РЕШЕНИЕ № 994/2012/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2012 година
за създаване на механизъм за обмен на информация във връзка с междуправителствени споразумения между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 194 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съвет поиска от държавите членки от 1 януари 2012 г. да информират Комисията за всички свои нови и действащи двустранни споразумения с трети държави в областта на енергетиката. Комисията следва да предоставя тази информация на разположение на всички останали държави членки в подходяща форма, като отчита необходимостта от защита на чувствителната търговска информация.
(2)
Член 4 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) изисква държавите членки да предприемат всички подходящи мерки, за да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза. Поради това държавите членки следва да избягват или да отстраняват всякакви несъответствия между правото на Съюза и международните споразумения, сключени между държавите членки и трети държави.
(3)
Правилното функциониране на вътрешния енергиен пазар налага вносът на енергия в Съюза да се урежда изцяло от правилата за създаване на вътрешния енергиен пазар. Неправилното функциониране на вътрешния енергиен пазар поставя Съюза в уязвимо и неизгодно положение по отношение на сигурността на енергийните доставки и намалява потенциалните ползи на този пазар за европейските потребители и промишленост. Високата степен на прозрачност по отношение на споразуменията между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката ще позволи на Съюза да предприема координирани действия, в дух на солидарност, за да се гарантира, че тези споразумения съответстват на правото на Съюза и гарантират реална сигурност на енергийните доставки. Тази прозрачност би била от полза за постигането както на по-тясно сътрудничество в рамките на Съюза в областта на външните отношения, свързани с енергетиката, така и на дългосрочните цели на политиката на Съюза в областта на енергетиката, климата и сигурността на енергийните доставки.
(4)
Ето защо следва да бъде създаден нов механизъм за обмен на информация. Той следва да се прилага само за междуправителствените споразумения, които имат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза, тъй като тези два въпроса са неразривно свързани. Държавите членки следва да отговарят за първоначалната оценка на това, дали дадено междуправителствено споразумение или друг текст, към който изрично препраща дадено междуправителствено споразумение, има последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; при съмнение държавите членки следва да се консултират с Комисията. По принцип споразуменията, които вече не са в сила или не се прилагат, нямат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза и поради това този механизъм за обмен на информация не следва да се прилага за тях. Механизмът за обмен на информация следва да обхваща по-специално всички междуправителствени споразумения, които имат последици за доставките на газ, нефт или електроенергия чрез трайно установена инфраструктура или които имат последици за количеството енергия, внасяно в Съюза.
(5)
Междуправителствените споразумения, които трябва да бъдат нотифицирани на Комисията в тяхната цялост съгласно други актове на Съюза, следва да бъдат изключени от механизма за обмен на информация. Въпреки това освобождаването не следва да се прилага по отношение на междуправителствени споразумения с трети държави, които имат последици за развитието и използването на газовата инфраструктура и доставките на газ, които трябва да бъдат предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. относно мерките за гарантиране на сигурността на доставките на газ (3). Тези споразумения следва да бъдат нотифицирани съгласно правилата, установени в настоящото решение. За да се избегне повторение, следва да се приеме, че с подаването на нотификацията в съответствие с настоящото решение е изпълнено задължението, предвидено в член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
(6)
В приложното поле на настоящото решение не следва да попадат междуправителствени споразумения по въпроси от приложното поле на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия.
(7)
Настоящото решение не поражда задължения във връзка със споразумения между търговски оператори. То обаче не възпрепятства държавите членки да съобщават на Комисията на доброволна основа търговски споразумения, към които изрично препращат междуправителствени споразумения. Освен това, тъй като е възможно в търговските споразумения да се съдържат регулаторни разпоредби, търговските оператори, които договарят търговски споразумения с оператори от трети държави, следва да имат възможността да искат насоки от Комисията, за да се избегнат възможни стълкновения с правото на Съюза.
(8)
Държавите членки следва да представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, независимо дали са влезли в сила или се прилагат временно по смисъла на член 25 от Виенската конвенция за правото на договорите, както и всички нови междуправителствени споразумения.
(9)
По-голямата прозрачност по отношение на бъдещи междуправителствени споразумения, които ще бъдат договорени или се договарят между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката, би могла да допринесе за последователността в подходите на държавите членки по отношение на такива споразумения, както и за съответствието с правото на Съюза и за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Ето защо държавите членки следва да имат възможността да информират Комисията за преговорите по нови междуправителствени споразумения или изменения на действащи междуправителствени споразумения. Когато държавите членки изберат тази възможност, Комисията следва да бъде редовно информирана за напредъка на преговорите. Държавите членки следва да имат възможността да поканят Комисията да участва в преговорите като наблюдател.
Комисията следва да има и възможността да участва като наблюдател по свое искане, след одобрение от съответната държава членка. Държавите членки следва също така да могат да се обърнат към Комисията за съдействие по време на преговорите с трети държави. В такъв случай Комисията следва да има възможността да даде насоки как да се избегне несъвместимост с правото на Съюза и да обърне внимание на целите на енергийната политика на Съюза и на принципа на солидарност между държавите членки.
(10)
Комисията следва да оценява съвместимостта на действащите междуправителствени споразумения с правото на Съюза. В случай на несъвместимост държавите членки следва да предприемат всички необходими мерки, за да намерят подходящо решение с оглед отстраняване на установената несъвместимост.
(11)
За да се гарантира по-голяма прозрачност и да се избегнат възможните стълкновения с правото на Съюза, държавите членки следва да разполагат с възможността да информират Комисията във връзка с ново междуправителствено споразумение с трета държава преди началото или по време на преговорите. Когато държава членка, която е договорила междуправителствено споразумение, е информирала Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ е представила проекта на междуправителственото споразумение, Комисията следва да разполага с възможността да информира тази държава членка за становището си относно съвместимостта на договореното споразумение с правото на Съюза. В съответствие с член 258 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) Комисията има правото да започне производство за установяване на нарушение, когато прецени, че дадена държава членка не е изпълнила задълженията си по ДФЕС.
(12)
Всички окончателни, ратифицирани междуправителствени споразумения, попадащи в приложното поле на настоящото решение, следва да бъдат изпращани на Комисията, за да може да бъдат информирани всички останали държави членки.
(13)
Комисията следва да предостави на всички останали държави членки достъп до цялата получена от нея информация в защитен електронен формат. Комисията следва да зачита исканията на държавите членки за третиране на предоставената ѝ от тях информация като поверителна. Исканията за поверителност обаче не следва да ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация, тъй като Комисията се нуждае от изчерпателна информация за целите на извършваната от нея оценка. Комисията следва да отговаря за осигуряване на прилагането на клаузата за поверителност. Исканията за поверителност не следва да засягат правото на достъп до документи, предвидено в Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (4).
(14)
Ако някоя държава членка счита дадено междуправителствено споразумение за поверително, тя следва да предостави обобщена информация за него на Комисията, за да бъдат информирани и останалите държави членки.
(15)
Постоянният обмен на информация за междуправителствените споразумения на равнището на Съюза следва да позволи разработването на най-добри практики. Въз основа на тези най-добри практики Комисията, когато е уместно в сътрудничество с Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) по въпросите, свързани с външната политика на Съюза, следва да разработи незадължителни образци на разпоредби, които да се използват в междуправителствените споразумения между държавите членки и трети държави. Използването на тези образци на разпоредби следва да има за цел да се избегнат стълкновения на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, по-специално с правото в областта на конкуренцията и правилата за вътрешния енергиен пазар, както и стълкновенията с международните споразумения, сключени от Съюза. Използването им следва да бъде незадължително, а съдържанието им следва да може да се адаптира към всякакви особени обстоятелства.
(16)
Предвид съществуването на вътрешен енергиен пазар и целите на енергийната политика на Съюза държавите членки следва надлежно да отчитат тези цели, когато договарят междуправителствени споразумения в областта на енергетиката, които имат последици за енергийната политика на Съюза.
(17)
По-доброто взаимно познаване на действащите и на нови междуправителствени споразумения следва да спомогне за по-добра координация по въпросите на енергетиката между държавите членки и между държавите членки и Комисията. Тази подобрена координация следва да позволи на държавите членки да се ползват в пълна степен от политическата и икономическата тежест на Съюза, а също така да позволи на Комисията да предлага решения на констатираните проблеми в областта на междуправителствените споразумения.
(18)
Комисията следва да улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел да се увеличи стратегическата роля на Съюза като цяло посредством твърд и ефикасен съгласуван подход към държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки.
(19)
Механизмът за обмен на информация, включително оценките, които се извършват от държавите членки при прилагането му, не засяга прилагането на правилата на Съюза относно нарушенията, държавната помощ и конкуренцията.
(20)
Комисията следва да направи оценка на това, дали настоящото решение е достатъчно и ефективно за целите на осигуряването на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза и на гарантиране на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения в областта на енергетиката.
(21)
Тъй като целта на настоящото решение, а именно обменът на информация между държавите членки и Комисията по междуправителствените споразумения в областта на енергетиката, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради последиците от настоящото решение може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящото решение не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящото решение се създава механизъм за обмен на информация между държавите членки и Комисията във връзка с междуправителствени споразумения в областта на енергетиката по смисъла на член 2 с цел да се подобри функционирането на вътрешния енергиен пазар.
2. Настоящото решение не се прилага за междуправителствени споразумения, за които като цяло вече се прилагат други специални процедури за нотифициране съгласно правото на Съюза.
Независимо от първа алинея настоящото решение се прилага за междуправителствените споразумения, които се предават на Комисията съгласно член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
Член 2
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
1)
„междуправителствено споразумение“ означава всяко правно обвързващо споразумение между една или няколко държави членки и една или няколко трети държави, което има последици за действието или функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; въпреки това, когато такова правно обвързващо споразумение обхваща и други въпроси, „междуправителствено споразумение“ представляват само разпоредбите, които се отнасят до енергетиката, включително общите разпоредби, приложими към свързаните с енергетиката разпоредби;
2)
„действащо междуправителствено споразумение“ означава междуправителствено споразумение, което е влязло в сила или се прилага временно преди влизането в сила на настоящото решение.
Член 3
Обмен на информация между държавите членки и Комисията
1. До 17 февруари 2013 г. държавите членки представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, включително техните приложения и изменения. Когато тези действащи междуправителствени споразумения съдържат изрично препращане към други текстове, държавите членки представят на Комисията и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, имащи последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага към споразуменията между търговски оператори.
Действащите междуправителствени споразумения, които към датата на влизане в сила на настоящото решение вече са предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се считат за представени за целите на настоящия параграф, при условие че предаването им съответства на изискванията по първа алинея от настоящия параграф. До 17 февруари 2013 г. държавите членки информират Комисията дали някоя част на тези действащи междуправителствени споразумения трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки.
Когато съгласно настоящия параграф дадена държава членка представя на Комисията действащо междуправителствено споразумение, което попада и в приложното поле на член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се приема, че тя е изпълнила задължението за предаване, предвидено в посочения член.
2. Когато след първата си оценка Комисията има резерви относно съвместимостта на споразуменията, представени ѝ съгласно параграф 1, с правото на Съюза, и по-специално с правото на Съюза в областта на конкуренцията и със законодателството на Съюза относно вътрешния енергиен пазар, Комисията информира заинтересованите държави членки за това в срок от 9 месеца от представянето на споразуменията.
3. Преди или по време на преговорите с трета държава по междуправителствено споразумение или по изменение на действащо междуправителствено споразумение дадена държава членка може писмено да информира Комисията за целите на преговорите и разпоредбите, които са предмет на преговорите, като може да съобщи на Комисията и всякаква друга информация от значение. Когато държавата членка изпрати на Комисията такова уведомление за преговори, заинтересованата държава членка информира редовно Комисията за хода на преговорите.
Заинтересованата държава членка посочва на Комисията дали представената съгласно първа алинея информация може да бъде обменяна с всички останали държави членки. В случай че информацията може да бъде обменяна, Комисията предоставя на всички държави членки достъп до получената информация в защитен електронен формат, освен до поверителните части, определени в съответствие с член 4.
4. Ако дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно параграф 3, Комисията може да ѝ даде насоки как да се избегне несъвместимост на междуправителственото споразумение или изменението на действащо междуправителствено споразумение, което е предмет на преговорите, с правото на Съюза.
5. При ратифициране на междуправителствено споразумение или при изменение на междуправителствено споразумение заинтересованата държава членка представя на Комисията междуправителственото споразумение или изменението, заедно с всякакви приложения към споразумението или изменението.
Когато междуправителственото споразумение или изменението на междуправителствено споразумение препраща изрично към други текстове, държавите членки представят и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, които имат последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага за споразуменията между търговски оператори.
6. Без да се засягат параграф 7 от настоящия член и член 4, Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до получените от нея съгласно параграфи 1 и 5 документи в защитен електронен формат.
7. Когато дадена държава членка даде указание на Комисията в съответствие с член 4 да не предоставя достъп на други държави членки до действащо междуправителствено споразумение, изменение на действащо междуправителствено споразумение или ново междуправителствено споразумение, тя предоставя обобщение на представената информация. Това обобщение съдържа най-малкото следната информация относно съответното споразумение или изменение:
а)
предмет;
б)
цел и приложно поле;
в)
срок на действие;
г)
договарящи страни;
д)
информация за основните му елементи.
Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до обобщението в електронен формат.
Член 4
Поверителност
1. Когато предоставя информация на Комисията съгласно член 3, параграфи 1-6, държавата членка може да посочи дали някоя част от информацията, била тя търговска или друга информация, чието разгласяване би могло да навреди на дейностите на участващите страни, трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки. Комисията се съобразява с тези указания.
2. Исканията за поверителност по настоящия член не ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация. Комисията взема мерки за това достъп до поверителната информация да имат само службите на Комисията, за които е абсолютно необходимо да разполагат с тази информация.
Член 5
Съдействие от Комисията
Когато дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно член 3, параграф 3, тази държава членка може да поиска съдействие от Комисията за тези преговори.
Комисията може да участва в преговорите като наблюдател по искане на заинтересованата държава или по искане на Комисията и с писменото съгласие на съответната държава членка.
Когато Комисията участва в преговорите като наблюдател, тя може да предостави на заинтересованата държава членка насоки как да се избегне несъвместимостта на междуправителственото споразумение или изменението, предмет на преговорите, с правото на Съюза.
Член 6
Оценка на съвместимостта
1. Когато дадена държава членка договаря междуправителствено споразумение или изменение на действащо междуправителствено споразумение и не е в състояние да стигне въз основа на собствената си оценка до категорично заключение относно съвместимостта с правото на Съюза на междуправителственото споразумение или на изменението, предмет на преговорите, тя информира Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ представя съответния проект на споразумение или на изменение заедно с всички приложения към него.
2. В срок от четири седмици от датата на получаване на проекта на споразумение или на изменение, заедно с приложенията към него, Комисията информира съответната държава членка за всички свои резерви относно съвместимостта на проекта на междуправителствено споразумение или на изменение с правото на Съюза. При липса на отговор от страна на Комисията в рамките на посочения срок се счита, че Комисията няма резерви.
3. Когато Комисията информира съгласно параграф 2 заинтересованата държава членка, че има резерви, тя информира заинтересованата държава членка за своето становище относно съвместимостта с правото на Съюза на съответния проект на междуправителствено споразумение или на изменение в срок от 10 седмици от датата на получаване, посочена в параграф 2 („срок за проверка“). Срокът за проверка на съвместимостта може да бъде удължен със съгласието на заинтересованата държава членка. При липса на становище от страна на Комисията в рамките на срока за проверка се счита, че Комисията не е повдигнала никакви възражения.
4. Когато обстоятелствата го изискват, сроковете, посочени в параграфи 2 и 3, се съкращават със съгласието на Комисията.
Член 7
Координация между държавите членки
Комисията улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел:
a)
да прави преглед на тенденциите в областта на междуправителствените споразумения и да се стреми към последователност и съгласуваност във външните отношения на Съюза в областта на енергетиката с държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки;
б)
да набележи общите проблеми при междуправителствените споразумения, да проучи подходящите мерки за решаване на тези проблеми и, когато е целесъобразно, да предложи решения;
в)
въз основа на най-добрите практики и като се консултира с държавите членки, да разработи незадължителни образци на разпоредби, които, ако бъдат използвани, биха подобрили значително съответствието на бъдещите междуправителствени споразумения с правото на Съюза;
г)
да подпомага, когато е целесъобразно, изготвянето на многостранни междуправителствени споразумения с участието на няколко държави членки или на Съюза като цяло.
Член 8
Доклади и преглед
1. До 1 януари 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящото решение.
2. В доклада по-специално се прави оценка на това доколко настоящото решение спомага за осигуряване на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, както и на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения. В него се оценяват и последиците от настоящото решение за преговорите на държавите членки с трети държави, а също и целесъобразността на приложното поле на настоящото решение и предвидените в него процедури.
3. След представянето на първия доклад, посочен в параграф 1 от настоящия член, Комисията докладва на всеки три години на Европейския парламент и на Съвета за информацията, получена съгласно член 3, като надлежно взема предвид разпоредбите на настоящото решение относно поверителността.
Член 9
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 10
Адресати
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2012 година.
ROZHODNUTIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY č. 994/2012/EÚ
z 25. októbra 2012,
ktorým sa ustanovuje mechanizmus výmeny informácií, pokiaľ ide o medzivládne dohody v oblasti energetiky medzi členskými štátmi a tretími krajinami
(Text s významom pre EHP)
EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 194,
so zreteľom na návrh Európskej komisie,
po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,
so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
po porade s Výborom regiónov,
konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom (2),
keďže:
(1)
Európska rada požiadala členské štáty, aby od 1. januára 2012 informovali Komisiu o všetkých svojich nových a existujúcich dvojstranných dohodách v oblasti energetiky s tretími krajinami. Komisia by mala tieto informácie v primeranej forme sprístupniť všetkým ostatným členským štátom, pričom by mala zohľadniť potrebu ochrany informácií, ktoré sú citlivé z obchodného hľadiska.
(2)
V článku 4 Zmluvy o Európskej únii (ďalej len „ZEÚ“) sa od členských štátov vyžaduje, aby prijali všetky primerané opatrenia na zabezpečenie plnenia záväzkov vyplývajúcich zo zmlúv alebo z aktov inštitúcií Únie. Členské štáty by sa preto mali vyhnúť akýmkoľvek prípadom nezlučiteľnosti medzi právom Únie a medzinárodnými dohodami uzavretými medzi členskými štátmi a tretími krajinami alebo by takéto prípady nezlučiteľnosti mali odstrániť.
(3)
Riadne fungovanie vnútorného trhu s energiou si vyžaduje, aby energia dovážaná do Únie v plnej miere podliehala pravidlám týkajúcim sa vytvorenia vnútorného trhu s energiou. Vnútorný trh s energiou, ktorý nefunguje tak, ako má, stavia Úniu do zraniteľnej a znevýhodnenej pozície z hľadiska bezpečnosti dodávky energie a ohrozuje potenciálny prínos pre európskych odberateľov a priemysel. Vysoká miera transparentnosti v súvislosti s dohodami medzi členskými štátmi a tretími krajinami v oblasti energetiky by Únii umožnila prijímať v duchu solidarity koordinované opatrenia s cieľom zaistiť, aby takéto dohody boli v súlade s právom Únie a aby sa nimi účinne zabezpečili dodávky energie. Takáto transparentnosť by tiež bola prínosom pre dosiahnutie užšej spolupráce v rámci Únie, v oblasti vonkajších vzťahov v energetike, ako aj dlhodobých politických cieľov Únie týkajúcich sa energetiky, klímy a bezpečnosti dodávky energie.
(4)
Mal by sa preto vytvoriť nový mechanizmus výmeny informácií. Mal by sa vzťahovať len na medzivládne dohody, ktoré majú vplyv na vnútorný trh s energiou alebo na bezpečnosť dodávky energie v Únii, keďže tieto dve oblasti sú navzájom prepojené. Prvé posúdenie toho, či medzivládna dohoda alebo iný text, na ktorý sa v medzivládnej dohode výslovne odkazuje, má vplyv na vnútorný trh s energiou alebo na bezpečnosť dodávky energie v Únii, by malo byť úlohou členských štátov; v prípade pochybností by sa členský štát mal poradiť s Komisiou. Dohody, ktoré už nie sú v platnosti alebo ktoré sa už nevykonávajú, nemajú v zásade vplyv na vnútorný trh s energiou ani na bezpečnosť dodávky energie v Únii, a preto by sa na ne nemal vzťahovať mechanizmus výmeny informácií. Mechanizmus výmeny informácií by mal zahŕňať najmä všetky medzivládne dohody, ktoré majú vplyv na dodávky plynu, ropy alebo elektriny prostredníctvom pevnej infraštruktúry alebo ktoré majú vplyv na množstvo energie dovážanej do Únie.
(5)
Medzivládne dohody, ktoré sa musia oznámiť Komisii v celom rozsahu na základe iných aktov Únie, by mali byť z mechanizmu výmeny informácií vyňaté. Avšak táto výnimka by sa nemala uplatňovať na medzivládne dohody s tretími krajinami, ktoré majú vplyv na rozvoj a využitie plynárenskej infraštruktúry a dodávok plynu a ktoré sa Komisii musia oznámiť v súlade s článkom 13 ods. 6 písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 994/2010 z 20. októbra 2010 o opatreniach na zaistenie bezpečnosti dodávky plynu (3). Takéto dohody by sa mali oznamovať podľa pravidiel stanovených v tomto rozhodnutí. S cieľom vyhnúť sa duplicite by sa oznámenie predložené v súlade s týmto rozhodnutím malo považovať za oznámenie spĺňajúce povinnosť stanovenú v článku 13 ods. 6 písm. a) nariadenia (EÚ) č. 994/2010.
(6)
Na medzivládne dohody týkajúce sa záležitostí, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu, by sa nemalo vzťahovať toto rozhodnutie.
(7)
Toto rozhodnutie nevytvára záväzky vzhľadom na dohody medzi obchodnými subjektmi. Nebráni však členským štátom dobrovoľne oznamovať Komisii obchodné dohody, na ktoré sa výslovne odkazuje v medzinárodných dohodách. Okrem toho, keďže je možné, že obchodné dohody obsahujú regulačné ustanovenia, by obchodné subjekty, ktoré rokujú o obchodných dohodách so subjektmi z tretích krajín, mali mať možnosť požiadať Komisiu o usmernenie, aby sa tak vyhli možným rozporom s právom Únie.
(8)
Členské štáty by mali predložiť Komisii všetky existujúce medzivládne dohody bez ohľadu na to, či už nadobudli platnosť, alebo či sa predbežne vykonávajú v zmysle článku 25 Viedenského dohovoru o zmluvnom práve, ako aj všetky nové medzivládne dohody.
(9)
Väčšia transparentnosť v súvislosti s budúcimi medzivládnymi dohodami, o ktorých budú rokovať alebo rokujú členské štáty a tretie krajiny v oblasti energetiky, by mohla prispieť k jednotnosti v prístupoch členských štátov k takýmto dohodám, ako aj k súladu s právom Únie a bezpečnosti dodávok energie v Únii. Preto by členské štáty mali mať možnosť informovať Komisiu o rokovaniach týkajúcich sa nových medzivládnych dohôd alebo zmien a doplnení existujúcich medzivládnych dohôd. Ak si členské štáty zvolia takúto možnosť, Komisia by mala byť pravidelne informovaná o pokroku pri rokovaniach. Členské štáty by mali mať možnosť pozvať Komisiu, aby sa zúčastnila na rokovaniach ako pozorovateľ.
Komisia by tiež mala mať možnosť zúčastniť sa na rokovaniach ako pozorovateľ na vlastnú žiadosť pod podmienkou schválenia dotknutým členským štátom. Členské štáty by mali mať aj možnosť požiadať Komisiu o pomoc pri rokovaniach s tretími krajinami. Komisia by mala mať možnosť poskytovať usmernenia, ako predísť nezlučiteľnosti s právom Únie a ako upriamiť pozornosť na ciele energetickej politiky Únie a zásadu solidarity medzi členskými štátmi.
(10)
Komisia by mala posúdiť zlučiteľnosť existujúcich medzivládnych dohôd s právom Únie. V prípade nezlučiteľnosti by členské štáty mali prijať všetky kroky potrebné na nájdenie vhodného riešenia s cieľom odstrániť zistenú nezlučiteľnosť.
(11)
V záujme zabezpečenia väčšej transparentnosti a zabránenia potenciálnym rozporom s právom Únie by členské štáty mali mať možnosť informovať Komisiu o novej medzivládnej dohode s treťou krajinou ešte pred rokovaniami alebo počas nich. Ak členský štát, ktorý rokuje o medzivládnej dohode, informoval Komisiu o týchto rokovaniach pred ich ukončením a predložil jej návrh medzivládnej dohody, Komisia by mala mať možnosť informovať tento členský štát o svojom stanovisku k zlučiteľnosti prerokúvanej dohody s právom Únie. Komisia má právo začať konanie vo veci porušenia v súlade s článkom 258 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) v prípade, ak sa domnieva, že členský štát nesplnil svoje povinnosti vyplývajúce zo ZFEÚ.
(12)
Všetky konečné znenia ratifikovaných medzivládnych dohôd, na ktoré sa vzťahuje toto rozhodnutie, by mali byť zaslané Komisii, aby o nich mohla informovať všetky ostatné členské štáty.
(13)
Komisia by mala všetky získané informácie sprístupniť všetkým ostatným členským štátom v zabezpečenej elektronickej podobe. Komisia by mala rešpektovať žiadosti členských štátov, aby sa s poskytnutými informáciami zaobchádzalo ako s dôvernými informáciami. Žiadosťami o dôverné zaobchádzanie by sa však nemal obmedziť prístup samotnej Komisie k dôverným informáciám, keďže na posúdenia, ktoré Komisia vykonáva, je potrebné, aby mala komplexné informácie. Komisia by mala byť zodpovedná za zabezpečenie uplatňovania doložky o dôvernom charaktere. Žiadosťami o dôverné zaobchádzanie by nemalo byť dotknuté právo na prístup k dokumentom ustanovené v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (4).
(14)
Ak členský štát považuje medzivládnu dohodu za dôvernú, mal by Komisii poskytnúť jej zhrnutie, ktoré by sa mohlo poskytnúť iným členským štátom.
(15)
Neustálou výmenou informácií o medzivládnych dohodách na úrovni Únie by sa malo umožniť vypracovanie najlepších postupov. Komisia by mala na základe týchto najlepších postupov - v príslušných prípadoch v spolupráci s Európskou službou pre vonkajšiu činnosť (ESVČ), pokiaľ ide o vonkajšie politiky Únie - vypracovať nepovinné vzorové doložky, ktoré by sa mohli používať v medzivládnych dohodách medzi členskými štátmi a tretími krajinami. Cieľom používania takýchto vzorových doložiek by malo byť predchádzanie konfliktom medzivládnych dohôd s právom Únie, najmä pokiaľ ide o právne predpisy týkajúce sa hospodárskej súťaže a pravidiel vnútorného trhu s energiou, a konfliktom s medzinárodnými dohodami uzavretými Úniou. Ich používanie by malo byť nepovinné a malo by byť možné prispôsobiť ich obsah konkrétnym situáciám.
(16)
Členské štáty by vzhľadom na existenciu vnútorného trhu s energiou a ciele energetickej politiky Únie mali pri rokovaniach o medzivládnych dohodách v oblasti energetiky, ktoré majú vplyv na energetickú politiku Únie, uvedené ciele náležite zohľadňovať.
(17)
Lepšie vzájomné vedomosti o existujúcich a nových medzivládnych dohodách by mali umožniť lepšiu koordináciu v otázkach energetiky medzi členskými štátmi a medzi členskými štátmi a Komisiou. Táto zlepšená koordinácia by mala umožniť členským štátom, aby v plnej miere využívali politický a hospodársky vplyv Únie, a Komisii, aby mohla navrhovať riešenia problémov identifikovaných v oblasti medzivládnych dohôd.
(18)
Komisia by mala uľahčovať a podporovať koordináciu medzi členskými štátmi s cieľom posilniť celkovú strategickú úlohu Únie prostredníctvom silného a efektívneho koordinovaného prístupu k producentským, tranzitným a odberateľským krajinám.
(19)
Mechanizmom výmeny informácií vrátane posúdení, ktoré by členské štáty mali uskutočniť pri jeho vykonávaní, nie je dotknuté uplatňovanie pravidiel Únie v oblasti porušovania právnych noriem, štátnej pomoci a hospodárskej súťaže.
(20)
Komisia by mala posúdiť, či je toto rozhodnutie dostatočným a efektívnym nástrojom pri zabezpečovaní súladu medzivládnych dohôd s právom Únie a vysokej úrovne koordinácie medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o medzivládne dohody v oblasti energetiky.
(21)
Keďže cieľ tohto rozhodnutia, a to výmenu informácií medzi členskými štátmi a Komisiou v súvislosti s medzivládnymi dohodami v oblasti energetiky, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodu účinkov tohto rozhodnutia ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 ZEÚ prijať opatrenia. V súlade so zásadou proporcionality ustanovenou v uvedenom článku toto rozhodnutie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa,
PRIJALI TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti
1. Týmto rozhodnutím sa ustanovuje mechanizmus výmeny informácií medzi členskými štátmi a Komisiou, pokiaľ ide o medzivládne dohody v oblasti energetiky, ako sú vymedzené v článku 2, s cieľom optimalizovať fungovanie vnútorného trhu s energiou.
2. Toto rozhodnutie sa nevzťahuje na medzivládne dohody, ktoré sú už v celom svojom rozsahu predmetom iných osobitných oznamovacích postupov podľa práva Únie.
Bez ohľadu na prvý pododsek sa toto rozhodnutie uplatňuje na medzivládne dohody, ktoré sa Komisii oznamujú v podľa článku 13 ods. 6 písm. a) nariadenia (EÚ) č. 994/2010.
Článok 2
Vymedzenie pojmov
Na účely tohto rozhodnutia sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
1.
„medzivládna dohoda“ je akákoľvek právne záväzná dohoda medzi jedným alebo viacerými členskými štátmi a jednou alebo viacerými tretími krajinami, ktorá má vplyv na prevádzku alebo fungovanie vnútorného trhu s energiou alebo na bezpečnosť dodávky energie v Únii, alebo ak sa takáto právne záväzná dohoda vzťahuje aj na iné otázky, „medzivládnu dohodu“ predstavujú len tie ustanovenia, ktoré sa týkajú energie, vrátane všeobecných ustanovení uplatniteľných na tieto ustanovenia súvisiace s energiou;
2.
„existujúca medzivládna dohoda“ je medzivládna dohoda, ktorá nadobudla platnosť alebo sa predbežne vykonáva už pred nadobudnutím účinnosti tohto rozhodnutia.
Článok 3
Výmena informácií medzi členskými štátmi a Komisiou
1. Členské štáty predložia Komisii do 17. februára 2013 všetky existujúce medzivládne dohody vrátane príloh a zmien a doplnení týchto dohôd. Ak sa v takýchto existujúcich medzivládnych dohodách výslovne odkazuje na iné texty, členské štáty predložia Komisii tiež aj tieto iné texty, pokiaľ obsahujú prvky, ktoré majú vplyv na fungovanie vnútorného trhu s energiou alebo na bezpečnosť dodávky energie v Únii. Táto povinnosť sa však nevzťahuje na dohody medzi obchodnými subjektmi.
Existujúce medzivládne dohody, ktoré sa ku dňu nadobudnutia účinnosti tohto rozhodnutia už oznámili Komisii v súlade s článkom 13 ods. 6 písm. a) nariadenia (EÚ) č. 994/2010, sa považujú za dohody predložené na účely tohto odseku, ak toto oznámenie spĺňa požiadavky prvého pododseku tohto odseku. Členské štáty informujú do 17. februára 2013 Komisiu o tom, či sa má niektorá časť týchto medzivládnych dohôd považovať za dôvernú a či sa predložené informácie môžu poskytnúť iným členským štátom.
Ak podľa tohto odseku členský štát predloží Komisii existujúce medzivládne dohody, ktoré tiež spadajú do rozsahu pôsobnosti článku 13 ods. 6 písm. a) nariadenia (EÚ) č. 994/2010, považuje sa to za splnenie oznamovacej povinnosti ustanovenej v uvedenom článku.
2. Ak po jej prvom posúdení Komisia má pochybnosti o zlučiteľnosti dohôd predložených podľa odseku 1 s právom Únie, predovšetkým s právnymi predpismi v oblasti hospodárskej súťaže a vnútorného trhu s energiou, náležite o tom informuje dotknuté členské štáty do 9 mesiacov od predloženia uvedených dohôd.
3. Členské štáty môžu pred začatím rokovaní s treťou krajinou o medzivládnej dohode alebo o zmene a doplnení existujúcej medzivládnej dohody alebo počas týchto rokovaní Komisiu písomne informovať o cieľoch týchto rokovaní, o ustanoveniach, o ktorých sa má rokovať, ako aj o iných príslušných informáciách. Ak členský štát vykoná takéto oznámenie o rokovaniach, dotknutý členský štát pravidelne informuje Komisiu o pokroku pri rokovaniach.
Dotknutý členský štát informuje Komisiu o tom, či informácie predložené podľa prvého pododseku možno poskytnúť všetkým ostatným členským štátom. Ak dotknutý členský štát uviedol, že ich možno poskytnúť, Komisia sprístupní získané informácie všetkým členským štátom v zabezpečenej elektronickej forme, s výnimkou akýchkoľvek dôverných častí určených v súlade s článkom 4.
4. Ak členský štát podá oznámenie o rokovaniach podľa odseku 3, Komisia môže poskytnúť usmernenia v súvislosti s tým, ako predísť nezlučiteľnosti medzivládnej dohody alebo zmeny a doplnenia existujúcej medzivládnej dohody v stave rokovaní s právom Únie.
5. Dotknutý členský štát predloží po ratifikácii medzivládnej dohody alebo zmeny a doplnenia medzivládnej dohody medzivládnu dohodu alebo jej zmeny a doplnenia vrátane akýchkoľvek príloh k dohode alebo ich zmenu a doplnenie Komisii.
Ak sa v medzivládnych dohodách alebo v zmenách a doplneniach k nim výslovne odkazuje na iné texty, členské štáty predložia aj tieto iné texty, pokiaľ obsahujú prvky, ktoré majú vplyv na fungovanie vnútorného trhu s energiou alebo na bezpečnosť dodávky energie v Únii. Táto povinnosť sa však nevzťahuje na dohody medzi obchodnými subjektmi.
6. Komisia bez toho, aby bol dotknutý odsek 7 tohto článku a článok 4, sprístupní dokumenty, ktoré jej boli doručené podľa odsekov 1 a 5, v zabezpečenej elektronickej forme všetkým ostatným členským štátom.
7. Ak členský štát dá Komisii v súlade s článkom 4 pokyn, aby existujúcu medzivládnu dohodu, zmeny a doplnenia existujúcej medzivládnej dohody alebo novú medzivládnu dohodu nesprístupnila ostatným členským štátom, poskytne jej súhrn predložených informácií. Uvedený súhrn obsahuje aspoň tieto informácie vo vzťahu k danej dohode alebo k jej zmene a doplneniu:
a)
predmet úpravy;
b)
cieľ a rozsah pôsobnosti;
c)
trvanie;
d)
zmluvné strany;
e)
informácie o jej hlavných prvkoch.
Komisia tieto súhrny sprístupní všetkým ostatným členským štátom v elektronickej forme.
Článok 4
Dôvernosť
1. Pri poskytovaní informácií Komisii podľa článku 3 ods. 1 až 6 môže členský štát uviesť, či sa niektorá časť týchto informácií, či už ide o obchodnú, alebo inú informáciu, má považovať za dôvernú, keďže jej zverejnenie by mohlo poškodiť činnosť zainteresovaných strán, a či sa poskytnuté informácie môžu sprístupniť ostatným členským štátom. Komisia toto vymedzenie rešpektuje.
2. Žiadosťami o dôverné zaobchádzanie podľa tohto článku sa však neobmedzuje prístup samotnej Komisie k dôverným informáciám. Komisia zabezpečí, aby bol prístup k dôverným informáciám prísne obmedzený na útvary Komisie, pre ktoré sú tieto informácie absolútne nevyhnutné.
Článok 5
Pomoc Komisie
Ak členský štát poskytne Komisii oznámenie o rokovaniach podľa článku 3 ods. 3, tento členský štát môže požiadať Komisiu o pomoc pri týchto rokovaniach.
Komisia sa môže na žiadosť dotknutého členského štátu alebo na svoju žiadosť a s písomným schválením dotknutého členského štátu zúčastniť na rokovaniach ako pozorovateľ.
Ak sa Komisia zúčastňuje na rokovaniach ako pozorovateľ, môže dotknutému členskému štátu poskytnúť usmernenia, ako predísť nezlučiteľnosti prerokúvanej medzivládnej dohody alebo zmeny a doplnenia s právom Únie.
Článok 6
Posúdenie zlučiteľnosti
1. Ak členský štát rokuje o medzivládnej dohode alebo o zmene a doplnení existujúcej medzivládnej dohody a nedokáže dospieť na základe vlastného posúdenia k jednoznačnému záveru o zlučiteľnosti prerokúvanej medzivládnej dohody alebo zmeny a doplnenia k nej s právom Únie, informuje o tom Komisiu pred ukončením rokovaní a predloží jej príslušný návrh dohody alebo zmeny a doplnenia spolu so všetkými prílohami.
2. Komisia do štyroch týždňov odo dňa doručenia príslušného návrhu medzivládnej dohody alebo zmeny a doplnenia vrátane príloh informuje dotknutý členský štát o všetkých pochybnostiach v súvislosti so zlučiteľnosťou návrhu medzivládnej dohody alebo zmeny a doplnenia k nej s právom Únie. Ak Komisia v tejto lehote neodpovie, predpokladá sa, že nemá žiadne námietky.
3. Ak Komisia informuje dotknutý členský štát podľa odseku 2, že má pochybnosti, musí informovať dotknutý členský štát o svojom stanovisku o zlučiteľnosti návrhu medzivládnej dohody alebo zmeny a doplnenia k nej s právom Únie do 10 týždňov odo dňa doručenia uvedeného v odseku 2 (lehota na preskúmanie). Lehota na preskúmanie sa môže so súhlasom dotknutého členského štátu predĺžiť. Ak Komisia v rámci lehoty na preskúmanie nevydá žiadne stanovisko, predpokladá sa, že nevznáša žiadne námietky.
4. Lehoty uvedené v odsekoch 2 a 3 sa môžu po dohode s Komisiou skrátiť, ak si to vyžadujú okolnosti.
Článok 7
Koordinácia medzi členskými štátmi
Komisia uľahčuje a podporuje koordináciu medzi členskými štátmi s cieľom:
a)
preskúmať vývoj v oblasti medzivládnych dohôd a usilovať sa o konzistentnosť a súdržnosť vonkajších vzťahov Únie v oblasti energetiky s producentskými, tranzitnými a odberateľskými krajinami;
b)
identifikovať spoločné problémy v oblasti medzivládnych dohôd, zvážiť primerané opatrenia na ich riešenie a v prípade potreby navrhnúť riešenia;
c)
vypracovať na základe najlepších postupov a po konzultácii s členskými štátmi nepovinné vzorové doložky, ktorých použitím by sa významne zlepšil súlad budúcich medzivládnych dohôd s právom Únie;
d)
v prípade potreby podporovať vypracovanie mnohostranných medzivládnych dohôd, do ktorých by boli zapojené viaceré členské štáty alebo Únia ako celok.
Článok 8
Predkladanie správ a preskúmanie
1. Komisia predloží do 1. januára 2016 Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru správu o uplatňovaní tohto rozhodnutia.
2. V správe sa predovšetkým posúdi rozsah, v akom sa týmto rozhodnutím podporuje súlad medzivládnych dohôd s právom Únie a vysoká úroveň koordinácie medzi členskými štátmi, pokiaľ ide o medzivládne dohody. Posúdi sa v nej aj vplyv tohto rozhodnutia na rokovania členských štátov s tretími krajinami a tiež primeranosť rozsahu pôsobnosti tohto rozhodnutia a postupov, ktoré sa v ňom ustanovujú.
3. Po predložení prvej správy uvedenej v odseku 1 tohto článku Komisia každé tri roky predloží Európskemu parlamentu a Rade správu o informáciách, ktoré jej boli poskytnuté podľa článku 3, pričom náležite zohľadní ustanovenia o dôvernosti uvedené v tomto rozhodnutí.
Článok 9
Nadobudnutie účinnosti
Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Článok 10
Adresáti
Toto rozhodnutie je určené členským štátom.
V Štrasburgu 25. októbra 2012