РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2013 година
относно държавни помощи SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - предоставени от Италия (отсрочване на плащането на налога в сектора на млякото и млечните продукти в Италия )
(нотифицирано под номер C(2013) 4046)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2013/665/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРИ
(1)
На 27 февруари 2011 г. влезе в сила законът, преобразуващ наредба - закон № 225 от 29 декември 2010 г. в закон, който предоставя възможност за отсрочване на плащането на транш за налог на мляко и млечни продукти, дължим от италианските млекопроизводители по схемата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО на Съвета от 16 юли 2003 г. относно съвместимостта с Общия пазар на помощ, която Италианската република възнамерява да предостави на италиански млекопроизводители (1), (2). С писмо от 17 март 2011 г. Комисията поиска от италианските власти допълнителна информация по въпроса.
(2)
Италианските власти изпратиха тази допълнителна информация на Комисията с писмо от 24 юни 2011 г., заведено на 29 юни 2011 г.
(3)
След проверка на информацията, предоставена от италианските власти, и като се има предвид фактът, че отлагането на съответното плащане е било направено без Комисията да бъде уведомена предварително за него или без да е дала разрешение, Комисията е информирала италианските власти с факс от 14 октомври 2011 г. за откриването на процедура за помощ с референтен номер SA.33726 (2011/NN)., за която не е постъпило уведомление.
(4)
С писмо от 11 януари 2012 г. Комисията уведоми Италия за своето решение за откриване на процедура по член 108, параграф 2 от Договора във връзка с гореспоменатото отсрочване и програмата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, изменено с допълване на отсрочването, което представлява нова помощ (SA.33726 (11/C)]). С писмото бе поискан коментар от италианските власти относно откриването на процедурата в рамките на един месец.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията поиска от заинтересованите страни да представят своите бележки относно въпросната помощ.
(6)
Комисията получи коментари от всички заинтересовани страни и ги предаде на Италия, като ѝ даде възможност за отговор.
(7)
С електронно писмо от 13 февруари 2012 г. Постоянното представителство на Италия в Европейския съюз препрати на Комисията писмо от италианските власти с искане за двумесечно удължаване на срока за коментарите относно откриването на процедурата. Срокът беше удължен със съобщение, изпратено с факс от 21 февруари 2012 г.
(8)
С електронни писма от 26 април 2012 г. и 27 април 2012 г. италианското Постоянно представителство в Европейския съюз изпрати на Комисията отговора на италианските власти във връзка с откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора.
(9)
Италианските власти не направиха коментар на бележките на заинтересованите страни.
II. ОПИСАНИЕ
(10)
В член 1 от Решение 2003/530/ЕО се отбелязва следното:
„Помощта, която Италианската република възнамерява да предостави на млекопроизводителите, като сама извърши плащането към Общността на сумата, която те дължат на Общността поради допълнителния налог за млякото и млечните продукти за периода от 1995/1996 г. до 2001/2002 г. и като разреши на тези производители да върнат дълга си посредством разсрочено безлихвено плащане за няколко години, по изключение се приема за съвместима с вътрешния пазар, при условие, че:
-
бъде погасена цялата сума посредством равни годишни траншове,
-
периодът на погасяване не надхвърля 14 години, считано от 1 януари 2004 г.“
(11)
Закон № 10/2011 въвежда в член 1 от наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г. параграф 12 duodecies, предвиждащ отсрочването до 30 юни 2011 г. на плащането на транша от налога за мляко, дължим до 31 декември 2010 г. Разходите за това отсрочване бяха поети от отпусната обща сума от бюджета в размер на 5 млн. EUR, предназначена за различни цели.
(12)
В писмо от 24 юни 2011 г. италианските власти уточниха, че безвъзмездните средства, съответстващи на тази мярка, ще бъдат считани като част от помощта de minimis за Италия, предвидена по Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО (4) към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (5).
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(13)
Комисията реши да открие процедура по член 108, параграф 2 от Договора на следните основания:
-
италианските власти изразиха намерението си да причислят безвъзмездните средства, съответстващи на въпросното отсрочване на плащането към системата de minimis, предвидена в Регламент (ЕО) №1535/2007; около приложимостта на този регламент обаче възникнаха не само правни въпроси поради непредставената от италианските власти информация относно това дали ще бъдат спазени горните граници, установени с Регламента, но също така и поради това, че самият Регламент забранява отпускането на помощ de minimis, с която държавната помощ надхвърля разрешения максимум. Тъй като одобрената от Съвета помощ представлява максималната стойност на помощта, която Италия е могла да отпусне на млекопроизводителите, прибавянето към нея на безвъзмездните средства, равностойни на отсроченото плащане, включени в схемата de minimis, означава надхвърляне на максималната помощ, одобрена от Съвета;
-
оттук следва, че Комисията не може да изключи възможността за въпросното отсрочване да включва елемент на помощ (тъй като то е равностойно на безлихвен заем, по-надолу е наричано „свързаната помощ“) - ситуация която не може да бъде оправдана с представената от италианските власти информация в светлината на приложимите правила за държавната помощ в земеделието (Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделския и горския сектор 2007-2013 г.) (6);
-
отсрочването е равностойно на нарушение на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО (въз основа на това, че вече не се спазва едно от условията, а именно за равни траншове). Това съответно означава, че цялата система на забавени плащания става нова схема за помощи за тези, които вече са се облагодетелствали от нея (въз основа на това, че тя не е била обхваната от Решение 2003/530/ЕО) - положение, което изглежда не се разрешава от нито една от разпоредбите на горепосочените насоки.
IV. КОМЕНТАРИ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(14)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти за първи път докладваха за прилагането на системата на разсрочените плащания на налозите за мляко и млечни продукти, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, като поясниха, че по схемата има 11 271 бенефициери. От тях 9 965 (т.е. 88,41 %) са платили навреме своите траншове за налозите, дължими към 31 декември 2010 г.1 291 бенефициери са направили това до изтичането на удължения срок, а 15 не са извършвали никакви плащания поради изключването им от програмата.
(15)
Италианските власти след това поясниха, че за да бъде изчислена безвъзмездната помощ, равняваща се на получената от бенефициерите помощ при отсрочването, се отчита лихвеният процент за периода между 1 януари 2011 г. и датата на реалното плащане на траншовете, които са обект на отсрочване, като е използван тримесечният Euribor към 1 октомври 2010 г., плюс 100 базисни пункта (1,942 %). Резултатът от изчисленията сочи безвъзмездна помощ в размер на между 0,08 EUR и 694,19 EUR. Освен това той показва, че 1 187 от 1 291 бенефициери при отсрочването са се възползвали от помощ в размер на по-малко от 100 EUR. Според властите тези данни показват, че отсрочването на плащането по Закон № 10/2011 не е компрометирало безпроблемното управление на плащанията чрез траншове, което продължава да бъде в съответствие с разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, което се доказва от факта, че само 11,45 % от производителите, участващи във въпросната програма, са се възползвали от отсрочването.
(16)
По тези причини италианските власти потвърждават, както се посочва в писмото от 24 юни 2011 г. (вж. параграф 13 по-горе), че разрешеното отсрочване по отношение на плащането на налога представлява помощ de minimis. Те също така посочват, че са определили, че индивидуалният таван по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 е спазен в пълна степен, както и таванът от 320 505 000 EUR за период от три данъчни години, определен за Италия съгласно същия регламент, както и че безвъзмездните средства, равостойни на отсрочването на плащане, възлизат на общо 50 877,41 EUR. И накрая, те отбелязват, че са били в процес на проверка на спазването на тези тавани, като се вземат под внимание другите схеми за помощ de minimis, разрешени през 2009, 2010 и 2011 г.
(17)
Що се отнася до становището на Комисията, че помощта, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, трябва да бъде счетена, като се има предвид нейното естество и извънреден характер, за еднократна максимална помощ, която не може да бъде комбинирана с каквато и да било друга мярка, италианските власти на първо място подчертаха, че с въпросното решение е признато наличието на извънредни обстоятелства, които са мотивирали Съвета да счете помощта за съвместима с член 107 от Договора, ако бъдат изпълнени някои условия. Те също така подчертаха факта, че при извършените проверки е установено, че програмата за плащане на траншове, съответства на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, тъй като всички производители са направили седмия транш с изключение на 15, които вече са били отпаднали от схемата. Според италианските власти извънредният характер на обстоятелствата, водещи до приемането на Решение 2003/530/ЕО, сам по себе си не създава пречки за достъпа до всякакво друго подпомагане на получателите на одобрената от Съвета помощ. Договорът посочва само споменатите по-горе извънредни обстоятелства без да ограничава по никакъв начин характера на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане; той само поставя дерогацията от член 107 и разпоредбите по член 109 от Договора в зависимост от единодушно прието решение на Съвета. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(18)
Италианските власти също така твърдят, че отлагането на плащането представлява помощ de minimis и следователно трябва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(19)
И накрая, италианските власти още веднъж подчертават, че съгласно наредбата на италианското министерство от 30 юли 2003 г. за прилагане на Решението на Съвета, от участниците в програмата за плащане на вноски се изисква да се откажат от всякакви правни искове по отношение на плащането на дължимите налози, като длъжниците, които не извършват плащания, се изключват от програмата. Италианските власти твърдят, че това условие предполага откриването на процедури за принудително събиране на вземания, което ще накара производителите да подадат нови жалби. Ето защо е уместно да бъдат избягвани правни спорове за възстановяване на много малки суми чрез производства, които струват повече от исканите възстановявания. В тази връзка италианските власти се позовават на член 32, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (7), в който се посочва, че при наличието на оправдателна причина, държавите членки могат да вземат решение да не изискват връщане на сумите, ако вече направените или евентуалните разходи по връщането на сумата надхвърлят размера на подлежащата на връщане сума. Според тях тази разпоредба може да бъде приложена по аналогия и за настоящия казус. Във всеки случай подобни разпоредби се предвиждат и в член 25, параграф 4 от Закон № 289/2002 (финансовият закон за 2003 г.) в съответствие с които сумата от 12 EUR се счита за малка сума и не е предмет на възстановяване. От всички възползвали се от отсрочването бенефициери 559 са получили по-малко от тази сума.
(20)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти представиха списък на бенефициерите на отсроченото плащане и сумата на помощта, която всеки един от тях е получил.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(21)
На 7 март 2012 г. Комисията получи коментари от трета страна относно откриването на процедурата.
(22)
Заинтересованите страни най-вече искаха да знаят причината, поради която Комисията е ограничила откриването на процедурата до отсрочването на плащането, предвидено съгласно Закон № 10/2011, а не включва в нея и разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, които предвиждат отсрочване на плащането на траншовете, платени по допълнителна програма за плащане чрез траншове, установена от Закон № 33/2009, и призоваха Комисията съответно да разшири обхвата на процедурата. В тази връзка заинтересованата страна отбелязва, че вече е подадена жалба до Комисията относно разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, а Комисията е приключила преписката по нея.
(23)
На 10 март 2012 г. Комисията получи коментари от втора заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(24)
Въпросната заинтересована страна насочи вниманието на Комисията към разпоредбите на член 1, параграф 4 от Наредба-закон № 16/2012, които разрешават на предприятията, изпитващи финансови затруднения, да плащат дължимите суми посредством редовни траншове. Тя поиска Комисията да се намеси, като отбеляза, че тези мерки не са съвместими с единния пазар.
(25)
На 14 март 2012 г. Комисията получи коментари от още една заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(26)
В тези коментари заинтересованата страна се позовава на Наредба-закона № 16/2012, като подчертава произтичащите от нея различия в третирането на земеделските производители, а също така и точността на данните, използвани от AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - италианската разплащателна агенция), за изчисляването на допълнителния налог.
VI. ОЦЕНКА
VI.1. Наличие на помощ
(27)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар
(28)
Въпросната мярка, а именно помощта, свързана с отсрочването на плащането (отпускането на средства, равнозначно на безлихвен заем, вж. параграф 13, второ тире по-горе), а също и новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО (неплатени лихви за вече направените годишни траншове и все още неплатени главница и лихва за оставащите години до изтичането на срока на плащането чрез траншове, т.е. до 31 декември 2017 г.) (нова помощ, вж. параграф 13, трето тире) попада под следното определение:
(29)
Отговорност за мярката носи държавата, тъй като тя произтича от националното законодателство; тя е финансирана чрез публични средства в смисъл, че с разрешаването на отсрочване на плащане на годишен транш, установено в Решение 2003/530/ЕО, и с утвърждаването на нова помощ чрез това отсрочване, италианската държава се е отказала за определен период от време от парична сума, която е можело да бъде използвана за други цели.
(30)
Тази ситуация облагодетелства някои предприятия, по-специално млекопроизводителните стопанства.
(31)
Тя също може да окаже влияние и върху търговията, като се има предвид пазарната позиция на Италия (8).
(32)
Също така тя има потенциала да наруши условията на конкуренция, тъй като предприятията, които са се възползвали от нея, са си подсигурили предимство (отсрочването не се облага с лихва и следователно е равнозначно на безлихвен заем), което не може да бъде придобито при обичайните пазарни условия и което поставя съответното предприятие в по-облагодетелствана позиция спрямо предприятията, които не ползват отсрочване (9).
(33)
Като се има предвид обаче допълнителната информация, предоставена от италианските власти в отговор на откриването на процедура по член 108, параграф 2 от Договора, трябва да се установи дали въпросната мярка може да бъде счетена за помощ de minimis в съответствие с Регламент (ЕО) 1535/2007 и следователно да не бъде смятана за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(34)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти поясняват, че лихвата, свързана с отлагането на плащанията, е между 0,08 и 694,19 евро. Те също така заявяват, че направените проверки сочат, че определеният за Италия таван за последните три финансови години не е надхвърлян, но че те все пак ще проверят, дали остава риск индивидуалните тавани да бъдат надхвърлени в случай на натрупване на помощи de minimis за финансовите 2009 г., 2010 г. и 2011 г.
(35)
Комисията може да отбележи със сигурност, че сумата на лихвите, свързани с отсрочването, разглеждани сами по себе си, не надхвърлят сумата от 7 500 EUR по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007. Тя също отбелязва, че общата сума, предоставена чрез отсрочването, а именно 50 877,41 EUR, не е довела до надхвърляне на тавана от 320 505 000 EUR, разрешен на Италия в приложението към Регламента. Независимо от това, Комисията не разполага с нова информация, която да покаже, че индивидуалният таван от 7 500 EUR не е надхвърлен в нито един от случаите, също като се вземе предвид цялата помощ de minimis, получена от даден бенефициер за периода от три финансови години, тъй като към 26 април 2012 г. тя не е получила никаква информация от италианските власти, извършващи тези проверки. Тя следователно не може да направи заключението, че индивидуалният таван за помощите е бил спазен във всички случаи, особено като се има предвид, че Комисията трябва да вземе под внимание новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО. На практика тя трябва да направи цялостна проверка на въпросната мярка (т.е на помощта, получена в резултат на разрешаването на отсрочването, което е равнозначно на отпускането на безлихвен заем, и на новата помощ, която произтича от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО): сериозен брой бенефициери (над 1 250) са се възползвали от това отсрочване, а сумата на помощта също включва част от основната сума (т.е. сумата, която съответства на годишните вноски, дължими на 31 декември за годините 2013 г., 2014, 2015, 2016 и 2017 г.) плюс лихвата, която далеч надхвърля лихвата, свързана с отсрочването на плащането, посочена в аргументацията на италианските власти.
(36)
Член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 също предвижда, че „помощите de minimis не могат да бъдат кумулирани с държавни помощи за същите приемливи разходи, ако такова кумулиране води до интензитет на помощта, който надхвърля интензитета, определен от правото на Общността за специфичните за всеки отделен случай обстоятелства.“
(37)
В тази връзка Комисията вече даде знак чрез откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора, че това отсрочване е в допълнение към одобрената от Съвета помощ, която следва да бъде разглеждана като максималната сума, която може да бъде отпусната при тези обстоятелства.
(38)
Италианските власти също така споделят виждането, че отлагането на плащането следва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(39)
Комисията не споделя това виждане. Наистина, ясно е, че отсрочването на плащането е пряко свързано с възстановяването, чието извършване на траншове е предвидено по-подробно в Решение 2003/530/ЕО. В член 1, параграф 1, първо тире от това решение се посочва ясно, че връщането става чрез равни по размер годишни траншове. За отсрочването следователно не може да бъде смятано, че няма никаква връзка със системата на траншовете, установена в Решение 2003/530/ЕО.
(40)
Италианските власти също оспорват факта, че разрешената от Съвета помощ представлява максималната сума, която може да бъде отпускана на млекопроизводителите. Те споделят виждането, че въпросното решение признава наличието на извънредни обстоятелства, водещи до одобрението на програмата за възстановявания на траншове, но този извънреден характер сам по себе си не оправдава лишаването на бенефициерите от всякаква друга помощ, тъй като в Договора само се посочват извънредните обстоятелства, без обаче да се ограничава естеството на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО на Съвета, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(41)
Комисията не споделя виждането на италианските власти. Всъщност въпреки че според член 108, параграф 2, трета алинея от Договора „[…] Съветът с единодушие може да реши, че помощта […] се счита за съвместима с вътрешния пазар […], ако такова решение може да бъде оправдано с извънредни обстоятелства“, а в съображение 8 на Решение 2003/530/ЕО се посочва, че съществуват извънредни обстоятелства, които оправдават считането на помощта за съвместима с общия пазар, остава фактът, че самият Съвет, в оперативната част от решението, предвижда, че помощта се смята за съвместима с вътрешния пазар по изключение, а не като се имат предвид извънредните обстоятелства.“ Терминът „извънредно“ ясно указва намерението на Съвета да обърне внимание на отпускането на помощта, като ѝ приписва уникален характер въпреки наличието на извънредни обстоятелства, както се посочва в съображение 8. Въпреки че посоченото от италианските власти единодушие може наистина да показва, че процедурата е извънредна, то не повдига въпроса за уникалния характер на помощта, както е посочено в Решението.
(42)
С оглед на факта, че одобрената от Съвета помощ, като се има предвид нейния уникален характер, представлява максималната допустима сума при дадените обстоятелства, т.е. равностойността помощ в размер на 100 %, добавянето на отсрочване на плащането би довело до автоматичното прилагане на разпоредбите на член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007, което означава, че предоставеното отсрочване не може да бъде счетено за съответстващо на обхвата на въпросния регламент и следователно представлява държавна помощ. Неговата съвместимост с вътрешния пазар трябва да бъде оценена с оглед на действащите правила в областта на конкуренцията към момента на разрешаването на отсрочването, както и съвместимостта на новата помощ, произтичаща от нарушението на Решение 2003/530/ЕО.
VI.2 Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(43)
Правилата за конкуренция, които са били в сила при разрешаването на отсрочването, се съдържат в Насоки на Общността относно държавните помощи в сектор селско и горско стопанство за периода 2007-2013 г.
(44)
Позицията на италианските власти, изразена в електронно писмо от 26 април 2012 г., се основава на аргумента, че на отсрочването на плащането следва да се гледа като на част от схемата de minimis. Ето защо властите не представят никакво обяснение на съвместимостта на отсрочването на плащането с вътрешния пазар или пък на неговото излизане от обхвата на Решение 2003/530/ЕО в светлината на правилата, изложени в посочените по-горе насоки.
(45)
Комисията следователно не разполага с нова информация, която да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура. Помощта, свързана с отсрочването на плащанията, а следователно и новата помощ, която е в разрез с Решение 2003/530/ЕО, следователно представляват едностранна помощ, която има за цел единствено да подобри финансовото състояние на производителите без да допринася за развитието на отрасъла. Тя следователно представлява оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар по смисъла на точка 15 от посочените по-горе насоки.
VI.3 Възстановяване
(46)
В съответствие с Договора и със съдебната практика на Съда на ЕС, ако бъде установено, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията е упълномощена да реши дали съответната държава трябва да отмени или промени помощта (10). Съдебната практика на Съда на ЕС също предвижда, че задължението на държавата да отмени помощ, която Комисията смята за несъвместима с вътрешния пазара, е предназначено за възстановяването на предишно положение. В тази връзка Съдът заявява, че целта е постигната, след като получателят върне отпуснатите му суми, като по този начин то загубва предимството, което е придобил спрямо пазарните конкуренти, и се възстановява ситуацията преди изплащането на помощта (11).
(47)
В съответствие с тази съдебна практика в член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) се посочва, че когато трябва да бъдат взети неблагоприятни решения за неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяването на помощта от бенефициера (в настоящия казус - всички бенефициери, които са се възползвали от отсрочването на плащането).
(48)
От Италия следователно се изисква да вземе всички необходими мерки за възстановяване на несъвместимата с правилата помощ от всички бенефициери. В съответствие с параграф 42 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (13), Италия има на разположение четири месеца от влизането в сила на настоящото решение, за да приложи неговите разпоредби. Необходимо е да се плати лихва за сумите, които ще бъдат възстановени, изчислена въз основа на Регламент (ЕО) No 794/2004 от 21 април 2004 година за изпълнение на Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (14).
(49)
Настоящото решение се прилага незабавно, по-специално що се отнася до възстановяването на несъвместимите с правилата отпуснати индивидуални помощи.
(50)
Като се има предвид прекалено тесния контекст, при който е била отпусната помощта (помощта е била добавена към програма, която е част от одобрен от Съвета пакет), и обстоятелствата около помощта (нарушаването на Решение 2003/530/ЕО за тези, които са се възползвали от отсрочването на плащането, докато помощта вече е била одобрена по изключение от Решението), следните суми следва да бъдат възстановени от онези страни, които са се възползвали от отсрочването на плащането:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните лихви по просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата по тези годишни траншове е била платена преди отсрочването на плащането да наруши Решение 2003/530/ЕО) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е била платена до изтичането на срока), в допълнение към закъснелите плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързани с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013 г., 2014 г., 2015 г., 2016 г. и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с Решение 2003/530/ЕО.
(51)
Значението, което отдават италианските власти на ниската стойност на сумите, които следва да бъдат възстановени, и рискът от нови жалби на производителите пред националните съдилища не променят факта, че държавната помощ, която не отговаря на изискванията за прибягване към предвидените член 107 от Договора дерогации и която следователно е несъвместима с вътрешния пазар, следва да бъде върната от бенефициерите с цел възстановяване на условията на конкуренция отпреди отпускането на помощта. Съдебната практика на Съда на ЕС действително показва, че отпадането на неправомерната помощ, която е била обявена за несъвместима с вътрешния пазар, е логичният резултат от неправомерността, тъй като единствената причина за връщането е да се възстанови състоянието отпреди помощта (15). Целта за възстановяването на предишното състояние е постигната, когато неправомерната помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар, е изплатена от бенефициера и когато вследствие на това последният е бил лишен от получените предимства спрямо пазарните конкуренти. В такива случаи ситуацията преди отпускането на помощта се смята за възстановена (16).
(52)
Освен това, що се отнася до ниската стойност на сумите за възстановяване, италианските власти изглежда ограничават обхвата на възстановяването само до лихвата, която трябва да бъде добавена към годишното плащане за годината, за която е отсрочването. Възстановяването обаче, което засяга само онези, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, трябва да включва цялата помощ, обявена за несъвместима с вътрешния пазар, в допълнение към дължимата лихва (вж. параграф 50 по-горе).
(53)
И накрая, аргументът, с който производителите биха могли да обжалват пред националните съдилища, не може да бъде счетен за уместен, тъй като съгласно практиката на Съда на ЕС, самата възможност за вътрешни затруднения, дори и непреодолимите, не може да оправдае неизпълнението от страна на държава членка на задължения, произтичащи от правото на Съюза (17).
(54)
Ето защо Италия може да приложи правилата de minimis, приложими към селскостопанския сектор за възстановяването на индивидуалната помощ от страна на бенефициерите, които изпълняват всички изисквания на приложимия регламент de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007) по времето, когато е била отпусната неправомерната помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Параграф 49 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (18) предвижда, че от държавата членка се изисква подробен анализ на всяка индивидуална помощ, отпусната въз основа на въпросната схема. За да бъде определена точната сума на помощта, която следва да бъде възстановена от всеки отделен бенефициер по схемата, Италия следователно трябва да установи степента, до която помощта е била отпусната за конкретен проект, който към момента на отпускането на помощта е удовлетворявал всички условия на регламента за групово освобождаване или на схема за помощи, одобрена от Комисията. В такива случаи държавите членки могат също да кандидатстват за прилагането по същество на критериите de minimis, приложими към момента на отпускането на неправомерната и несъвместима с вътрешния пазар помощ, която е предмет на решение за възстановяване по член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 от 7 май 1998 година относно о прилагането на членове 92 и 93 от Договора за създаване на Европейската общност към някои категории хоризонтална държавна помощ (19). Съгласно този критерий отпуснатата индивидуална помощ съгласно това решение не представлява помощ за бенефициерите, които към момента на отпускането са отговаряли на условията, посочени в действащия регламент за de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007).
VI.4 Оценка на коментарите от заинтересованите страни относно други процедури
(55)
Що се отнася до коментарите, направени от първата заинтересована страна (параграф 22), Комисията подчертава, че отлагането на плащането по член 40а от Закон № 122/2010 за транш, платим по допълнителна програма за плащане на траншове, установена от Закон 33/2009, не е обхванато от процедурите по настоящото решение, тъй като той не засяга програмата за допълнителни траншове, установена с Решение 2003/530/ЕО.
(56)
Що се отнася до коментарите, направени от другите две заинтересовани страни относно Наредба-закон № 16/2012 (параграфи 24 и 26), Комисията понастоящем ги проверява. Тя обаче споделя становището, че те трябва да бъдат проверени отделно с оглед на административната ефективност, наред с другото, свързана с факта, че обединяването на двете процедури чрез тяхното разширяване и прилагането на всички съпътстващи административни формалности значително ще отложи закриването на процедурите по настоящото решение.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(57)
Комисията смята, че Италия е приложила неправомерно отсрочване на въпросното плащане, като е направила неправомерна и помощта, свързана с него (вж. по-горе параграф 13, трето тире), както и новата схема за помощи, определена в нарушение на Решение 2003/530/ЕО (вж. параграф 13, трето тире). Ето защо нито една помощите не може да бъде смятана за съвместима с единния пазар, тъй като италианските власти не са предоставили никаква информация, която да указва съвместимост съгласно правилата за конкуренция, приложими за селскостопанския отрасъл (вж. параграфи 43 до 45). (Те само твърдят, че отсрочването на плащането следва да бъде разглеждано самостоятелно, т.е. без да отчитат въздействието върху Решение 2003/530/ЕО и може да бъде счетено като схема de minimis). Комисията следователно не е в състояние да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура.
(58)
Несъвместимата помощ следва да бъде възстановена от съответните бенефициери, с други думи - от онези, които вече са се възползвали от въпросното отсрочване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Отсрочването на плащането на налога за млякото и млечните продукти, дължим към 31 декември 2010 г., въведено с член 1, параграф 12 duodecies от Наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г., със Закон № 10/2011, и неправомерно приложено от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представлява държавна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Помощта, произтичаща от неспазването на условията, изложени в Решение 2003/530/ЕО, определена с отсрочването на плащането по член 1 и неправомерно приложена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Италия се изисква възстановяване на несъвместимата с вътрешния пазар помощ, посочена в член 1, параграф 1 и параграф 2 по-горе, от страна на бенефициерите, посочени в член 1, параграф 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, се облагат с лихва от датата, на която са били предоставени на разположение на бенефициерите, до датата на тяхното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Възстановяването, което засяга само онези страни, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, посочено в член 1, и които следователно са се възползвали от помощта по член 2, се отнася до следното:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата за тези годишни траншове бе платена преди отсрочването на плащането в нарушение на решението на Съвета) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е бил платен до изтичането на срока), в допълнение към просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързана с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013, 2014, 2015, 2016 и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с решението на Съвета.
5. Индивидуалната помощ по схемата, посочена в член 1, не представлява помощ, ако към момента на нейното предоставяне, тя е удовлетворявала условията, посочени в разпоредбите, приети във връзка с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98, приложим към момента на отпускането на помощта.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Италия гарантира прилагането на настоящото решение в рамките на четири месеца след датата на неговото нотифициране.
Член 4
1. В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия предоставя следната информация:
а)
списък на бенефициерите, които са получили помощ по схемите по член 1, и сумите получени от всеки от тях по съответната схема;
б)
обща сума (главница и лихва), подлежаща на възстановяване от всеки бенефициер, който е получил помощ, която не може да бъде обхваната от правилото de minimis.
в)
подоробно описание на вече предприетите и предвидени мерки за съобразяване с настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи, че бенефициерите са получили иск за връщане на помощта.
2. Италия информира Комисията относно напредъка по предприетите национални мерки в изпълнението на настоящото решение, докато отпуснатата помощ по посочените в член 1 схеми, бъде възстановена напълно. При искане от страна на Комисията тя предоставя незабавно информация относно мерките, които вече са взети и планирани с оглед изпълнението на настоящото решение. Тя също така предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвата, която вече е възстановена от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2013 година.
ROZHODNUTIE KOMISIE
zo 17. júla 2013
o štátnej pomoci SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - poskytnutej Talianskom (odloženie úhrady odvodu za mlieko v Taliansku)
[oznámené pod číslom C(2013) 4046]
(Iba talianske znenie je autentické)
(2013/665/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedeným článkom, a so zreteľom na tieto pripomienky,
keďže:
I. POSTUP
(1)
Po tom, ako sa Komisia dňa 27. februára 2011 dozvedela o nadobudnutí účinnosti zákona, ktorým sa vládne nariadenie č. 225 z 29. decembra 2010 zmenilo na zákon, ktorý umožňuje odklad úhrady odvodov za mlieko vo forme splátok splatných talianskymi výrobcami mlieka podľa režimu platieb schváleného rozhodnutím Rady 2003/530/ES zo 16. júla 2003 o zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom, ktorú chce Talianska republika poskytnúť svojim výrobcom mlieka (1), (2), požiadala talianske orgány listom zo 17. marca 2011 o ďalšie informácie o tejto záležitosti.
(2)
Talianske orgány doručili Komisii tieto doplňujúce informácie listom z 24. júna 2011 zaregistrovaným 29. júna 2011.
(3)
Na základe preskúmania informácií, ktoré poskytli talianske orgány, a po zohľadnení skutočnosti, že odklad uvedenej platby sa uskutočnil bez toho, aby bol vopred oznámený Komisii alebo aby Komisia tento odklad schválila, Komisia faxom zo 14. októbra 2011 oznámila talianskym orgánom, že bol otvorený spis pre neoznámenú pomoc pod referenčným číslom SA.33726 (2011/NN).
(4)
Komisia listom z 11. januára 2012 oznámila Taliansku svoje rozhodnutie začať konanie podľa článku 108 ods. 2 zmluvy v súvislosti s uvedeným odkladom a režimom platieb schváleným rozhodnutím 2003/530/E, ktorý bol zmenený doplnením odkladu, ktorý predstavuje novú pomoc (SA.33726 (11/C)), a požiadala talianske orgány, aby v priebehu jedného mesiaca predložili svoje pripomienky k začatiu konania.
(5)
Rozhodnutie Komisie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (3). Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili pripomienky k uvedenej pomoci.
(6)
Komisia dostala pripomienky zainteresovaných strán a postúpila ich Taliansku, ktoré tak dostalo príležitosť na ne reagovať.
(7)
Stále zastúpenie Talianska pri Európskej únii postúpilo Komisii e-mailom z 13. februára 2012 list talianskych orgánov, ktorým žiadali o dvojmesačné predĺženie lehoty na predloženie pripomienok k začatiu konania. Toto predĺženie bolo schválené v správe odoslanej faxom z 21. februára 2012.
(8)
Stále zastúpenie Talianska pri Európskej únii postúpilo Komisii e-mailami z 26. apríla 2012 a 27. apríla 2012 odpoveď talianskych orgánov na začatie konania podľa článku 108 ods. 2 zmluvy.
(9)
K pripomienkam zainteresovaných strán sa talianske orgány nevyjadrili.
II. OPIS
(10)
V článku 1 rozhodnutia 2003/530/ES sa uvádza:
„Pomoc, ktorú chce Talianska republika poskytnúť výrobcom mlieka tým, že za nich zaplatí Spoločenstvu sumu, ktorú mu výrobcovia mlieka dlhovali v dôsledku dodatočných odvodov za mlieko a mliečne výrobky za obdobie rokov 1995/1996 až 2001/2002, a tým, že umožnila týmto výrobcom zaplatiť svoj dlh prostredníctvom bezúročných odkladov úhrad počas niekoľkých rokov, sa výnimočne považuje za zlučiteľnú so spoločným trhom za predpokladu, že:
-
výrobcovia splatia celú sumu prostredníctvom ročných splátok v rovnakej výške,
-
lehota splatnosti, ktorá začne plynúť 1. januára 2004, nebude dlhšia ako 14 rokov.“
(11)
Zákonom č. 10/2011 sa do článku 1 vládneho nariadenia č. 225 z 29. decembra 2010 zavádza odsek 12k ktorým sa do 30. júna 2011 poskytuje odklad úhrady splátky za mlieko splatnej k 31. decembru 2010. Náklady na tento odklad sa účtovali na ťarchu celkovej rozpočtovej dotácie vo výške 5 miliónov EUR vyčlenenej na rôzne účely.
(12)
Talianske orgány vo svojom liste z 24. júna 2011 vysvetlili, že ekvivalent grantu na toto opatrenie by sa považoval za pomoc de minimis pre Taliansko podľa nariadenie Komisie (ES) č. 1535/2007 z 20. decembra 2007 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy o ES (4) na pomoc de minimis v sektore poľnohospodárskej výroby (5).
III. DÔVODY NA ZAČATIE FORMÁLNEHO KONANIA
(13)
Komisia sa rozhodla začať konanie podľa článku 108 ods. 2 zmluvy z týchto dôvodov:
-
Talianske orgány vyjadrili svoj úmysel zatriediť ekvivalent grantu odkladu uvedenej platby do systému de minimis ustanoveného v nariadení (ES) č. 1535/2007. V tejto súvislosti však jednak vznikli právne otázky týkajúce sa uplatniteľnosti tohto nariadenia, keďže talianske orgány neposkytli žiadne informácie o tom, či sa dodržia jednotlivé a vnútroštátne stropy pomoci ustanovené nariadením, a jednak sa v samotnom nariadení zakazuje udeľovanie pomoci de minimis, ktorou sa štátna pomoc zvyšuje nad povolené maximum. Keďže pomoc schválená Radou predstavovala maximálnu výšku pomoci, ktorú Taliansko mohlo poskytnúť svojim výrobcom mlieka, pridanie ekvivalentu grantu odkladu platby, ktorý sa zahrnul do schémy de minimis, znamená prekročenie maximálnej výšky pomoci schválenej Radou;
-
z toho teda vyplýva, že Komisia nemohla vylúčiť možnosť, že uvedený odklad zahŕňal časť pomoci (keďže jeho výška predstavovala ekvivalent bezúročného úveru, ďalej len „súvisiaca pomoc“), a táto situácia nebola odôvodnená žiadnou z informácií poskytnutých talianskymi orgánmi vzhľadom na pravidlá, ktoré sa vzťahujú na štátnu pomoc v sektore poľnohospodárstva (usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci v sektore poľnohospodárstva a lesného hospodárstva na roky 2007 - 2013) (6);
-
odklad je v rozpore s rozhodnutím 2003/530/ES (v tom zmysle, že jedna z podmienok rozhodnutia, t. j. splátky v rovnakej výške, nie je dodržaná). Z toho vyplýva, že z celého režimu platieb v splátkach sa stáva nová schéma pomoci pre tých, ktorí z nej mali prospech (z toho dôvodu, že nebola zahrnutá do rozhodnutia 2003/530/ES), a zdá sa, že táto situácia nie je povolená žiadnym ustanovením uvedených usmernení.
IV. PRIPOMIENKY TALIANSKYCH ORGÁNOV K ZAČATIU FORMÁLNEHO KONANIA
(14)
Talianske orgány vo svojom liste z 26. apríla 2012 odoslanom elektronickou poštou najskôr predložili správu o uplatňovaní režimu platieb odvodov za mlieko, ktorý bol schválený rozhodnutím 2003/530/ES, a vysvetlili, že režim využíva 11 271 príjemcov. Z toho 9 965 príjemcov (t. j. 88,41 % z celkového počtu príjemcov) zaplatilo splátky odvodov splatné k 31. decembru 2010 načas. V odloženom termíne tak spravilo 1 291 príjemcov a 15 príjemcov nezaplatilo, čo viedlo k ich vylúčeniu z režimu.
(15)
Ďalej talianske orgány vysvetlili, že pri výpočte ekvivalentu grantu pomoci, ktorú dostali príjemcovia odkladu, sa zohľadňovali úroky za obdobie medzi 1. januárom 2011 a dátumom skutočnej úhrady splátok, ktoré boli predmetom odkladu, pričom použili trojmesačnú sadzbu Euribor od 1. októbra 2010 a 100 bázických bodov (1,942 %). Výsledky tohto výpočtu ukázali ekvivalent grantu v rozpätí 0,08 EUR až 694,19 EUR, ako aj to, že 1 187 z 1 291 príjemcov odkladu získalo pomoc vo výške menej ako 100,00 EUR. Podľa orgánov tieto údaje poukazujú na to, že odklad platby podľa zákona č. 10/2011 nenarušil hladký priebeh režimu platieb, ktorý je naďalej v súlade s ustanoveniami rozhodnutia 2003/530/ES, o čom svedčí skutočnosť, že len 11,45 % výrobcov zapojených do tohto režimu bolo príjemcami odkladu.
(16)
Z týchto dôvodov talianske orgány potvrdzujú, ako sa uvádza v liste z 24. júna 2011 (pozri bod 13), že odklad udelený v súvislosti s platením odvodov predstavuje pomoc de minimis. Ďalej uvádzajú, že zistili, že individuálny strop uvedený v článku 3 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1535/2007 sa dodržal v plnej miere, ako sa dodržal aj strop vo výške 320 505 000 EUR stanovený pre Taliansko v období troch fiškálnych rokov podľa rovnakého nariadenia, a že celková výška ekvivalentu grantu odkladu platby bola 50 877,41 EUR. Napokon uviedli, že postup kontroly dodržiavania stropov práve prebieha so zohľadnením ďalších schém de minimis, ktoré boli udelené v období rokov 2009, 2010 a 2011.
(17)
Pokiaľ ide o stanovisko Komisie, že treba zohľadniť pomoc schválenú rozhodnutím 2003/530/ES vzhľadom na povahu a výnimočný charakter pomoci ako jednorazovej maximálnej pomoci, ktorú nie je možné kumulovať so žiadnou inou formou opatrenia, talianske orgány zdôraznili, že po prvé, v uvedenom rozhodnutí sa uznáva existencia výnimočných okolností, čo viedlo Radu k tomu, aby považovala pomoc za zlučiteľnú s článkom 107 zmluvy za predpokladu, že budú splnené niektoré podmienky. Zdôraznili takisto skutočnosť, že vykonané kontroly ukázali, že režim platieb je v súlade s ustanoveniami rozhodnutia 2003/530/ES, keďže všetci výrobcovia zaplatili siedmu splátku s výnimkou 15 výrobcov, ktorí už boli zo schémy vylúčení. Podľa ich názoru samotná výnimočná povaha okolností, ktoré viedli k prijatiu rozhodnutia 2003/530/ES, nebráni príjemcom pomoci, ktorú Rada schválila, v prístupe k akejkoľvek inej forme dávok. Zmluva sa vzťahuje len na uvedené výnimočné okolnosti bez toho, aby akokoľvek obmedzovala povahu schválenej pomoci alebo podrobné pravidlá na jej poskytovanie; jednoducho uplatňuje odchýlku od článku 107 a nariadení uvedených v článku 109 zmluvy za podmienky prijatia jednomyseľného rozhodnutia Rady. V tomto osobitnom prípade je výnimočný charakter, ktorý viedol k prijatiu rozhodnutia 2003/530/ES, plne zohľadnený v spôsobe, akým sa uvedené rozhodnutie prijalo, t. j. jednomyseľne, a týka sa okolností, ktoré si vyžadujú prijatie pomoci skôr ako samotnú pomoc.
(18)
Talianske orgány takisto tvrdili, že odklad platby predstavuje pomoc de minimis, a preto by sa mal považovať za izolované opatrenie vzhľadom na nízku mieru využitia medzi výrobcami, nízku výšku predmetných súm a skutočnosť, že režim platieb sa nezmenil a jeho štruktúra zostala z hľadiska celkového počtu splátok aj dátumu splatnosti rovnaká.
(19)
Napokon talianske orgány znova uviedli, že v súlade s vyhláškou talianskeho ministerstva z 30. júla 2003, ktorou sa zavádza rozhodnutie Rady, sú účastníci režimu platieb povinní vzdať sa akýchkoľvek právnych opatrení v súvislosti s platbou dlžných odvodov a dlžníci, ktorí platbu nevykonajú, budú z režimu vylúčení. Talianske orgány tvrdia, že táto podmienka by zahŕňala začatie konania vo veci núteného vymáhania, čo by viedlo výrobcov k podávaniu nových odvolaní. Preto by bolo rozumné vyhnúť sa právnym sporom na vymáhanie veľmi nízkych súm v konaní, ktoré je drahšie ako vymáhané sumy. Talianske orgány v tejto súvislosti odkazujú na článok 32 ods. 6 nariadenie Rady (ES) č. 1290/2005 z 21. júna 2005 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky (7), v ktorom sa uvádza, že členské štáty môžu z riadne opodstatnených dôvodov rozhodnúť, že nebudú pokračovať vo vymáhaní, ak vzniknuté náklady a predpokladané náklady na vymáhanie sú vyššie ako vymáhaná suma. Podľa ich názoru by sa toto ustanovenie malo obdobne vzťahovať na tento prípad. V každom prípade podobné ustanovenia sa uvádzajú aj v článku 25 ods. 4 zákona č. 289/2002 (finančný zákon z roku 2003), v súlade s ktorým sa suma 12 EUR považuje za nízku a nie je predmetom vymáhania. Z príjemcov odkladu bola 559 príjemcom poskytnutá pomoc vo výške menej ako 12 EUR.
(20)
Talianske orgány v liste z 26. apríla 2012 odoslanom elektronickou poštou uviedli zoznam príjemcov odkladu a výšku pomoci, ktorú každý z nich dostal.
V. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN K ZAČATIU KONANIA
(21)
Dňa 7. marca 2012 dostala Komisia pripomienky tretej strany k začatiu konania.
(22)
Túto zainteresovanú stranu v zásade zaujímalo, prečo Komisia obmedzila začatie konania na odklad platby stanovený zákonom č. 10/2011 a nerozšírila ho aj na ustanovenia článku 40a zákona č. 122/2010, ktorým sa stanovuje odklad platby splátok zaplatených v rámci doplňujúceho režimu platieb zriadeného zákonom č. 33/2009, a naliehala na Komisiu, aby zodpovedajúcim spôsobom rozšírila rozsah konania. Zainteresovaná strana v tejto súvislosti poukázala na to, že Komisii už bola podaná sťažnosť v súvislosti s ustanoveniami článku 40a zákona č. 122/2010 a Komisia prípad uzavrela.
(23)
Dňa 10. marca 2012 dostala Komisia pripomienky k začatiu konania od druhej zainteresovanej strany.
(24)
Táto zainteresovaná strana upozornila Komisiu na ustanovenia článku 1 ods. 4 vládneho nariadenia č. 16/2012, ktorou sa umožňuje firmám s finančnými ťažkosťami splácať dlžné sumy v pravidelných splátkach. Požiadala Komisiu, aby zasiahla, pričom poukázala na to, že tieto ustanovenia nie sú v súlade s jednotným trhom.
(25)
Dňa 14. marca 2012 dostala Komisia pripomienky k začatiu konania od ďalšej zainteresovanej strany.
(26)
Táto zainteresovaná strana vo svojich pripomienkach odkázala na vládne nariadenie č. 16/2012 a poukázala na vzniknutý rozdiel v zaobchádzaní s poľnohospodármi, ako aj na správnosť údajov použitých agentúrou AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - talianska platobná agentúra) na vypočítanie dodatočného odvodu.
VI. POSÚDENIE
VI.1. Existencia pomoci
(27)
Podľa článku 107 ods. 1 zmluvy je pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovaru, nezlučiteľná so spoločným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(28)
Predmetné opatrenie, t. j. pomoc spojená s odkladom platby (poskytnutie ekvivalentu bezúročného úveru, pozri bod 13 druhú zarážku), ale aj nová forma pomoci vyplývajúca z porušenia rozhodnutia 2003/530/ES (nevyplatené úroky za už uskutočnené ročné splátky a ešte nevyplatená istina a úroky v súvislosti s rokmi ostávajúcimi do dátumu splatnosti splátok, t. j. do 31. decembra 2017) (nová pomoc, pozri bod 13 tretiu zarážku) spadá pod túto definíciu:
(29)
Opatrenie možno pripísať štátu, pretože vyplýva z vnútroštátneho právneho predpisu a je financované z verejných prostriedkov v tom zmysle, že Taliansko si poskytnutím odkladu platby ročnej splátky stanovenej v rozhodnutí 2003/530/ES a vytvorením novej pomoci prostredníctvom tohto odkladu na určité obdobie odoprelo peňažnú sumu, ktorá mohla byť použitá na iné účely.
(30)
Táto situácia zvýhodňuje určité podniky, najmä poľnohospodárske podniky vyrábajúce mlieko.
(31)
Môže mať vplyv aj na obchod vzhľadom na postavenie Talianska na trhu (8).
(32)
Rovnako má táto pomoc potenciál narúšať hospodársku súťaž, pretože podniky, ktoré z nej mali prospech, si zabezpečili výhodu (odklad nevynáša úrok, a preto je ekvivalentom bezúročného úveru), ktorú by nezískali za bežných trhových podmienok a ktorá dané podniky konkurenčne zvýhodňuje v porovnaní s podnikmi, ktoré túto pomoc nedostali (9).
(33)
Vzhľadom na doplňujúce informácie, ktoré talianske orgány poskytli v reakcii na začatie konania podľa článku 108 ods. 2 zmluvy, je však potrebné preveriť, či dané opatrenie možno považovať za pomoc de minimis v súlade s nariadením (ES) č. 1535/2007, v dôsledku čoho by sa nepovažovalo za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy.
(34)
Talianske orgány vo svojom liste z 26. apríla 2012 odoslanom elektronickou poštou vysvetlili, že úrok spojený s odkladom platieb predstavoval sumu od 0,08 EUR do 694,19 EUR. Okrem toho uviedli, že vykonané kontroly ukázali, že strop stanovený pre Taliansko v období troch fiškálnych rokov síce nebol prekročený, no napriek tomu musia overiť, či aj naďalej existuje riziko prekročenia individuálneho stropu v prípade kumulovanej pomoci de mininis na rozpočtové roky 2009, 2010 a 2011.
(35)
Komisia môže s istotou konštatovať, že výška úroku v súvislosti s odkladom posudzovaná jednotlivo nepresahuje 7 500 EUR ustanovených v článku 3 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1535/2007. Ďalej konštatuje, že výška celkovej pomoci udelenej prostredníctvom odkladu, t. j. 50 877,41 EUR, neviedla k prekročeniu stropu 320 505 000 EUR stanoveného pre Taliansko v prílohe k nariadeniu. Napriek tomu Komisia nemá žiadne nové informácie, ktoré by naznačovali, že individuálny strop vo výške 7 500 EUR sa ani v jednom prípade neprekročil aj so zohľadnením celej pomoci de minimis, ktorú dostal rovnaký príjemca v období troch rozpočtových rokov, pretože od 26. apríla 2012 nedostala od talianskych orgánov žiadne informácie o vykonaní týchto kontrol. Preto nemôže dospieť k záveru, že individuálny strop pomoci sa rešpektoval vo všetkých prípadoch, najmä z toho dôvodu, že Komisia musí zohľadniť aj novú pomoc vyplývajúcu z porušenia rozhodnutia 2003/530/ES. Komisia musí uvedené opatrenie preskúmať v celom rozsahu (t. j. pomoc súvisiacu s poskytnutím odkladu, udelenie ekvivalentu bezúročného úveru a novú pomoc vyplývajúcu z porušenia rozhodnutia 2003/530/ES), pretože z tohto odkladu mal prospech značný počet príjemcov (viac ako 1 250) a výška pomoci zahŕňa aj časť splatnej sumy (t. j. sumy zodpovedajúcej ročným splátkam splatným k 31. decembru rokov 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017) a úrok, ktorý značne prevyšuje úrok súvisiaci s odkladom platby, ktorí zohľadnili talianske orgány pri podpore svojich tvrdení.
(36)
V článku 3 ods. 7 nariadenia (ES) č. 1535/2007 sa takisto uvádza, že „pomoc de minimis sa nemôže kumulovať so štátnou pomocou v prípade tých istých oprávnených výdavkov, ak by takáto kumulácia mala za následok intenzitu pomoci, ktorá prekračuje úroveň stanovenú v právnych predpisoch Spoločenstva za osobitných okolností každého prípadu.“
(37)
Komisia už v tejto súvislosti naznačila začatím konania podľa článku 108 ods. 2 zmluvy, že tento odklad bol doplnením pomoci schválenej Radou, ktorá by sa mala považovať za maximálnu pomoc, ktorá mohla byť poskytnutá v tomto kontexte.
(38)
Talianske orgány takisto tvrdia, že odklad platby by sa mal považovať za izolované opatrenie vzhľadom na nízku úroveň využitia medzi výrobcami, nízku výšku predmetných súm a skutočnosť, že režim platieb sa nezmenil a jeho štruktúra zostala z hľadiska celkového počtu splátok aj dátumu splatnosti rovnaká.
(39)
Komisia sa s týmto názorom nestotožňuje. Je zrejmé, že odklad platby je priamo spojený s úhradou platby vo forme splátok, ktoré boli podrobne stanovené v rozhodnutí 2003/530/ES. V prvej zarážke článku 1 ods. 1 tohto rozhodnutia sa jasne uvádza, že suma sa má splatiť „prostredníctvom ročných splátok v rovnakej výške“. Odklad sa preto nemôže považovať za odklad, ktorý vôbec nesúvisí so systémom splátok stanoveným v rozhodnutí 2003/530/ES.
(40)
Talianske orgány takisto spochybnili skutočnosť, že výška pomoci schválená Radou je maximálna výška, ktorú možno poskytnúť výrobcom mlieka. Podľa ich názoru toto rozhodnutie uznáva existenciu výnimočných okolností, ktoré viedli k schváleniu režimu platieb, ale tento samotný výnimočný charakter nebráni príjemcom v prístupe k akejkoľvek inej forme podpory, keďže v zmluve sa odkazuje len na výnimočné okolnosti bez toho, aby sa obmedzovala povaha schválenej pomoci alebo podrobné pravidlá jej poskytovania. Výnimočný charakter, ktorý viedol k prijatiu rozhodnutia 2003/530/ES, je v tomto konkrétnom prípade plne zohľadnený v spôsobe, akým sa uvedené rozhodnutie prijalo, t. j. jednomyseľne, a týka sa okolností, ktoré si vyžadujú prijatie pomoci skôr ako samotnú pomoc.
(41)
Komisia s talianskymi orgánmi nesúhlasí. Hoci sa v treťom pododseku článku 108 ods. 2 zmluvy uvádza, že „[…] Rada môže jednomyseľne rozhodnúť, že pomoc […] sa považuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom, […] pokiaľ je takéto takéto rozhodnutie odôvodnené výnimočnými okolnosťami“, a v odôvodnení 8 k rozhodnutiu 2003/530/ES sa uvádza, že „[…] existujú výnimočné okolnosti, na základe ktorých možno túto pomoc […] považovať za zlučiteľnú so spoločným trhom“, faktom zostáva, že samotná Rada v operatívnej časti rozhodnutia stanovila, že pomoc sa za zlučiteľnú s vnútorným trhom považuje „vo výnimočných prípadoch“, a nie „s prihliadnutím na výnimočné okolnosti“. Výraz „vo výnimočných prípadoch“ jednoznačne poukazuje na úmysel Rady upriamiť pozornosť na poskytnutie pomoci a na jedinečnú povahu tejto pomoci, napriek výskytu výnimočných okolností v zmysle odôvodnenia 8. Aj keď jednomyseľnosť, o ktorej sa zmienili talianske orgány, môže naozaj poukazovať na výnimočnosť postupu, nespochybňuje sa tým výnimočná povaha pomoci v zmysle daného rozhodnutia.
(42)
So zreteľom na skutočnosť, že pomoc schválená Radou mala vzhľadom na jej jedinečnú povahu v danom kontexte maximálnu povolenú výšku, t. j. ekvivalent pomoci vo výške 100 %, doplnenie odkladu platby by predstavovalo automatické uplatnenie ustanovení článku 3 ods. 7 nariadenia (ES) č. 1535/2007 v zmysle, že ekvivalent grantu odkladu sa nemôže považovať za spadajúci do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia, a preto predstavuje štátnu pomoc. Jej zlučiteľnosť s vnútorným trhom sa musí prehodnotiť vzhľadom na pravidlá hospodárskej súťaže účinné v čase udelenia odkladu a musí sa prehodnotiť aj nová pomoc vyplývajúca s porušenia rozhodnutia 2003/530/ES.
VI.2 Zlučiteľnosť pomoci s vnútorným trhom
(43)
Pravidlá hospodárskej súťaže uplatniteľné v čase udelenia odkladu sú zahrnuté v usmerneniach Spoločenstva o štátnej pomoci v sektore poľnohospodárstva a lesného hospodárstva na roky 2007 - 2013.
(44)
Stanovisko talianskych orgánov v liste z 26. apríla 2012 odoslanom elektronickou poštou sa zakladalo na tvrdení, že odklad platby by sa mal považovať za súčasť schémy de minimis. Orgány však neposkytli žiadne vysvetlenie zlučiteľnosti odkladu platby s vnútorným trhom alebo skutočnosti, že nová pomoc nespadá do rámca rozhodnutia 2003/530/ES vzhľadom na pravidlá stanovené v uvedených usmerneniach.
(45)
Komisia preto nemá nové informácie na vyvrátenie pochybností, ktoré mala pri začatí konania ustanoveného v článku 108 ods. 2 zmluvy. Pomoc spojená s odkladom platby, a teda aj nová pomoc vyplývajúca z porušenia rozhodnutia 2003/530/ES, preto predstavuje jednostrannú pomoc, ktorá je určená výlučne na zlepšenie finančnej situácie výrobcov bez toho, aby prispela k rozvoju sektora. Preto ide o prevádzkovú pomoc, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom v zmysle bodu 15 uvedených usmernení.
VI.3 Vymáhanie
(46)
Ak sa na základe zmluvy a judikatúry Európskeho súdneho dvora zistí, že pomoc nie je zlučiteľná s vnútorným trhom, Komisia je oprávnená rozhodnúť o tom, či dotknutý štát musí pomoc zrušiť alebo upraviť (10). V judikatúre Európskeho súdneho dvora sa takisto uvádza, že účelom povinnosti štátu zrušiť pomoc, ktorú Komisia považuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, je obnoviť pôvodnú situáciu. V tomto kontexte súd vyhlásil, že tento cieľ sa dosiahne vtedy, keď príjemca vráti sumu, ktorá mu bola poskytnutá, čím stratí výhodu nad konkurentmi na trhu a obnoví sa stav, ktorý existoval pred vyplatením pomoci (11).
(47)
V zmysle tejto judikatúry článok 14 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (12) uvádza, že kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu (v tomto prípade všetci príjemcovia, ktorí využili odklad platby).
(48)
Od Talianska sa preto požaduje, aby prijalo všetky potrebné opatrenia na vymáhanie nezlučiteľnej pomoci od príjemcov. V súlade s odsekom 42 oznámenia Komisie „K efektívnemu vykonávaniu rozhodnutí Komisie prikazujúcich členským štátom vymáhať neoprávnene poskytnutú a nezlučiteľnú štátnu pomoc“ (13) má Taliansko 4 týždne od nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia na zavedenie jeho ustanovení. Z vymáhaných súm sa má zaplatiť úrok vypočítaný na základe nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004 vykonávajúceho nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (14).
(49)
Toto rozhodnutie sa má vykonať bezodkladne, najmä pokiaľ ide o vymáhanie celej udelenej nezlučiteľnej pomoci.
(50)
Vzhľadom na veľmi špecifický kontext, v ktorom bola pomoc udelená (pomoc bola pridaná k režimu, čím sa vytvoril balík schválený Radou), a následky pomoci (porušenie rozhodnutia 2003/530/ES stranami, ktoré mali z odkladu platby prospech, pričom pomoc už bola výnimočne schválená rozhodnutím), by sa od strán, ktoré mali prospech z odkladu platby, mali vymáhať tieto sumy:
a)
úrok z odkladu splátky odvodu splatného k 31. decembru 2010 a akýkoľvek úrok z omeškania, ktorý vznikol do dátumu vrátenia;
b)
vzniknutý úrok z ročných splátok splatných k 31. decembru rokov 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (istina na tieto splátky bola zaplatená predtým, ako odklad platby viedol k porušeniu rozhodnutia 2003/530/ES) a úrok z omeškania, ktorý vznikol k dátumu vrátenia;
c)
vzniknutý úrok z ročných splátok splatných k 31. decembru rokov 2011 a 2012 (zo žiadnych informácií nevypláva, že istina nebola zaplatená v termíne) a úrok z omeškania, ktorý vznikol k dátumu vrátenia;
d)
istina a úrok spojené s ročnými splátkami splatnými k 31. decembru rokov 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, pričom konečný dátum splatenia je stanovený v súlade s rozhodnutím 2003/530/ES.
(51)
Význam, ktorý talianske orgány pripísali nízkej výške vymáhaných súm, a riziko, že výrobcovia budú podávať nové odvolania na vnútroštátne súdy, nemenia nič na skutočnosti, že štátna pomoc, ktorá nespĺňa podmienky požadované na to, aby sa mohli využívať výnimky ustanovené v článku 107 zmluvy, a ktorá je preto nezlučiteľná s vnútorným trhom, by sa mala vymáhať od príjemcov s cieľom obnoviť konkurenčnú situáciu, ktorá existovala pred udelením pomoci. Z judikatúry Európskeho súdneho dvora vyplýva, že odstránenie neoprávnenej pomoci, ktorá je vyhlásená za nezlučiteľnú s jednotným trhom, je logickým výsledkom takejto neoprávnenosti, keďže jediným cieľom je obnovenie pôvodného stavu (15). Cieľ obnovenia pôvodného stavu sa dosiahne, keď príjemca vráti neoprávnenú pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom, v dôsledku čoho príde o výhodu nad konkurentmi na trhu. V takomto prípade sa obnoví stav pred udelením pomoci (16).
(52)
Okrem toho, pokiaľ ide o nízku výšku vymáhaných súm, zdá sa, že talianske orgány obmedzujú rozsah vymáhania len na úroky, ktoré sa majú pridať k ročnej platbe za rok, ktorý bol predmetom odkladu. Vymáhanie, ktoré ovplyvňuje iba tých, ktorí mali skutočný prospech z odkladu platby, však musí zahŕňať celú pomoc, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú, vrátane akéhokoľvek iného splatného úroku (bližšie pozri bod 50).
(53)
Napokon tvrdenie, že výrobcovia by sa mohli odvolať na vnútroštátne súdy, nemožno považovať za relevantné, pretože podľa judikatúry Európskeho súdneho dvora samotná možnosť vnútorných problémov vrátane neprekonateľných problémov nemôže odôvodniť neschopnosť členského štátu dodržiavať svoje povinnosti podľa práva Únie (17).
(54)
Preto by Taliansko mohlo uplatniť pravidlá de minimis, ktoré sa vzťahujú na sektor poľnohospodárstva, na vymáhanie individuálnej pomoci od príjemcov, ktorá v čase poskytnutia neoprávnenej pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom spĺňala všetky stanovené požiadavky nariadenia de minimis (nariadenie (ES) č. 1535/2007). V bode 49 oznámenia Komisie „K efektívnemu vykonávaniu rozhodnutí Komisie prikazujúcich členským štátom vymáhať neoprávnene poskytnutú a nezlučiteľnú štátnu pomoc v prípade neoprávnených schém nezlučiteľných s vnútorným trhom“ (18) sa uvádza, že od členského štátu sa bude vyžadovať, aby podrobne analyzoval každú pomoc poskytnutú na základe uvedenej schémy. S cieľom vyčísliť presnú sumu pomoci, ktorá sa má vymôcť od každého príjemcu v rámci schémy, musí Taliansko stanoviť, v akom rozsahu bola pomoc poskytnutá na konkrétny projekt, ktorý v čase jej poskytnutia spĺňal všetky podmienky nariadenia o skupinových výnimkách alebo schémy pomoci schválenej Komisiou. V takýchto prípadoch môže členský štát uplatniť aj vecné kritériá de minimis, ktoré sa uplatňovali v čase poskytnutia neoprávnenej a nezlučiteľnej pomoci, ktorá je predmetom rozhodnutia o vymáhaní podľa článku 2 nariadenia (ES) č. 994/98 zo 7. mája 1998 o uplatňovaní článkov 92 a 93 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva na určité kategórie horizontálnej štátnej pomoci (19). Na základe tohto kritéria individuálna pomoc udelená podľa tohto opatrenia nepredstavuje pomoc pre príjemcov, ktorá v čase udelenia spĺňala opatrenia stanovené v platnom nariadení de minimis (nariadenie (ES) č. 1535/2007).
VI.4 Posúdenie pripomienok zainteresovaných strán týkajúcich sa iných konaní
(55)
Pokiaľ ide o pripomienky prvej zainteresovanej strany (bod 22), Komisia zdôrazňuje, že pozastavenie platby jednej splátky podľa článku 40a zákona č. 122/2010, ktorá bola splatná podľa dodatočného režimu platieb zriadeného zákonom č. 33/2009, nie je predmetom konania podľa tohto rozhodnutia, keďže sa netýka dodatočného režimu platieb zriadeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(56)
Pokiaľ ide o pripomienky ostatných dvoch zainteresovaných strán k vládnemu nariadeniu č. 16/2012 (body 24 a 26), Komisia ich v súčasnosti preveruje. Zastáva však názor, že z dôvodov administratívnej účinnosti sa musia preskúmať osobitne, pretože spojenie dvoch konaní rozšírením tohto konania a uplatňovanie všetkých súvisiacich administratívnych opatrení by okrem iného výrazne spomalilo ukončenie konania podľa tohto rozhodnutia.
VII. ZÁVER
(57)
Komisia konštatuje, že Taliansko neoprávnene poskytlo odklad predmetnej platby, čo zároveň viedlo k nezákonnosti pomoci, s ktorou odklad súvisí (pozri bod 13 druhá zarážka), a novej schémy pomoci vyplývajúcej z porušenia rozhodnutia 2003/530/ES (pozri odsek 13 tretiu zarážku). Z toho dôvodu sa ani jedna pomoc nemôže považovať za zlučiteľnú s jednotným trhom, pretože talianske orgány neposkytli žiadne informácie, z ktorých by vyplývala zlučiteľnosť podľa pravidiel hospodárskej súťaže platných pre sektor poľnohospodárstva (pozri body 43 až 45). (Tvrdili len, že odklad platby by sa mal posudzovať oddelene, t. j. bez zohľadnenia vplyvu na rozhodnutie 2003/530/ES, a že by sa mal považovať za schému de minimis.) Komisia preto nemohla rozptýliť pochybnosti, ktoré vyjadrila začatím konania podľa článku 108 ods. 2 zmluvy.
(58)
Nezlučiteľná pomoc sa musí vymôcť s úrokom od relevantných príjemcov, t. j. od príjemcov, ktorí skutočne využili odklad uvedenej platby,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
1. Odklad úhrady odvodu za mlieko splatný k 31. decembru 2010, ktorý bol zákonom č. 10/2011 zavedený ako odsek 12k článku 1 vládneho nariadenia č. 225 z 29. decembra 2010 a neoprávnene uplatňovaný Talianskom v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, predstavuje štátnu pomoc, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
2. Pomoc vyplývajúca z nedodržania podmienok uvedených v rozhodnutí 2003/530/ES, ktorá je stanovená odkladom platby uvedeným v článku 1 a neoprávnene uplatňovaná Talianskom v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
Článok 2
1. Od Talianska sa vyžaduje, aby vymohlo nezlučiteľnú pomoc stanovenú v článku 1 ods. 1 a 2 od príjemcov odkladu uvedeného v článku 1 ods. 1.
2. Sumy, ktoré sa majú vymôcť, zahŕňajú úroky, ktoré boli vypočítané od dátumu vyplatenia pomoci príjemcom až po jej splatenie.
3. Úrok sa vypočíta ako zložený úrok v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004.
4. Vymáhanie, ktoré sa týka len tých strán, ktoré skutočne využili odklad platby stanovený v článku 1 a následne mali prospech z pomoci stanovenej v článku 2, sa vzťahuje na:
a)
úrok z odkladu splátky odvodu splatného k 31. decembru 2010 a akýkoľvek úrok z omeškania, ktorý vznikol do dátumu vrátenia;
b)
vzniknutý úrok z ročných splátok splatných k 31. decembru rokov 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (istina na tieto ročné splátky bola zaplatená skôr, ako odklad platby viedol k porušeniu rozhodnutia Rady) a úrok z omeškania, ktorý vznikol k dátumu vrátenia;
c)
vzniknutý úrok z ročných splátok splatných k 31. decembru rokov 2011 a 2012 (zo žiadnych informácií nevyplýva, že istina nebola zaplatená v termíne) a úrok z omeškania, ktorý vznikol k dátumu vrátenia;
d)
istinu a úrok spojené s ročnými splátkami splatnými k 31. decembru rokov 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, pričom konečný dátum splatenia je stanovený v súlade s rozhodnutím Rady.
5. Individuálna pomoc poskytnutá na základe schémy uvedenej v článku 1 nepredstavuje pomoc v prípade, že v čase jej poskytnutia spĺňala podmienky stanovené v nariadení prijatom v súlade s článkom 2 nariadenia (ES) č. 994/98 a platné v čase, keď bola pomoc poskytnutá.
Článok 3
1. Vrátenie pomoci uvedenej v článku 1 sa musí uskutočniť bezodkladne a účinne.
2. Taliansko zabezpečí vykonanie tohto rozhodnutia do štyroch mesiacov od dátumu jeho oznámenia.
Článok 4
1. Taliansko predloží do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia tieto informácie:
a)
zoznam príjemcov, ktorí dostali pomoc na základe schémy uvedenej v článku 1, a celkovú výšku pomoci, ktorú každý z nich dostal na základe danej schémy;
b)
celkovú sumu (istinu a úroky), ktorú musí vrátiť každý príjemca pomoci, na ktorú sa nevzťahuje pravidlo de minimis;
c)
podrobný opis už prijatých a plánovaných opatrení s cieľom dosiahnuť súlad s týmto rozhodnutím;
d)
dokumenty, ktoré dokazujú, že príjemcom bolo nariadené pomoc vrátiť.
2. Taliansko bude informovať Komisiu o pokroku dosiahnutom v súvislosti s vnútroštátnymi opatreniami, ktoré sa prijali na vykonanie tohto rozhodnutia až do úplného vrátenia pomoci poskytnutej na základe schémy uvedenej v článku 1. Na žiadosť Komisie bezodkladne poskytne informácie o opatreniach, ktoré sa už prijali a ktoré sa plánujú prijať na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím. Takisto poskytne podrobné informácie o sumách pomoci a úrokoch, ktoré už príjemcovia vrátili.
Článok 5
Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike.
V Bruseli 17. júla 2013