adquiridas pela divisão «Energy, Commodities and Transportation» do Grupo ABN AMRO em apoio da sua actividade de financiamento normal, se estiverem previstas no plano de actividades do Grupo ABN AMRO e no orçamento dessa divisão, tal como foram apresentados à Comissão em 10 de Janeiro de 2010.
O Grupo ABN AMRO apresentará à Comissão relatórios trimestrais, o mais tardar no prazo de duas semanas a contar da data de publicação dos seus resultados financeiros trimestrais. Serão enumeradas nesses relatórios as aquisições efectivas das divisões «Private Equity» e «Energy, Commodities and Transportation». Serão também apresentadas nos relatórios informações pormenorizadas sobre outras aquisições do Grupo ABN AMRO que este é autorizado a efectuar nos termos do primeiro parágrafo.
3. A proibição estabelecida no n.o 1 será aplicável durante um período de pelo menos três anos a contar da data da presente decisão ou até à data em que a participação accionista dos Países Baixos no Grupo ABN AMRO seja reduzida para menos de 50 %, em função da data que for posterior. Essa proibição deixará de ser aplicável o mais tardar no final de um período de cinco anos a contar da data da presente decisão.
Caso a proibição estabelecida no n.o 1 seja aplicável por um período de mais de três anos a contar da data da presente decisão, o preço bruto cumulativo total de compra aplicável ao abrigo do primeiro parágrafo do n.o 2 aumentará em [0 - 200] milhões de EUR por ano.
Artigo 6.o
O Grupo ABN AMRO não publicitará o facto de ser propriedade estatal nem fará referência a qualquer apoio público recebido nas suas comunicações aos seus clientes e/ou investidores actuais ou potenciais durante um período de pelo menos três anos a contar da data da presente decisão ou até à data em que a participação accionista dos Países Baixos no Grupo ABN AMRO seja reduzida para menos de 50 %, em função da última destas datas. Esta proibição deixará de ser aplicável o mais tardar ao fim de um período de cinco anos a contar da data da presente decisão.
Em derrogação a esta proibição, o Grupo ABN AMRO poderá referir o facto de ser propriedade estatal e qualquer outro apoio público recebido quando essa referência for necessária, ao abrigo das disposições legislativas ou regulamentares aplicáveis.
Artigo 7.o
1. O Grupo ABN AMRO proporá aos seus clientes de «Private Banking NL» a opção de porem termo à sua relação de banca privada com o Grupo ABN AMRO e de transferirem as suas carteiras de investimentos para outros bancos. Essa proposta será válida por um período de dois meses consecutivos («período relevante»).
O período relevante iniciar-se-á o mais cedo possível a contar da data da presente decisão, reservando (se for caso disso) um período de tempo razoável para efeitos de preparação, e o mais tardar no prazo de um ano a contar da data da presente decisão. O Grupo ABN AMRO apresentará à aprovação da Comissão uma data de início do período relevante pelo menos quatro semanas antes da data prevista de início desse período relevante.
2. O Grupo ABN AMRO apresentará de forma não ambígua a todos os seus clientes de «Private Banking NL» as condições da proposta descrita no n.o 1, o mais tardar no primeiro dia do período relevante. As informações que o Grupo ABN AMRO transmitirá aos seus clientes serão comunicadas previamente à Comissão, pelo menos quatro semanas antes de essas informações serem enviadas aos clientes do Grupo.
3. O Grupo ABN AMRO facilitará a cessação da relação de banca privada sempre que os clientes assim o solicitem, aplicando os procedimentos habituais, ao mais baixo custo possível. Se o cliente decidir transferir a sua posição e/ou os direitos sobre títulos relacionados e se essa transferência for possível na perspectiva do banco para onde deve ser efectuada a transferência, o ABN AMRO facilitará essa transferência. Os clientes serão informados da opção de transferir as posições, em vez de as liquidar, bem como dos custos das duas opções.
O Grupo ABN AMRO cobrirá os seus próprios custos administrativos, de transferência e de transacção que sejam consequência directa da cessação da relação de banca privada e da transferência de carteiras (130).
O Grupo ABN AMRO não será obrigado a cobrir outras consequências financeiras para o cliente.
Artigo 8.o
O Grupo ABN AMRO não efectuará o pagamento de cupões de instrumentos de capital de base de Tier 1, de Tier 1 e de Tier 2 (incluindo instrumentos de capital híbrido e acções preferenciais) emitidos antes da data da presente decisão nem exercerá os direitos conferidos por opções de recompra em relação a tais instrumentos de capital até 10 de Março de 2013, a menos que tenha a obrigação legal de o fazer.
O Grupo ABN AMRO poderá emitir novos instrumentos de capital depois da data da presente decisão ou pagar cupões sobre esses novos instrumentos de capital, a menos que essas emissões ou pagamentos criem a obrigação da pagar cupões sobre os seus próprios instrumentos de capital já existentes.
Em derrogação ao primeiro parágrafo, o Grupo ABN AMRO poderá exercer a opção de recompra do instrumento FCC (nomeadamente 87,5 milhões de EUR, 6,25 % de acções preferenciais perpétuas não cumulativas, sem direito de voto, de classe A, série I, emitidas pela Fortis Capital Company Ltd).
Até 10 de Março de 2013 inclusive, o Grupo ABN AMRO só pagará dividendos sobre as suas acções ordinárias se esses dividendos forem superiores a 100 milhões de EUR (131).
Artigo 9.o
O mais tardar até 30 de Junho de 2011, o Grupo ABN AMRO pagará aos Países Baixos uma taxa de juro ajustada pelos empréstimos identificados na mensagem de correio electrónico enviada pela Comissão ao Estado neerlandês de 24 de Junho de 2010. Os montantes ajustados com juros ascendem a 18 152 722 EUR.
Artigo 10.o
Os Países Baixos informarão a Comissão, no prazo de dois meses a contar da data de notificação da presente decisão, das medidas tomadas para lhe dar cumprimento.
Artigo 11.o
O Reino dos Países Baixos é o destinatário da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 5 de Abril de 2011.